title: Презентація на тему «Рене Декарт» (варіант 3)

text:
Рене Декарт:

 особистість,

відкриття,

 ідеї.
         Робота
учениці  10 класу
Лисяної  Валерії
Тривалий час, як відомо, діяльність зі сприйняття і оброблення психічної інформації вважалася справою душі як особливого агента, що черпає енергію за межами речового, земного світу. Першим заявив іншу позицію представник епохи Просвітництва, французький філософ, математик, природознавець Рене Декарт (1596-1680), доводячи, що тіло і без душі здатне успішно справлятися з цим завданням. Таким міркуванням він не тільки не позбавляв душу панівної ролі у Всесвіті, а підносив її до рівня субстанції (сутності, що не залежить ні від чого), рівноправної з великою субстанцією природи. Душа, за його уявленнями, повинна мати пряме і достовірне знання про невидимі ні для кого власні акти і стани.
Чи знаєте ви, що аристократи-театрали просили французького короля нагородити Рене Декарта, який першим запропонував метод нумерації крісел по рядах і місцях? Але король відповів: «Так, те, що винайшов Декарт, - чудово і гідно нагороди, але дати її філософу?! Ні, це вже занадто!»
Народився 31 березня 1596 року в містечку Лае в дворянській сім’ї . В 8 років Декарт  поступив в аристократичний коледж (середній навчальний заклад) в Ла-Флеш, який закінчив в 1612 році і почав готуватися до військової кар’єри. Зустріч зі шкільним товаришем М. Мерсенном змінює плани Декарта. Він посилено займається науками, більше всього математикою, яка захоплювала його достовірністю своїх висновків.
Ще в коледжі Декарт зневажав схоластику і догматику, але цікавився географією, математикою. Ось що пізніше писав сам Декарт: «Як тільки вік мені дозволив не підкорятися більше своїм наставникам, я перестав вивчати науки і вирішив не шукати нової науки, крім тієї, яку міг би придбати в самому собі і в великій книзі природи. Я використав молоді роки на те, щоб подорожувати, вивчати людей з різними характерами і статусами…»
“Мислю ,
 отже ,
існую”
 ”Ніщо з
 нічого не
 виходить”
Відкриття Рене Декарта . Французький геометр і філософ Р. Декарт (1596 - 1650) висловив плідну ідею збереження кількості руху. Він застосовує математику до аналізу руху і, вводячи в неї змінні величини , встановлює відповідність між геометричними образами і алгебраїчними рівняннями . Але він не помітив суттєвого факту , що кількість руху є величиною спрямованої , і складав кількості руху арифметично . Це привело його до помилкових висновків і знизило значення даних ним застосувань закону збереження кількості руху , зокрема, до теорії удару тел.
Декартову систему координат (або прямокутна система координат) вперше запропонував відомий французький математик Рене Декарт близько 1637 р. у праці «Геометрія», одному з додатків до видатного філософського твору «Міркування про метод».

Сучасна Декартова система координат в двох вимірах (також знана під назвою прямокутна система координат) задається двома осями, розташованими під прямим кутом одна до одної. Площину, в якій знаходяться осі, називають іноді xy-площиною. Горизонтальна вісь позначається як x (вісь абсцис), вертикальна як y (вісь ординат). В тривимірному просторі до цих двох додається третя вісь, перпендикулярна xy-площині — вісь z. Всі точки в системі Декартових координат, складають так званий Декартовий простір.
Визначивши точно значення слів , ви позбавите людство від половини помилок . ( Варіант : "Люди позбулися б половини своїх неприємностей , якби змогли домовитися про значення слів" )
Перетин двох осей створює чотири квадранти на координатній площині, які позначаються римськими цифрами I, II, III, та IV. Зазвичай порядок нумерації квадрантів — проти годинникової стрілки, починаючи з правого верхнього (тобто там, де абсциси та ординаті — позитивні числа). Значення, яких набувають абсциси та ординати в кожному квадранті, можна звести в наступну таблицю:

З часів Декарта було розроблено багато інших систем координат. Один з важливих різновидів полярної систему координат, а саме сферичну систему координат застосовують в астрономії та навігації. В математиці нерідко переходять від однієї системи координат до іншої, в якій математична модель досліджуваної системи може бути набагато простішою. Доступний виклад основних систем координат в елементарній математиці можна знайти у статті Системи координат в елементарній математиці.
Тривимірна Декартова система координат є дуже популярною, тому що відповідає звичним уявам про просторові виміри — висоту, ширину та довжину (тобто три виміри). Але залежно від галузі застосування та особливостей матиматичного апарату, сенс цих трьох осей може бути зовсім іншим.
Системи координат вищих розмірностей також застосовуються (наприклад, 4-вимірна система для зображення простору-часу в спеціальні теорії відносності).
 Вся моя фізика є лише геометрія .      Третім моїм правилом було завжди прагнути перемагати скоріше себе , ніж долю ( fortune ), змінювати свої бажання , а не порядок світу і взагалі звикнути до думки , що в повній нашій владі знаходяться лише наші думки і що після того , як ми зробили все можливе з оточуючими нас предметами , те, що нам не вдалося , слід розглядати як щось абсолютно неможливе .  Вже краще зовсім не подумувати про відшукання яких би то не було істин , ніж робити це без всякого методу
  Здоровий глузд здається єдиною річчю , яка у всьому світі розподілена рівномірно - ніхто не хоче його більше , ніж у нього є .
  У однієї людини найчастіше більше шансів зробити відкриття , ніж у кількох , що займаються однією проблемою .


title: Презентація на тему «Пейзаж»

text:
Вид живопису: Пейзаж
		Пейзаж (фр. Paysage, від pays - країна, місцевість) - жанр образотворчого мистецтва (або окремі твори цього жанру), в якому основним предметом зображення є дика або в тій чи іншій мірі перетворена людиною природа 		   			В залежності від характеру пейзажного мотиву можна виділити сільський, міський, індустріальний пейзаж. Особливу область становить зображення морської стихії - марина. Пейзаж може носити історичний, героїчний, фантастичний, ліричний та епічний характер.

“Золота осінь”
Якоб Гриммер Пейзаж с Авраамом и Исааком»
		Чому художники пишуть пейзажі, коли так просто взяти і сфотографувати вподобаний природний ландшафт? Чим же відрізняється мальовничий краєвид від фотографії місцевості?? Якщо портретист зображує людину не тільки з зовнішньої, так би мовити, фізичної сторони, але і його внутрішній світ, то на пейзажі він зображує свій внутрішній стан, свою душу. Тобто, живописний пейзаж - це не тільки картина природи, це картина внутрішнього світу митця. І в цьому сенсі пейзаж відрізняється від фотографії. Коли ми приходимо на виставку, то ми дивимося на душу іншої людини. Дивлячись на пейзаж, ми бачимо світ очима художника.
Сезанн, Поль. Гора св. Вікторії.
Брейгель, Питер. Серия "Месяцы": охотники на снегу
Міський пейзаж
Сільський пейзаж
Індустріальний пейзаж
Пейзаж в живописі
		Хоча елементи пейзажу зустрічаються в картинах майстрів італійського Відродження, як, наприклад, Леонардо да Вінчі або Джорджоне, вперше в європейському живописі пейзажні композиції з'явилися в роботах майстрів нідерландського Відродження середини XVI століття.
Клод Лоррен. «Відплиття цариці Савської»

Вермеер. «Вид Дельфта»
Каналетто. «Вестмінстерський міст в Лондоні»
 Элементи пейзажу
		В пейзаж входять деякі основні елементи:
земна поверхня
рослинність
перспектива виду 	Картина також може включати:
водойми (озера, моря, річки)
фауну
людей
небо, дощ

Айвазовский, Иван Константинович. Ночь. Голубая волна
На северном побережье Крита. Георгий Дмитреев

Березовая роща. Исаак Левитан
Околок-Рай!Александр Мухин-Чебоксарський

Подарок моря. Георгий Дмитреев

Поле маков. Алексей Зайцев
Речка Киреевка.Олег Леонов


title: Презентація на тему «Фенілкетонурія» (варіант 2)

text:
підготував учень 11-В класу Котенко Роман
Фенілкетонурія
Загальний опис
	Фенілкетонурія — спадкова хвороба, що зумовлена дефектом гена ферменту фенілаланінгідроксилази. Діти, народжені з фенілкетонурією, не здатні метаболізувати фенілаланін (частина протеїну), який через це накопичується в крові. Така ненормальна висока кількість фенілаланіну перешкоджає нормальному розвитку мозку. За умови відсутності лікування, призводить до розумової відсталості.
стеценко лох
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Альтернативні види палива» (варіант 3)

text:
Альтернативні види палива
У наш час зменшення забруднення атмосферного повітря токсичними речовинами, що виділяються автомобільними транспортом, є однією з найважливіших проблем, що стоять перед людством. Матеріальний збиток, що викликається забрудненням повітря, важко оцінити, проте навіть за неповними даними він достатньо великий. Тому питання про двигун внутрішнього згорання залишається основною рушійною силою автомобіля. У зв'язку з цим, єдиний шлях рішення енергетичної проблеми автомобільного транспорту – це створення альтернативних видів палива.
Нове пальне повинно задовольнити дуже багатьом вимогам, а саме:

1) Альтернативні види палива, як правило, повинні давати менше викидів, які усилюють смог, забруднення повітря і глобальне потепління.

2) Більшість альтернативних видів палива повинно проводитися з невичерпних запасів сировини.

3) Альтернативні види палива повинні мати низьку вартість.

4) Альтернативні види палива не повинні погіршувати роботу двигуна.

5) Використовування альтернативних видів палива повинно дозволяти будь-якій державі підвищити енергетичну незалежність і безпеку.
Серед альтернативних видів палива в першу чергу слід зазначити спирти, зокрема метанол та етанол, які можна застосовувати не тільки як добавку до бензину, але і в чистому вигляді.

Головні переваги етанолу та метанолу – висока детонаційна стійкість та добрий коефіцієнт корисної дії (ККД) робочого процесу, недолік – знижена теплотворна здатність, що зменшує пробіг між автомобільними заправочними станціями і збільшує витрати палива в 1,5-2 рази в порівнянні з бензином. Крім того, через погане випаровування метанолу та етанолу ускладнений запуск двигуна. Використовування спиртів в якості автомобільного палива вимагає незначної переробки двигуна.
Серед альтернативних видів палива в першу чергу слід зазначити спирти, зокрема метанол та етанол, які можна застосовувати не тільки як добавку до бензину, але і в чистому вигляді.

Головні переваги етанолу та метанолу – висока детонаційна стійкість та добрий коефіцієнт корисної дії (ККД) робочого процесу, недолік – знижена теплотворна здатність, що зменшує пробіг між автомобільними заправочними станціями і збільшує витрати палива в 1,5-2 рази в порівнянні з бензином. Крім того, через погане випаровування метанолу та етанолу ускладнений запуск двигуна. Використовування спиртів в якості автомобільного палива вимагає незначної переробки двигуна.
Виробництво етанолу підтримує фермерів і дозволяє створювати робочі місця в середині країни. А оскільки етанол проводиться в середині країни із вирощуваного в країні зерна, він знижує залежність країн від нафти, що імпортується, і підвищує національну енергетичну безпеку.

Останнім часом також широкого значення набула ідея використовування чистого водню як альтернативного палива. Зацікавленість до водневого палива пояснюється тим, що на відміну від інших – це найпоширеніший в природі елемент.
Водень – один з головних претендентів на звання палива майбутнього. Для отримання водню можуть бути застосовані різні термохімічні, електрохімічні і біохімічні способи з використанням енергії сонця, атомних і гідравлічних електростанцій.

