title: Презентація на тему «Український Живопис початку XX ст»

text:
Український Живопис початку XX ст
	У XIX - на початку XX ст. українська культура досягла свого розквіту. Це був період, позначений зростанням національної самосвідомості. На цій хвилі розгортається творчість цілої плеяди українських митців, які збагатили вітчизняну духовну скарбницю. У руслі авангарду розвивався український живопис початку XX століття. Молоді художники відмовлялися від академічних традицій, намагалися в нових естетичних формах вирішити складні проблеми, що поставали перед суспільством. Український образотворчий авангард єднав нашу культуру з європейською.
	Трохи пізніше, ніж в Західній Європі в Україні на межі столітть з'являються художники-імпресіоністи, які прагнуть передати у творах витончене відтворення особистісних вражень та спостережень. Яскравим представником цієї генерації малярів був Микола Бурачек, відомий картинами Дніпра та Києва.
Український зимовий пейзаж
	Довгі роки мешкала під Харковом у селищі Нескучне жінка-маляр Зінаїда Серебрякова (1884-1967), багато творів якої присвячено українському селу та темам Сходу. Вона також належить до вітчизняних імпресіоністів. Після еміграції Серебрякова довгі роки мешкала у Франції та Бельгії. Частину робіт закордонного періоду майстрині передано в Київ.
Автопортрет
	Розвиток живопису в Україні у післяреволюційні роки на початку 20 століття проходив у боротьбі художніх течій і напрямів. Поряд з тими, хто стояв на позиціях традиційного реалізму, творили прихильники футуризму, формалізму (наприклад, розписи Василя Єрмилова Харківського партійного клубу).
	У галузі станкової графіки працювали Михайло Жук, Іван Падалка, Володимир Заузе.
Михайло Жук
Іван Падалка
Іван Падалка
Михайло Жук
	У живописі найвідомішими були полотна Киріака Костанді, Федора Кричевського, Олександра Мурашка.
Киріак Костанді
Федір Кричевський
Олександр Мурашко
Костанді “Розквітлий бузок”
Костанді “Галки”
Костанді “Рання весна”
«Сім'я». 1927 р. Центральна частина триптиха «Життя»
Кричевський Федір Григорович
Олександр Мурашко
Дівчина в червонім капелюшку
Зима
	Георгій Нарбут оформив перші українські радянські книги та журнали «Мистецтво», «Зорі», «Сонце труда».
	У Західній Україні в перші післяреволюційні роки працювали Іван Труш, Антон Манастирський, Осип Курилас.
Запорожець
Портрет Івана Франка
Портрет Івана Мазепи
Осип Курилас
Казими́р Севери́нович Мале́вич
Богомазов Олександр Костянтинович
Пилярі. 1927 р.
Бойчук Михайло Львович
Народний живопис
Білокур Катерина Василівна
«Хата в Богданівці»
«Гай»
«Натюрморт»
«Богданівські яблука»
«Півонії»
 Марія Приймаченко


Презентація на тему «Іконопис  Київської  Русі»


title: Презентація на тему «Walt Disney»

text:
Walt Disney
5.12.1901 – 15.12.1966
Walt Disney could take the dreams of America, and make them come true. He was very creaive and  imaginative person.
Walt’s parents, Elias and Flora

small Walt Disney

Walt attended McKinley High School in Chicago.
At school he began to entertain his friends by imitating his silent screen hero, Charlie Chaplin.
On December 21, 1937, Snow White and the Seven Dwarfs, the first full-length animated musical feature, premiered at the Carthay Theater in Los Angeles.
Walt Disney is a legend; a folk hero of the 20th century. His worldwide popularity was based upon the ideals which his name represents: imagination, optimism, creation, and self-made success in the American tradition.
Thank you for attention!


title: Презентація на тему «Культура України на початку ХХ століття» (варіант 1)

text:
“Культура України на початку ХХ століття”
Підготувала:
Учениця 10-А класу
ЗОШ №25 м. Луцька
Шкрабалюк Ірина


Презентація на тему «Петлюра Симон Васильович» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Architecture of London»

text:
Prepared student 10-A Сlass  Andrew Pryadko
Architecture of London

21/05/14
Architecture of London represented nearly all the styles from Norman to postmodernism. Many medieval buildings have not survived through the great fire in 1666 that destroyed more than 13,000 homes.

Norman architecture in England. With the Norman style buildings in London famous Tower. In the same style built in 1097 performed the Westminster reception hall.
XIII century was the century of early English Gothic. One of the most striking examples of this style is Westminster Abbey. Other examples of this period in London have not survived.
Tyudorskyy period. Architecture of the Tudor gothic like, but with significant changes in the pattern of deep and high windows. Chapel of Henry VII in Westminster and Hampton Court
    Palace in Richmond
Heorhianska architecture Examples are the church, designed by Nicholas Houksmurom, the palace of Somerset House, and entertainment center "Pantheon" of Oxford Street architect James Vayetta.
In the classical style worked John Nash, the author set Trafalgar Square, Buckingham Palace and Marble Arch; Westminster Cathedral is an example of neo-Byzantine style.
Now defunct Crystal Palace related to the industrial style.


title: Презентація на тему «Україна в умовах незалежності»

text:
УКРАЇНА В УМОВАХ НЕЗАЛЕЖНОСТІ
Виконала
Учениця 11-А класу
Очеретяна Каріна
План
Розбудова держави і суспільно-політична ситуація
Економічна ситуація
Розвиток культури в незалежній Україні
Зовнішня політика незалежної України

Розбудова держави і суспільно-політична ситуація
У короткий період незалежної України було ухвалено найважливіші законодавчі акти:
Декларація прав національностей України, Закон «Про громадянство України», «Закон про свободу совісті і релігійні організації» тощо. 1992 р. були затверджені Гімн, Прапор і малий герб України — тризуб.
Конституція була ухвалена тільки 28 червня 1996 р.
Важливим чинником у державному будівництві є створення збройних сил України, митної та прикордонної служби.

