title: Презентація на тему «Архітектура XIX століття в Україні»

text:
Виконала:
Учениця 10-Б класу
Київської гімназії № 287
Єфіменко Злата
Архітектура XIX століття в Україні
З кінця XVIII ст. в Україну прийшов класицизм, так званий «міський стиль», характерною рисою якого було значне зменшення церковного будівництва. Перевага стала надаватись палацам та громадським будівлям.

                             Одеська опера, 1809,
                              архт. Том де Томон
Класицизм
В архітектурі XIX століття на зміну пишноті і розкутості українського бароко прийшов стриманий, академічний стиль класицизму. За будівництвом міст наглядали спеціальні комісії і комітети. Громадські споруди будувалися з урахуванням їх призначення — головною метою архітектора стало не створення зовнішньої привабливості, а внутрішній комфорт (високастеля, вентиляція, освітлення).
Початок XIX століття
У середині XIX ст.  прекрасними зразками класицизму були величаві палати гетьмана Кирили Розумовського в Почепі, Яготині , Глухові й Батурині. Зате справжнім мистецьким витвором є палата в новій столиці України — Батурині, побудована в 1799 — 1803 рр., де вже помітні впливи стилю Людовіка XVI. Не менш цікава величезна садиба Завадовського в Ляличах (арх. Джакомо Кваренгі, 1794—95), де цілий комплекс будов створює колосальне півколо, а головний корпус має витончені форми т.зв. палладіанства— типу Вілла Ротонда поблизу Віценци в Італії.

Середина XIX ст.
Палац Розумовського у Батурині
У другій половині XIX століття стильова єдність класицизму руйнується. Складна епоха утвердження капіталізму відбилася і в архітектурі: з'являються нові матеріали, нові замовники. Складається напрям, який отримав назву «еклектика» (змішування). У київських фасадах того часу можна побачити і готику, і ренесанс, і романський стиль, багато будівель в «цегельному стилі» (головна прикраса — нештукатурена цегельна кладка).
Друга половина XIX століття
Будинок міської адміністрації Полтави

Обсерваторія, 1827 рік,  Миколаїв
Пошук все більшої різноманітності викликав інтерес і до візантійсько-російських традицій. Вони чітко простежуються у будові найбільшого у Києві кафедрального Володимирського собору, який споруджувався понад 20 років (1862—1886) за проектами І. Штрома, П. Спарро, О. Беретті. Участь у розписах собору В. Васнецова, М. Врубеля зробило собор видатним явищем у монументальному образотворчому мистецтві.
Володимирський собор.

Першим проектом у власне українському стилі вважають прийнятий в 1903 році проект будівлі Полтавського земства архітектора В. Кричевського. Розписи цієї будівлі виконав художник Васильківський.

Полтавське земство
Вестибюль першого поверху
Майстерність і талант українського народу виявилися у створенні палацово-паркових ансамблів. Їх автори, як правило, нам невідомі. Народні майстри створили видатні шедеври архітектурного зодчества: палац Розумовського у Батурині, палац Галаґана в Сокирницях на Чернігівщині,, парк «Олександрія» на березі Росі в Білій Церкві, знаменита «Софіївка» в Умані.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Весняні свята на Україні»


title: Презентація на тему «Запорізька січ» (варіант 3)

text:
Запорозька  Січ і Південь Українив другій половині XVIII  ст.
             Макет Запорозької Січі
  Українські гетьмани і кошові  отамани
              Нова ( Підпільненська ) Січ
Нова Січ була заснована в 1734 році. Вона
знаходилась на правому березі Дніпра в урочищі
Базавлук, неподалік від зруйнованої в 1709 році
Чортомлицької Січі. Зовнішньо Нова Січ зберігала
старі традиції. Однак демократія в Новій Січі мала
показовий характер, здебільшого вся влада
зосереджувалась  в руках правлячої верхівки.
Залежна від неї козацька біднота голосувала за її
вказівками. Нову Січ відрізняло й те, що значна
кількість козаків стала працювати в сільському
господарстві, узялась за промисли і торгівлю.
У Новій Січі мешкало 15-20 тис. осіб. Усі козаки
перебували  на службі в царського уряду, за що
одержували платню грішми, порохом свинцем,
борошном і крупами.

  Адміністративний устрій Нової Запорозької Січі

Вісім паланок: Орельська, Протовчанська,Самарська, Кодацька, Кальміуська, Інгульська, Прогноїнська. Бугогардівська.
Петро Калнишевський
Останній кошовий отаман Запорозької Січі . Народився в с. Пустовітівка Лубенського полку біля міста Ромин в 1691 році в козацькій сім’ї. Його батька звали Іван, а мати Агафія. В 1762 вперше обирається кошовим отаманом. В 1774 р. йому було присвоєно чин генерал-лейтенанта. В 1776 році був ув’язнений за наказом Катерини ІІ в Солоницькому монастирі В  1801 році йому було даровано прощення Олександром І. 110-літній в’язень. Котрий за 25 років в одиночках, як твердять перекази осліп, нарешті став вільним. Просидівши у в’язниці такий тривалий час він здичавів, став похмурий і втратив зір, але попри все він не втратив розум. Петро Відмовився вийти на волю. Восени 1803р. у 112 років він помер.
Не досить чітка юридична врегульованість господарських відносин, авторитаризм старшин поступово призвели до значної фінансової нерівності між запорожцями. Ось як нерівномірно розподілялась урядова платня на 1762 р.

На 38 куренів — по 140 руб.  Отаманові кошовому — 70Військовому судді — 60Військовому писарю — 50Осаулові — 40 Пушкареві та довбишеві , 3 Канцеляристам — 6 На 38 отаманів — 27
   Причини ліквідації Запорізької Січі (1775р.)
Задунайська Січ
Після зруйнування російським урядом Запорозької Січі в 1775р. Значна частина запорожців переселилась в  пониззя Дунаю, у Добруджу, на підвладну Туреччині територію. Турецький уряд надав запорожцям землі між Південним Бугом і Дунаєм. У 1776р. в гирлі Дунаю вони заснували першу Задунайську Січ. Внутрішній устрій на Задунайській Січі був таким самим, як і на Запорозькій Січі. Найвищим органом тут була військова рада, яка обирала кошову старшину – кошового отамана, військового суддю, писаря, осавула. До кошової старшини належав також і товмач-драгоман. Козаки ловили рибу, полювали, вирощували хліб і розводили худобу. Там існувала січова школа й бібліотека.
Чорноморське козацтво
В умовах підготовки Росії до війни з Туреччиною, уряд вирішив створити з колишніх запорожців військові формування під назвою “Військо вірних козаків” . Відповідний царський указ був виданий 2 лютого 1788 року. Очолив цей контингент кошовий отаман С. Білий. У 1788 році козацьке військо перейменували на Чорноморське козацьке військо. У перші роки існування цього козацтва провідними галузями господарства були скотарство й рибальство, а пізніше хліборобство. Козаки володіли значними угіддями. У 1860 році Чорноморське козацьке військо увійшло до складу Кубанського козацького війська.
Колонізація Росією півдня України в кінці XVIII ст. Заселення та розвиток Південної України стало можливим тільки після звільнення її від турецько-татарського володіння. Заселення відбувалось за декількома напрямками. Однією з найважливіших була народна колонізація. Тобто Північне Причорномор'я заселялось перш за все завдяки самовільному переселенському рухові з Лівобережної і Правобережної України. Вирішальну роль в заселенні регіону відіграли українці. Цьому сприяло надане їм право переходу на нові землі, географічна близькість і звичні умови життя на новому місці. До середини 30-х років XIX ст. переселенський рух мав землеробський характер, проте швидкий ріст міст і вичерпання вільних резервів казенних земель збільшили роль неземлеробського міграційного руху в міста.
Ще одним видом колонізації була іноземна. Царський уряд з метою швидкого освоєння Півдня України запросив іноземних переселенців. Так у степах України були створені цілі колонії німців, сербів, греків, болгар. Селились тут вірмени і грузини, а також старообрядці з Росії, які втекли звідтіля від переслідувань влади. Останніх в ті часи називали розкольниками, тому що вони розкололи єдину православну церкву.
Вздовж кордонів "Вольностей Запорозьких" російська влада стала створювати систему переселенських районів. Як вже було сказано, серед переселенців переважали вихідці з країн Балканського півострова. Перша партія колоністів була в 30-ті pp. поселена на "Українській лінії". Нагадаємо вам, що ця лінія почала будуватись в 1731 р. між Гетьманщиною, — вздовж її південного кордону, від Дніпра до Сіверського Дінця по правому березі річки Орелі, — і запорізькими землями, які відійшли до Туреччини. Це була лінія прикордонних укріплень.
Колонізація півдня України
                        Висновок
Розгром Туреччини та Кримського ханства, будівництво Української та Дніпровської укріплених ліній привели до того, що Січ утратила роль захисника православного світу від турків і татар і стала непотрібною російській імперії. Запорозька Січ усіляко намагалась втримати свої позиції аби зберегти козацькі вольності, але це їм не вдалось. Прикладом мужності та козацької відваги є останній кошовий отаман – Петро  Калнишевський, який відстоював свої погляди до самої смерті. Сумна доля чекала і інших козаків. Одних ув’язнили, інших стратили, багатьох вислали. Але це не побороло козацького духу. І вони ще не раз спробували відродити Запорозьку Січ.


title: Презентація на тему «My favourite website» (варіант 2)

text:
My favourite website
Katya Kupko
Form 10 A
My favorite site is www.couchsurfing.com
This site was created in order to make world tourism more popular, convenient and cheap.
		Couchsurfing is a global community of 7 million people in more than 100,000 cities all over the world. Each of them can invite another person from community to visit his homeplace, native city or be invited somewhere, for example to visit boarding country. It is really interesting.

History
		People can use this programme only if they are under 18 years old.
		Most of the users are the students - young, energetic people.
		At the free time couchsurfers exchange the information and photos, communicate with each other and compare notes after their last traveling.
With the help of this website you can:
Travel around the world
Meet new friends from many countries
Learn more about the culture of different countries
Practice in language
Site pages

	I like this website because. It helps me to make friends all over the world but, unfortunately, I can use this program only from 18.
And some directive by founders:
my home page
 Thank you!


title: Презентація на тему «Андрій Шептицький» (варіант 3)

text:
Андрій Шептицький

17 січня 1901 — 1 листопада 1944
Архієпископ Андре́й Шепти́цький, (мирське ім'я Рома́н Марі́я Алекса́ндр Шепти́цький) — граф, єпископ Української греко-католицької церкви; з 17 січня 1901 до смерті — Митрополит Галицький та Архієпископ Львівський — предстоятель Української греко-католицької церкви.

Роман Шептицький народився у с. Прилбичі (тепер Яворівського району Львівської області). Майбутній Галицький Митрополит походив зі стародавнього українського роду графів.
Біографія
Першу освіту Роман здобув удома. Восени 1879 р. разом зі своїми двома братами Юрієм та Олександром розпочав навчання в гімназії Св. Анни у місті Краків (Польща).
 1 жовтня 1883 р. розпочав військову службу у Кракові. 8 січня 1884 р. його привели із казарми додому та діагностували скарлатину. У часі хвороби був близький смерті. Наприкінці лютого одужав, однак лікарі наполягли на звільненні з військової служби. Батькові вдалося звільнити Романа з війська, у травні родина повернулася з Кракова до Прилбичів.
Біографія
2 лютого 1899 імператор Франц Йосиф I номінував Андрея Шептицького на Станіславівського єпископа.
Єпископ Станіславівський
Період єпископства у Станіславові тривав недовго — 14 місяців. За цей короткий інтервал встиг відвідати багато парохій, ознайомитись з їх життям. Митрополит Шептицький першим із вищих ієрархів Греко-католицької церкви почав використовувати народну мову в спілкуванні із вірними. Ніхто з єпископів раніше не писав до гуцулів послання їхнім діалектом.
Митрополит Шептицький брав активну участь у політичному житті Галичини. Він був членом Галицького сейму і Палати Панів у Відні. У 1901р. виступив з протестом проти переслідувань українських студентів Львівського університету, в 1902 р. домагався від Галицького сейму заснування гімназії в Станіславі. У 1903 – 1913 рр. Шептицький обіймав посаду заступника маршалка Галицького сейму, а 22 січня 1906 р. очолював делегацію до цісаря з вимогами рівних прав для українців Австро-Угорської імперії.
Політична діяльність
Митрополит Андрій був душею національного і культурного життя Галичини. Він дбав про школи, заснував науковий інститут для студій, сполучений з Богословською академією та "Академічний дім" у Львові, допомагав приватним школам.