Екологічні переваги водню доведені в ході різних випробувань. Наприклад, проведені фірмою «Дженерал Моторс» порівняльні випробування 63-х експериментальних автомобілів, що працюють на всіляких видах палива, виявили, що біля водневого «Фольксвагена» відпрацьовані гази менш шкідливі, ніж повітря, яке всмоктує двигун.

Застосування водню в певному вигляді являється головним питанням. Справа у тому що, газоподібний, навіть сильно стислий водень невигідний, оскільки для його зберігання потрібні балони великої маси. Більш реальний варіант – це використовування рідкого водню. Але, в цьому випадку необхідно встановлювати дорогі криогенні баки із спеціальною термоізоляцією, що в свою чергу потребує великих затрат.


title: Презентація на тему «Графіка» (варіант 1)

text:
Графіка
Візуальний вид мистецтва
Графіка (нім. Graphik, грец. graphikos «написаний») — вид образотворчого мистецтва, для якого характерна перевага ліній і штрихів, використання контрастів білого і чорного, та менше ніж у живопису, використання кольору. Графічний — виконаний у стилі графіки.
Різновид образотворчого мистецтва, що зумовлюється специфічними засобами зображення лініями, штрихами, крапками і плямами на поверхні,основою якої, зазвичай, виступає білий папір. Твори можуть мати як монохромну, так і поліхромну гаму
Графіка поділяється на такі різновиди:
станкова
книжкова
плакатна
прикладна
архітектурна

Історія
Графіка - це вид мистецтва, назва якого походить від грецького слова, що в перекладі означає "пишу, дряпаю, малюю". Графіку можна вважати основою всіх образотворчих мистецтв. Адже основним засобом створення художнього образу у графіці виступає найпростіший для людини спосіб відтворення побаченого - лінія, штрих, які творять контур предмету або фігури.

З поміж якого, малюнок - це найдавніший вид графіки, з нього і починається зародження образотворчого мистецтва. Найтрадиційнішим різновидом графіки й досі залишається малюнок. Витоки малюнку можна знайти у наскельному живописі неоліту, у античному вазописі, середньовічній мініатюрі. Основою для малюнку слугували вологий пісок, пласке каміння, волога глина. З часом малюнки перенесли на керамічні вироби і тканини. В Давній Греції головними виразними якостями графіки були лінії і силуети (античний чорнофігурний вазопис, червонофігурний вазопис ). З епохи Відродження малюнок набуває самостійного значення у формі ескізів, альбомних замальовок, етюдів, які виконуються із застосуванням багатьох засобів: олівця, вугілля, крейди, сангіни, пера, пензликів і різних сортів чорнил, туші, акварелі
 Ускладнення графіки йшло разом з винаходом нових фарб - акварелі, гуаші, пастелі, темпери. Хоча в використанні цих фарб певну роль відіграє колорит, а також можливість використання багатьох фарб, що не притаманно первісній графіці.

З часом ускладнилися засоби друкованої графіки - офорт, літографія, ліногравюра тощо. Інший різновид графіки - гравюра або естамп (станкова графіка). Це вид графіки, в якому зображення є друкованим відбитком рельєфного малюнку, який виконується художником на тому чи іншому матеріалі. Існує дуже багато різновидів гравюри. Це гравюра на дереві та лінолеумі (ксилографія та ліногравюра), гравюра на металі, пунктирна манера, м'який лак, суха голка, офорт, літографія. При цьому висока художня вартість віртуозно виконаних малюнків не втратилася. Це довели дорогоцінні малюнки геніїв від італійського Відродження і бароко до майстрів сучасності (малюнки Леонардо да Вінчі, Боттічеллі, Рафаеля, Мікеланджело, Босха і Грюневальда, Рембрандта, архітектора Баженова, Едуарда Мане, Родена, Павла Коріна, Дмитра Жилінського, київського графіка Сергія Конончука).

Приклади давньогрецької графіки
Грецька ольпа з тваринами, орієнталізуючий стиль, Лувр, Париж.

Чаша з очами «Діоніс на кораблі піратів», вазописець Ексекій.

Малюнки майстрів Відродження

Автопортрет Леонардо да Вінчі

Малюнок Мікеланджело (Вітторія Колонна )
Графіка майстрів Франції 19 ст.

Акторка і кохана Бодлера-Жанна Дюваль. Малюнок Бодлера

Офорт Е.Дега,портрет художника Едуарда Мане

Українська радянська графіка (20 ст.)
Сергій Конончук. «Дощ, дощ, дощ…», 1934, Туш, пензель

Сергій Конончук. «Кіт», 1937, Туш, перо


title: Презентація на тему «Юрій Немирич»

text:
Юрій Немирич

Деякі відомості з біографії
Походив він із стародавнього шляхетного православного роду, відомого
уже наприкінці XIV століття. Його дід Андрій Немирич, воєвода київський,
разом з Остапом Дашкевичем в 1514 році брав участь у поході на Москву, який
закінчився невдало. А в 1527 році розбили військо татар, що грабувало
українські землі.Батько Немирича Стефан Андрійович, підкоморій
Київський, і староста Овруцький мав багаті маєтності в Київському воєводстві: переважно на території Житомирського та Овруцького повітів. Своїм синам
Юрію, Владиславу, Стефану та дочкам Софії, Галушці, Катерині залишив у
спадок багато сіл та містечок в нашому краї: Горошки, Білка, Черняхів,
Коростень, Олевськ, Хочин, Лугини, Сновидовичі й ін. Значні маєтності
отримали вони і на Лівобережній Україні: Кременчук, Кобеляки, Перевалочне
та ін. Це свідчить, що Юрій Немирич був одним з найкрупніших магнатів.
Всього йому належало 4807 дворів. Для порівняння: Ієремія Вишневенький
володів 7603 дворами, Станіслав Любомирський — 4726, Януш Тишкевич —
2127. Таке значне багатство у поєднанні з природними талантами давало
можливість шляхтичу в умовах тодішньої Польщі грати суттєву роль в
політичному житті держави.

Родина Юрія Немирича теж сповідувала цей напрям протестантства. Його
мати Марфа Войнаровська походила із відомої своїми симпатіями соцініанству
сім'ї, тітка Катерина була дружиною відомого покровителя социніан Павла
Сенютн. Батько підтримував антитринітаріїв Київщини. В умовах такого
вільнодумства і формувався характер Юрія. Він одержав блискучу, як на той
час, освіту. Спочатку навчався в Раківській академії, яка переживала тоді
період розквіту. Після закінчення академії в Ракові Немирич разом з групою
друзів (Андрієм Вишоватим, Олександром Чапличем, Петром Суходольським та ін.) в 1631 році відправився за кордон для завершення освіти. Він навчався в
кращих університетах Європи — у Лейдені, Оксфорді, Парижі і навчання
тривало 4 роки. В 1635 році Юрій Немирич повертається на Україну, він
продовжує справу свого батька (помер в 1630 році) і стає покровителем
социніан. Його родове помістя містечко Черняхів (в історичних документах не
раз зустрічаємо «Немирич на Черняхове Юре») починає відігравати важливу
роль у поширенні социніанських ідей на Київщині
Діяльність Юрія Немирича
      В 1640 році Юрій Немирич одержав важливу посаду Київського підкоморія (урядник суду, що займався розглядом справ про межі земельних
       володінь). Вона була досить впливова і давала йому можливість підтримувати своїх одновірців.
    В жовтні 1648 року Юрій Немирич, як довірена особа кандидата па
польську корону королевича Яна Казимира, прибув до похідного козацького
табору під Замостям. Через нього, намагаючись знайти підтримку українських
козаків, Ян Казимир засвідчував їм свою прихильність і повідомляв, що інший
претендент його брат Кароль — непримиренний ворог повстанців. Як відомо,
Богдан Хмельницький підтримав домагання Яна Казимира на польську корону,
не став штурмувати Замостя і повернувся з військом на Україну.

Воєнні роки
Повернувшись у свої маєтки, Юрій Немирич очолив військовий загін
шляхти, яка організувалась і виступила проти повстанців на захист своїх
володінь. В 1649 році шляхта Київського воєводства, зібравшись на сеймик, вибрала Немирича керівником шляхетського ополчення проти козаків, а його
помістя Горошки (нині село Володарсько-Волинського району) визначила
центром військових операцій. В 1652 році київська шляхта просила короля
нагородити Немирича, який активно виступив на захист шляхетських маєтків і
багато потратив на це своїх коштів. В 1651 — 1655 рр. Ю. Немирич
неодноразово вибирався послом на різні сейми, де відстоював інтереси місцевих
поміщиків. Коли в 1655 році на Польщу напало шведське військо короля Карла
X, Немирич, як і багато інших шляхтичів, перейшов на його бік. Для нього як
представника антитринітаріан, проти яких католицьке духовенство
організовувало жорстокі гоніння не було мотивів захищати католицьку Поль-
щу. Однак інтереси шведів теж не
були співзвучні з настроями Немирича, і наступного року він переходить на бік
Богдана Хмельницького, який в той час був союзником шведського короля. Є
свідчення ніжинського протопопа Максима Филимоновича про те, що Немирич
вступив на козацьку службу тижнів за два-три до смерті Богдана
Хмельницького (помер 27 червня 1657 року).

Пізніше діяльність Юрія Немирича стала досить помітною і стривожила
московський уряд, оскільки він не приймав присяги на вірність російському
царю. Безперечно, плідна діяльність Юрія Немирича відноситься до часів
гетьмана І. Виговського. З переходом на сторону українського війська Немирич
прийняв православну віру.З Іваном Виговським Немирич був давно знайомий.  Адже Вигів —
помістя Виговських, дароване їм в 1554 році королем Сигізмундом, межувало з
маєтками Немирича. Роль Юрія Немирича в період гетьманства Виговського була значимою.
Вона зумовлювалась як дипломатичними талантами, так і військовою
допомогою. Оскільки Виговський, не маючи надійної опори серед козаків,
змушений був певною мірою спиратись на наймані війська. Крім
того, Немирич, виходець з Київщини, мав значний вплив на місцеву шляхту.
                                                                                Крім того, в Україні відбуваються бурхливі процеси майнової
диференціації. Населення розділилось на посполитих (селян), що повернулись
до землеробських занять, та козаків (військовий стан), В середовищі козаків
теж виникло два прошарки: простих козаків, яких аристократія називала
козацькою черню, та значних, тобто старшину з багатих козаків і шляхтичів,
що пристали до козацтва. До цієї групи належали освічені інтелігентні люди
козацького середовища, вище православне духовенство і багаті міщани.
Важливу роль мала і його дипломатична діяльність. Його вважають основним
автором Гадяцького договору. На допиті в Москві Юрій та Ілля Виговські
називали Гадяцькі статі «договором Немирича». Галицький договір був
наслідком тих процесів, які розгорнулись в Україні після Переяславської угоди
з Росією 1654 року та після смерті Б. Хмельницького. Вже Б. Хмельницький не
був вдоволений укладеною угодою і вів пошук нових союзників, зокрема, в
особі Шведського короля Карла X і семиградського князя Юрія Ракоція. Не
підтримала цієї угоди і значна частина козацької старшини.
Гадяцький договір
Гадяцький договір передбачав перебудову Речі Посполитої в федерацію
трьох самостійних держав: Польщі. Литви й України. Україна в межах
Київського, Чернігівського й Брацлавського воєводств стає вільною державою
під назвою Великого Князівства Руського. Найвища законодавча влада
належала національним зборам депутатів від усіх земель Великого Князівства
Руського. Виконавча влада належала гетьманові, якого вибирали довічно.
Велике Князівство Руське мало власний судовий трибунал з діловодством
українською мовою, власні фінанси, свою монету й армію. Унія скасовувалась,
православна віра зрівнена в правах з католицькою. В Україні мали бути
засновані два університети, дозволялось організовувати Колегії, гімназії З
латинською та грецькою мовами навчання, школи, друкарні в міру потреби.
Проголошувалась повна свобода друку, слова. Договір був підписаний 16
вересня 1658 року в м. Гадячі і повинен був бути ратифікований сеймом,що
скликався в червні 1659 р. в Варшаві.