Економічна ситуація
Тільки у другій половині 90-х рр. ситуація почала змінюватися на краще завдяки проведенню приватизації, залученню іноземних інвестицій, стабілізації фінансової і грошової системи (наприклад, введення 1996 р. нової грошової одиниці — гривні, яка замінила повністю знецінений купоно-карбованець, що діяв в Україні з 1992 р. після її виходу із карбованцевої зони).
2000 р. в Україні вдалося подолати економічний спад. Почалося зростання економічних показників.
У другій половині 1990-х рр. була проведена аграрна реформа, що ліквідувала колгоспно-радгоспну систему. Ці сільськогосподарські підприємства були замінені агрофірмами, які працюють на основі земельної оренди у колгоспників, що є власниками земельних паїв.
Розвиток культури в незалежній Україні
1992 р. Верховна Рада України ухвалила «Основи законодавства про культуру».
Видаються раніш заборонені твори українських письменників: Івана Багряного, Олени Теліги, Євгена Плужника, Миколи Хвильового та ін.  Читачі України дістали змогу познайомитися з творами письменників дисидентів Василя Стуса, Івана Світличного, Євгена Сверстюка та ін.
Почали виходити журнали «Київська старовина», «Літературно-науковий вісник».
Проводяться різні фестивалі («Таврійські ігри»); конкурси «Червона рута», «Золоті ворота».

Популярними стали пісні Таїсії Повалій, Наталії Могилевської, Олександра Пономарьова, групи „Воплі Видоплясова”, „Океан Ельзи” та ін. Однак разом із тим він програє поки що у конкурентній боротьбі російському шоу-бізнесові, краще організованому, з великою кількістю талановитих виконавців.

2001 р. набув сили новий закон України «Про загальну середню освіту в Україні», що передбачає демократизацію, гуманітаризацію системи освіти і впровадження 12-річного терміну навчання та 12-бальної системи.
Відбулися зміни й у вищій школі: впровадження обов'язкового вступного іспиту з української мови; обов'язкове вивчення студентами всіх спеціальностей історії України та українознавства; набір на контрактній основі; відкриття приватних вузів; скорочення підготовки спеціалістів вечірньої та заочної форм навчання.

Сучасний науковий комплекс країни складається з науково-дослідних інститутів, вузів, проектно-конструкторських і та технологічних бюро. АН України, здобувши статус національної, є провідним і координуючим центром країни.
Українські науковці мають численні зв'язки з науковими товариствами і провідними університетами Росії, Європи і США. Встановлені тісні зв'язки з науковими центрами української діаспори: Українським вільним університетом у Мюнхені, українським інститутом при Гарвардському університеті (СПІА), Канадським інститутом українських студій.

Конструкторське бюро заводів ім. Антонова в Києві, ім. Малишева в Харкові, «Південмаш» в Дніпропетровську, «Мотор-Січ» у Запоріжжі створюють сучасну цивільну і воєнну техніку. Державні і наукові установи США підтримують з ними контакти в галузі академічної і прикладної космічної науки, здійснюють спільні розробки космічних літальних апаратів. Підписана угода між інститутом електрозварювання ім. Патона і американським аерокосмічним агентством НАСА про розробку технології зварювання у космосі.

Певних успіхів досягли вітчизняні гуманітарні науки, зокрема історична. За роки незалежності вивчення історії України переживає справжній ренесанс. Значний внесок в історичну науку зробили В. Степанков, С. Кульчицький, Є. Верстюк, академік П. Толочко, Ф. Турченко, та багато інших дослідників, праці яких присвячені найрізноманітнішим аспектам вітчизняної історії. До масового обігу залучені праці істориків діаспори Наталії Полонської-Василенко, Дмитра Дорошенка, Ореста Субтельного.

Великого резонансу в Україні набула мовна проблема. У роки незалежності проходить друга хвиля українізації всіх сфер життя суспільства, але адміністративно-бюрократичні методи її впровадження викликають опір і невдоволення досить значної російськомовної частини українського суспільства, що не сприяє згуртуванню населення України.
Зовнішня політика незалежної України
Основні принципи зовнішньої політики України визначені в Декларації про державний суверенітет України (1990), ухвалених Верховною Радою «Основних напрямках зовнішньої політики України» (1993), в Конституції України (1996).
Одним з основних напрямків зовнішньої політики України є підтримання дружніх взаємовигідних зв'язків з країнами СНД. Основним питанням щодо цього є забезпечення України енергоносіями з Росії та створення зони вільної торгівлі в межах СНД; спрощення режиму перетинання україно-російського кордону тощо.
У вересні 2003 р. Україна разом із Росією та деякими іншими країнами СНД підписала угоду про Єдиний економічний простір (ЄЕП), де провідну роль відіграла Москва. Цей договір передбачає створення наддержавних органів, що суперечить Конституції України.

Західна політика України пов'язана з прагненням інтегруватись у європейські структури і зокрема з входженням у Європейський союз (у віддаленій перспективі). Але цьому заважають економічне становище держави та суспільно-політична ситуація в ній, які не задовольняють європейським вимогам (зокрема стан демократії в Україні).
Україна є членом декількох регіональних міждержавних організацій, зокрема Центральноєвропейської ініціативи (з 1996 р.) та Чорноморського економічного співробітництва (1994) що дає їй можливість розширяти співробітництво в таких галузях, як зв'язок, енергетика, транспорт, екологічна безпека, наука і технологія, статистика, інформація, культура.Певну роль Україна відіграє у врегулюванні локальних конфліктів, а саме, в Югославії, Сьєрра-Леоне, Південному Лівані, а з 2003 — в Іраку.
висновок
Створення незалежної Української держави починалося за дуже складних умов: необхідно було здійснити перехід від статусу союзної, з обмеженим суверенітетом до статусу повністю незалежної держави. Україна обрала мирний, еволюційний шлях державотворення, який передбачав реформування існуючих органів влади і створення нових, які відповідали б потребам незалежної держави.
Незалежна Україна успадкувала від радянських часів командно-адміністративну економіку, яка повністю себе вичерпала і потребувала ринкового реформування.  Тільки у другій половині 90-х рр. ситуація почала змінюватися на краще завдяки проведенню приватизації, залученню іноземних інвестицій, стабілізації фінансової і грошової системи
Розвиток національної культури тісно пов'язаний з розбудовою державності в суверенній Україні. Культура в Україні позбавилася ідеологізації радянських часів і стала орієнтуватися на світові загальнолюдські цінності, їй став притаманний плюралізм.
Із проголошенням незалежності Україна почала брати активну участь у міжнародних відносинах як повноправний суб'єкт міжнародного права. Основні принципи зовнішньої політики України визначені в Декларації про державний суверенітет України (1990)

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Українська художня культура XIX століття» (варіант 1)

text:
                            Презентація

 на тему:       УКРАЇНСЬКА ХУДОЖНЯ КУЛЬТУРА     XIX СТ.
Підготувала:

    Бережна Поліна
XIX століття — суперечлива доба в історії культури України. Умови розвитку культури, науки, мистецтва, літератури як на східних, так і на західних українських землях були досить складними. Проте історичне минуле України, чарівна природа, життя і побут народу, його культура, фольклор надихали багатьох великих митців на створення чудових творів, присвячених українському народові.