Дбаючи про економічний розвиток Галичини, митрополит підтримав розгортання українського національно-кооперативного руху в цьому регіоні. Шептицький виділяв значні кошти для допомоги кооперативним організаціям на місцях.
Як глибокий знавець мистецтва, митрополит був меценатом митців-малярів, різьбярів. У 1913 р. він заснував у Львові Український Національний музей, в якому зібрані пам’ятки українського мистецтва. Шептицький дбав про постійне поповнення зібрань музею.

Політична діяльність митрополита Андрія Шептицького значна і багатопланова. Він домагався рівних політичних прав для українців Австро-Угорської імперії, палко підтримував проголошення ЗУНР, відстоював право українського народу на власну державу перед представниками Антанти у 1921 р. Наважувався апелювати до найвищих інстанцій Польщі, а згодом - СРСР, захищаючи права віруючих і священнослужителів. Німецька окупація не виправдала надії Шептицького на створення в Україні принаймні крайового самоврядування, після чого він рішуче рве зв’язки з нею. Мрія про незалежну Українську державу назавжди залишилась для митрополита мрією.

Помер Андрій Шептицький 1 листопада 1944 р., похований у підземеллі собору Святого Юра.


title: Презентація на тему «F.Scott Fitzgerald»

text:
F. Scott Fitzgerald1896-1940Dr. Karen Rose
Francis Scott Key Fitzgerald was born in St. Paul, Minnesota on September 24, 1896.  His family lived in a building called the San Mateo Flats in a neighborhood that did not have electricity until 1911.

Two sisters, ages one and three, had died from influenza shortly before his birth. Probably because of this, his mother became overly protective.

Five years later, Fitzgerald’s sister, Annabelle, was born.
His parents, although poor, had some social status. Fitzgerald was named after his second cousin, Francis Scott Key, the author of “The Star-Spangled Banner.”
Fitzgerald grew up in a family of declining and precarious fortune.

His father, Edward, failed as a manufacturer of wicker furniture in St. Paul.  He became a salesman for Proctor & Gamble, but was dismissed in 1908 when Fitzgerald was twelve years old.
Fitzgerald’s mother, Mollie, helped support the family with her inheritance.  They moved to an apartment in this brownstone “row house” in St. Paul, Minnesota, in an area called Summit Terrace, a section of the city inhabited by the city’s wealthiest residents.
While his family was not prosperous, Fitzgerald’s mother nurtured social ambitions in her only son.  An elderly aunt helped finance his tuition at a private Catholic boarding school in New Jersey called The Newman School and then, in 1913, at Princeton University.

At the time, Princeton University was viewed as a training ground for the American upper class.
While his grades were low, he excelled in his writings for the Princeton Triangle Club Dramatic Society and the Princeton Tiger.  Fitzgerald’s writing from that time shows that he was self-conscious about the differences between himself and his wealthy classmates.
Coming from a background of “financial anxiety,” while at Princeton, Fitzgerald developed a fascination with the very rich.
In 1917, during his third year at Princeton, Fitzgerald left school in order to enlist in the United States Army.  After passing a special examination, he was commissioned a Second Lieutenant in the infantry.

Afraid that he might die in the war, Fitzgerald quickly finished a novel he had been working on called The Romantic Egoist.  While he received a rejection letter from Charles Scribner’s Sons Publishing Co., the novel’s originality was praised.  He was encouraged to resubmit the novel after revision.

In June 1918, while stationed at Camp Sheridan, near Montgomery, Alabama, twenty-one year old Fitzgerald met and fell madly in love with eighteen-year-old Zelda Sayre.  She was a local debutante, the youngest daughter of an Alabama Supreme Court Judge.

Their romance intensified Fitzgerald’s desire to achieve success with his novel, but after revision, it was rejected a 2nd time.

Fitzgerald had just completed his officer training and was about to embark for France when the Armistice was signed.
After being discharged from the Army in 1919, Fitzgerald went to New York to seek his fortune so that he could marry Zelda.  By day, he worked in an advertising agency, and by night, he wrote stories, submitting them to magazines.  For his efforts, he collected nothing but rejection slips.
While Fitzgerald was failing financially as a writer, Zelda broke their engagement.  She was unwilling to live on his small salary in the advertisement business.  Fitzgerald returned to his parents’ house in St. Paul to rewrite his novel, changing the title to This Side of Paradise.
This time the novel was accepted by Scribner’s and published in March 1920 when Fitzgerald was twenty-three years old.  He called it “the story of the youth of our generation.”  Considered daring and intellectual, This Side of Paradise was a smashing success and an immediate bestseller.  Fitzgerald was perceived as the style-setter for the times, and he achieved celebrity status.
Following his great success as a writer, Fitzgerald and Zelda resumed their engagement and were married in St. Patrick’s Cathedral in New York in 1920.
Their only child, a daughter named Frances Scott (Scottie) Fitzgerald, was born in October 1921.
Fitzgerald’s life in the 1920s was a mirror to events occurring nationally during that decade.  The Roaring Twenties, also commonly referred to as The Jazz Age, was a time of challenge to the established order, of personal indulgence, and even self-destructive excess.  Fitzgerald was its self-proclaimed spokesman and symbol.
Much has been written about Zelda and her effect on Fitzgerald’s career.  She was an aspiring dancer, she craved attention, and she had expensive taste.   She also suffered from mental illness.

While this was an era of Prohibition, Fitzgerald and Zelda drank alcohol publicly and partied like there was no tomorrow.  Their tastes were for life in New York’s luxurious Plaza Hotel, expensive and gigantic cars, country homes on Long Island or in Connecticut, and villas in France.
They spent money as fast as Fitzgerald could make it.  In fact, they spent more than he could make, and they found themselves in debt.  Fitzgerald was to spend the rest of his life in a futile struggle to make ends meet.
In 1922 Fitzgerald published The Beautiful and the Damned.  This novel delineated the self-indulgence and destruction of Anthony and Gloria Patch and was based on the lives of Fitzgerald and Zelda, who were known for their glamorous and “unsettled” lives.
Two collections of short stories – Flappers and Philosophers (1920) and Tales of the Jazz Age (1922)  were his next publications.  They were judged harshly by critics, motivating Fitzgerald to redirect his efforts.
Fitzgerald made a conscious effort to concentrate on creating serious, even tragic works that addressed broad historical and social issues.  Fitzgerald’s new sense of vocation, his greater personal maturity, his increasingly complex sense of his era’s place in world history, and his growing awareness of the technical and stylistic capabilities of the modern novel resulted in The Great Gatsby.
Published in 1925, The Great Gatsby is frequently nominated as “the great American novel.”

A quintessential story of not only the 1920s , but also of the American experience, the novel chronicles the exuberance, as well as the malaise of the decade, showing how America’s fascination with material success was eroding values.
The novel received critical praise, but sales were mediocre.  Many attribute this to the difficulty Scribner’s had marketing the novel.  Is it a romance?  Is it a satire?  The fact that the novel did not sell well was a disappointment from which Fitzgerald never recovered.
Life in the second half of the 1920s became desperate for the Fitzgeralds.  As the Jazz Age drew to its traumatic close with the stock market crash of 1929, so did much of Fitzgerald’s life and career.

An alcoholic since age 22, Fitzgerald’s drinking got out of control, earning him the dubious title, “America’s Drunkest Writer.”
Source:  http://www.huffingtonpost.com/2011/07/18/f-scott-fitzgerald_n_901641.html
In 1930 Zelda suffered the first of several complete nervous breakdowns.  She spent the last eighteen years of her life in sanatoriums in Europe and the U.S.

Fitzgerald’s fourth novel, Tender Is the Night, was published in 1934.  It tells the story of an American psychiatrist whose promising career is compromised by his wife’s madness. Transparently basing the wife on Zelda, Fitzgerald had once again located a theme on a grand American scale while using the process of writing as catharsis for personal woes.

Released in the midst of the Great Depression, the novel did not sell well, though it had excellent reviews.

To pay Zelda’s high medical bills and other debts, Fitzgerald focused on writing short stories for popular magazines, for example, The Saturday Evening Post and Esquire.  He also worked in Hollywood as a screenwriter.

On December 21, 1940, while he was in Hollywood, Fitzgerald died of a heart attack.  He was 44 years old.

Fitzgerald’s early death is often attributed to his alcoholism, the pressure to earn money to pay his debts, and the collapse of the decade into the Great Depression.

The fire moved through the dumbwaiter shaft, spreading onto every floor. The fire escapes were wooden, and caught fire as well. Nine women, including Zelda, died.  She was 48 years old.
What happened to Zelda?
In 1948, a fire broke out in the kitchen of Highland Hospital in Asheville, North Carolina where Zelda was being treated.

Fitzgerald and Zelda are buried together in St. Mary’s Cemetery in Rockville, Maryland.

The last sentence of The Great Gatsby is inscribed on their grave marker.
“So we beat on, boats against the current, borne back ceaselessly into the past.”
Film versions of The Great Gatsby
1949 – starring Allan Ladd, Betty Field, Shelley Winters, MacDonald Carey.

1974 – starring Robert Redford, Mia Farrow, Bruce Dern, Karen Black, Sam Waterson.  Screenplay by Francis Ford Coppola.  The estimated budget was more than $6 million, and the film won 2 Oscars (Best Costume Design, Best Original Song Score)

1995 – A&E made-for-TV movie starring Mira Sorvino, Toby Stevens, Paul Rudd.

2012 – (set for release Dec. 21) starring Leonardo DiCaprio, Carey Mulligan, Tobey McGuire, Isla Fisher.  There are rumors that the movie will be 3D.

The Great Gatsby Trivia
A commercial flop!
The Great Gatsby did not result in a great pay day for Fitzgerald.  Eleven years after its publication, Fitzgerald estimated the novel had sold less than 25,000 copies in the U.S.  Fitzgerald’s last royalty statement reported sales of 7 copies of Gatsby in the first half of 1940.
Free copies for soldiers!
During WWII , Scribner’s published 150,000 complimentary copies to send to men fighting in the war.
Twenty years later . . . a success!
By 1945, The Great Gatsby was #8 on Bantam Publishing Co.’s top ten titles.  Today Gatsby is one of the best-selling novels ever; more than ten million copies have been printed. Gatsby regularly produces more than $500,000 a year in a trust for Fitzgerald’s grandchildren.
Francis Cugat’s jacket design for The Great Gatsby is the most celebrated and widely disseminated jacket art in American Literature. After appearing on the first printing in 1925, it was revived more than a half-century later for the “Scribner Library” paperback editions (1979 – present). Cugat’s painting is iconic: the sad, hypnotic, heavily outlined eyes of a woman beam like headlights through a cobalt night sky. Their irises are transfigured into reclining female nudes. From one of the eyes streams a green luminescent tear; brightly rouged lips complete the sensual triangle. Below, on earth, brightly colored carnival lights blaze before a metropolitan skyline.