Юрій Немирич був типовим представником української шляхти того
часу. Вся його діяльність була спрямована на захист інтересів заможних
землевласників і не враховувала інтересів широких народних мас. Народ не
зрозумів устремлінь козацької верхівки і його діяльність, зокрема проект
Великого Князівства Руського, що знайшов вираження в Галицькому договорі,
не мав практичних результатів.
Відсутність єдності в суспільстві, неузгодженість дій козацької
старшини, коли в умовах надлишку демократії кожен з них тягнувся до
гетьманської булави, нехтуючи інтересами держави, були вдало використані
московським урядом. Результати державотворчої діяльності Б. Хмельницького
та І. Виговського були зведені нанівець. В історії України починався етап,
пізніше названий «Руїною».

       Кінець


title: Презентація на тему «Проблема війни та миру»

text:
Проблема війни та миру

Запобігання світовій війні залишається найважливішою глобальною проблемою людства. І для цього є всі підстави. Вченими підраховано, що за останні 6 тис. років люди пережили понад 14, 5 тис. воєн, в яких загинуло 3 млрд 640 млн людей.
Ядерна зброя характеризується великою потужністю і різною вражаючою дією, яка визначається впливами на навколишнє середовище ударної хвилі, світлового випромінювання, проникаючої радіації, радіоактивного зараження і електромагнітного імпульсу. Ударна хвиля при ядерному вибуху має колосальну руйнівну силу, яка наносить незахищеним людям і тваринам важкі травми, аж до їх загибелі.
Хімічна зброя призначена для отруєння людини і біоти за допомогою бойових отруйних речовин — газів, рідини або твердих речовин. Засоби їх застосування: ракети, міни, снаряди, бомби або розпилення з літаків. Хімічні отруйні речовини здатні укорінюватися і пересуватися по трофічних ланцюгах, створюючи високу токсичну небезпеку для життєдіяльності організмів.
Бактеріологічною (біологічною) зброєю називають бактеріальні засоби (бактерії, віруси), отрути (токсини), призначені для масового ураження людей. Використовуються за допомогою живих переносників захворювань (гризунів, комах тощо), або у вигляді боєприпасів, начинених зараженими порошками або рідиною. Бактеріологічна зброя може викликати масові інфекційні захворювання людей і тварин чумою, холерою, сибіркою та іншими хворобами, навіть попадаючи в їх організм у малих кількостях.
Зараз зброя масового знищення загрожує самому існуванню планети. Потужність накопичених запасів ядерної зброї в 80-ті pp. XX ст. оцінювалася в 3,5 т тротилового еквіваленту на кожного жителя Землі. Як і раніше на гонку озброєнь витрачається до 1 трлн дол. на рік, в арміях держав світу зайнято понад 25 млн людей.


title: Презентація на тему «Банк»

text:
« Банк »
Виконала:уч. 11 класу Чорнобаєва О.
Банк (от итал. banco — скамья, лавка, стол, на которых менялы раскладывали монеты) —финансово-кредитное учреждение, производящее разнообразные виды операций сденьгами и ценными бумагами и оказывающее финансовые услуги правительству, юридическим и физическим лицам.
История банковского дела
Ростовщики, предоставлявшие деньги взаймы под проценты, появились в глубокой древности. Банковское дело существовало ещё в Вавилонии в VIII веке до н. э. Вавилонским купцам был даже известен банковский билет, называвшийся гуду (hudu) и имевший обращение наравне с золотом.
В Древней Греции трапезиты (Τραπεζίται от Τράπεζα — стол) принимали на хранение вклады с целью производить платежи за счёт вкладчиков. Им давали на хранение также ценные документы, договоры, спорные суммы. Греческие банкиры отдавали вверенные им капиталы взаймы под залог движимости, рабов, домов и земель.
Серьёзными конкурентами частных банкиров при этом были древнегреческие храмы, которые давали из своих храмовых сокровищ взаймы большие суммы, как частным лицам, так и на общественные предприятия. Неприкосновенность храмовых сокровищниц позволяла им привлекать значительные вклады от частных лиц, правителей и городов.
Во II веке до н. э. в Фивах , Гермонтисе, Мемфисе и Сиене существовали «царские банки», управляемые трапезитами, в которые стекались разные государственные сборы, доходы с государственных фабрик и которые за счёт государства производили различные платежи, например, выдачу жалованья солдатам.

В Древнем Риме банкиры назывались менсариями (mensarii) и аргентариями (аrgentarii). Аргентарии принимали вклады, давали кредиты, через них можно было перевести деньги в другой город.

В Средние Века из-за разнообразия местных монетных систем был развит промысел менял. Затем им начали давать на хранение денежные капиталы и поручалось производство платежей. Лавки менял располагались на рыночных площадях, где у стола (banco), покрытого зелёным сукном, они вели свою торговлю.
Менялы в Италии постепенно стали называться банкирами, bancherii (от banco — стол, прилавок). Производство платежей путём списывания в книгах банкиров со счёта одних на счёт других оказалось наилучшим способом платежа, устраняющим все неудобства перевозки, оценки, сосчитывания разнообразной монеты. Банковским делом занимались преимущественно итальянцы и евреи.

С деятельностью отдельных банкиров конкурировали так называемые montes pietatis (итал. monte di pietа, франц. montes de pietè) — особые банки, созданные в разных итальянских городах для предоставления дешёвых мелких кредитов нуждающимся. Они взимали проценты по ссудам только для покрытия своих издержек и их капитал образовывался из частных или общественных пожертвований. Первое такое учреждение возникло в Орвието (1463 год).
В 1609 году городскими властями Амстердама был основан Амстердамский банк. Он установил неизменную счётную единицу, представлявшую стоимость определённого количества серебра, равнявшуюся 211,91 асам чистого серебра и называвшуюся «банковский флорин» — банк принимал во вклады различные монеты, но счёт вёлся только в банковских флоринах. Этот банк просуществовал до 1795 года.

В 1694 В Англии банк был создан в форме акционерного общества.
Управление банком
Высшим органом управления банка является собрание акционеров (участников). Ему подотчётны совет директоров банка и ревизионная комиссия.
Совет директоров банка:
определяет общие направления развития банка,
рассматривает планы деятельности банка,
открывает и закрывает филиалы банка.
Исполнительным органом управления, непосредственно руководящим деятельностью банка, является правление банка, в состав которого обычно входят представители наиболее крупных акционеров (участников) банка.

Виды банков:
    - центральные банки, осуществляющие государственное регулирование банковской сферы и денежную эмиссию.
     - коммерческие банки, осуществляющие предпринимательскую банковскую деятельность;
универсальные банки, осуществляют все основные виды банковских операций;
инвестиционные банки, специализируются на инвестициях, чаще всего в ценные бумаги;
сберегательные банки, специализируются на привлечении средств населения.

Функции банков:
Исторически первой функцией банков было безопасное хранение денег клиентов.
Так как у банка есть много клиентов, которые хранят в нем свои деньги, то банк становится способен переводить деньги от одного из них другому путем изменения записей в банковских счетах (безналичные расчеты). Безналичные расчеты возможны и между клиентами различных банков благодаря системе корреспондентских счетов.
Банки выдают кредиты. При этом фактически создаётся дополнительная денежная масса.
Ресурсы банка:
Собственный капитал (имеет безвозвратный характер) — главное средство защиты, позволяющее вкладчикам и кредиторам получить возмещение потерь в случае потери ликвидности банка:
уставный капитал,
фонды, образованные за счёт прибыли прошлых лет,
эмиссионный доход (положительная разница между ценой акций банка и их номинальной стоимостью).

Привлечённые средства:
депозиты клиентов — юридических и физических лиц,
межбанковские кредиты,
облигации и векселя банка.

Активы коммерческого банка — это объекты бухгалтерского баланса, отражающие размещение и использование ресурсов банка.
Доходы банка
Считается, что основным источником доходов банка является доход, получаемый от разницы между процентами по вкладам в банке (депозитам) и процентами по кредитам.

Банковская тайна
В некоторых странах все служащие кредитной организации обязаны хранить тайну об операциях, счетах и вкладах её клиентов и корреспондентов, а также об иных сведениях, устанавливаемых кредитной организацией. Банковская тайна часто критикуется за то, что она является одним из основных инструментов теневой экономики и организованной преступности.


title: Презентація на тему «Безпека людини»