Тема 1. Образотворче мистецтво

М. Грушевський писав: «Мова вирішила долю українського відродження, відновивши розірваний зв'язок між інтелігенцією і народом…»Звідси — й особливості української літератури XIX ст. — народні теми творчості, реалізм і демократизм.
Першим твором народною мовою, який почав процес її оформлення у сучасну літературну мову, стала «Енеїда» І. Котляревського. Пародія на поему Вергілія, де троянський герой Еней показаний козацьким ватажком, була опублікована у Петербурзі у 1798 без відома автора. Вже після її успіху Котляревський доповнив, розширив свою поему, написав музичні комедії «Наталка-Полтавка», «Москаль-чарівник».
Гумористичний і сатиричний тон творів Котляревського був підхоплений іншими письменниками, передусім гуртка, центром якого був Харківський університет. Його ректор Петро Гулак-Артемовський писав вірші українською мовою. Отримали популярність байки Євгена Гребінки. Він брав класичні сюжети і додавав їм виразного українського колориту. Пізніше Євген Гребінка переїхав до Петербурга, писав повісті російською мовою, був серед друзів молодого Тараса Шевченка. У 1841 році видав альманах "Ластівка". З цим періодом пов'язана діяльність Левка Боровиковського (1808-1889) - поета-романтика, байкаря.

До харківського гуртка належав також Григорій Квітка-Основ'яненко — основоположник української художньої прози. Його повісті різноманітні: одні — написані з гумором, другі — сентиментальні, треті — дають реалістичні картини (краща — «Сердешна Оксана»), інші просякнуті народними віруваннями і переказами («Конотопська відьма»). Квітка-Основ'яненко перервав традицію використання української мови тільки в комічних жанрах.
Безумовно, переломною в становленні української літературної мови і суспільному визнанні української літератури стала творчістьТараса Григоровича Шевченка. «Його творчість, — писав Михайло Грушевський, — це творчість народу, що досягає відразу, без наступних ступенів, високого інтелектуального розвитку й індивідуальної свідомості і поєднує в своїх творіннях безпосередність народної поезії зі свідомістю літературної творчості». Широко відомі основні віхи життєвого шляху Шевченка: народження у сім'ї кріпаків пана Енгельгарда, рання смерть батьків, робота «в наймах» і у пана козачком, переїзд до Петербурга, знайомство з земляком — художником Іваном Сошенком, викуп з неволі на гроші, виручені від продажу портрета В. Жуковського роботи Карла Брюллова, навчання в Академії мистецтв, участь у Кирило-Мефодіївському товаристві, арешт і 10-літня рекрутчина з забороною писати і малювати, смерть незабаром після повернення з заслання. Перший «Кобзар» виходить у 1840 році у Петербурзі, через рік — «Гайдамаки». Геніальний поет, Шевченко вніс в українську літературу новий зміст: рішучий протест проти кріпацтва, захист свободи і гідності особистості, захоплення народними і національно-визвольними рухами, заклик до суспільної справедливості. Особистість і творчість Шевченка — символ всієї української культури.

Становлення українського національного мистецтва (театр, музика, образотворче мистецтво, архітектура) дещо відставало від літературного розвитку. Так, театральне мистецтво в більшій, ніж література, мірі залежить від політичного режиму, фінансових можливостей, підготовленості аудиторії. До 1861 року продовжував існувати кріпосний театр, і не тільки у садибах, але і в містах. У 1828 році офіційно було заборонено купувати до театру кріпаків, але і після цього кріпосні актори продовжували входити до складу деяких театральних груп. У 1789 театр був побудований у Харкові, але в ньому йшли тільки російські п'єси.
Першими українськими постановками були «Наталка Полтавка» в 1819 році і пізніше «Москаль-чарівник» у Полтавському любительському театрі. Вони стали можливими завдяки щасливому збігу обставин: підтримка генерал-губернатора Малоросії М. Репніна, керівництво групою Іваном Котляревським, гра геніального актора Михайла Щепкіна, тоді ще кріпака. Театр діяв у Полтаві у 1818-1821 роках

Професійна ж українська трупа була створена тільки на початку 80-х років. Організаційними питаннями в ній займався Михайло Старицький, режисурою — Марко Кропивницький. Обидва були також драматургами. Їм вдалося об'єднати талановитих акторів: брати Тобілевичі (псевдоніми: Івана — Карпенко-Карий, Миколи — Садовський, Панаса —Саксаганський), Марія Заньковецька, Ганна Затиркевич, інші. Пізніше трупа декілька разів розділялася, але, що цікаво, всі чотири оформлені колективи продовжували працювати яскраво, мали великий успіх в Україні, на півдні Росії (тому що трупи були пересувними).
Великий знавець української мови, Михайло Старицький писав комедії (не гасне популярність «За двома зайцями»), драми («Не судилося», «Богдан Хмельницький»). Вони змальовували реалістичні картини сільського, міського побуту, передавали типові національні характери. Але ні Старицький, ні близький йому Кропивницький не виходили за рамки так званої «етнографічної драматургії». Творцем української соціальної драми став Іван Карпенко-Карий (Тобілевич). У основі його п'єс (драми «Бурлака», «Безталанна», комедії «Сто тисяч», «Хазяїн») лежать глибокі психологічні конфлікти, гострі соціальні протиріччя.