The End!
http://youtu.be/pc0mxOXbWIU


Презентація на тему «Данило Галицкий»


title: Презентація на тему «Культурне життя кінця 40-х початку 50-х років»

text:
Культурне життя кінця 40-х початку 50-х років
Історичні умови відродження культури
Відродження культурного життя в Україні у післявоєнні роки наражалося на великі труднощі. Культурне будівництво, як і раніше, фінансувалося за залишковим принципом. Перемога СРСР у війні посилила розвиток у радянському суспільстві процесів, які взаємовиключали один одного: зміцнення тоталітарного режиму (офіційно вважалось та активно пропагувалось, що саме він забезпечив кінцевий успіх) і зростання суспільної свідомості (перемогла армія, народ). Війна радикально підірвала ідеологію "гвинтика", адже її могли виграти лише самостійно мислячі, а не сліпі виконавці волі вождя.
Однак відповіддю режиму на  вимоги часу стали не реформи, а його самоконсервація. Сталінський режим посилили контроль над суспільством, особливо в царині ідеології. Прояви національної самосвідомості, критичний підхід до будь-яких явищ суспільного життя, відступ від регламентованих пропагандистських стереотипів — все це кваліфікувалося як український буржуазний націоналізм, космополітизм, антирадянська діяльність і, як наслідок, вело до морального і фізичного знищення діячів культури.

Відбудова системи народної освіти
Відновлення зруйнованих під час війни шкіл, закладів культури, наукових установ почалося після визволення території України від німецько-фашистських загарбників. Поширення набув рух за відбудову зруйнованих і спорудження нових шкільних приміщень силами, засобами, руками самого населення — "методом народної будови". У 1944-1945 pp. у республіці було відбудовано і побудовано 1669 шкіл. На 1950 р. довоєнна мережа шкіл практично відновилась, але налагодження нормальної системи освіти цього не вистачало: у середині 50-х років 16 тис. шкіл (33,2% від їх загальної кількості), в яких навчалося 1,67 млн. дітей, змушені були організовувати заняття в дві, а то і три зміни. Значна кількість цих закладів, особливо в сільській місцевості і в робітничих селищах, розміщувалася у приміщеннях мало, пристосованих для занять. Школи постійно відчували гостру потребу в підручниках, зошитах та навчальному обладнанні. Для матеріальної підтримки тих, кого батьки не могли забезпечити мінімумом необхідного для навчання, створювався фонд всеобуча.

Труднощі, що стояли перед освітньою системою, призвели до швидкого зростання вечірніх шкіл. Були засновані також курси для дорослих, професійні заочні школи. Але реалії часу потребували освічених людей. У 1953 р. здійснено перехід до обов'язкової семирічної освіти, що створило додаткові труднощі: не вистачало приміщень, вчителів, навчальних посібників.
Як і в довоєнні роки, більшовицька партія прагнула перетворити школу в знаряддя збереження і посилення свого контролю над учнівською молоддю. Була відновлена робота піонерських та комсомольських організацій. Виховання відданості Сталіну та ідеалам комунізму оголошувалося найважливішим покликанням школи.
У повоєнні роки починається процес неухильного скорочення українських шкіл та учнів, що в них навчалися. Так, з 1948 р. по 1954 р. число українських шкіл зменшилося з 26 до 25 тис, а російських — збільшилося з 2720 до 4051, або в 1,5 раза. На 1953 р. в українських школах навчалося 1,4 млн., а в російських і змішаних — 3,9 млн. дітей. Закривались національні школи (польські, угорські, румунські та ін.). Усі вони перепрофілювалися на російські.
У повоєнні роки відновилася робота науково-дослідних установ України, внесено ряд змін в організацію наукових досліджень. У 1945 р. налічувалося 267 науково-дослідних установ, у 1950 — 462, у тому числі більше 30 академічних інститутів. Зміцнювалася, хоча й повільно, матеріально-технічна база науково-дослідних установ. Зростав кадровий потенціал. Кількість науковців досягла у 1950 р. 22,3 тис. осіб. Головною науковою установою України залишалась Академія наук УРСР, яку очолював О.Палладін.

Учені України досягли значних успіхів у дослідженні фундаментальних наук, їх наближенні до потреб господарства. У республіці в 1946 р. було запущено перший в СРСР атомний реактор. У 1956 р. генеральним конструктором будівництва космічних кораблів в СРСР став виходець із Житомирщини С.Корольов. Під керівництвом С.Лебедєва у Києві в 1948-1950 pp. було виготовлено першу в Європі цифрову обчислювальну машину. Значним технічним досягненням була побудова в 1953 р. найбільшого тоді в світі суцільнозварного моста через Дніпро довжиною понад 1,5 км. За короткі строки завдяки новій автоматичній технології зварювання було споруджено газопровід Дашава-Київ
                  Лисенківщина
Значної шкоди розвитку біологічних наук завдала "лисенківщина" — засилля в науці посередностей, людей споживацького гатунку, авантюристів. У 1947-1948 pp. відновилися переслідування генетиків. Президент Всесоюзної академії сільськогосподарських наук Т.Лисенко, підтриманий Сталіним, оголосив ген міфічною частинкою. В Україні переслідувань зазнали вчені-біологи Д.Третяков, М.Гришко, І.Шмальгаузен, І.Поляков, С.Делоне, що на багато років загальмувало розвиток біологічної науки.
Розвиток літератури і мистецтва
У складних умовах працювали діячі літератури і мистецтва. Всупереч обставинам, у 40-50-х роках створено чимало творів, що залишили помітний слід у художній культурі українського народу.
Особливу популярність у повоєнні роки здобула творчість О. Гончара, автора трилогії "Прапороносці", повісті "Земля гуде". Плідно творили також прозаїки В.Козаченко, В.Собко, письменник і режисер О.Довженко, гуморист Остап Вишня (П.Губенко), поети М.Рильський, П.Тичина, В.Сосюра, А.Малишко, Л.Первомайський.
       “Жданівщина” в Україні
Це нове ідеологічне забезпечення сталінського режиму мало особливо негативні наслідки для українців. У 1950 р.Сталін, виступаючи в дискусії з мовознавства, висунув тезу, що російська, українська і білоруська нації є результатом розгалуження "єдиної давньоруської". Цю єдину "давньоруськународність" дозволено було тлумачити як давньоросійську, але в жодному випадку не як давню українську.

Так у СРСР з'явилось явище, яке отримало назву за іменем його головного провідника А.Жданова. "Жданівщина" (1946-1949 pp.) означає широкий наступ сталінського режиму в галузі ідеології, культури, науки, літератури, мистецтва з метою встановлення жорстокого контролю над духовним розвитком радянського суспільства. Жданов виступав офіційним теоретиком і організатором цього наступу.

Боротьба з   “космополітизмом”
За тодішньою термінологією боротьба розгорталась проти "безідейності, безпринципності, формалізму, космополітизму й низькопоклонства перед гнилим Заходом", проти "буржуазного націоналізму". За період з 1946 по 1951 р. було прийнято 12 партійних постанов з ідеологічних питань. Початок було покладено постановами ЦК ВКП(б) "Про журнали "Звезда" і "Ленінград", спрямовані проти творчості А.Ахматової і М.Зощенка, "Про кінофільм "Большая жизнь" та ін. За шаблоном, виготовленим у Москві, цього ж 1946 р. ЦК КП(б)У ухвалив кілька постанов "Про перекручення і помилки у висвітленні української літератури в "Нарисі історії української літератури", "Про журнал сатири і гумору "Перець", "Про журнал "Вітчизна", "Про репертуар драматичних і інших театрів України" та ін. Для "зміцнення керівництва" українською парторганізацією Москвою було направлено Л.М.Кагановича (М.Хрущов був переміщений на другорядний пост голови уряду). Каганович розгорнув бурхливу діяльність по боротьбі з "українським буржуазним націоналізмом". Ним фактично була підготовлена велика розстрільна справа, жертвами якої мав би стати цвіт української інтелігенції того часу: А.Малишко, П.Панч, М.Рильський, Ю.Яновський та ін. Та ініціатива Кагановича виявилась невчасною, і він був відкликаний до Москви. На порядку денному у сталінському керівництві стояло питання боротьби з "низькопоклонством" перед Заходом, проти "космополітизму". Об'єктом переслідувань були обрані літератори, митці, учені.

Ця кампанія мала на меті посилити культурно-ідеологічну ізоляцію радянського суспільства, ізолювати і протиставити інтелігенцію іншим прошаркам суспільства, розпалити шовіністичні та антисемітські настрої, посилити процес русифікації, відновити образ внутрішнього ворога, так необхідного для тоталітарного режиму.
Сигналом до атаки проти космополітів стала редакційна стаття "Про одну антипатріотичну групу театральних критиків", опублікована в січні 1949 р. у газеті "Правда". Відгомоном цієї статті в Україні стало навішування ярликів "безрідних космополитів" на літературних і театральних критиків О.Борщагівського, А.Гозенпура.

Кампанія боротьби з косполітами мала негативні наслідки для розвитку культури: у літературі та театрі, по суті, зникло поняття мистецької школи; поглибилась ізоляція від надбань західної культури;театральна та літературна критика перетворилася із засобу стимулювання творчого розвитку на засіб втримання митців у рамках офіційної ідеології; обмежено свободу творчості.

З початку 50-х років насувається нова хвиля звинувачень української інтелігенції. Цькували не лише письменників. Переслідувань зазнали українські композитори Б.Лятошинський, М.Колесса, М.Вериківський, К.Данькевич (опера "Богдан Хмельницький"), науковці. Особливо лютій і нещадній критиці було піддано В.Сосюру за вірш "Любіть Україну" (1944р.), який оголошувався "ідейно порочним твором".
Жданівщина призвела до гальмування розвитку науки, літератури і мистецтва в країні, породила потворні явища в середовищі радянської інтелігенції , викликала її розмежування. Сталінський режим остаточно протиставив владу і народ, ліквідував патріотичне піднесення років війни, паростки відродження української культури. У міжнародному плані "жданівщина" посилила відірваність радянських митців від досягнень світової культури, стала ідеологічним обгрунтуванням конфронтаційної зовнішньої політики СРСР.