text:
Безпека людини
при роботі з електричними приладами і пристроями
1
Дмитро Бойчук
Введення
Електрика і електроприлади міцно увійшли в сучасне життя. З кожним днем збільшується асортимент електроприладів, пристроїв і машин, без яких уже не мислиться побут сучасного жителя. Це електричні праски, плитки, рефлектори, каміни, радіатори, натирачі, пральні машини, холодильники, електричні дрилі та іншіелектроприлади. Щоправда, часто люди нехтують правилами користування цими продуктами цивілізації, що нерідко призводить до сумних наслідків. Щоб цього не трапилося з вами, необхідно дотримуватися вимог безпеки при роботі з електропобутовими приладами. У своєму рефераті я назву причини виникнення пожеж та ураження струмом, а також розповім, як запобігти небезпечним для здоров'я людини і для його майна явища і тому, що треба робити, якщо почалася пожежа або людини вдарило струмом.
2
Кожен день ти користуєшся електричними приладами, але потрібно знати, що вони криють у собі небезпеку. Так, дія електричного струму на людину може призводити до електричних травм та пошкоджень, таких як скорочення м’язів, що супроводжується сильним болем, втратою свідомості, порушенням роботи серця чи дихання (або обох цих порушень разом). Іноді трапляються нещасні випадки від дії електричного струму, які приводять до смерті людини. Та щоб уникнути багатьох неприємностей, тобі достатньо завжди пам’ятати та дотримуватись правил поводження з електричними приладами:Електронагрівальні прилади, такі як електрочайник, електросамовар, електропраска, електрокамін та інші, потрібно включати в електромережу справними.
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Текст слайда
3
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Якщо ти дивишся телевізор, а екран погас або почав миготіти, ні в якому разі не можна по ньому стукати. Він може загорітися або навіть вибухнути. Його треба негайно вимкнути.Якщо щось потрапило до телевізора, радіоприймача та інших електроприладів, які працюють, треба в першу чергу їх вимкнути. Ні в якому разі не можна лізти туди олівцем чи іншим предметом, коли електроприлад увімкнутий.Переважна кількість побутових електроприладів є переносними, і при цьому часто виникає пошкодження їх ізоляції. Також буває, що електричний дріт обірвався чи оголився. У таких випадках ні в якому разі не торкайся оголених місць, бо це може призвести до травми.Не залишайте без нагляду увімкненими в розетку електроприлади.Забороняється тягнути за електричний шнур руками, тому що він може обірватися і вразити електричним струмом.
4
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Не можна заповнювати водою ввімкнені в електромережу чайники, кавоварки, каструлі.Не торкайся мокрими руками та не витирай вологою ганчіркою електричні кабелі, штепсельні розетки, вимикачі, інші електроприлади, ввімкнені в електромережу.Не можна підвішувати речі на кабелі.Не можна бавитись із штепсельними розетками – це загрожує твоєму життю.Коли ідеш з дому – всі електроприлади мають бути вимкнені.Використання електричних приладів не за призначенням або невміле користування ними, може призвести до пожежі!Але якщо вже так сталося, що електричне обладнання загорілося, то перш за все потрібно:вимкнути електрорубильник. (А ти знаєш, де знаходиться електрорубильник твого помешкання? Якщо ні, тоді негайно попроси своїх батьків показати тобі його і навчити, як ним користуватися!)
5
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Якщо знеструмити електромережу неможливо, то слід пам’ятати: не можна застосовувати для гасіння воду та пінні вогнегасники, можна лише порошкові; терміново телефонуй за номером 101 і викликай пожежників на допомогу.Якщо електроприлад зайнявся, спробуй діяти за такою схемою:обмотай руку сухою ганчіркою, висмикни вилку з розетки;накрий палаючий предмет ковдрою;повідом дорослих про пожежу.Під час прогулянки ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ:підходити до оголених дротів і чіпати їх руками;розводити багаття, запускати повітряних зміїв під лініями електропередач;гратись поблизу підстанцій.Якщо не забувати ці прості правила, то можна уникнути багатьох неприємностей.Пам’ятай, несправності в електромережі й електричних приладах може усунути лише спеціаліст-електрик!
6
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Ви знаєте, що прикладом грандіозного іскрового розряду в природі є блискавка.У результаті наукових досліджень було встановлено, що під час грози відбувається перерозподіл зарядів у грозовій хмарі, у результаті різні частини хмари заряджаються зарядами протилежних знаків. Напруга між двома хмарами, зверненими одна до одної різнойменно зарядженими частинами, та напруга між хмарою і Землею сягають кількох сотень мільйонів вольтів. Від ударної йонізації та йонізації випромінюванням, яке супроводжує розряд, в електричному полі між хмарами з’являються лавини вільних йонів та електронів, тобто виникає короткочасний самостійний газовий розряд блискавка. Сила струму в каналі блискавки сягає сотень тисяч амперів.Бережемося від удару блискавкиПідраховано, що в атмосфері земної кулі щосекунди проскакує близько 100 блискавок, а кожна двадцята з них ударяє в землю, завдаючи чималої шкоди. Удар блискавки може викликати лісові пожежі, вивести з ладу лінії електропередач і навіть призвести до загибелі людей.
7
Безпека людини при роботі з електричними приладами і пристроями
Щоб не стати жертвою удару блискавки, слід пам’ятати, що блискавка частіше вдаряє у відносно високі предмети, тому слід дотримуватися таких правил.• Опинившись під час грози у полі, не можна бігти ним,— навпаки, потрібно лягти, щоб не підноситися над місцевістю.» Під час грози у лісі не можна ховатися під високими деревами, а в полі — під поодиноким деревом, копицею сіна тощо, навіть якщо вони здаються дуже надійними прихистками.• Під час грози не можна купатись у відкритих водоймах, а перебуваючи високо в горах, краще ховатися в печері або під глибоким уступом.• Під час грози не можна запускати повітряного змія: мокра мотузка стає провідником електрики й блискавка може вдарити в змія. При цьому заряди пройдуть через руку й тіло людини в землю. До речі, саме так під час експерименту загинув друг і колега М. В. Ломоносова російський учений Г. Ріхман.
8
Правила безпеки поводження з електричними приладами
Переважна кількість побутових електроприладів є переносними, і при цьому часто виникає пошкодження їх ізоляції. Також буває, що електричний дріт обірвався чи оголився. У таких випадках ні в якому разі не торкайся оголених місць, бо це може призвести до травми.
Не залишайте без нагляду увімкненими в розетку електроприлади.
Забороняється тягнути за електричний шнур руками, тому що він може обірватися і вразити електричним струмом.
Не можна заповнювати водою ввімкнені в електромережу чайники, кавоварки, каструлі.
Не торкайся мокрими руками та не витирай вологою ганчіркою електричні кабелі, штепсельні розетки, вимикачі, інші електроприлади, ввімкнені в електромережу.
Не можна підвішувати речі на кабелі.
Не можна бавитись із штепсельними розетками – це загрожує твоєму життю.
Коли ідеш з дому – всі електроприлади мають бути вимкнені.
 Використання електричних приладів не за призначенням або невміле користування ними, може призвести до пожежі!
Але якщо вже так сталося, що електричне обладнання загорілося, то перш за все потрібно:
вимкнути електрорубильник. (А ти знаєш, де знаходиться електрорубильник твого помешкання? Якщо ні, тоді негайно попроси своїх батьків показати тобі його і навчити, як ним користуватися!)
 Якщо знеструмити електромережу неможливо, то слід пам’ятати: не можна застосовувати для гасіння воду та пінні вогнегасники, можна лише порошкові;

терміново телефонуй за номером 101 і викликай пожежників на допомогу.
9


title: Презентація на тему «Права та обов’язки неповнолітніх»

text:
Права та обов`язки неповнолітніх
Підготувала: учениця 11 класу ДЗОШ №40
 Юдіна Вікторія

Будь-яка людина, починаючи з самих юних років, стикається з ситуаціями, коли необхідно знати свої права і обов'язки. У міру дорослішання підлітки часто не знають, як вчинити, як захистити свої права. Що робити, з ким порадитися, куди йти за
 допомогою?
Які права має дитина у сім‘ї?
· Жити і виховуватися в сім'ї;
  · Знати, хто є його батьками;
  · На проживання спільно з ними (крім випадків, коли це суперечить її інтересам) і на турботу з їхнього боку;
  · На виховання батьками, а за їх відсутності або позбавлення батьківських прав - на виховання опікуном, піклувальником або дитячим установами
· На всебічний розвиток;  · На повагу людської гідності;  · На спілкування з батьками, бабусею, дідусем, братами, сестрами та іншими родичами;   · На захист;   · На вираження власної думки;   · На отримання прізвища, імені, по батькові;   · На отримання коштів на існування і на власні доходи;
А які за Законом обов'язки неповнолітніх?
Перерахуємо деякі (але не всі) обов'язки неповнолітніх:
  · Кожен неповнолітній зобов'язаний отримати основну загальну освіту. Цей обов'язок зберігає силу до досягнення нею 15 років (Закон «Про освіту»).
· В освітніх установах середньої (повної) освіти підготовка до військової служби здійснюється в добровільному порядку (Закон «Про військовий обов'язок і військову службу»)
Особи, які не досягли повноліття, не можуть купувати, зберігати, колекціонувати і носити зброю, в тому числі зброю самооборони (газові пістолети, аерозолі, електрошокові пристрої та ін.); повну заборону на виготовлення, зберігання і носіння введена на кастети, бумеранги, холодну зброю з викидаємим лезом.
Відповідальність неповнолітнього
Неповнолітні за певних умов несуть кримінальну, адміністративну та іншу відповідальність.
Цивільний кодекс України передбачає часткову цивільну дієздатність фізичної особи, яка не досягла 14 років. Фізична особа, яка не досягла 14 років (малолітня особа), має право:
1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини
2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності.
Для фізичної особи у віці від 14 до 18 років статтею 32 ЦК встановлена неповний цивільна дієздатність:
1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;
2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності;
3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;
4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).
Трудове право щодо неповнолітніх
Згідно ст. 188 КЗпП України не допускається прийняття на роботу осіб, молодше 16 років. Як виняток, за згодою одного з батьків чи особи, що його заміняє, можуть бути прийняті на роботу особи, які досягли 15 років. Але для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів закладів освіти у вільний від навчання час по досягненню ними 14-річного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.
Для неповнолітніх передбачено скорочення тривалості робочого часу (ст. 51 КЗпП України):- від 16 до 18 років – 36 годин на тиждень;- від 15 до 16 років – 24 години на тиждень;- для учнів віком від 14 до 15 років, які працюють в період канікул, – 24 години на тиждень.Оплата праці неповнолітнім при скороченій тривалості щоденної роботи проводиться у такому ж розмірі, як і дорослим працівникам при повній тривалості щоденної роботи.


title: Презентація на тему «Фінансове право» (варіант 1)

text:
Фінансове право
Фінансове право - галузь юридичної науки, а також галузь права, предметом якої є суспільні відносини, пов'язані з утворенням і витрачанням публічних фінансів (фінансів держави та місцевого самоврядування), необхідних для реалізації публічних функцій.

Предмет фінансового права

Предмет фінансового права - суспільні відносини з освіти і витрачання публічних фінансів, призначених для здійснення публічних функцій. У предмет фінансового права входять, в основному, податкові відносини і діяльність щодо витрачання публічних коштів. В умовах державної монополії на фінансова справа в Росії в радянський період частинами предмета фінансового права вважалися так звані кредитно-розрахункові відносини та подібні їм (страхові, валютні тощо). Відповідно, після роздержавлення фінансової справи відповідні області зазвичай продовжували розглядатися як частини фінансового права. У той же час, класичний підхід до фінансового права передбачає, що воно є відносно самостійної (з точки зору предмета) подотраслью публічного права, а останнє характеризується так званим «методом влади-підпорядкування» (більш правильно - суспільно-службовим методом). Відносини, що виходять за рамки публічного права і регульовані «методом рівності», повинні розглядатися як частина цивільного (приватного), а не фінансового права. Наприклад, такими є відносини громадян і організацій з приватними банками і страховиками (під приватними тут розуміються будь недержавні та немуніціпальние, а не тільки належать одній групі осіб). Нарешті, і з публічного права в фінансове право як відносно самостійну підгалузь з точки зору предмета виділяються лише ті області, які прямо регулюють утворення і витрачання публічних
фінансів. Так, відносини з ліцензування тієї ж банківської або страхової діяльності, валютний контроль, регулювання аудиту і т. п. тяжіють до предмета «спільного» адміністративного права, нерозривно пов'язані з загальноадміністративної доктриною нагляду, а в частині економіки більш тяжіють до цивільного (приватного) права , значить, відносно самостійну галузь за своєю природою не утворюють. Лише податковий контроль і фінансово-бюджетний нагляд, оскільки вони тісно пов'язані з особливим економічним, а не тільки управлінським наповненням публічних функцій, можуть розглядатися як частина предмета фінансового права, суміжна з Загальноадміністративні правом. Концепція фінансового права як підгалузі публічного права про утворення та витрачання публічних фінансів заснована на тому, що саме ці області публічних функцій мають особливе економічне наповнення, якого немає в «Загальноадміністративні» право, яке регулює публічне управління. Разом з тим, повної самостійності фінансового права не може бути: характер економічного наповнення норм фінансового права грунтується на загальноадміністративних засадах, таких, як службова, функціональна заданість, обмеженість публічно-правових майнових обтяжень (на відміну від класичної, в радянській доктрині, йшлося виключно про владному характері), в тому числі податкових зобов'язань, а також прямий зв'язок витрачання публічних фінансів з адміністративно-правовим розкриттям публічних функцій.
Фінансові правовідносини