Поетична і музична обдарованість українського народу була основою високого рівня розвитку музично-пісенної творчості. У XIX столітті як і раніше побутують землеробські пісні календарного циклу, а також колядки, веснянки, колискові, весільні. Широкою популярністю користувалися пісні-романси «Їхав козак за Дунай», «Віють вітри», «Сонце низенько», а також створені на вірші Шевченка «Думи мої, думи», «Заповіт». З народного середовища висувалися талановиті співаки-кобзарі (Остап Вересай, Іван Кравченко-Крюковський, Гнат Гончаренко, Терентій Пархоменко, Михайло Кравченко, Андрій Шут та ін.).
Музика, спів міцно увійшли в повсякденне життя як міського, так і сільського населення. За жанрами пісні були різноманітними: ліричні, жартівливі, романси, виконувалися вони соло, дуетом, хором, під акомпанемент бандури, скрипки, гітари, фортепіано. Переважно це були авторські твори, які згодом розповсюджувалися і ставали народними.
Концертну діяльність в містах України розгортали самодіяльні колективи. Традиційними серед інтелігенції великих міст були літературно-музичні вечори. Влаштовувалися добродійні концерти, особливо під час проведення великих контрактових ярмарок

Одночасно з народною і церковною традиціями в XIX столітті складається світська професійна музична культура. С. С. Гулак-Артемовський на початку 60-х років створює першу українську оперу «Запорожець за Дунаєм». Перлиною української вокальної класики стали «Вечорниці» П. І. Нищинського. Вони малюють широку музичну картину народного життя, знаменитий чоловічий хор «Закувала та сива зозуля», тема якого — страждання козаків у турецькій неволі, їх прагнення до свободи. Мелодичним багатством, співучістю, драматичною напруженістю привабила слухачів опера М. М. Аркаса «Катерина» за однойменною поемою Т. Г. Шевченка. Композитори широко використовували багаті традиції українських народних пісень, обробляли їх. П. П. Сокальському належить глибока теоретична праця «Русская народная песня, великорусская і малорусская, в ее строении мелодическом и ритмическом…».
Цілу епоху в музичному житті України складає творчість М. В. Лисенка — великого українського композитора, блискучого піаніста-віртуоза, талановитого хорового диригента, педагога, музикознавця й активного громадського діяча демократичного напряму. Він є основоположником української класичної музики.
           Дерев'яна та мурована архітектура.
Скульптура. Палацово-паркові комплекси
З давніх-давен і аж до початку XIX ст. пам'яток дерев'яного зодчества в Україні було дуже багато. Побачити їх можна було на всій території нашої Батьківщини. З дерева споруджували житло, господарські будівлі, оборонні системи замків і фортець, церкви. Але із середини XIX ст. було заборонено будувати церкви з дерева в українських народних традиціях. Дерев'яні храми почали зводити, а давні церкви перебудовувати у стилі класицизму.
З огляду на чутливість матеріалу до впливу часу, більшість давніх дерев'яних споруд не збереглася.

Дерев'яна та мурована архітектура
Яскравими зразками дерев'яної архітектури XIX ст. є церква Преображення Господнього (с. Сухоліеи Київської обл.), Іосафівська церква (с. Бірки Волинської обл.).
У першій половині XIX ст. в архітектурі утвердився новий художній напрям — класицизм.
Своєрідність українського класицизму виявилась у збереженні кольорової гами споруд, типової для бароко (блакитний з білим і золотим), використанні античних ордерних форм.

Дерев'яна та мурована архітектура
Превалюючого значення у цей період набуває забудова міст, особливо їх центральної частини, де зводили будівлі адміністративного та культурного значення. Серед досягнень містобудування — площа Богдана Хмельницького в Києві, Адама Міцкевича у Львові, забудова вулиць Дерибасівської та Пушкінської в Одесі.

Дерев'яна та мурована архітектура
Для архітектурного обличчя міських центрів характерна симетрична композиція ансамблів з однаковим ритмом фасадів адміністративних приміщень. Прикладами такої забудови є Кругла площа у Полтаві (арх. А. Захаров), магістрат у Миколаєві (арх. І. Старов) та ін.

Дерев'яна та мурована архітектура
У XIX ст. в Україні працювало багато українських, російських та іноземних скульпторів, творчість яких є цінним внеском в українську культуру.
У мистецтві класицизму важливу роль відігравала монументальна скульптура. Пам'ятник Рішельє (І. Мартос, арх. А. Меленський) в Одесі, Колона Слави (Ф. Щедрін, арх. Ж. Тома де Томон) у Полтаві, монументи князю Володимиру (П. Клодт, В. Демут-Малиновський,

Скульптура

Чудові зразки скульптурного мистецтва залишив відомий австрійський скульптор Гартман Вітвер. Визначні творіння майстра — чотири фонтани зі статуями персонажів із грецької міфології: Діани, Нептуна, Адоніса, Амфітрити — на площі Ринок та меморіальні скульптури на Личаківському кладовищі у Львові — вражають майстерністю виконання.
Стриманістю і реалістичним трактуванням образів відрізняються твори Леоніда Позена. Найвідомішою пам'яткою монументальної скульптури є пам'ятник І. Котляревському з цікавими рельєфами на теми творів «Енеїда», «Наталка Полтавка», «Москаль-чарівник» у Полтаві. Станкові скульптури митця відрізняються яскраво вираженими національними рисами. Значне місце у творчості Л. Позена посідала історична тематика, пов'язана з життям запорозьких козаків («Запорожець у розвідці», «Убитий запорожець»). Внутрішній світ людини розкривається в скульптурних портретах Г. Мясоєдова, М. Ярошенка, Є. Волкова.

Скульптура
Наприкінці XVIII — початку XIX ст. поширилось будівництво палацово-паркових комплексів. Для палаців обиралися особливо мальовничі місця. Пишні панські садиби будували собі Розумовські, Скоропадські, Закревські — представники давніх родин козацької старшини, а згодом — і дворянські родини.
Резиденції, які й досі викликають чималий подив та захоплення, розташовані в селах Верхівня (Житомирщина), Тростянець (Чернігівщина), Корсунь-Шевченківський (Черкащина), Хомутець (Полтавщина). Крім того, в Центральній Україні збереглися видатні шедеври садово-паркового мистецтва доби класицизму (Умань, Біла Церква). Деякі маєтки перебувають, на жаль, у запустінні, як, приміром, Руде Село на Київщині. Іншим пощастило більше.