Внутрішньополітичне становище України на початку 50-х років
Завершення процесу відбудови не призвело до послаблення адміністративно-командної системи з її надзвичайними заходами управління. Вона ще більше зміцніла. Свідченням цього став XIX з'їзд КПРС (на цьому з'їзді ВКП(б) було перейменовано в Комуністичну партію Радянського Союзу), останній з'їзд за життя Й.Сталіна. З'їзд затвердив новий п'ятирічний план розвитку СРСР у 1951-1955 pp. На ньому головним завданням було поставлено наздогнати і перегнати провідні капіталістичні держави за всіма показниками.XVII з'їзд Компартії України продублював рішення з'їзду КПРС. Виступаючи на з'їзді, делегати неначе змагались у словослів'ї на честь "великого вождя і вчителя тов. Сталіна".
На чолі КПУ продовжував залишатися Л.Мельник (Перший секретар з грудня 1949 р. по червень 1953 p.), а головою уряду УРСР - Д.Коротченко (до січня 1954 p.), які були слухняними виконавцями волі "вождя".
5 березня 1953 р. помер Й.Сталін. Ця дата стала початком процесу, що згодом отримав назву "відлига" — процес спроб лібералізації суспільно-політичного життя, проведення значних соціально-економічних реформ. Розвиток і поглиблення цього процесу став основою десталінізації — тобто відхід від найбільш одіозних проявів сталінського тоталітарного режиму. Найбільш радикальних рис цей процес набув після XX з'їзду КПРС (1956).
Початок десталінізіції в Україні
Початок процесу десталінізації супроводжувався гострою боротьбою за владу між прихильниками Хрущова та Берії. У цій боротьбі переміг перший. Ця боротьба мала свої одголоски в Україні. Республіканська партійна організація підтримала в цій боротьбі Хрущова. Згодом Хрущов віддячив послугою за послугу. Через кілька місяців після смерті Сталіна за звинуваченням у русифікації вищої освіти на Західній Україні та дискримінації місцевих кадрів було усунуто з посади.
Першого секретаря КПУ росіянина Л.Мельникова. Натомість було призначено О.Кириченка, першого на цій посаді українця (з того часу на цю посаду призначались лише українці). Після цього пішла широка хвиля висування на керівні посади представників місцевих кадрів. У результаті на 1 червня 1954 р. у ЦК КПУ українців було 72%, у Верховній Раді - 75%, а серед директорів великих підприємств - 51%. У 1958 р. українці становили 60% членів КПУ. Вихідці з України зайняли провідні місця і в союзному керівництві. Так, Родіон Малиновський, Андрій Гречко та Кирило Москаленко досягли високого рангу Маршала Радянського Союзу, а два перші згодом навіть були міністрами оборони СРСР. Володимир Семичасний обійняв пост голови союзного КДБ, а чотири українці - О.Кириченко, М.Підгорний, Д.Полянський та П.Шелест - увійшли в одинадцятку Політбюро ЦК КПРС. Такі успіхи українців у радянській ієрархічній системі можна пояснити їх тісними зв'язками з М.Хрущовим, їх особистими якостями як лояльних виконавців волі вистеми та тим місцем, яке зайняла Україна в Радянському Союзі.
Зростання ролі і кількості українців у партійно-державному апараті супроводжувалось процесом перебудови і вдосконалення самого апарату. У міністерствах, відомствах та органах управління на місцях протягом 1955-1956 pp. було ліквідовано 4867 структурних підрозділів, організацій та установ, скорочено 92,5 тис. посад адміністративно-управлінського апарату. Водночас розширювались права місцевих органів влади. Ці процеси справили позитивний вплив на суспільно-політичне життя країни.
Крім змін в партійному та державному керівництві почався процес поступового відходу від найбільш одіозних проявів сталінського режиму. Припинились масові репресії, почався обережний процес реабілітації репресованих у 30-40-і роки і повернення депортованих членів, пов'язаних з діяльністю ОУН-УПА.
Стан промисловості і с/г на початку 50-х років
Нове радянське керівництво, що стало до керівництва держави після смерті Сталіна, усвідомлювало, що майбутнє Радянського Союзу залежить від успіхів СРСР в економічному змаганні із Заходом. Успіхи в цьому змаганні зміцнили б внутрішнє становище радянської системи, а з іншого боку, довели б переваги комуністичної системи. Уже починаючи з 1953 p., починається процес реформ. Але відразу постало питання, в якому напрямку їх проводити. Усі сходились на думці, що найслабшою ланкою радянської економіки є сільське господарство, рівень зростання продукції в якому за період 1949-1952 pp. складав лише 10%, у той час як у промисловості — 230%. До того ж сільське господарство було збитковим. Усі спроби наприкінці 40-х років стимулювати сільгоспвиробництво не мали успіху. Не допомогло і укрупнення колгоспів у 1950 p., кількість яких скоротилась на 42% і складала на кінець року 19295.
Початок реформування було покладено на вересневому (1953 р.) Пленумі ЦК КПРС, який намітив заходи, спрямовані на піднесення сільського господарства. Так, передбачалось укріплення матеріально-технічної бази господарств, матеріальне заохочення мешканців села, підвищення закупівельних цін на сільгосппродукцію, зменшення податків на присадибне господарство, списування заборгованості колгоспів, поліпшення якісного складу керівників сільськогосподарських підприємств та ін.
Завдяки таким заходам сільське господарство вперше за довгі роки стало рентабельним. Середина 50-х років була періодом найбільшого піднесення в історії колгоспно-радгоспної системи СРСР. Валова продукція сільського господарства за 1954-1958 pp. порівняно з попередньою п'ятирічкою зросла на 35,3%.
Позитивні зрушення були б більш вагомими, як би не волюнтаристські нереалістичні надпрограми, що почались втілюватись у життя вже в 1954 р. Першою такою програмою стало освоєння цілинних і перелогових земель. її було започатковано на лютнево-березневому пленумі ЦК КПРС. її суть полягала в освоєнні для подальшої культивації майже 13 млн. га (пізніше цю цифру збільшили до 28-30 млн. га) у Казахстані, Сибіру та Північному Кавказі. Україні в цій програмі відводилась роль джерела матеріальних і людських ресурсів. Уже 22 лютого 1954 р. на цілину було відправлено першу групу українських механізаторів. Загалом за 1954-1956 pp. на постійну роботу в цілинні райони виїхало 80 тис. осіб. А до 1961 р. в цілинні райони було відправлено 90 тис. тракторів і сільгоспмашин, виготовлених на українських підприємствах.Другою напрограмою, що була започаткована в цей час, стало поспішне і невиправдане розширення площ посівів кукурудзи та інших "диво-культур". У червні 1954 р. Хрущов звернувся із закликом про розширення посівів кукурудзи. Лютневий 1955 р. Пленум ЦК КПУ прийняв рішення про збільшення площі посівів кукурудзи понад 5 млн. га (у 1953 p. посіви кукурудзи займали майже 2,2 млн. га).
Незважаючи на те, що нове радянське керівництво звертало велику увагу на розвиток сільського господарства, все ж пріоритетним залишався розвиток промисловості. У республіці розвивались галузі, що закріплювали статус УРСР як паливно-енергетичної, металургійної бази СРСР, важливого району важкого машинобудування і воєнної промисловості. У 1952-1955 pp. було збудовано Каховську ГЕС, а до кінця десятиліття ще ряд електростанцій, які загалом збільшили виробництво електроенергії в 1,9 раза. Продовжувався процес розвитку вугільної, нафтової і газової промисловості. Так, у 1951-1958 pp. було побудовано 263 шахти, розроблено значну кількість родовищ нафти та газу.
Таким чином, промисловість і сільське господарство України в першій половині 50-х років знаходились на піднесенні і динамічно розвивались. Але ті реформи й основа, на яких розвивалась економіка України, заклали той негативний потенціал, який згодом призвів до втрати динамізму і кризи.


title: Презентація на тему «Архітектура, живопис, іконостас і скульптура XIV – першої пол. XVII ст»

text:
Архітектура, живопис, іконостас і скульптура XIV – першої пол. XVII ст.
Вепрук Анастасія
Архітектурі кінця XIV — 1-ої пол. XV ст. притаманний готичний стиль.
Серед культових споруд переважали католицькі костели. Вирішальну роль у формуванні нового стилю відіграв Латинський кафедральний собор у Львові.
Архітектура XIV-XV ст.
Архітектура XV-XVI ст. знаменита насамперед замковими спорудами.
Архітектура XV-XVI ст.
Кам’янець-Подільська фортеця , Хмельницька обл.
Меджибізький замок, Хмельницька обл.
Архітектура XV-XVI ст.
Острозький замок, Рівненська обл.
Замок у Старому Селі,
Львівська обл.
Активно велося і церковне будівництво, причому деякі церкви і монастирі проектувалися як оборонні споруди.
Село Сутківці, Хмельницька обл.
Село Межиріч, Рівненська обл.
Архітектура XV-XVI ст.
У XVI–XVII ст. в Україні розповсюдився стиль Ренесансу. Найяскравіше він відобразився в архітектурі Львова.
Архітектура XVI-XVII ст.
«Чорна кам’яниця»
Корняктова вежа
Каплиця Трьох Святих
Живопис
Український живопис XIV—XVI ст. розвивався під животворним впливом іконопису княжої доби. Митці дбали про виразність картини, її лаконічність, простоту, ідейність змісту.
Центрами живопису були Києво-Печерська лавра, а також міста Львів, Перемишль.
Найчастіше трапляються ікони Юрія Змієборця, Богородиці, Архангела Михайла, Розпуття Ісуса, Таємної вечері, Різдва, Страшного суду тощо.
Юрій Змієборець
Страшний суд
Іконостас
На  підставі збережених ікон з XІV-XV століть, більша частина яких — твори великого розміру, можемо стверджувати, що вже на той час в Україні утвердилась традиція вівтарної перегородки, що складалася з трьох рядів. Таким чином, іконостас у XІV столітті складався з намісного ряду, празникового ряду і ряду Моління.
Утвердився такий склад українського первісного іконостасу в XV ст. У сер. - другій пол. XVІ століття, як свідчать, на жаль, лише документальні пам’ятки, з’явився четвертий, пророчий ряд.
 Наприкінці XVІ століття на Україні було сформовано чотирирядовий іконостас, якій ліг в основу українського високого іконостаса, що у XVІІ столітті міг складатись подекуди і з восьми рядів.
Одним з найбільш ранніх зразків багатоповерхових барокових іконостасів з пишним різним декором є іконостас церкви Параскеви П’ятниці у Львові.
Іконостас
Скульптура в цей період також розвивається як елемент архітектурного оздоблення ззовні та зсередини, а також на надгробках заможних шляхтичів, не тільки католиків, а й православних.
Погребальна скульптура цікава тим, що вона не виліплювалася, а вирізалася з м'яких порід каменю, що споріднює її з різьбою.

Скульптура
Надгробок князя Костянтина Острозького, 1579 рік, фото знищеної пам'ятки.
Голова Костянтина Острозького. Фрагмент скульптури.


title: Презентація на тему «Живопис XIX століття»

text:
Живопис XIX століття
Живо́пис (маля́рство) — вид образотворчого мистецтва, пов'язаний з передачею зорових образів нанесенням фарб на тверді, гнучкі або тканеві поверхні, а також твори мистецтва, створені таким способом.
Найбільш поширені твори живопису, виконані на пласких або майже пласких поверхнях, таких як натягнуте на раму полотно, папір, поверхні стін і т. д. До живопису відносять і виконані фарбами зображення на декоративному та церемоніальному посуді, поверхня якого може мати складну форму.
Живопис найпоширеніший вид образотворчого мистецтва. Слово живопис означає живо писати, твори живопису створюються за допомогою фарб що наносяться на будь яку поверхню
Історія живопису розвивається і блукає саме в цих двох
 значеннях: в образотворчості, реалістичності і — знаковості: від ікони (образ) до абстракції.
Види живопису:
монументальний
станковий
декоративний
декораційний
мініатюра
У живописі XIX століття знайшли відображення і класицизм, і романтизм з реалізмом, і декаданс. Провідною країною в художньому житті Європи, як і в літературі, залишалася Франція.
Класицизм
У роки Великої французької революції та імперії Наполеона розцвів талант видатного представника класицизму Жака Луї Давида. У його творчості античні традиції, раціоналізм, властиві класицизму, органічно злилися з політичними реаліями, що дозволяє говорити про революційний характер творчості Давида.
Кращим твором Давида вважається картина «Смерть Марата» (1793 р.)
Класицизм, який трансформувався в академізм, тобто напрям, офіційно визнаний академіями мистецтв, проіснував усе XIX ст., але залишився на узбіччі магістральних шляхів розвитку образотворчого мистецтва.
Романтизм
Наймасштабнішою фігурою у живописі на рубежі XVIII—XIX ст. був іспанський художник і гравер Ф. Гойя, який повернув живопису своєї країни її минулу велич. Творчість Ф. Гойя мала величезне значення як для формування європейського романтизму, так і для становлення реалізму, з якими і пов'язані головні здобутки європейського живопису XIX ст.
Гойєю створені приголомшуючі картини про героїчну боротьбу іспанського народу проти французьких окупантів, серії офортів (гравюр на металі) «Капричос» («Фантазія, гра уяви»), «Діспаратес» («Божевілля»), « Лихоліття війни ».
У літературі український реалізм почався з другої половини 19 ст., прийшовши на зміну романтизмові, від якого він перебрав захоплення етнографізмом та героїзацію історичних постатей. Типові для реалізму поезії — вірші Б. Грінченка і П. Грабовського.
В підрадянській Україні реалізм — стиль майже обов'язковий і виступає у формі соцреалізму.
Декаданс як конкретно-історичний факт постав у другій половині XIX ст., зокрема у Франції.
Марно було б шукати чистого декадансу, значно продуктивніше вбачати його елементи у творчості конкретного письменника (естетизація потворного у Шарля Бодлера, естетизм в Оскара Вайльда, підкреслений індивідуалізм в А. Стріндберга, аморалізм у М. Арцибашева чи Володимира Винниченка.)
В останній третині сторіччя на грані реалізму і декадансу з'являється новий напрям — імпресіонізм.
Імпресіонізм зайняв в історії мистецтва місце, яке дорівнює цілим живописним епохам, хоча сам рух охопив лише 12 років і 8 виставок.
Точкою відліку послужила творчість Едварда Мане. Його картини «Сніданок на траві» й «Олімпія» стали подією і вплинули на становлення майбутніх імпресіоністів, але сам художник офіційно до руху не прилучився.


title: Презентація на тему «Директорія УНР» (варіант 4)

text:
Директорія УНР
Виконала
Учениця 10в класу
Куценко Віталія
Ще з весни 1918 р. зростала хвиля робітничих страйків, влітку стали вибухати селянські повстання, особливо сильні на півдні, де вперше заявив про себе як керівник численних селянських загонів анархіст Нестор Махно.