Верховна Рада України як суб’єкт фінансових правовідносин
 Повноваження Верховної Ради України у сфері фінансів:
 · прийняття законів, у тому числі у сфері фінансів (п.3 ст.85 Конституції України) – зокрема виключно законами України встановлюються: державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків; статус національної валюти, а також статус іноземних валют на території України; порядок утворення і погашення державного внутрішнього і зовнішнього боргу; порядок випуску та обігу державних цінних паперів, їх види і типи (п.1 ч.2 ст.92 Конституції України);
 · затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього; контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання (п.4;
 · затвердження загальнодержавних програм економічного, розвитку (п.6 ст.85 Конституції України);
 · здійснення контролю за діяльністю Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції (п.13 ст.85 Конституції України);
 · затвердження рішень про надання Україною позик і економічної допомоги іноземним державам та міжнародним організаціям, а також про одержання Україною від іноземних держав, банків і міжнародних фінансових організацій позик, не передбачених Державним бюджетом України, здійснення контролю за їх використанням (п.14 ст.85 Конституції України);
 · призначення чи обрання на посади, звільнення з посад посадових осіб, зокрема:
 1) призначення на посади та звільнення з посад Голови та інших членів Рахункової палати;
 2) призначення на посаду та звільнення з посади Голови
 Національного банку України за поданням Президента України;
 3) призначення та звільнення половини складу Ради
 Національного банку України (пп.16,18,19 ст.85 Конституції України);Верховна Рада України здійснює інші повноваження, які відповідно до Конституції України віднесені до її відання.
Президент України як суб’єкт фінансових правовідносин
 Повноваження Президента України у сфері фінансів:
 - підписання законів/накладення вето на закони у сфері фінансів;
 - призначення половини складу Ради Національного банку України;
 - призначення Міністра фінансів України, Міністра економіки України;
 - призначає на посаду та звільняє з посади Голову Державної податкової Адміністрації України за поданням Прем'єр-міністра України;
 - скасовує акти КМУ, у тому числі у сфері фінансів;
 - видає укази, у тому числі у сфері фінансів.
Кабінет Міністрів України як суб’єкт фінансових правовідносин

 Повноваження КМУ у сфері фінансів:
 1) забезпечує економічну самостійність України;
 2) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики;
 3) розробляє і здійснює загальнодержавну програму
 економічного розвитку України;
 4) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання;
 5) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи;
 6) спрямовує і координує роботу міністерств, зокрема, міністерства фінансів, міністерства економіки, інших органів
 виконавчої влади, зокрема, ДПА;
 7) виконує інші функції, визначені Конституцією та законами
 України, актами Президента України.
 8) подає до ВРУ Основні напрямки бюджетної політики на наступний бюджетний період.


title: Презентація на тему «Лев Володимирович Писаржевський»

text:
2014 рік
«Наукова школа»
Лев
Володимирович
Писаржевський
Володимирівська ЗОШ І-ІІІст.

За дослідження в галузі перекисних сполук, узагальнених у праці «Исследования над перекисями», Л.В. Писаржевського, ще магістра, та його наставника професора П.Г. Мелікова удостоєно Ломоносівської премії.

На початку XX століття у Дніпропетровську зароджується наукова школа Л.В. Писаржевського. Напрямок її досліджень — електронна хімія.

Основні праці школи Л.В. Писаржевського присвячено властивостям та будові перекисів і надкислот, дослідженню впливу розчинника на хімічну рівновагу та вільну енергію хімічних реакцій, проблемам хімії з точки зору електронних уявлень. Л.В. Писаржевський створив основи електронної теорії окислювально-відновлювальних реакцій, запропонував теорію гальванічного елементу, яка враховує термодинамічну рівновагу між іонами та електронами в металі, заклав основи електронної теорії гетерогенного каталізу.

Експериментальну роботу Л. В. Писаржевський почав з аналізу одного з метеоритів , а тема його дипломної роботи лежала в галузі органічної хімії .

У 1896 р. Л. В. Писаржевський закінчив університет і був залишений при ньому спочатку лаборантом , а потім приват -доцентом . Наступні чотири роки були заповнені інтенсивною науковою роботою спочатку з П. Г. Меліковим , а потім самостійною. За цей короткий час обидва вчених опублікували 18 , більшою частиною спільних , робіт з вивчення неорганічних перекисів . Роботи ці друкувалися в ряді журналів у Росії і за кордоном.

Вони були відразу оцінені і створили Л. В. Писаржевського репутацію одного з видатних хіміків того часу. Виданий ним і П. Г. Меліковим зведений працю " Дослідження над перекисами " був удостоєний в 1899 р. Академією наук Ломоносовський премії . Л. В. Писаржевський , продовжуючи самостійно ці роботи , підвів їх підсумок у магістерської дисертації " Перекиси і надкислоти ", виданої в 1902 р. Ця книга містить величезний , що зберіг і зараз велику цінність експериментальний матеріал , нові методи дослідження і широкі узагальнення.

Перекисні сполуки , найбільш відомим представником яких служить перекис водню , здавна привертали увагу дослідників своїми своєрідними властивостями. Вони легко віддають кисень і є тому енергійними окислювачами , грають в якості проміжних продуктів важливу роль в процесах горіння і отримали широкі і різноманітні застосування в техніці , медицині та побуті . Ці з'єднання не схожі на інші класи , на які поділяються численні неорганічні речовини , і займають серед них відокремлене положення .

Л. В. Писаржевського вдалося показати , що перекису металів утворюють з кислотами перекисного типу ( надкислотами ) солеобразние з'єднання подібно до того , як окису металів утворюють з звичайними кислотами звичайні солі. Керуючись цим відправним положенням , Л. В. Писаржевський синтезував ряд нових перекисних сполук; описав їх властивості і показав закономірне зміна їх міцності в залежності від місця відповідного елемента в періодичній системі . З ряду вперше отриманих Л. В. Писаржевського перекисних сполук звертають на себе увагу перборати натрію та інших лужних металів , пізніше отримали велике поширення в якості дезінфікуючих та відбілюючих засобів. Зараз отримання перборати виросло у велику і важливу галузь хімічної промисловості .

У подальших роботах Л. Писаржевський встановив будову перекисів металів, надкислот та їх солей, показавши, що, аналогічно перекису водню, вони містять так званий перекисный місток з двох кисневих атомів (-О-). Великою науковою сенсацією було в свій час отримання Ст. Л. Писаржевським чистою кристалічної перекису амонію шляхом розщеплення аміачної солі надурановой кислоти в ефірному розчині при сильному охолодженні. У магістерській дисертації він дав глибокий аналіз будови перекисів металів, спростував панувало тоді думка, що вони не належать до істинним перекисям, і показав, що їх слід розглядати як солі відповідних металів і перекису водню. Для докази цих положень були застосовані тоді ще нові електрохімічні та термохімічні методи.

Дуже скупий на похвали, Д. І. Менделєєв докладно цитує ці роботи в останніх виданнях "Основ хімії" і дає їм високу оцінку. Там же він відзначив значення цих робіт для підкріплення періодичного закону

Інтерес до перекисям не залишав Л. Писаржевського і надалі. У 1915 р. він займався електролітичним отриманням перекису водню з надсерной кислоти, в 1933 р. опублікував дослідження про будову трьох нововідкритих перекисних сполук хлору та йоду, а незадовго до смерті припускав організувати в своєму інституті спеціальну лабораторію з вивчення перекисів.

Закінчивши цикл робіт з вивчення перекисів, Л. В. Писаржевський отримав у 1900 р. дворічне наукове відрядження за кордон. Там він працював в лабораторії відомого хіміка Ст. Оствальда і спілкувався з найбільшими фізико-хіміками того часу - Вант-Гоффом, Аррениусом і Ернстом.

Творчу роботу
з хімії підготувала
учениця 9 класу
Нікуліна Єлизавета
Вчитель: Підлубна
 Лілія Миколаївна
2014 рік


Презентація на тему «Одеський оперний театр»


title: Презентація на тему «Театр» (варіант 6)

text:
Театральна культура. Театр корифеїв. Творчий шлях Марії Заньковецької
Театральне мистецтво України бере початок з глибокої давнини, коли воно проявлялося в народних іграх, танцях, піснях та обрядах. З 11 століття відомі театральні вистави скоморохів. В епоху Київської Русі елементи театру були в церковних обрядах. Про це свідчать фрески Софійського собору в Києві.
У 1795 році був відкритий перший в Україні стаціонарний театр у Львові, в колишньому костелі єзуїтів.
Становлення класичної української драматургії пов'язане з іменами Івана Котляревського, який очолив театр у Полтаві та Григорія Квітки-Основ'яненка, основоположника художньої прози в новій українській літературі

У другій половині 19 століття в Україні поширився аматорський театральний рух. В аматорських гуртках розпочинали діяльність корифеї українського театру — драматурги і режисери Михайло Старицький, Марко Кропивницький та Іван Карпенко-Карий. Заслуга швидкого розвитку театру належить також і видатній родині Тобілевичів, члени якої виступали під сценічними псевдонімами Івана Карпенка-Карого, Миколи Садовського і Панаса Саксаганського. Кожен із них не лише створив власну трупу, а й був видатним актором і режисером. Провідною зіркою українського театру того часу була Марія Заньковецька.
Будівля “театру корифеїв”
І. Карпенко-Карий - «один з батьків новочасного українського театру»
І. Карпенко-Карий написав 18 оригінальних п'єс, кожна стала своєрідною вершиною драматургії. Митець жив і працював заради розвитку українського театру, збагативши українську драматургію соціально-психологічною та історичною драмою, соціальною комедією. Йому аплодували Москва і Кубань, Білорусь і Поволжя, бо І. Карпенко-Карий був і прекрасним актором з надзвичайно тонкою грою. А тому драматурга, режисера і актора І. Карпенка-Kapoгo по праву, за висловом Івана Франка, називають одним із батьків українського театру. Драматург був культурним діячем, борцем за відродження свого народу.
Микола Садовський
Як актор Садовський відзначався винятковою пластичністю, простотою, глибиною і щирістю почуттів, хоч і не позбавлених характером гри «нутром» (від великих емоцій до спаду). Садовський уславився в героїчно-історичному — Богдан Хмельницький (в одноіменній п'єсі М. Старицького), Сава Чалий (І. Карпенка-Карого), Гетьман Дорошенко (Л. Старицької-Черняхівської) і героїчно-побутовому репертуарі: Дмитро («Не судилося» М. Старицького), Опанас («Бурлака» І. Карпенка-Карого); був першим Командором («Камінний господар» Лесі Українки) і Городничим на українській сцені («Ревізор» М. Гоголя); крім того, виступав у оперовому репертуарі й уславився як виконавець українських народних пісень.
Професійну акторську діяльність Панас Саксаганський розпочав у 1883 році, виконавши роль Возного в «Наталці Полтавці» І.Котляревського. Панас Саксаганський мав передусім талант коміка, переважно з сатиричним забарвленням. Проте також мав успіх і в інших амплуа: у героїчних та трагедійних ролях. Грав у трупах Марка Кропивницького, Миколи Садовського, в 1890-1898 роках очолював Товариство Українських Акторів. У 1918 році Панас Саксаганський очолив Державний Народний Театр, який мав завдання ставити побутовий, історично-побутовий класичний репертуар. Гастролював в складі Театру ім.. М. Заньковецької, а з 1926 року - у різних театрах. Останній його виступ на сцені відбувся 1935 року.
Кропивницький Марко Лукич - фундатор українського професійного театру; Йому належить основоположна роль у створенні національної школи театрального мистецтва, формуванні оригінального вітчизняного репертуару. Актора не раз запрошували на імператорську сцену, однак він не хотів розлучитися з батьківщиною, рідним мистецтвом, відстоюючи у такий спосіб право українців на свою мову і культуру.

М. П. Старицький - "батько українського театру" "Батьком українського театру" назвав Михайла Петровича Старицького Іван Франко, відзначивши його видатну роль у становленні й розвитку вітчизняної драматургії. В українському театрі М. Старицький був і драматургом, і автором, і режисером, і організатором театральних труп. Його перу належать п'єси, в основу яких покладено гострі соціальні конфлікти, характерні для пореформеної України: "Не судилось", "Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці", "У темряві", "Розбите серце", "Талан".
Марія Заньковецька
Театр для мене, перш за все і після всього, — Храм.