Палацово-паркові комплекси

 Живопис. Тиражна графіка
З поширенням ідей просвітництва українське мистецтво набувало світського характеру, оновлювалася система його художніх виразних засобів. Ознаки класицизму найбільш повно проявилися в образотворчому мистецтві. У станковому живописі, зокрема у портретному жанрі, художники звільнилися від іконописної канонічності, у їхній творчості посилилася увага до індивідуальних рис людини, її зовнішності, духовного життя.
У вихованні художників велика роль належала Петербурзькій Академії мистецтв. У першій половині XIX ст. вона була єдиним центром, який давав художникам високу професійну підготовку. В Академії мистецтв училася більшість українських митців. Учнями К. Брюллова і П. Чистякова були І. Сошенко, Т. Шевченко, А. Мокрицький та ін.
Помітний слід в історії української культури залишила творчість видатного російського художника, колишнього кріпака В. Тропініна. Майже двадцять років він прожив в Україні на Поділлі і створив чудову галерею портретів селян («Дівчина з Поділля», «Хлопчик із сокирою», «Українець», «Портрет подільського селянина»), краєвидів, жанрових сцен.

Живопис

Реалістичну спрямованість мала творчість випускника Академії мистецтв Капітона Павлова. Саме він першим серед українських митців створив реалістичні образи людей праці («Тесляр»).
Визначними постатями в пейзажному живописі були І. Сошенко, М. Сажин, В. Штернберг. Картини Івана Сошенка відзначаються правдивістю передачі пейзажних мотивів. Він був хорошим колористом, яскравим доказом є картина «Біля переправи через Дніпро», у якій художник вирішує складне завдання — передачу нічного пейзажу. На Україні працював і талановитий пейзажист Василь Штернберг. Для його пейзажів, написаних під час подорожей Україною,— «Вітряки в степу», «Вид Подолу в Києві» — характерна поетизація природи.
Михайло Сажин виконав аквареллю і сепією низку краєвидів і архітектурних споруд Києва. Кращі твори: «Руїни Золотих Воріт у Києві», «Краєвид з Подолу», «Видубицький монастир», «Андріївський собор у Києві».
Новий етап у розвитку українського образотворчого мистецтва пов'язаний із творчістю Тараса Григоровича Шевченка. Шевченко-художник обрав шлях реалістичного відображення життя. Він приділяв увагу темам, узятим з історії українського народу («Катерина», «Циганка-ворожка», «Селянська родина»).

Живопис
Найбільшого розквіту ткацтво досягло на початку XIX ст. В Україні виробляли скатертини, рушники та інші побутові речі. До декоративного ткацтва належить виготовлення узорчастих полотен, тканин, що застосовувалися в інтер'єрі. Провідні осередки декоративного ткацтва були на Київщині (Переяслав, Богуслав, Обухів), Полтавщині (Ре-шетилівка, Золотоноша, Сорочинці), Чернігівщині (Дехтярі), заході України (Збараж, Перемишль, Микулинці, Золочів).
Полотна ткали з льняної та конопляної пряжі різних сортів, а наприкінці XIX ст. почали ткати з фабричної пряжі. Візерунки тканин створювалися переплетенням ниток і мали встановлені з давніх часів назви — «окружки», «сосонки», «гречечка», «коропова луска». Виготовляли й узорчасті рядна поперечносмугастих композицій із нескладним геометричним орнаментом.
У першій половині XIX ст. вироблялося багато різноманітних вовняних тканин для жіночого вбрання (запасок, фартухів, спідниць, плахт). Особливо славилися плахтами Київщина, Полтавщина.

Ткацтво

Наприкінці XIX ст. особливо поширилося промислове виготовлення вишиваних виробів: сорочок, верхнього одягу, рушників, серветок тощо
Вишивка

Орнаментальні мотиви, візерунки та кольори в кожній місцевості мали свої особливості. Композиції і спосіб вишивання подільських виробів відрізняються від полтавських і київських. Полтавщина славилась орнаментами блакитних, сірих та зеленуватих тонів, а також вишивкою «білим по білому». Улюблені мотиви Київщини — грона винограду, гілочки калини та пишні квіти, виконані червоними та чорними нитками на білому тлі. Подільські майстрині застосовували надзвичайно широку палітру кольорів, а основу орнаментів складали геометризовані рослинні й тваринні мотиви.

Вишивка


title: Презентація на тему «Голодомор 1946-1947 років» (варіант 3)

text:
Презентація з теми: « Голодомор в Україні 1946-1947роки »
Підготували :
Учениці 11-Б класу
Красноармійського НВК
Бочарова Ольга та Шевченко Елліна
   Голодомор в україні 1946–1947 — масовий голод, який влаштувала народам СРСР російсько-більшовицька диктатура 1946–1947.    Був спричинений не так повоєнним неврожаєм, як спланованою акцією сталінського політбюро з метою забрати в селян залишки зерна і продати чи подарувати його братнім режимам у соціалістичному таборі.
  Причини   голодомору

   Стан СГ після закінчення ДСВ був дуже складний.
   Було пограбовано і зруйновано близько 30 тисяч колгоспів, радгоспів і МТС, тисячі сіл, з яких понад 250 розділили долю Хатині. Різко скоротилося поголів'я худоби. Значно постраждали тракторний і комбайновий парки.
    Розорене війною сільське господарство, яке потребувало допомоги, аби стати на ноги, ще більше було підірване засухою.

   У січні 1946 року М. С. Хрущов, виступаючи на нараді передовиків сільського господарства, сказав:

   «Засуха, вона, як і хвороба: коли з'являється, то найбільше приковує до ліжка людей з кволим організмом, вони швидше захворюють, легше піддаються хворобі…»

  4 липня 1946 рада міністрів УРСР і ЦК КП(б)У таємною постановою затвердили річний план хлібозаготівель з урожаю 1946 по Українській РСР у кількості 340 млн пудів;
   Вимагалося в дводенний строк довести до районів встановлені для кожної області плани хлібозаготівель;
   Розробити й довести до кожного господарства п'ятиденні графіки здавання зерна з метою закінчення хлібозаготівель не пізніше 1 жовтня 1946 р

1) Високі плани хлібозаготівлі з урожаю 1946 року.

2)Запровадження прямих податків за користування селянами присадибних ділянок.

   3) Несприятливі погодні умови на більшій частині радянської УСРР у 1946 року.
  4) Зруйноване війною сільське господарство. 80% працюючого населення - жінки.

5)Експортування зернових закордон.
6) Створення величезних зернових запасів на зміцнення військово-промислового комплексу. Станом на 1 лютого 1947 року в держрезерві СРСР зберігалося майже 10 мільйонів тон хліба.

Наслідки голоду
Голод 1946-1947 рр. залишив значний відбиток на демографічному розвитку України.