Утворення Директорії
Травень 1918р. утворення Українського національно- державного союзу
(А. Нікольський)
Серпень 1918р.- перетворення УНДС на Український національний союз
(В. Винниченко)
14 листопада 1918р. – утворення Директорії на чолі з В . Винниченком
Директорія УНР — найвищий орган державної влади відродженої Української Народної Республіки, який діяв з 13 листопада 1918 року до 10 листопада 1920 року
Спираючись на рішення різних українських партій, а також 2-го селянського та 2-го робітничого з'їздів, антигетьманська опозиція створила центр майбутнього повстання. На початку серпня 1918 р. він остаточно був сформований під назвою УНС (Український національний союз), очолив його Андрій Ніковський. 14 листопада 1918 р. УНС створив Директорію для керування протигетьманським повстанням. До її складу увійшло п'ять осіб: Володимир Винниченко як Голова і Симон Петлюра як Головний отаман (головнокомандувач військ), а також Андрієвський, Макаренко, Швець. Директорія спиралася переважно на загони січових стрільців полковника Євгена Коновальця, до яких прибув Головний отаман Симон Петлюра. Під його прапори стали масово збиратися повстанці...

Володимир Винниченко — голова Директорії (14 грудня 1918  року - 13 лютого 1919 року)
Симон Петлюра — Головний Отаман; голова Директорії (12 лютого 1919  року — 10 листопада 1920 року).
Федір Швець —  15 листопада 1919 виїхав з дипломатичними дорученнями за кордон, передавши всю повноту влади Симону Петлюрі. 25 травня 1920 року постановою уряду УНР був виведений зі складу Директорії.
Панас Андрієвській— 4 травня 1919 року вийшов зі складу Директорії УНР (постанова Директорії про вибуття від 13 травня 1919 року).
Андрій Макаренко— 15 листопада 1919 виїхав з дипломатичними дорученнями за кордон, передавши всю повноту влади Симону Петлюрі.
Євген Петрушевич— як президент ЗО УНР з 22 січня 1919 до кінця червня 1919.

Склад Директорії
Володимир Винниченко
Андрієвський
Опанас (Панас) Михайлович
Зліва направо: Андрій Макаренко, Федір Швець, Симон Петлюра
У початковий етап існування Директорії у виробленні її політичного курсу активну роль відіграв Володимир Винниченко.
Відразу після зайняття Києва (14 грудня 1918 року) Директорія оприлюднила ряд свідоцтв, спрямованих проти поміщиків і буржуазії. Була прийнята постанова про негайне звільнення всіх призначених при гетьмані чиновників. Уряд мав намір позбавити промислову й аграрну буржуазію виборчих прав. Владу на місцях передбачалося передати Трудовим радам селян, робітників та трудової інтелігенції. Через такий радикалізм Директорія залишилася без підтримки переважної більшості спеціалістів, промисловців та чиновників державного апарату. Революційна стихія селянства виявилася неспроможною протистояти наступові регулярних радянських військ і стала перероджуватись в руйнівну анархію.

Внутрішня політика
26 грудня 1918 року Директорія видала Декларацію, з прийняттям якої почалася аграрна реформа та в якій Директорія УНР заявила про намір експропріювати державні, церковні та великі приватні землеволодіння для перерозподілу їх серед селян. Було задекларовано про вилучення землі у поміщиків без викупу, але щоб їх заспокоїти, було обіцяно: компенсацію затрат на різноманітні (агротехнічні, меліоративні тощо) вдосконалення, раніше проведені у маєтках; оголошено про недоторканність земель промислових підприємств і цукрових заводів; за землевласниками залишались будинки, де вони до цього жили, породиста худоба, виноградники; конфіскації не підлягали землі іноземних підданих. Але, попри ці досить помірковані заходи, поміщики і буржуазія в Україні були незадоволені політикою Директорії, яка відкрито ігнорувала їхні інтереси. У руках деяких заможних селян залишилися ділянки площею до 15 десятин землі. Але більшість селян розцінили ці заходи як пропоміщицькі, і це у свою чергу розширювало простори для більшовицької агітації.
Директорії вдалося досягнути розширення міжнародних зв'язків УНР. Україну визнали Угорщина, Чехословаччина, Голландія, Ватикан, Італія і ряд інших держав. Але їй не вдалося налагодити нормальних стосунків з країнами, від яких залежала доля УНР: радянською Росією, державами Антанти та Польщею.
31 грудня 1918 року Директорія запропонувала Раді Народних Комісарів РСФРР переговори про мир. Раднарком погодився на переговори, попри те, що не визнавав Директорію представницьким органом українського народу. Під час переговорів радянська сторона відкинула звинувачення у веденні неоголошеної війни, лицемірно заявивши, що ніяких регулярних російських військ в Україні немає. Зі свого боку, Директорія не погодилася на об'єднання Директорії з українським радянським урядом і відмовилася прийняти інші вимоги, що означали самоліквідацію УНР.
Зовнішня політика
По причині критичного політичного та військового становища в республіці Директорії не вдалося налагодити управління економікою. Великі економічні втрати, яких зазнало господарство України в результаті першої світової війни та революційних подій, були катастрофічними. Значно знизився рівень видобутку вугілля. У 1918 році було видобуто 34,8 % вугілля порівняно з 1913, а в 1918 — лише 20,5 %. Загострювався паливний голод. Залізо-рудна і марганцева промисловість у 1919 році майже повністю припинила свою діяльність. Різко скоротила виробництво машинобудівна промисловість України. Істотно зменшилося виробництво цукру. В поганому становищі перебували й інші галузі харчової промисловості. Все це негативно відбивалося на матеріальному становищі населення, особливо міського. Тисячі робітників, рятуючись від голодної смерті, тікали з міст у село. Торгівля набула спотворених форм.
Економічна ситуація за часів Директорії
4 січня 1919 року законом Директорії українська гривня була визнана єдиним законним засобом оплати на території УНР. Хоча територія, яку контролювала Директорія була порівняно невеликою, гривня мала більшу купівельну вартість аніж «керенки», більшовицькі рублі чи «денікінки». Щоб підняти функціональне значення українських грошей і довіру до них у населення, тогочасний міністр фінансів Борис Мартос випускав на ринок час від часу значну кількість цукру, борошна, спирту та інших продуктів, які були у розпорядженні уряду.
«керенки»
українська гривня
Українське селянство, яке на початку боротьби з гетьманщиною підтримало Директорію, почало виявляти невдоволення її економічною політикою. Поштовх до поглиблення конфлікту дав земельний закон Директорії, виданий 8 січня 1919 року, згідно з яким земля залишалася у власності держави. Держава мала керувати державним фондом землі утвореним з вивласнених земель. Земельні наділи, які на той час перебували у власності селян і не перевищували 15 десятин залишались непорушними. Нові земельні наділи мали надаватися у вічне користування малоземельним і безземельним селянам і складати від 5 до 15 десятин. Але згідно з даним законом під вивласнення підпадало багато селянських господарств, які на той час мали більше 15 десятин.
Але реалізація земельного закону Директорії могла бути здійснена лише на дуже обмеженій території України, оскільки на більшості території республіки велася війна з більшовиками, Денікіним і Польщею. Більшовики закликали селянство забирати землю в свої руки негайно, бо, мовляв, Директорія передасть землю в руки «куркулів».
В кінці 1918  на початку 1919  років значна територія країни, включаючи Київ, була захоплена більшовиками. Роздані селянам землі вони почали відбирати і передавати в «совхози» та сільськогосподарські «комуни». Все селянство було зобов'язане здавати державі всю сільськогосподарську продукцію, за винятком дуже обмеженої норми, залишеної для особистого споживання. Селяни почали усвідомлювати, що на обіцянки більшовицької пропаганди не можна покладатися, і запізно повертати свої симпатії до Директорії. По всій Україні вибухали повстання проти більшовиків, але було вже запізно. В квітні 1919 року на Правобережжі були розгромлені війська Директорії, і станом на весну 1919 року на території України (крім Надзбурччя і західних областей) знову було встановлено радянську владу.

Падіння Директорії


title: Презентація на тему «Голодомор 1921-1923 років» (варіант 3)

text:
Голодомор 21-23 роки
Виконала: Дорош Таня

Протягом багатьох десятиліть у наших шкільних підручниках стверджувалося, що на початку 20-х років голод охопив лише район Поволжя. Саме так оголошувалося в той час і перед західним світом, звідки Ленін і його соратники просили продовольчої допомоги саме в названий регіон. Про те, що такий же голод охопив усю південну Україну, звідки масово вивозився хліб на північ і на експорт, Москва мовчала.
Про голод в Україні почав заявляти на весь світ уряд УНР в екзилі вже восени 1921 року. Так, у вересні 1921 року повноважний представник УНР Олександр Шульгин звернувся з проханням про допомогу голодуючому українському населенню до Нансена, а через місяць це питання місія УНР поставила в Парижі (Центральний державний архів вищих органів влади та управління України, далі — ЦДАВОВУ: Фонд 3696. — Опис 2. — Справа 438. — Аркуші 26-27, 44).
На жаль, тоді західний світ ще не пройнявся трагедією українського селянства, страшний голод продовжував поширюватися півднем України. До Катеринославщини, Запоріжжя та Донеччини наприкінці 1921 року додається Миколаївщина та Одещина. І на початку січня 1922 року кількість голодуючих тут сягнула 1890000 осіб, у березні — 3250000, в червні — 4103000

Охопивши такі величезні простори, голод спричинився до збільшення смертних випадків. Зокрема, якщо за січень-березень 1922 року в Херсоні народилося 918 осіб, то вмерло — 5405. У чотирьох містах Миколаївщини за цей період з'явилося на світ 1199 осіб, а пішло з нього — 7323

Представник допомогової організації Нансена каштан В.Квислінг, очевидець того голоду, засвідчив у своїй телеграмі в лютому 1922 року, що в Україні близько 7 мільйонів людей "вмирають з голоду в усьому страшному розумінні цих слів". Це, до речі, підкреслював Квислінг, без інших українських територій, до яких він відносив у першу чергу Кубань.

Та страшно стає від усвідомлення того, що хліб в Україні, не зважаючи на посуху, був. Його відірвали від голодного рота селянина, робітника, їхніх дітей, відправляючи за межі нашої землі.
Саме в ці страшні місяці 1922 року, коли різко зростає кількість голодуючих на півдні України, Голова Раднаркому УСРР Християн Раковський погрожує англійському міністрові закордонних справ лорду Керзону припиненням поставок українського хліба, якщо Великобританія не знайде шляхів для замирення з Радянською Росією, t це в той час, коли для голодних дітей півдня України керівники УСРР випрошують від Американської організації допомоги (АРА) сто тисяч пайків.

І ця благодійна організація в межах їй дозволеного намагалася допомогти голодним українцям, хоч постійно перебувала під недремним оком ЧК.
 Комуністична влада, скориставшись з допомоги американців, потім, коли наприкінці 1922 року становище почало поліпшуватися, замість подяки їм, почала звинувачувати їх у спробі підриву устоїв влади робітників і селян.

Марксистсько-ленінська історіографія устами одного з її апологетів І.Л.Портного в його кандидатській дисертації "Провал антисоветской деятельности АРА на юге Украинн (декабрь 1921 г. — игонь 1923 г.)" намагалася довести діяльність цієї благородної організації як виключно спрямованої "для ликвидации Советской власти под видом так назнваемой "помощи«.