             М. Заньковецька

Народилася 4 серпня (22 липня) 1854 року, в селі Заньки під Ніжином на Чернігівщині у багатодітній родині дворянина Костянтина Костянтиновича Адасовського та міщанки з Чернігова Марії Василівни Нефедової.
   1876 — вийшла на сцену ніжинського театру. Вперше на професійній сцені вона зіграла роль Наталки («Наталка Полтавка») Івана Котляревського.
   Пізніше Марія Заньковецька (вона взяла цей псевдонім на згадку про щасливе дитинство в рідному селі Заньки) працювала в найпопулярніших і найпрофесійніших українських трупах
Марія Заньковецька. 70-і рр. ХІХ ст.
М. Заньковецька з сестрою Лідією. 80-і рр. ХІХ ст.
Марія Заньковецька з братом Євтухієм Адасовським. 90-і рр ХІХ ст.
   Грала Наталку в «Наталці Полтавці» (1909), матір в «Остапі Бандурі» (1923).
   З року в рік зростала майстерність Марії Костянтинівни як драматичної актриси. В її репертуарі більше 30 ролей на сцені. Це переважно драматично-героїчні персонажі. Вона «пережила» жіноче безталання Харитини («Наймичка» І. К. Карпенка-Карого, 1887), Олени («Глитай, або ж Павук» М. П. Кропивницького, 1883), Ази («Циганка Аза» М. П. Старицького, 1892), Катрі і Цвіркунки («Не судилось», 1889, «Чорноморці», 1882 М. П. Старицького), Галі («Назар Стодоля», 1882 Т.Шевченка) та Квітчиної Уляни («Сватання на Гончарівці»).
А ще: Аксюші з «Лісу» О.Островського (1891) та Йо із «Загибелі Надії»  Гейєрманса.
М. Заньковецька в ролі Олени Чаплинської у виставі М. Старицького "Богдан Хмельницький". 80-90-і рр. ХІХ ст.
М. Заньковецька в ролі Зосі у виставі за п'єсою І. К. Карпенка-Карого "Сава Чалий". До 1917 р.
Вшановуємо пам’ять Марії Заньковецької
Пам`ятник у Ніжині.
Надгробок Марії Заньковецької на Байковому цвинтарі в Києві
Марія Заньковецька на поштовій марці 2004 року
Монета в честь Марії Заньковецької


title: Презентація на тему «Англіцизми в сучасній українській мові»

text:
Англіцизми в сучасній українській мові

                                                       Науково-дослідницька робота
                                                                      учениці 6 (10) класу
                                                                     Мукачівської гімназії
                                                                        Буркало Ніколетти

                                                                       Науковий керівник:
                                                              Немеш Любов Степанівна

Мета нашого дослідження полягає у встановленні ролі запозичень, виділенні позитивних і негативних аспектів впливу англіцизмів і основних причин появи запозичень в українській мові.
 Відповідно до мети в роботі поставлено та вирішено такі завдання:
- розглянуто історію виникнення англіцизмів;
- зроблена спроба здійснення класифікацію англіцизмів за сферою їхнього використання;
- встановити причини запозичень іншомовних слів;
- виявлено сфери використання запозичень в усній і писемній формах української мови, молодіжному жаргоні.
Об 'єктом дослідження є процес запозичення лексичних одиниць з англійської мови в українську, що посилився у зв'язку з суспільно-політичними та економічними змінами в українському суспільстві.
Предметом дослідження  є запозичені з англійської мови слова та їхній вплив на молодіжний сленг.

Методи дослідження
Основним методом є описовий.
Джерельною базою нашого дослідження є англомовні словники, тлумачні словники, словники іншомовних слів.

Останнім часом спостерігається надмірне вживання запозичень, що обумовлює актуальність даної теми.

Лексичні групи
Англійські лексичні запозичення, наявні в сучасній українській мові, можна поділити на кілька груп.
До першої групи належать давно запозичені слова.
Наприклад: Бекон(bacon), Хуліган(hooligan), футбол(football).
До другої групи можна віднести слова, відомі в українській мові, але розташовані на периферії української лексичної системи.
Наприклад: О-кей(о-key), вестерн( western), ланч(lunch).

Третя група- це слова вже давно запозичені, але маловживані й тому маловідомі
Наприклад: Брокер(broker), менеджмент(management), імпічмент(impichment)

До четвертої групи відносимо нові слова, що ввійшли або входять до вжитку за останні 15-20 років.
Прикладом можуть бути слова: Грумінг,кайф,піар,маркетинг.

З нових запозичень частина відразу входить в активний обіг, наприклад: маркетинг(marketing), менеджмент(management), кайф(keif), шоп(shop), маркет(market), імідж(image).
Найчастіше англіцизми стосуються :
техніки: блюмінг, бульдозер, буфер, конвейєр, кренінг, тендерфільм;
політики, економіки та торгівлі: банк, бюджет, гангстер, демпінг, інтерв’ю, лідер, мітинг, бізнес, бізнесмен, прас, ділер, імпічмент;
спорту: аут, бокс, боксер, волейбол, гол, голкіпер, матч, нокаут, раунд, рекорд, старт, фініш;
одягу й тканин: бджемпер, піджак, піжама, смокінг;
їжі та напоїв: біфштекс, кекс, пудинг, пунш, ром, сандвіч;
культури: джаз, клоун, клуб, комфорт, сквер, хол шоу-бізнес, фан-клуб, сингл, саунд-трек;
у сфері побуту: відеоплеєр, сі-ді-плейер, міксер, тостер, маркер, пейджер.

У таких сферах,як спорт, культура, економіка, політика нові слова й терміни з'являються постійно. За останні роки з'явилися такі спортивні терміни, як армреслінг (armresling), боулінг (bowling) та інші.
Даниною моді  можна  вважати і такі нові запозичення, як бутик, бренд, девайс (вигадка), біг-мак, хот-дог, гамбургер (різновид бутерброда), шопінг (прогулянка по магазинах), шоп.
Молодіжні жаргонізми
До найуживаніших слів молоді належать іменники: герл, сейшн, шузи, паті та прикметники: драйвовий, о`кейний, суперний або суперовий, крейзи «ненормальний» – crazy (kreizi), паті «вечірка» -   parti(pa:ti), мен «чоловік» - man (maen),  супер «відмінний»-  super (sju :pa)  та інші.

За значенням усі жаргонізми можна поділити на кілька тематичних груп:
лексеми на позначення предметів одягу, взуття, різних побутових речей: шузи (ботинки), буци (туфлі), найки (кросівки фірми «Найк»);

видовищні заходи, концерти: сейшн, денс, паті, диско.

назви людей з диференціацією:
за віком та статтю: бой, гай (хлопець), герла (дівчина);
за родинними зв`язками: олди (батьки), френди (друзі);
за професією: сек`юріті (охоронець), ді-джей (ведучий дискотеки);
за національною та расовою належністю: нігер (негр), кайзер (азербайджанець), раша (росіянин);

ВИСНОВКИ
Таким чином, досліджуючи англіцизми в сучасній українській мові можа зробити настуні висновки:
 Абсолютно чистих мов, вільних від запозичень, у світі немає, тому що не існує народу, який би жив ізольовано, не контактуючи з іншими народами.
Потрібно боротися не стільки з самим фактом існування в мові запозичених слів, скільки з явищами її засмічення, передусім суржиковими елементами, які руйнують національне єство мови, притуплюють наше мовне мислення і можуть спричинити зникнення питомої української лексики.
 Слід відзначити велику вагу англіцизмів у процесі формуваннясловника молоді. Але не можна допустити, щоб такі процеси проходили стихійно.
«ДЯКУЮ за УВАГУ»


title: Презентація на тему «Основи теорії права та правовідносин»

text:
Основи теорії права та правовідносин

Соціальні норми — це загальні правила поведінки людей у суспільстві, зумовлені об'єктивними закономірностями, є результатом свідомої вольової діяльності певної частини чи всього суспільства і забезпечуються різноманітними засобами соціального впливу.
         Залежно від способу їх утворення і забезпечення соціальні норми класифікують на юридичні , моральні, корпоративні (громадських організацій, політичних партій, інших об'єднань громадян), звичаї чи традиції.

 1. Система соціальних норм і місце та роль права в цій системі
         Кожне суспільство  має регулювати відносини між людьми, здійснювати охорону і захист таких відносин. Таке регулювання і охорона суспільних відносин здійснюються з допомогою соціальних норм. У системі таких норм право посідає провідне місце. В юридичній літературі право розглядають як загально-соціальне явище і як волевиявлення держави (юридичне право).

2. Поняття права та його ознаки
          Право має певні напрями впливу і будується на конкретних правових і демократичних засадах (принципах).
          Функції права — це основні напрями його впливу на суспільні відносини. Призначення функцій полягає в тому, щоб визначити активну й багатогранну роль права в громадянському суспільстві з позиції його впливу на суспільні відносини між людьми.
          Функції права поділяють на загальносоціальні та спеціальні юридичні.

3. Функції і принципи права
            Система права — це внутрішня форма права, яка має об'єктивний характер побудови, що відображається в єдності та узгодженості всіх її норм, диференційованих за правовими комплексами, галузями, підгалузями, інститутами та нормами права.
4. Поняття системи права як внутрішньої його організації
Державне (конституційне) право - це провідна галузь права іі законодавства, що включає систему правових норм, інститутів і нормативно-правових актів, які закріплюють і регулюють відносини народовладдя, основи конституційного ладу Україні, правового статусу людини і громадянина, територіального устрою, системи державних органів та організації місцевого самоврядування в Україні.

5. Загальна характеристика основних галузей права України
    Трудове право — це система правових норм, які регулюють трудові відносини, що виникають у процесі праці, без якої не може існувати жодне суспільство.
     Цивільне право — це сукупність правових норм, які регулюють майнові, товарно-грошові та деякі інші відносини, пов'язані чи не пов'язані з майновими, а також особисті немайнові відносини, засновані на рівності учасників цих відносин.
    Земельне право — це система правових норм, які регулюють правовідносини у сфері володіння, розпорядження й користування землею, визначають землі сільськогосподарського призначення, населених пунктів, промисловості, транспорту, зв'язку, оборони, землі природознавчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, лісового й водного фондів, землі запасу.
    Кримінальне право — це система кримінальних норм, установлених законодавчим органом, що визначають основи та принципи кримінальної відповідальності, встановлюють, які суспільно небезпечні діяння є злочинами, які вид і міра покарання можуть застосовуватися до особи, котра скоїла злочин.
    Підприємницьке право — це система правових норм, які регулюють суспільні відносини у сфері підприємництва, тобто самостійної, ініціативної, систематичної діяльності на власний ризик з виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг і торгівлі з метою одержання прибутку.
            Окрім внутрішньої, розрізняють також зовнішню форму права, або джерела права. Це способи юридичного виразу права, його організація в належну юридичну оболонку.

             До зовнішньої форми (джерел) права відносять: правовий звичай, судовий чи адміністративний прецедент, нормативний договір, нормативно-правовий акт.
6. Характеристика джерел права як зовнішньої форми його виразу
            Останнім часом у юридичній літературі почали розрізняти такі категорії, як «правотворення», «правотворчість» і «нормотворчість». Усі ці види діяльності здійснюються з метою покращення соціального регулювання та охорони суспільних відносин.

7. Правотворення як процес самоорганізації права
           Застосування норм права є особливою формою його реалізації. Це державно-владна й організаційна діяльність компетентних органів держави та посадових осіб з реалізації правових норм стосовно конкретних життєвих випадків через винесення індивідуально-конкретних правових наказів (приписів).