    Внаслідок голодомору серед сільського населення поширилася дистрофія.
   За офіційними повідомленнями на початку 1947 р. в Україні нараховувалося 448 тис. хворих на дистрофією, серед яких 150 тис. перебували у важкому стані й потребували термінової госпіталізації.

   Голод значно ускладнив і без того важкий процес відбудови України.    Скорочувалися трудові ресурси, треба було поповнювати капіталовкладення в сільське господарство.   Негативно вплинув голод і на моральний стан суспільства, що поставило Україну в невигідні умови порівняно із західними країнами.  Період голоду негативно сказався на свідомості, психології людей, що позначилось на їх поведінці та вчинках як під час продовольчої скрути 1946-1947 рр., так і в подальші роки

    Голод засвідчив, що позбавлене державної підтримки населення було змушене рятуватися самотужки, часто йдучи на злочини та нелюдські вчинки, переступаючи моральні норми.
   Голод суттєво вплинув на криміногенну ситуацію, особливо збільшилась кількість грабунків особистого майна громадян і запасів продовольства. У ІІ половині 1946 р. та І половині 1947 р. кримінальні злочини такого
   Об’єктами нападів ставали магазини, сховища, бази, а також помешкання і господарчі будівлі жителів міст і сіл. Ішли грабувати, часто зі зброєю в руках, організовуючись у групи, робітники, службовці, колгоспники, військовослужбовці.
   Спецслужби фіксували у висловлюваннях людей недовіру до влади й розуміння того, що голод був спричинений не посухою, а радянським державним устроєм.

   Отже, мізерний заробіток, необхідність красти чи тікати з колгоспу були єдиним, але не широким арсеналом засобів для селянина, щоб прожити у післявоєнному колгоспі. Вияв реакції людей на цю ситуацію знайшов своє відображення також в народному фольклорі.
   На «допомогу» колгоспам у виконанні тих чи інших постанов, проведені сільськогосподарських кампаній були надіслані уповноважені з різних радянських і партійних організацій.
Дякуємо  за увагу!


Презентація на тему «Голодомор 1946-1947 років» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Культура в середині 1960-х – у першій половині 1980-х років»

text:
Культура в середині 1960-х – у першій половині 1980-х років
Освіта
Реформування суспільства, що відбулося після XX з'їзду КПРС, позначилося й на стані освіти. Цю сферу, яку партія розглядала як частину своєї ідеологічної системи, періодично намагалися реформувати. Наприкінці 1958 p. було опубліковано закон "Про зміцнення зв'язку школи з життям і про дальший розвиток системи народної освіти в СРСР", який був продубльований Верховною Радою України у квітні 1959 p. Згідно із цим законом семи— і десятирічні школи було перетворено на восьмирічні (обов'язкові) та одинадцятирічні загальноосвітні трудові політехнічні з виробничою практикою, що нагадувало попередні уніфіковані трудові школи. Випускники середніх шкіл, за винятком 20 % кращих учнів, зобов'язані були попрацювати принаймні два роки перед вступом до вузу.
Освіта
До 1976 p. в Україні було здійснено перехід до загальнообов'язкової середньої освіти. Розширювалась мережа дитячих позашкільних закладів: створювались нові палаци і будинки піонерів та школярів, станції і клуби юних техніків та юних натуралістів, дитячі залізниці, флотилії, музичні школи, екскурсійно-туристські станції та ін. Багато уваги приділялось також різним формам відпочинку та оздоровленню дітей і підлітків — у позаміських, міських, шкільних і колгоспних піонерських таборах. У 60-ті роки різними літніми оздоровчими заходами щороку охоплювалося близько 4 млн учнів.
Освіта
Господарські реформи, впровадження нової техніки в народне господарство, розвиток освіти і культури потребували дедалі більше спеціалістів з вищою та середньою спеціальною освітою, а отже, збільшення кількості вузів і технікумів. Удосконалення вищої та середньої спеціальної школи дало позитивні результати. Значно збільшився обсяг випуску фахівців з вищою та середньою спеціальною освітою. У цей час вузи республіки підготували 453,5 тис., а технікуми — 742,8 тис. спеціалістів для всіх галузей народного господарства і культури країни. У народному господарстві в 1966 p. працювало понад 2,3 млн фахівців з вищою і середньою спеціальною освітою.
Наука
У 60—80-ті роки українська наука істотно реформувалась. Так, на середину 60-х років Україна мала розгалужену мережу науково-дослідних установ, кількість яких постійно збільшувалась. Лише протягом 1959—1965 pp. у республіці було створено 73 наукові установи. Усього в цей період діяло понад 830 наукових установ.
У 60-70-ті роки Академія наук України складалася з трьох секцій, що об'єднували 9 відділів (згодом — відділення). У наступні роки було створено ще три відділення. Провідні напрямки досліджень визначалися секціями наук: фізико-технічних і математичних, хіміко-технологічних та біологічних, а також суспільних.
Наука
Українськими вченими, істориками, філософами, філологами, літературознавцями та мистецтвознавцями в 60—80-ті роки було опубліковано багато цікавих наукових розробок. Так, під керівництвом Бориса Патон в 1984 р. провів перше зварювання у відкритому космосі.  Михайло Янгель головний конструктор бюро “Південне”, там розроблялися  ракетно -космічна  техніка. Під керівництвом Василя Ремесла  було виведено нові сорти пшениці. Олена Апанович написала працю “Збройні сили України першої половини XVIII ст.” Ярослав Дзира писав козацькі літописи.
Розвиток літератури
Поступово, але суперечливо розвивалися всі сфери художньої творчості. Найбільш повно характерні риси епохи відобразила література. З одного боку, в художній прозі стали утверджуватися аналітичність, проблемність, відхід від описовості, звернення до сфери тонких почуттів, співвідношення морального і духовного. Насамперед це стосується творчості О. Гончара, П. Загребельного, Ю. Збанацького, В. Козаченка. 60-70-і роки, за оцінкою авторів «Історії української літератури XX століття», були періодом «плідним, хоч і суперечливим, періодом поглиблення її гуманістичних основ, посилення аналітичного й синтезуючого начал, утвердження нових форм, стилів, засобів». На повний голос заявили про себе Іван Драч, Ліна Костенко, Василь Симоненко, Микола Вінграновський. Склалася школа українського літературного перекладу, яка має високий міжнародний авторитет.
Розвиток літератури
У той же час творчість продовжувала жорстко регламентуватися, зазнавати цензури, новаторство часто діставало негативну оцінку у офіційній критиці. Українські читачі, як і раніше, були відлучені від творчості письменників, які емігрували з України і продовжували писати за кордоном. Особливе місце серед письменників-емігрантів займає Іван Багряний. До війни він зазнавав репресій, у Німеччині в 1948 р. організував Українську революційно-демократичну партію, яка боролася за національне звільнення України. Романи І. Багряного «Тигролови», «Сад Гетсиманський», «Людина біжить над проваллям», його повісті, поеми, публіцистика тільки в наші дні стали надбанням читача, були оцінені критиками як серйозний внесок в українську культуру.
Саме в колах інтелігенції виникає опозиційний рух, названий дисидентським, члени якого головним своїм завданням вважали відстоювання прав людини: свободу слова, свободу совісті. У 1976 р. була створена Українська Гельсінська спілка.