І, мовляв, "Трудящиеся УССР правильно оценили соглашеиия Советского правительства с АРА й пресекли попнтки агентов американского империализма использовать "костлявую руку голода" для своих преступннх замнслов свержения Советской власти й реставрации капитализма.

В многочисленннх резолюциях, принятьіх на общих собраниях й митингах в конце 1922 — начале 1923 г., трудящиеся УССР осудили антисоветские происки АРА й внразили свою горячую благодарность Коммунистической партии й Советскому правительству, великому русскому народу й другим народам нашей Родини за помощь, оказанную в ликвидации голода й его последствий, в восстановлении народного хозяйства республики".


title: Презентація на тему «Галицько-Волинське князівство»

text:
Галицько-Волинське князівство
Данило Романович
Василько Романович
Кафедральний Успенський собор Володимира-Волинського (1156-1160 рр.)
Церква святого Пантелеймона в Галичі, кінець XII ст.
П’ятницька церква в Чернігові, кінець XII ст.
Холмська ікона Богородиці,       XI ст.
Дорогобузька ікона Богородиці, остання третина XIII ст.
Юрій I Львович
Юрій II
Кінець.


title: Презентація на тему «Dnipropetrovsk region»

text:
Dnipropetrovsk region
Dnipropetrovsk region is situated on the south-eastern Ukraine
It consists of 22 small regions
The largest city Dnepropetrovsk and Krivoy Rog. Population is 3567 thousand people
Relief  is steppe
Climate - moderate. It is cold in winter, and it is hot in summer
In Dnipropetrovsk region growing plants such as feather grass,  clover and alpine mountain, almonds steppe, birch, wild rose, blackthorn, oak, linden, elm, maple, alder, pine, elderberry, pear, ash, lime, hazel, field maple
And live animals such as wolf, fox, marten and badger, squirrel, mole, hare, hawk, crane, lark, quail, the crow is gray, robin, sparrow, starling, wild ducks, sandpipers, herons, prairie snake, lizards, green toad, bream, pike, perch, deer

Dnepropetrovsk region is rich in various minerals: including iron ore, titanium and uranium ore, bauxite, nickel, cobalt, manganese ore, clay, iron, steel, brown coal and oil
That's it! Thank you for your attention!


title: Презентація на тему «Бій під Крутами» (варіант 4)

text:
Бій під Крутами
Бій, що відбувся 29 січня 1918року на залізничній станції Крути під селищем Крути та поблизу села Памятне, за 130 кілометрів на пн сх від Києва
Цей бій був між більшовицькими військами Михайла Муравйова та об’єднаними військами юнкерів 1-ї Київської юнацької школи ім. Б. Хмельницького та першої сотні новоствореного Студентського куреня під єдиним командуванням Аверкія Гончаренка під час наступу на Київ військ Муравйова.
Схема бою виконана сотником С. Горячком.
Цей бій тривав 5 годин
Перед військами Аверкія Гончаренка стояло завдання затримати наступ на Київ більшовицьких військ, в той час як головні українські військові сили на чолі з Симоном Петлюрою вирушили на Київ придушувати повстання на заводі "Арсенал".
Можна виокремити такі особливості битви під Крутами , які виділили її з-поміж інших військових конфліктів того часу та звернули увагу громадськості на неї:     - участь у битві студентів, які не мали попереднього військового досвіду (116 бійців Студентської сотні),    - величезна чисельна перевага більшовицького війська (500-600 воїнів під командуванням А. Гончаренка і до 6 тисяч воїнів під командуванням  М. Муравйова),     - великі втрати української сторони, а також те, що війська Муравйова все-таки вдалось затримати і виграти час для підписання Брестської угоди
Битва під Крутами – один із важливих сюжетів сучасної української історичної пам’яті, який вже давно перестав сприйматись як рядова історична подія. Міф битви під Крутами є історичним образом, що має важливе значення для української колективної пам’яті та української ідентичності.
Виникнення та формування міфу битви під Крутами
Події під Крутами вперше привернули увагу громадськості після повернення Центральної Ради в Київ у березні 1918 року.5 березня 1918 року Військовим міністерством УНР було утворено комісію для з’ясування обставин бою під Крутами. До її складу увійшов член Центральної Ради Олександр Шульгин, який втратив у бою під Крутами брата – Володимира Шульгина.Окрім того, на початку березня до Центральної Ради надійшли численні листи від батьків із проханням розшуку їх дітей, які брали участь у битві.
Вшанування пам’яті загиблих у цій боротьбі
  Під час першого засідання Малої Ради після повернення до Києва 9 березня 1918 року особисто Михайлом Грушевським була висловлена ідея вшанування пам’яті "забитих стрільців" і урочистого перепоховання їх у Києві на Аскольдовій могилі.  Ця пропозиція була прийнята одностайно усіма членами Малої Ради. Також Рада вшанувала пам’ять загиблих вставанням.   Таким чином саме Михайло Грушевський вперше звернувся до культивування цієї історичної події на офіційному владному рівні.
У 1918 році Павло Тичина пише свій знаменитий вірш "Пам’яті тридцяти", присвячений похорону студентів, загиблих під Крутами. Пізніше вірш часто супроводжуватиме численні роботи, присвячені битві під Крутами.
На Аскольдовій  могилі Поховали їх — Тридцять мучнів-українців, Славних молодих... На Аскольдовій могилі Український цвіт! — По кривавій по дорозіНам іти у світ. На кого посміла знятись Зрадника рука? Квітне сонце, — грає вітер І Дніпро-ріка...                     На кого завзявся              Каїн? Боже, покарай!   Понад все вони любили Свій коханий край. Вмерли в Новім Заповіті З славою святих. На Аскольдовій Могилі Поховали їх.
  Битва під Крутами практично одразу привернула увагу громадськості. Важлива роль у цьому належала чинній українській владі – Центральній Раді та  Грушевському зокрема. Організувавши ритуали, які створили традицію вшанування пам’яті "Героїв Крут", Михайло Грушевський послабив вплив на суспільну думку кіл, які використовували битву під Крутами для критики чинної влади.Культ "Героїв Крут" продовжує підтримуватись після становлення Української Держави Павла Скоропадського.   12 травня 1918 року на Аскольдовій могилі відслужується панахида "по козаках студентського куреня, убитих на Крутах". А у травні вже виникає ідея спорудження пам’ятника "Героям Крут".
У перебігу військових дій бій вирішального значення не мав, та у свідомості багатьох особливого значення набув завдяки героїзму української молоді. Особливо вразило сучасників поховання юнаків, які потрапили після бою в полон до більшовиків і у кількості 27 людей були ними страчені.
З нагоди 80-ї річниці бою Монетний двір випустив в обіг пам'ятну гривню.
Станція Крути. Символічна могила (ліворуч) і сучасний меморіал загиблим студентам у вигляді колони Червоного корпусу Київського університету
Крути і на сьогодніший час є не забутими
Підготувалаучениця 10 класуСтефанків Зоряна


title: Презентація на тему «Іван Федоров – першодрукар України»

text:
Іван Федоров – першодрукар України
Існує декілька версій походження Івана Федоровича (відомо, що у своєму друкарському знакові він використовував шляхетський герб Рогоза).

1532 р. за деякими версіями, одержав ступінь бакалавра Яґеллонського університету (Краків)
1550-ті рр. — диякон церкви Миколи Гостунського в Московському Кремлі.
З квітня 1563 по березень 1564 р. разом із Петром Мстиславцем працював над підготовкою тексту, литтям шрифту й виготовленням гравюр для видання «Апостола».
До 1565 р. Іван Федоров і Петро Мстиславць надрукували кілька літургійних церковнослов'янських книг.
19 квітня 1563 Федоров відкрив у Москві першу на Русі друкарню. Відкрив він її за царським велінням. Друкарський верстат тоді був справою державної важливості, і без вказівки царя ніхто друкарством зайнятися не смів.
Моравов А. В. Иван Фёдоров ("Первопечатник")
Правив тоді Іван Грозний - цар страшний і жорстокий. Зате значення книги цар розумів. І, вирішивши не відставати від Європи, повелів Іван Грозний побудувати Царський Друкарський двір. Його керівником і став церковний диякон Іван Федоров, майбутній першодрукар.
Иван Фёдоров и Иван Грозный.
С рисунка А.Базилевича.
Перша друкована книга російською мовою побачила світ у березні 1564. Вона називалася "Діяння і Послання Апостолів", хоча частіше говорять просто "Апостол". Іван Федоров і його помічник Петро Мстиславець працювали над цією книгою майже рік!  Сам Іван Грозний відвідав друкарню Федорова і залишився задоволений. Це був досить пухкий том церковного змісту. Друкарі хотіли, щоб книга була схожа на старі рукописні книги.
Первая книга Московского печатного двора – Апостол, 1564 г
Шрифт її відтворював рукописний лист, перша буква кожного розділу була виділена червоною фарбою. Початок кожної глави було прикрашено візерунком, на якому перепліталися виноградні лози з кедровими шишками.
До видання наступної книги, збірки молитов «Часослов», першодрукар Іван Федоров і його помічник Петро Мстиславец приступили 7 серпня 1565.  Саме по цій книзі довгий час дітей вчили читання.  На жаль, ця книга виявилася другою і останньою, випущеною Федоровим в Росії.
Відразу після цього з боку переписувачів почалися гоніння на друкарів. Після підпалу, що знищила їх майстерню, Федоров зі Мстиславцем змушені були тікати до Литви, а потім і на Україну. Але й там компаньйони продовжили займатися друкарською справою - видали "Псалтир" і "Азбуку".
Іван Федоров створив абетку, використовуючи слов'янські літери. Цю абетку надрукували, і стали по ній вчити дітей не тільки з багатих сімей, а й з бідних. Щоб прикрасити сторінки, Іван Федоров придумував і сам вирізав різні заставки, кінцівки.
В грудні 1583 Іван Федоров помер і був похований  у  Львові в монастирі Св. Онуфрія. На надгробку Івана Федоровича було зроблено напис: «Іван Федорович, друкар Москвитин, котрий своїм старанням друкарство небувало обновив».
 У Львові та Москві є пам'ятники Івану Федоровичу (Федорову). Від 1949 року іменем Федорова названо вулицю у Львові
в Москве
скульптор С. М. Волнухин, архитектурное оформление И. П. Мошкова, 1909, бронза
во Львове
архитектор А. Консулов, скульпторы
В. Борисенко и В. Подольский


title: Презентація на тему «The American Political System»

text:
The American Political System
Background
The Declaration of Independence 1776
The War of Independence 1776-1783
The American Constitution 1789
Federal government and state govmts.
Division of power
Checks and balances
State and Federal System
Historically state and local government came first.
The states have their own legislative, executive and judicial institutions
State and local government control important  areas like:
Highways
State income tax
Public schools and universities
Police and fire departments
Regulate business and supervise commercial affairs
The Federal system of government controls:
Foreign policy, defense and monetary policy
Areas that cannot be regulated locally and statewise: interstate commerce, interstate crime, interstate environmental problems etc.