8. Реалізація норм права: загальна характеристика
              Нормативно-правові акти регулюють (охороняють) правові відносини, які постійно виникають, змінюються чи припиняються. Правовідносини — це врегульовані нормами права спільні  відносини, учасники яких виступають як носії взаємних суб'єктивних прав і юридичних обов'язків, що забезпечуються державою
9. Правові відносини. Загальна характеристика
1. Право та держава мають розглядатися в постійній взаємодії, взаєморозвитку, взаємофункціонуванні.
2. Як самостійне явище право має свої поняті, ознаки, функції, форму і середовище здійснення.
3. Теоретичні знання про право сприяють оволодінню регулятивно-юридичними механізмами в повсякденному житті, формують навички його практичного застосування.
4. Вміння користуватися правом допоможе активно здійснювати, охороняти і захищати права людини в громадянському суспільстві.

Висновки


title: Презентація на тему «Сімейне право» (варіант 1)

text:
Сімейне право
Сімейне право, також Родинне право — це система правових норм, спрямованих на врегулювання особистих немайнових та майнових відносин між: подружжям, батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, опікунами, піклувальниками та підопічними, патронатними вихователями та їх вихованцями та інших сімейних відносин між членами сім'ї та родичами.
Історія сімейного права в Україні
Згідно з прийнятими у княжі часи візант. законами, договірний елемент шлюбного акту переважав над розумінням шлюбу як церк. таїнства. «Руська Правда» містить низку постанов про інститут опіки, але окремо Р. п. не обговорює.
Згідно з вимогами кодексу 1926, мінімальний шлюбний вік встановлено для чоловіка 18 р. і для жінки 16 р. Одружуватися не могли особи, вже в цей

час одружені, визнані за слабоумних або душевнохворих, споріднені по прямій лінії, а також повнорідні й неповнорідні брати і сестри.
У 1947 — 53 рр. шлюби між громадянами СРСР і чужинцями були заборонені.
До 1944 батько дитини, народженої, в шлюбі й поза шлюбом, був зобов'язаний утримувати дитину. Допускалися позови встановлення батьківства. Декрет від 8. 7. 1944 заборонив такі позви й наклав на державу обов'язок утримувати дітей, народжених поза шлюбом.
З 1. 10. 1968 діють «Основи законодавства Союзу РСР і союзних респ. про шлюб і родину». Для укладення шлюбу потрібна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку: 18 р. для чоловіків і 17 для жінок. Кожний з подружжя користується в родині рівними правами і має рівні обов'язки. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною власністю.
Сімейний кодекс України
Сімейний кодекс України — закон України, що визначає:
засади шлюбу;
особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя;
підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Витяги з «Сімейного кодексу України»
Стаття 141. Рівність прав та обов’язків батьків щодо дитини
1. мати, батько мають рівні права та обов’язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою;
2. розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов’язків щодо дитини.
Стаття 165. Особи, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав
1. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім’ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров’я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Стаття 60. Права батьків
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право:
- вибирати навчальний заклад для неповнолітніх дітей;
- обирати і бути обраними до органів громадського самоврядування навчальних закладів;
- звертатися до державних органів управління освітою з питань навчання, виховання дітей;
- захищати у відповідних державних органах і суді законні інтереси своїх дітей.

Сімейний кодекс України був ухвалений Верховною Радою України 10 січня 2002 р. Передбачалося, що він буде введений у дію з 1 січня 2003 р., однак у зв’язку з необхідністю усунення розбіжностей у регулюванні цивільних правовідносин СК України набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України від 16 січня2003 р.
Підготувала: Носова К., 10-Л


title: Презентація на тему «Античний скульптор Фідій»

text:
Античний скульптор Фідій
Підготувала:
учениця 11-А класу
Вепрук Анастасія
Фідій, на відміну від Мирона, відходить від зображення індивідуальності героя, намагаючись утілити загальний ідеал прекрасного. Овальні форми набувають ідеальних рис: великі очі з підкресленими повіками, виразний рот, високе чоло – це так званий «класичний грецький профіль». Таких самих узагальнених рис набувало й тіло. Епоха класики відкидала всі вади моделі, робила її досконалою.
Творіння Фідія грандіозні, величні і гармонійні, форма і зміст перебувають у них в повній рівновазі.

Фідій – давньогрецький скульптор 5 ст. до н. е. Один з найбільших майстрів давньогрецького мистецтва епохи високої класики.
Найкраще уявлення про творчість Фідія дає скульптурне оздоблення Парфенону в Афінах (мармур, 438–432 до н. е.), виконане під керівництвом та за особистої участі майстра.
Ці твори, повні глибокої людяності, прославляють велич афінського полісу та його громадян, відображають ідеї боротьби афінян проти їхніх ворогів.
Скульптура Парфенона, що є у поєднанні з архітектурою храму одним з найвищих зразків синтезу мистецтв, відрізняється надзвичайним багатством ритмів та композиційних прийомів.
Бронзова статуя Афіни Промахос заввишки 8 м, встановлена близько 460 до н. е. на афінському Акрополі в пам'ять про перемогу над персами
Статуя Афіни Парфенос в храмі Парфенон в Афінах заввишки 12 метрів, яка була закінчена в 438 р. до н.е.
Найвидатнішою роботою Фідія самі греки вважали скульптуру Зевса Олімпійського, що було створено для храму Зевса в Олімпії.
Величезний 14-метровий Зевс сидів на троні із золота, слонової кістки, чорного дерева та самоцвітів.
На троні Фідій відтворив чимало сюжетів еллінської міфології та фігури реальних людей.
Голова Зевса Олімпійського Фідія


title: Презентація на тему «Актор» (варіант 2)

text:
Актор
Ставище 2013
Історія винекнення
    Професія актора зародилася дуже давно. Першими акторами були ще шамани древніх цивілізацій, які влаштовували різні ритуали. Великою популярністю професія актора користувалася в Стародавньому Римі та Греції. У кожного прославленого полководця, як правило, в штаті були актори, які навчали їх ораторській справі. Протягом багатьох століть в усіх королів при дворі були блазні які постійно розважали свого правителя і гостей.
Специфіка професії

Плюси
цікава , творча професія ;
слава , популярність , народна любов (при отриманні популярності) ;
гастролі за кордоном , подорожі;
можливість в грі спробувати себе в ролі різних людей , з різними професіями , долями , побувати як позитивним , так і негативним героєм.
 Мінуси
необхідність віддаватися професії цілком ( зйомки , репетиції займають велику кількість часу ) ;
необхідність , часом , жити в похідних умовах з відсутністю необхідних зручностей;
акторська професія пов'язана з ризиком отримання травм (виконання трюків ) ;
крім слави і успіху в акторській кар'єрі може бути і затишшя, пов'язане з відсутністю запрошень в спектаклі чи кіно.
Якості що забезпечують успішність виконання професійної діяльності:
Здібності:
акторські і творчі здібності
глибина і багатство уяви;
чиста, явна дикція;
добре розвита словесно-логічна, образна й емоційна пам'ять;
уміння вільно і розкуто рухатися, танцювати
Здібності
психоемоційна урівноваженість
високий рівень розвитку концентрації і переключення уваги
наявність красивого, сильного, гнучкого голосу й уміння їм керувати
здатність втілювати образ персонажа перед кінокамерою;
здатність знаходити контакт із глядачем.
Особисті якості, інтереси, схильності
експресивність (виразність);
емоційність;
чутливість;
терплячість, наполегливість;
уміння імпровізувати;
оригінальність, індивідуальність;
інтуїтивність.
Якості що перешкоджають
 відсутність артистичних здібностей;
скутість, "зажатість", незручність;
неоригінальність;
тривожність;
ригідність мислення (нездатність вживатися в різні образи); явні зовнішні дефекти.
Де може працювати актор
театри, палаци культури, кіноконцертні зали; концертні зали, філармонії;
кіно- і радіостудії;
соціальні організації (дитячі центри творчості і дозвілля);
освітні установи (театральні училища, вузи).
Медичні протипоказання

Шляхи здобуття професії
Навчання актора проходить у вищих навчальних закладах , середніх професійних чи школах- студіях. Але стати хорошим актором можливе лише за наявності таланту , навчальні заклади його лише розвинуть , направлять в правильне русло.
Зарплата і перспективи професії кіноактора
Заробіток актора, щойно прийнятого в театр, зазвичай складає $200-225. Якщо кар'єра складається успішно, актору привласнюється наступний розряд, потім ще один і т.д. Верхня планка - $1300. - стільки отримують заслужені і народні артисти. Проте так скромно справи йдуть далеко не скрізь. Все залежить від того, чи має театр гідних спонсорів.Зарплата кіноактора - гонорарна. Залежить від "імені" і розміру бюджету кінофільму або рекламного ролика. $50-1000 за один знімальний день і більш.
Дякуємо за увагу
Виконала:
Коваленко Альона


title: Презентація на тему «Care about the environment»

text:
Care about the environment
The World Society for the Protection of Animals exists to tackle animal cruelty across the globe. They work directly with animals and with the people and organizations that can ensure animals are treated with respect and compassion. WSPA is dedicated to improving the lives of animals. They are inspired by our supporters’ commitment to animal welfare – you make our work possible. Together we are creating a world where animal welfare matters.
The international, regional or local organisation of save the animals
Endangered animals or birds. The ways to save them
The Florida panther

Previously, the Florida panther (Puma concolor coryi) lived across the south-east coast of the United States. Now, this species is found only in Florida. Municipal landfills, farms, contaminated water leaves no chances to survive this animal. In order to somehow save this view, scientists are forced to cross the Florida panther panther Texas. Make a conclusion, otherwise we will soon lose forever the rare species of animals.
Cassowary

Cassowary (Casuarius casuarius) - ancient flightless bird of Australia, eating fruit, it spreads the seeds of a tropical tree species. The reason for the disappearance of this bird are feral pigs, which attack and ruin the nest cassowaries, regardless of their size (weight cassowary is 60 kg). By the wild pigs from the face of the earth had disappeared Australian dodo.
The environmental situation in the world.
Urban environmental problems of the world, mainly the largest of they are related to the excessive concentration on relatively small areas of population, transport and industry, with formation of man-made landscapes, far removed from the state ecological balance.
The results of global warning
The fact that the planet was warmer - a fact that is hard to argue. In the middle latitudes of Russia will soon have forgotten that the boots, and the Sahara desert is increasing every year by hundreds of thousands of hectares. Global warming over many centuries. Today, scientists around the world are trying to find the main cause of global warming. Causes of global warming for a long time are the cause of the dispute climate scientists, but most of the discussions is the anthropogenic greenhouse effect.
In recent decades, the environmental situation worsened Ukraine. One of the main factors that influenced the ecological environment, is to develop the mining and processing industries with outdated technologies associated with the excessive urbanization of many areas. To prevent this we must be attentive to the environment
Pollutants in our town
My attitude to life of animals in the zoos
I think that to keep the animals in a zoo in most cases, inhumane. Cruel treatment of animals is prohibited by law, but many owners it does not stop. But thanks to some zoos animals apparently still exist. I thank them for that.


Презентація на тему «Стилі в образотворчому мистецтві»


Презентація на тему «Мовлення як предмет стилістики»


title: Презентація на тему «Тома Аквінський»

text:
Тома Аквінський (Фома, Томас)(1225- 1274рр.)
Тома Аквінський один з найвизначніших та найвпливовіших філософів і теологів в історії, засновник теологічної і філософської школи томізму святий католицької церкви
Був ченцем домініканського ордену.
Як видатний вчитель Християнської церкви, він також є головним представником філософії Високого Середньовіччя.
Тома Аквінський залишив після себе низку фундаментальних праць, що сприяли виникненню неотомізму та неосхоластики і досі мають важливе теологічне та філософське значення.
Тома Аквінський створив своєрідну енциклопедію католицького богослов'я «Сума теології», в якій усі питання пізнання природи і суспільства розглядалися з позицій теологічного раціоналізму . Висуваючи ідею гармонії віри і розуму, він намагається підпорядкувати науку богослов'ю, а тому розрізняє істини розуму та істини одкровення, вважаючи останні недоступними розуму, підвладними лише душі (вірі).