Формування опозиційних течій у культурі та реакція влади на них.
У СРСР була сформована одержавлена культура, яка знаходилася під постійним контролем компартії. Метод соцреалізму став панівним у радянській культурі. Теми революції, класової боротьби, соцбудівництва були обов’язковими для письменників, художників і кіно митців. Цей метод заперечував свободу творчості. Компартія забороняла творчість, яка не відповідала вимогам соцреалізму.
в 1970-х роках. Були прийняті постанови ЦК КПРС «Про літературно-художню критику» , «Про заходи по дальшому розвитку кінематографії» , «Про народні художні промисли»  «Про роботу з творчою молоддю» Ці партійні рішення були обов’язковими для виконання.
Українська творча інтелігенція чинила опір офіційному курсові у сфері культури, намагалася зберегти його національним зміст та право на свободу творчості. Протест проти партійно-державного контролю проявився виникненням опозиційних течій у культурі. Опозиційність українських письменників і митців виявилася у двох напрямах: вона була тісно пов’язана з політичним дисидентством, або опозиційність проявилася як мистецький нонконформізм.

Формування опозиційних течій у культурі та реакція влади на них.
КПРС пильно контролювала кіномистецтво, яке вона вважала важливим засобом комуністичного виховання. В Україні працювали Київська, Одеська та Ялтинська кіностудії художніх фільмів. Більшість кінофільмів озвучували російською мовою. Однак саме в кіномистецтві почав формуватися напрям, який руйнував канони соцреалізму, — українське поетичне кіно. Цей напрям в українському мистецтві започаткував фільм режисера Сергія Параджанова «Тіні забутих предків» знятий за однойменною повістю М. Коцюбинського.
Яскравим представником українського кіно був Юрій Іллєнко, який дебютував як режисер у фільмі «Криниця для спраглих» (сценарій І. Драча). Фільм заборонили, бо в ньому партійне керівництво виявило «серйозні недоліки», зокрема виявлено «заперечення ідеалів, якими живе народ радянської України».
Національне мистецтво заперечувало політику уніфікації культур, пробуджувало національну свідомість, тому влада його переслідувала. Про це свідчить доля хору «Гомін», створеного в 1970 р. музикознавцем-фольклористом Л. Ященком. Керівництво Спілки композиторів України доповіло Київському міськкому КЇІУ, що репертуар хору обмежується старовинними піснями. Невдовзі Л. Ященко був виключений зі Спілки композиторів України за ідейну незрілість.
Реакцією на тематичну, жанрову та художньо-стильову обмеженість соцреалізму було неофіційне мистецтво, яке проявилося в авангардизмі й нонконформізмі. До цього напряму належали одеські художники В. Хрущ, С. Сичов, Л. Ястреб та ін. У 1967 р. вони організували виставку своїх робіт на паркані Одеського оперного театру, почали проводити «квартирні виставки». Помітний вплив на мистецьке середовище м. Львова мав художник К. Звіринський. Він організував на своїй квартирі неофіційну мистецьку школу, яку називали «підпільною академією».
Неприйняття молоддю традиційних естетичних норм проявилося в рок-музиці, яка була частиною молодіжної культури. Своєрідним поєднанням поетичного та музичного мистецтва стала самодіяльна пісня, непідконтрольна владі. Комуністична влада жорстко критикувала нові течії в мистецтві, обмежувала їхній розвиток. Неформальними творчими групами постійно цікавилися партійні та правоохоронні органи, їхні учасники зазнавали переслідувань.

 Суперечності в розвитку українського мистецтва
Розвиток українського мистецтва обмежувався і гальмувався державною політикою, яка проводилася в цій сфері. Нерідко долю мистецького твору вирішували чиновники, які не знали мистецтва, не розуміли його природи і значення. Тому розвивалися передусім ті жанри, які не мали виразного національного змісту. У СРСР митці були об’єднані у творчі спілки. Держава сприяла творчості передусім тих митців, які були членами творчих спілок кінематографістів, композиторів, художників, письменників. Ці спілки вважалися громадськими організаціями, однак насправді вони виконували волю партійно-державного апарату й часто використовувалися для приборкання непокірних. Водночас членство в спілці сприяло обмінові творчими здобутками, давало можливість брати участь у виставках, хоча при цьому обмежувало творчу індивідуальність художника. Члени творчих спілок мали значні привілеї. Застосовуючи тактику заохочень і покарань, партія через творчі спілки контролювала діяльність митців.
Суперечності в розвитку українського мистецтва
Україна, перебуваючи в складі СРСР, не могла здійснювати власну політику в галузі культури. Щоб зберегти право на творчість, митці часто змушені були поступатися своїми творчими принципами. Співаки, музиканти, актори досягали високої виконавської майстерності, художники досконало володіли пензлем, однак тематичний діапазон був обмежений партійним контролем. У 1970-х роках розвинулася й набула популярності українська естрадна музика, основоположником якої став Володимир Івасюк. Він написав понад 100 пісень, більшість яких викопував талановитий співак Назарій Яремчук. Життя автора надзвичайно популярної пісні «Червона рута». На цей же час припадає останній період творчості живописця Миколи Глущенка, художні полотна якого здобули європейське визнання. Уважають, що він створив понад 10 тис. картин. Василь Касіян — засновник графічної школи, що ґрунтується на засадах реалізму та народності. скульптор Василь Бородай — був відзначений Державною премією УРСР ім. Т. Г. Шевченка за пам’ятник партизанам-ковпаківцям у м. Яремчі Івано-Франківської області.