The Legislative Branch: Congress Passes legislation and appropriates money
The Senate
100 members -two from each state
6-year term
The Executive Branch: The Presidency
4-year term - max two 4-year terms
Protects the Constitution
Proposes legislation
Enforces the laws made by Congress
Commander in Chief of the armed forces
Appoints judges to Supreme Court (with the consent of the Senate)
The Executive Branch: The Cabinet
No mention of it in the Constitution
Subordinate to the President
Cabinet members  recruited broadly, not necessarily party insiders
The Supreme Court
9 members
Life term appointment
Interprets and guards the Constitution
Interprets the law
Decisions of the Supreme Court are final
In general it plays a conservative role, maintaining legal tradition
Elections and Political Parties
Winner-take-all-election system
The Electoral College
Two party system- both appealing to the middle of the political spectrum
Balancing the ticket (President and Vice president)
Voting patterns: splitting the ticket
Voting for individuals rather than party slate
The Electoral College
Representatives of the people in presidential elections
534 electors, corresponding to the numbers of Representatives and Senators
270 electoral votes guarantee the Presidency
Each state votes as a single block (minus Nebraska and Maine) winner takes all
Importance of Swing States and the big states
Democrats and RepublicansAnd Their Voters
Democrats supported by majority of black voters (Clinton 83%)
Urban ethnics
Blue collar workers
Catholics
More women voters
Northeast, upper midwest, northwest, Hawaii

Protestant voters
Business community
White collar workers
Religious fundamentalists
Democrats and Republicans and Their Policies
Rebublicans
Limiting federal regulation of business
Reduction in welfare spending
Anti-abortion
Klik for at redigere titeltypografi i masteren
Klik for at redigere teksttypografierne i masteren
Andet niveau
Tredje niveau
Fjerde niveau
Femte niveau
Klik for at redigere titeltypografi i masteren
Klik for at redigere undertiteltypografien i masteren
Klik for at redigere teksttypografierne i masteren
Andet niveau
Tredje niveau
Fjerde niveau
Femte niveau
Checks and Balances
Supreme Court:
Power to declare laws and
presidential actions
unconstitutional
The President:
Power to veto
Issues executive orders
Commander-in-chief
Appoints Federal Judges
Grants Pardons for offenses
against the US
It used to be that the American South was solidly Democratic. This changed, however, in the course of the 1960s where the Democratic party supported civil rights legislation. This also helps explain why blacks today vote for Democrats.

For Democrats it is a problem though that the percentage of blacks that actually vote is not very high.
In the election of 2000 Al Gore received 500,000 votes more than Bush, who won the election in the Electoral College. In Florida the vote was so close (a little over 5oo) and there were so many irregularities that a recount could easily have changed the outcome. After one month of legal hassling The Supreme Court determined by a 5 to 4 vote that the recounting the court in Florida had ordered should be halted and Bush won the Forida vote (27 electoral votes) and consequently became president.

The system assures that small states will not be overlooked because they have slightly more influence this way than the size of their population warrants. For instance  the state of South Dakota has a population of 750.000. The state has 3 electoral votes, which means that each vote costs 250.000 votes. In populous New York each electoral vote represents 500.000 votes.
The Founding Fathers were not about to create a strong executive power like the British king whom they had just fought and whom they considered as a dangerous despot. They looked for ways to reduce the power of the executive as much as would be consistent with good government.
Cabinet Departments: State, Treasury, Defense, Interior, Agriculture, Justice, Commerce, Labor, Transportation, Heallth and Human Services, Housing and Urban Development, Education, Energy, Veterans


Презентація на тему «Культура України другої половини ХVIІ – ХVIІІ ст»


title: Презентація на тему «Грушевський Михайло Сергійович» (варіант 1)

text:
Грушевський  Михайло  Сергійович
Дитинство та юність
            Михайло Сергійович Грушевський народився 29 вересня 1866 року в українському містечку Холм (нині на території Польщі, має назву Хелм). Батько, Сергій Федорович Грушевський, на той час працював викладачем у греко-католицькій гімназії. За сімейною традицією Сергій Федорович здобув духовну освіту.                   Мати, Глафіра Захарівна Опокова походила із сім'ї священнослужителів з містечка Сестринівка. У 17-річному віці вийшла заміж за професора Київської духовної семінарії 30-річного Сергія Грушевського. Михайло Сергійович Грушевський, згадував своїх батьків, як справжніх патріотів України, які зуміли виховати «тепле прив'язання до всього українського — мови, пісні, традиції» та пробудити в своїх дітях національне почуття.
 1869 року, через стан здоров'я батька, сім'я переїзджає на південь Російської імперії: спочатку до Ставрополя (1870–1878 рр.), згодом — до Владикавказа (1878–1880 рр.). Здобувши домашню початкову освіту 1880 року Михайло був зарахований відразу до третього класу Тифліської гімназії. У цей час він з захопленням читає твори М. І. Костомарова, П. О. Куліша, М. О. Максимовича. Під час навчання у гімназії Михайло пише свої перші оповідання, які надсилає до України відомому письменникові  І. Нечую-Левицькому, котрий схвально їх оцінює. 1885 року майбутній історик, за підтримки Нечуя-Левицького, публікує свої оповідання «Бех-аль-Джугур» та «Бідна дівчина».
Сергій Федорович та Глафіра Захарівна Грушевські з дітьми. Зліва направо: Захар, Ганна, Федір, Михайло. Ставрополь, 1876 р.
Родина Грушевських. В центрі — Михайло. Владикавказ, близько 1886 р.
Навчання
В липні 1886 року Грушевський пише письмове звернення до ректора Київського університету Св. Володимира з проханням зарахувати його на історичне відділення історико-філологічного факультету.

Роки навчання, Грушевський згадує із певним розчаруванням, то був час занепаду Київського університету. Російська влада нещодавно провела університетську реформу, аби не допустити «вільних» думок у студентів. Викладачі, втомлені численими нагінками та можливістю переслідування з боку влади, намагались уникати співпраці із студентами.

В університеті Михайло Грушевський працював під керівництвом Володимира Антоновича. За його керівництва, Грушевський написав чимало невеликих історичних есе, зокрема, статтю «Южно-русские господарские замки в половине XVI века» (1887 р.), що була опублікована різними газетами й журналами. На третьому курсі Грушевський написав наукову роботу «История Киевской земли от смерти Ярослава до конца XIV века», яку 1890 було удостоєно золотої медалі.

1890–1894 — професорський стипендіат Університету Св. Володимира. В цей час Грушевський їздить в наукові подорожі до Москви та Варшави, аби працювати у місцевих архівах. У травні 1894 захистив магістерську дисертацію «Барское староство. Исторические очерки».

Наприкінці свого університетського навчання, Грушевський долучається до українського руху. Володимир Антонович вводить його до складу київської «Громади», таємної організації, що згуртувала довколо себе справжніх патріотів України. В межах, громадівської діяльності, Грушевський опікувався українським гуртком у київській духовній семінарії. В нього вдома часто відбувались таємні сходини семінаристів.

Михайло Грушевський. Київ, кінець 1880-х — початок 1890-х рр.
Львівський період
В 1894 році, за рекомендацією В.Антоновича, Грушевський призначається на посаду ординарного професора кафедри «всесвітньої історії з окремим узагальненням історії Східної Європи» Львівського університету. 12 жовтня 1894 року, Грушевський зробив свій перший вступний виклад у Львівському університеті. Цей виступ із ентузіазмом був сприйнятий українською громадськістю, велика зала ледве зуміла вмістити усіх бажаючих. На цій посаді Грушевський пропрацював до 1914 року.У Львові Грушевський розпочав активну науково-організаційну діяльність у Науковому товаристві ім. Шевченка (НТШ), з яким почав співпрацювати ще в 1892 році.

Очолив Історико-філософську секцію Наукового товариства імені Шевченка, створив і очолив Археографічну комісію НТШ (1896–1913). Грушевський залучає до роботи в НТШ студентів, молодих викладачів. Він займається редагуванням «Записок Наукового товариства імені Шевченка», і саме завдяки його організаторським здібностям вдалося видати більш ніж 100 томів. В цей час він знайомиться з Іваном Франком і разом вони привертають міжнародну увагу до україністики.

На початку 1897 року Михайла Грушевського обирають головою НТШ (1897–1913). Під його керівництвом розроблялися статути НТШ (1896, 1898, 1901, 1903, 1904), в основу яких були покладені суто наукові, а не політичні і культурні завдання, що викликало опозиційні настрої щодо нього. Реорганізуючи НТШ в академічну установу світового рівня, Грушевський сприяв переходові української науки в Східній Галичині від поодиноких індивідуальних історичних пошуків до організованого, колективного й систематичного вивчення історії України та створив власну наукову школу, яка виконувала освітню і дослідницьку функції.

26 травня 1896 року, у м. Скала Михайло Грушевський вінчається з Марією Вояківською.

(на фото Грушевський з дружиною)

Протягом 1897–1898 років, Михайло Грушевський пише перший том своє фундаметальної праці — «Історія України-Руси», і вже наприкінці 1898 року, ця робота була надрукована у Львові. Незабаром Грушевський видає ще два томи своєї праці. Ця робота була щиро прийнята в Галичині, проте забороненна російським урядом.

Перебуваючи в Галичині, Грушевський намагався триматися осторонь від політики, проте 1899 року він разом із Франком увійшов до Української національно-демократичної партії та очолив міське відділення. Але незабаром, через небажання відлучатись від наукової роботи, вийшов із неї.

Для розвитку української літератури Грушевський разом з І.Франком заснував і видавав «Літературно-науковий вістник», був одним з організаторів Української видавничої спілки (1899).

В 1904 році Грушевський відкрив на власні кошти приватну вчительську семінарію в місті Коломия.Восени 1905 року, Михайло Грушевський виїжджає в Україну, в цей час він відвідує Київ, Одесу та Харків.

Останні роки життя та смерть
Від 1931 року змушений був жити в Москві.  23 березня 1931 року Грушевського заарештували як «керівника Українського націоналістичного центру», вигаданого чекістами. Коли він відмовився визнавати ті «свідчення», які з нього «вибили» слідчі погрозами ув'язнити його доньку Катерину, 5 січня 1933 року справу екс-голови Центральної Ради закрили зі зловісним, водночас, поясненням-вердиктом — з огляду на його… смерть.

І все ж не виконали цього вироку одразу ж, а відтермінували його до 25 листопада 1934 року, коли Грушевський справді помер у Кисловодську від сепсису через три дні після операції з видалення фурункула. Операцію цю провів головний лікар місцевої лікарні, котрий хірургом… не був. А перед цим він відмовив Грушевському в проханні бути прооперованим його давнім і перевіреним другом… Наприкінці 1934 року Грушевський відпочивав у одному з кисловодських санаторіїв і несподівано захворів на карбункул. Втрутилися хірурги. Однак хвороба тільки посилилася, оскільки лікування було некваліфіковане. 25 листопада о другій годині дня зупинилось серце Грушевського.

Тіло Грушевського перевезли до Києва і поклали в головній залі Української Академії Наук, а 29 листопада відбулися похорони. Похований на Байковому кладовищі Києва (ділянка № 6, біля Вознесенської церкви).
Вшанування пам'яті
Меморіальна дошка на будику на вул. Володимирській де був ВУАН
Погруддя Михайла Грушевського в Червонограді
Пам'ятник Грушевському у Києві
Пам'ятник Грушевському у Луцьку
Пам'ятна монета НБУ 2007 року
Пам'ятна монета НБУ 1996 року


title: Презентація на тему «Україна в Другій Світовій війні»

text:
УКРАЇНА В ДРУГІЙ СВІТОВІЙ ВІЙНІ
Весна. Девятый день у мая,
День чёрно-красный для страны,
Цена заплачена большая,
Чтобы пришёл конец войны.
Прищепчук Надії
1 вересня 1939 р. розпочалася Друга світова війна. їй передувала таємна угода керівників нацистської Німеччини і більшовицького Радянського Союзу - Адольфа Гітлера та Йосипа Сталіна, кожен з яких прагнув володарювати у світі. Вожді на свій розсуд вирішили долю багатьох народів Європи. За їхньою згодою західноукраїнські землі відійшли до складу Радянського Союзу. На приєднаній території радянська влада запроваджувала такі самі порядки, як і в Східній Україні. Але мир між Німеччиною й СРСР був нетривким.
     Землі України зазнали ударів ворога вже в перші години війни, а Україна стала безпосереднім полем бою. На ній точилися криваві битви, що призводили до страхітливих руйнувань і загибелі мільйонів солдатів і мирних жителів.

22 червня 1941 р. - Німеччина напала на Радянський Союз. Війна Радянського Союзу проти Німеччини увійшла в історію під назвою Великої Вітчизняної.
       Бійці й командири Червоної армії проявили масовий героїзм, але змушені були відступати. Від 11 липня по 26 вересня 1941 р. тривала героїчна оборона Києва. Тоді в полоні опинилися понад 600 тис. солдатів та командирів. Через рік від початку війни українські землі було повністю окуповано німецькими військами та їхніми союзниками.