Так зображували та зображують Фому Аквінського
Ще в дитячому віці був відданий батьками до бенедиктинського монастиря в Монте-Касіно. Коли Фрідріх II вигнав звідти бенедиктинців, він вступив до Неапольського університету і проти волі батьків — до новоствореного ордену домініканців(1243).
За два роки керівництво ордену послало його до Парижа навчатися у Альберта Великого, за яким він попрямував до Кельна , але у 1252 році Тома повернувся до Парижа і почав викладацьку діяльність, яку пізніше продовжив у Орв'єто, Вітебро і Римі, а потім знову в Парижі.
Головні зусилля його теологічної діяльності були спрямовані на намагання поєднати раціоналізм Арістотеля з християнськими одкровеннями.
Завдяки своїм енциклопедичним знанням, він не тільки підкорив розуми тогочасних теологів, але значно вплинув на подальший розвиток філософії. Також Тома Аквінський є упорядником
  П'яти доказів існування Господнього, які сам Аквінат називав шляхами (viae).
1323 року Римо-католицька церква проголосила
його святим,  а 1567 року включила до складу
Вчителів церкви .

Політико-правові погляди Фоми Аквінського викладені у трактатах «Сума теології», «Про правління володарів», а також у коментарях до «Політики» і «Етики» Аристотеля. Аквінат, слідом за Августином розглядав державу як частину універсального порядку, творцем і верховним правителем якого є Бог.
Політико-правові погляди Фоми Аквінського
Фома Аквінський поділяв думку Арістотеля про те, що людина є політичною істотою. Головним у природі людини є прагнення жити з іншими людьми для забезпечення своїх потреб. Наслідком цього прагнення і є держава. Вона має важливе значення в житті суспільства, оскільки її метою є «загальне добро».
Головну мету і виправдання держави він вбачав у збереженні суспільної злагоди і громадського миру, які досягаються шляхом надання кожної людині прийнятних умов для існування, засобів для морального і розумового розвитку, що в свою чергу має допомагати державі в духовному вихованні справжнього християнина.
Роль володаря в державі теолог порівнював із роллю Бога у світі. Він зазначав, що Бог, перш ніж керувати всесвітом, встановлює відповідний порядок. Так і монарх насамперед установлює порядок у рамках держави, а потім здійснює правління. Монархія, на думку теолога, є найдосконалішою формою правління. За низкою ознак вона є усталенішою та надійнішою, ніж інші форми, а також здатною гарантувати щасливе життя.
Однією з таких ознак є те, що монархія за будовою схожа на всесвіт, що його створив Бог і править ним, як і монарх у своїх володіннях. Друга ознака і перевага монархії полягає в тому, що вона, як і людський організм, управляється одним центром — розумом, а тому виключає суперечки між учасниками правління, що точаться за аристократії, олігархії та демократії.
Водночас Фома Аквінський поділяв монархію на абсолютну і політичну. Останню теолог уважав прогресивнішою, оскільки влада в ній регламентується законом. У своєму політико-правовому вченні теолог намагався обґрунтувати тезу про зверхність у суспільстві духовної влади над світською.

Про державу:
Аналізуючи світську владу, він дійшов висновку, що вона складається з трьох аспектів: сутності влади; форми влади (походження) і використання влади. Сутність влади, або її першооснову, мислитель розглядав як установлений Богом порядок відносин панування й підкорення, в яких воля правителів приводить до руху підданих. На відміну від сутності влади, її походження не завжди збігається з приписами Закону Божого, оскільки заволодіти владою люди можуть завдяки омані чи застосуванню сили. Третій аспект — використання світської влади. Тут Фома Аквінський зазначив, що в житті має місце зловживання владою, несправедливе її використання, що теж порушує заповіти Бога. З огляду на невідповідність світської влади настановам Бога на стадіях її походження й використання теолог зробив висновок, що вона не може претендувати на зверхність у суспільстві.
Єдиною, що відповідає заповітам Бога, є церковна влада. Тільки завдяки її намаганням у суспільстві може бути встановлена справедливість. Свою правову концепцію Фома Аквінський будував з опертям на моральну категорію справедливості. Право, за його вченням, — це дія справедливості у божественному порядку людського спілкування. Справедливість полягає в наданні кожному свого, того, що йому належить. Як і Аристотель, Фома Аквінський розрізняв два види справедливості: розподільну і вирівняльну. Розподільна справедливість — це надання благ згідно з заслугами, а порівняльна — це дії на вирівнювання чого-небудь. Відповідно до цього існують і види права.

Про владу:
Якщо вирівняння відбувається за внутрішньою природою речей, то це дія природного права; коли вирівнюються дії (відновлюється справедливість) за людською волею — це позитивне (людське) право. Причому воля людини може робити правом тільки те, що відповідає природному праву.
Джерелом права є закон, Фома Аквінський стверджував, що існує злагоджена система, підпорядкована вічному законові. Вічний закон — це універсальні норми, загальні принципи божественного розуму, якими скеровується всесвіт, а всі інші закони випливають із нього. Передусім, це природний закон, що є відображенням вічного закону в розумі людини. Цим законом керується людина у своїх прагненнях до продовження роду, самозбереження, пошуку істини.
Далі в системі законів теолога знаходиться позитивний (або людський) закон, що конкретизує природний закон і за допомогою сили і страху змушує людей досягти доброчесності й відмовитися від зла. Заслуговує на особливу увагу теза мислителя про те, що на відміну від природного закону, який поширюється на всіх людей, норми позитивного закону в різних країнах можуть суттєво різнитися. Але серед цих норм є багато й таких, що збігаються за змістом. Ці норми Фома Аквінський називав «правом народів», за допомогою якого повинні врегульовуватися міжнародні відносини.
Рівночасно християнський мислитель зазначав, що люди, через їхню розумову недосконалість, не можуть усвідомити сутності правди, а позитивний закон, прийнятий ними, теж не завжди може відновити порушену справедливість. У цих випадках правда може бути відновлена завдяки Законові Божому (Святому Письму), який є критерієм істинної справедливості. Тут же теолог зробив спробу розмежувати соціальну роль і призначення божественного і позитивного законів, підкресливши непересічне значення першого з них. Якщо позитивний закон регулює лише відносини людей у суспільстві, тобто зовнішній бік життя, то божественний закон визначає кінцеву мету людського буття, скеровує душевний рух і прагнення людей.

Про природне і позитивне право:


title: Презентація на тему «Lviv National Art Gallery» (варіант 1)

text:
Lviv National
 Art Gallery

		Lviv National Art Gallery , a leading art museum in Ukraine, has over 60,000 artworks in its collection, including works of Polish, Italian, French, German, Dutch and Flemish, Spanish, Austrian and other European artists.
		The gallery is based on a Polish institution,Lwowska Galeria Sztuki, which was founded in 1907 as a municipal museum, following the purchase of the collection of Jan Jakowicz by the city magistrate.
		In 1940, after the city of Lviv/Lwów had been occupied by the Soviet Union, Soviet government ordered nationalization of private property. As a result, works from theLubomirski family museum, the Baworowscy Library, and some other private collections came into the possession of the gallery. All these works had until the 1939 Invasion of Poland belonged either to the Polish state, or to Polish private collectors, as well as Roman - Catholic church.
Ivan Shishkin At the edge of a pine forest
Sofonisba Anguissola.  Portrait of a young patrician Peter Paul Rubens. Man Portrait
 Francois Gerard - Portrait of Catherine Starzeńska
Narcisse Virgile Diaz de la Pena Autumn Landscape
Ivan Shishkin After the storm in Mary-Howie 1891
Jan Matejko, "Bebek near Constantinople"


title: Презентація на тему «Почему я изучаю русский язык»

text:
Почему я изучаю русский язык

Русский язык – язык великих писателей и поэтов
Богатство русского языка
в Большом академическом словаре зафиксировано 131 257 слов.
В  «Толковом словаре живого великорусского языка» В.И. Даля представлены более 200 тысяч слов! Даль трудился над своим словарем 47 лет.
Пантограммы (равнорифмица, гетерограммы) - фразы, которые одинаково читаются на слух, но отличаются различным положением разделителей:
Пойду, шаман, долиною - пой, душа, мандолиною!
Горда ль гор даль?
Утро пылает догмой, у тропы лает дог мой.
Задело - за дело.
И дико мне - иди ко мне.
Покалечилась - пока лечилась.
Мы женаты - мы же на ты.
Ты жеребенок - ты же ребенок.
Несуразные вещи- несу разные вещи.
Ему же надо будет- ему жена добудет.
Надо ждать - надо ж дать.
Бери гитару - береги тару.
Уста ли - у стали - у ста ли - устали?
Палиндромы - слова и фразы, которые одинаково читаются как в прямом, так и в обратном направлении:
шабаш
А роза упала на лапу Азора
А лис, он умен — крыса сыр к нему носила
Аргентина манит негра
Умер, и мир ему.
Кулинар, храни лук.
Он в аду давно.
Кабан упал и лапу набок
Лена набила рожу мужу, муж орал и банан ел
Им я иранец со сценариями, имя и ранец со сцен ариями. (палиндром-равнорицмица)
Каламбуры
Слово, которое заканчивается на 3 «ё»: «остриё»
Слово, которое заканчивается на 3 «я»: «нутрия», «геометрия»
Город, в котором 1 мальчик и 100 девочек: «Севастополь»
Скороговорка для буквы «о»: «логово налогового головоногого»
Единственные слова в русском языке с тремя буквами «е» подряд это длинношеее (и прочие на -шеее, например, криво-, коротко-) и "змееед"
Рассказ «П»
Пётр Петрович Петухов, поручик пятьдесят пятого Подольского Пехотного полка получил по почте письмо, полное приятных пожеланий. «Приезжайте», писала прелестная Полина Павловна Перепелкина. «Поговорим, помечтаем, потанцуем, погуляем. Приезжайте Пётр Петрович поскорей». Петухову приглашение понравилось. Поезд прибыл после полудня. Принял Петра Петровича почтеннейший папаша Полины Павловны, Павел Пантелеймонович. «Пожалуйста, Пётр Петрович, присаживайтесь поудобнее», - проговорил папаша. Подошёл плешивенький племянник, поздоровался: «Порфирий Платонович Поликарпов. Просим, просим».Появилась прелестная Полина. Полные плечи покрывал прозрачный персидский платок. Поговорили, пошутили, пригласила пообедать. Подали пельмени, плов, пикули, печёнку, паштет, пирожки, пирожное, пол-литра померанцевой. Плотно пообедали. Пётр Петрович почувствовал приятное пресыщение. После приёма пищи, после плотного перекуса, Полина Павловна пригласила Петра Петровича прогуляться по парку. Перед парком простирался полноводный пруд. Прокатились под парусами; после плаванья по пруду пошли погулять по парку.«Присядем», - предложила Полина Павловна. Присели. Полина Павловна придвинулась поближе. Посидели, помолчали, прозвучал первый поцелуй... «Поженим, поженим!» - Прошептал плешивый племянник. «Право, поженим», - пробасил подошедший папаша. Пётр Петрович побледнел, пошатнулся, потом побежал прочь. Позже приостановился, подумал: «Полина Павловна — прекрасная партия». Перед Петром Петровичем промелькнула перспектива получить прекрасное поместье. Поспешил послать предложение. Предложение Полина Павловна приняла. Поженились. Приятели приходили поздравлять, приносили подарки. Передавая пакеты, приговаривали: « Прелестная пара»