       Українські землі окупанти прагнули перетворити на постачальника продовольства та сировини. «Новий порядок», встановлений нацистами, відзначався винятковою жорстокістю. Окупанти закатували близько 5 млн мирного населення та військовополонених. До Німеччини на примусові роботи було відправлено близько 2,5 млн юнаків та дівчат.

       У лісовій та лісостеповій зонах Сумщини та Чернігівщини діяли сотні партизанських загонів, великі з'єднання під командуванням Сидора Ковпака, Олексія Федорова та ін. На Волині й в Поліссі розгорнувся широкий самооборонний повстанський рух. Було створено Українську повстанську армію (УПА). Населення вступало до УПА або надавало їй всіляку підтримку. УПА воювала як проти гітлерівських загарбників, так і проти Червоної армії, прагнучи створити незалежну Українську державу.
Звільнення України від загарбників відбувалося в 1943-1944 рр. Важливе значення для звільнення українських земель мала битва за Дніпро. 6 листопада 1943 р. військами 1-го Українського фронту під командуванням генерала Миколи Ватутіна було звільнено Київ. У грудні почався загальний наступ радянських військ на Правобережній Україні.
Важливу роль у розгромі окупантів на загарбаних українських територіях відігравав рух Опору.

      За звільнення рідної землі наш народ заплатив найвищу ціну: у лавах Червоної армії воювали понад 6 млн українців, з них З млн - загинули. Загалом від 8 до 9 млн громадян України віддали своє життя в цій війні. Днями, коли схиляють голови перед визволителями, є 28 жовтня - офіційний день визволення України і 9 травня - день, який для мільйонів людей є Днем Перемоги.
Та звільненням від гітлерівських окупантів Україна завдячує найперше радянським військам. На початку жовтня 1944 р. було визволено територію України, а наприкінці жовтня - й Закарпаття.
ВИВЕЗЕННЯ ДО НІМЕЧЧИНИЕТНОКУЛЬТУРНОЇ СПАДЩИНИ УКРАЇНЦІВ
Загальновизнано, що дві третини усіх культурних втрат колишнього СРСР у Другій світовій
війні складають втрати України. Під час цієї війни за межі України було вивезено і значну кількість
етнокультурних цінностей. Було знищено та пограбовано понад 70% музейних колекцій України,
серед них – зібрання найбільших в Україні історичних музеїв – Київського, Дніпропетровського, Харківського і Львівського.
Нині, через півстоліття після війни, навряд чи вийде повернути хоча б десяту частину втраченого. Але надія жевріє і поступово відбувається взаємний, хоча й далеко не рівноцінний, обмін культурними цінностями між Україною і Німеччиною.  За останні 10 років Німеччина передала Україні 1233 одиниць зберігання. Зокрема, до України повернули картину XVII століття «Весільна хода нареченого» роботи невідомого голландського художника майстерні Пітера Брейгеля молодшого, вивезену з Уманської картинної галереї під час Другої світової війни; ікону XVI століття «В’їзд до Єрусалима», викрадену зі Львівського музею українського мистецтва у 1984 році; колекцію писанок  і 1 декоративний таріль.
У лютому цього року  до Києва  було повернено декiлька фрагментів фресок з Михайлівського Золотоверхого собору, зруйнованого більшовицькою владою 1936 року і нині відбудованого у столиці. Ці фрески були вивезені німецьким окупантами за межі України і потрапили до Санкт-Петербурзького Ермітажу.

Україна, зі свого боку, в червні 2013 року повернула Німеччині 713 книг з бібліотеки колишнього Інституту цукрової промисловості в Берліні, що зберігалися у бібліотеці Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут цукрової промисловості».
Курская дуга: над полем боя
Немецкие Фокке-Вульф
Картини присвяченi темi Другої свiтової вiйни
Гвардейские минометы
Победа
Бой
Танковое сражение под Дубно
Дякую за перегляд


Презентація на тему «Українська культура XIX століття»


title: Презентація на тему «НЕП» (варіант 1)

text:
Соціально – економічне становище України на початку 20-х років. Неп
Завдання уроку
Розкрити причини та наслідки голоду 1921 – 1923 років та показати роль міжнародних організацій у наданні допомоги голодуючим;
Вияснити причини впровадження непу;
Показати, що запровадження нової еконмічної політики було вимушеним кроком радянського керівництва;
Вчитися аналізувати та зіставляти історичні події, робити висновки.

План
Соціально – економічне становище України на початку 1920-х років.
Голод 1921 – 1922рр.
Впровадження непу в Україні, його особливості та підсумки.
Зрушення в суспільно – політичному житті країни.
Опорні поняття і дати
Опорні поняття:
Неп;
Продовольчий податок;
Денаціоналізація;
Опорні дати:
1921р. – запровадження непу;
1912 – 1923рр. – голод в Україні.
Проблемне завдання
НЕП – вимушена чи цілеспрямова політика більшовиків?
Актуалізація опорних знань
Коли було запроваджено політику «воєнного комунізму»?
Які основні положення «політики воєнного комунізму»?
Що таке продрозкладка?
КОМУНІЗМ
Продовольча розкладка
Ліквідація приватного підприємництва
Ліквідація товарно – грошових відносин
Зрівняльний розподіл
Мілітаризація праці
Терор
Комунізм – це Радянська влада + електрифікація всієї країни
1920р. – план ГОЕЛРО
1921р. – курс на ліквідацію приватновласницьких підприємств в Україні
Господарська розруха
Промисловість ( 1920р.):
10% довоєнної промислової продукції;
Працювало 2,5 тис. підприємств з 11 тис.;
Працювала одна домна з 57;
Знищено 4 тис. км залізниць;
Вціліло 40% паровозів

Сільське господарство:
Посівні площі зменшилися з 20,9 до 15,4 млн.дес.;
Неврожай 1920р.;
Політика «воєнного комунізму»
Загальна сума збитків, завданих Україні громадянською війною, становила 12 млрд крб
Крестьянское земледелие постепенно превращается в самоедское хозяйство.Крестьяне-производители исчезают, вместо них появляются просто едоки. Едок производит ровно столько, сколько нужно ему самому.

Газета «Беднота». - 1920. - 7 октября.

«…. Мой вывод, к которому я пришел с несомненностью: настоящий голод не стихийный. Он порожден излишней торопливостью: на рушен естественный порядок труда, вызваны вперед худшие эле-менты, самые нетрудоспособные, и им дан перевес, а самые трудоспособные подавлены. Теперь продолжается то же самое, если это не прекратится, можно ждать голода и на будущий год и дальше.
...Обобщая все сказанное, делаю вывод: наше правительство погналось за равенством и добилось только голода. Подавили самую трудоспособную часть народа, отняли у нее землю, и теперь земля лежит впусте.
...Нужно вернуться к свободе ...прежде всего, к свободе торговли. Затем к свободе печати, свободе мнений, не нужно хватать направо и налево...
...Если возможен еще выход для России, то он только в одном: в возвращении к свободе...
Вл. Короленко Негретов П. И. В. Г. Короленко.
Летопись жизни и творчества 1917-1921 гг. - М., 1990. - С. 216-217.

На які  причини голоду  вказує  В. Короленком.

Голод 1921 – 1923рр
ПРИЧИНИ
Політика воєнного комунізму
Розорення с/г за роки революції, громадянської війни
Посуха і неврожай 1921, 1922років
Незацікавленість селян
НАСЛІДКИ
Померло від голоду 1,5 – 2 млн чоловік
Загальні демографічні втрати становили 5 млн чоловік
Придушення селянського повстанського руху
Зміцнення влади більшовиків
?

Надання допомоги голодуючим міжнародними організаціями
Радянська влада не зверталася про допомогу до зарубіжних країн.
У січні 1922р. ЦК КП(б)У дозволив повідомити про проблеми з продовольством на півдні України.
Х.Раковський звернувся по допомогу до АРА ( Американської організації допомоги).
Допомогу надавав Міжнародний комітет допомоги голодуючим радянської Росії.
Роль іноземних організацій у наданні допомоги голодуючим була вирішальною.
Політична криза початку 1921р.
Неприйняття народом політики «воєнного комунізму», особливо селянами
Діяльність повстанських формувань ( 40 тис. чол.)
Н. Махно
Лютий 1921р.- 118 повстань проти більшовиків на Україні
Страйки робітників ( Харків, Одеса, Київ), політичні вимоги «Ради без більшовиків!»

?
Полтава, 30 сентября 1920 г.
«….Сегодня в губчека [...] напечатан длинный список расстрелянных [,..] Тут уже впервые являются расстрелянные заложники [...] И этими мерами думают ввести социализм! Слепота, слепота! А между тем они так слепо уверены, что когда во время приезда Раковского я заговорил о необходимости свободы и вреде жестокостей, то все уверенно и весело засмеялись, как будто я сказал что-то наивное. Да это и действительно наивность. Один фальшивий шаг влечет за собой другой, третий. Большевизм сделал уже столько фальшивих шагов, что ему, пожалуй, уже нет возврата и приходится идти до конца [...]
      Интересно, что жел. дор. рабочие на всяком собрании свищут коммунистам. Но большевики ухитряются фальсифицировать выборы и держаться пока на этой лжи…»
Негретов П. И. В. Г. Короленко. Летопись жизни и творчества. -М.: Книга, 1990. - С. 169.

а) У чому ти вбачаєш суперечності політики більшовиків наприкінці 1920 - на початку 1921 р.?
б) Що, на ваш погляд, мав на увазі письменник В. Короленко, коли говорив про «фальшивые шаги большевиков»?

Нова економічна політика
 ( НЕП )
нова економічна політика, яка спрямована на використання елементів ринкових відносин і різних форм власності.

запроваджений Х з»їздом РКП(б) у березні 1921р
ПРИЧИНИ
Економічна та політична кризи
Масові повстання селян, робітників, в армії та на флоті
Намагання більшовиків утримати владу в своїх руках
Спад революцій в Західній Європі та відкладення «світової революції»
Злам ідеї побудувати комунізм щляхом ліквідації ринкових відносин
Нова економічна політика ( НЕП )
Введення продподатку
Відновлення приватної торгівлі і товарно – грошових відносин
Децентралізація і денаціоналізація
Відновлення дрібного підприємництва, кооперації та оренди
Введення стійкої валюти
Введення госпрозрахунку
Дозвіл іноземних концесій
Реорганізація управління господарством
Створення ринку робочої сили

Із наказу Вознесенського повітового особливого продовольчого комітету (Одеської губ.) про покарання заручників у разі нездачі продподатку 15 листопада 1921 р.
. 4. Взять в каждой волости от 15 до 25 человек заложников из ку-лацкого и середняцкого населення. В случае, если какое-либо село отказывается дать подписку о круговой ответственности или же, дав подписку о выполнении продналога в 48-часовой срок, и по истечении времени продналог будет не выполнен, такие села будут объявлены врагами Советской власти. Половина заложников будет судима, вплоть до применения высшей меры наказания - расстрела, после чего будет взята новая группа. Все наличие зерно-хлеба и зерно-фуража, не придерживаясь цифр причитающегося продналога, в хозяйствах, на коих будет распространена коллективная ответственность, будет конфисковано.
Голод 1921-1923 років в Україні: Збірник документів і матеріалів.-
К.: Наукова думка, 1993. - С. 51
.
Чим були викликані описані методи хлібозаготівель після оголошення нової економічної політики?

Суть НЕПу – перехід до соціалізму через державний капіталізм в умовах пролетарської держави з допущенням в усі сфери виробництва товарно – грошових відносин
Особливості НЕПу в Україні
Запровадження непу пізніше, ніж в Росії
Впровадження непу ускладнювався голодом 1921 – 1923рр.
У керівництві КП(б)У було багато противників непу
Високі темпи розвитку
Відбудова господарства
1929р.
Зростання життєвого рівня населення
Досвід ринкових відносин


Презентація на тему «Павло Скоропацький»