title: Презентація на тему «Українська драматургія і театр 70—90-х років ХІХ століття»

text:
«Українська драматургія і театр 70—90-х років ХІХ століття»
Виконала:
студентка 1-го курсу
102 - Б групи
Нечипорук Олександра
“Театр
Корифеїв”
70-і—90-і роки ХІХ століття для духовного розвою України виявилися надзвичайно складними
Після скасування кріпосного права відбулося різке розшарування селянства, яке було зайняте або виживанням і каторжною працею, або гонитвою за прибутками, купівлею землі й розширенням господарств. У місті розорені хлібороби поповнювали ряди пролетаріату, деградували морально, русифікувалися. Змінити ситуацію на краще у той час могли інтелігенти-патріоти, здатні працювати з ентузіазмом й усвідомленням своєї місії. Про національні інтереси дбали письменники, проте вони не могли охопити найширших верств населення.
На часі стала поява національного театру, передумови для якого вже були створені, адже саме Україна відзначалася розмаїттям талантів співаків і акторів. Серед них були люди, які відзначалися високою національною свідомістю.
Театр корифеїв, який постав на українських теренах вагомо, професійно й зримо, — це унікальне явище в історії світового сценічного мистецтва. Слово корифей прийшло у нашу мову з античних часів. У грецькому театрі корифеєм називався заспівувач у хорі. На українському ґрунті це слово набуло дещо іншого лексичного відтінку і вживалося в значенні «перший».
Сини й дочки України, передусім брати Тобілевичі: Іван Карпенко-Карий (1845—1907), Микола Садовський (1856—1933) та Панас Саксаганський (1859— 1940), створили спочатку аматорські, а згодом — професійні театральні трупи й зробили сцену підмостками морального й патріотичного виховання широких верств народу.
У 1882 році Марко Кропивницький створив театральну трупу, яка згодом дістала назву театру корифеїв. Високий професіоналізм театру корифеїв засвідчувала насамперед постійна потреба виставляти не просто соціально-побутові п’єски і водевілі, а й складні музичні драми, опери, оперети, що вимагали неабиякої майстерності й наявності оперних солістів. Ролі-партії в операх «Наталка Полтавка», «Тарас Бульба», «Утоплена», «Різдвяна ніч», опереті «Енеїда» Миколи Лисенка, в операх «Запорожець за Дунаєм» Семена Гулака-Артемовського, «Катерина» Миколи Аркаса, «Роксолана» Дениса Січинського потребували професійної постановки голосу виконавців і неабияких природних вокальних даних. Однак і цей рубіж було успішно взято.
Марко Кропивницький
Влітку 1884 року театр корифеїв гастролював у Воронежі. Газета «Воронежский телеграф» так відгукувалася про їхні постановки: «В останніх спектаклях трупа п. Старицького удостоїлась таких овацій, яких не пам’ятає Воронеж. Особливо захоплено проводжала публіка талановитого актора і виконавця п. Кропивницького і п. Заньковецьку, що стала улюбленицею публіки за задушевність у грі. Завіса підіймалася мінімум двадцять разів. Публіка почала розходитися тільки тоді, коли світло у театрі згасло. В цьому проявилась загальна думка, а власне, і найвірніша оцінка артистів».
Заходи урядовців, спрямовані на придушення демократичних віянь в українському театрі, набули системного характеру. Керуючись поправкою до Емського указу, київський губернатор упродовж 1883 — 1893 років забороняв театрові корифеїв ставити українські п’єси на підлеглій йому території, тобто на Київщині, Полтавщині, Чернігівщині, Поділлі. Інші градоначальники та губернатори теж утискали права корифеїв, а цензура категорично заборонила ставити зарубіжні драми українською мовою і обмежила репертуар театру побутовою тематикою. Та й ці драми можна було грати лише після вистави російською мовою, причому кількість актів у російській п’єсі мала бути не меншою, ніж в українській. 1885 року театр корифеїв поділився на дві автономні трупи. Основний склад акторів залишився у Марка Кропивницького, а Михайло Старицький сформував новий колектив.
У 1864 році при товаристві «Руська бесіда» у Львові було засновано Руський народний театр, який розпочав постановку п’єс українською мовою. Саме у цьому театрі розпочали діяльність такі генії сцени, як режисер Лесь Курбас (1885 — 1942) та актор Амвросій Бучма (1891 — 1957). У 1909 — 1914 роках на західноукраїнських землях великої популярності набув Гуцульський театр, створений письменником Гнатом Хоткевичем (1877 — 1938) зі звичайних горян, у переважній більшості — обдарованих селян.


title: Презентація на тему «Українські січові стрільці» (варіант 1)

text:
Українські січові стрільці
(УСС, усуси)
Хто це? Що це?                                                    УБУ
Українські січові стрільці (УСС, усуси) — єдине українське національне військове формування в складі австро-угорської армії, сформоване з добровольців, які відгукнулися на заклик Головної Української Ради 6 серпня 1914 і стояли під проводом Української Бойової Управи (УБУ).
Формування
УСС
УСС
Устрій
Про поповнення частин УСС дбала резервова сотня УСС (кіш УСС), до якої належали ще збірні станиці у Львові, Станиславові, Сиготі, Відні і Бойова Управа УСС у Відні. Кіш УСС організував три комісаріати УСС на Волині, які керували освітньо-виховною справою й організували українське шкільництво та Пресову Кватиру УСС, що мала свої відділи в полку Коші й Вишколі УСС.
УСС
Вишкіл
Вишкіл УСС належав спершу до Коша УСС, з листопада 1915 став окремою формацією, якою командував Мирон Тарнавський, згодом полковникКостянтин Слюсарчук, отаман Григорій Коссак і врешті сотник Северин Краснопера. 1916 вишкіл УСС підпорядковано вишкільній групі німецької Південної армії (командувач принц Оскар Гогенцоллерн); майже 7 000 старшин і бійців УСС отримало бойовий вишкіл від німецьких інструкторів, завдяки чому в майбутньому частини УСС були найкраще вишколеними частинами УГА.
УСС
Нагороди
УСС
Хрест Легіону Українських Січових Стрільців або Гуцульський Хрест
Галицький Хрест, відзнака Української Галицької Армії
Хрест Українських Січових Стрільців або Мазепинський Хрест
Хрест 3-ї Залізної Стрілецької Дивізії
Відзнака 50-ліття Легіону Українських Січових Стрільців
Ювілейна відзнака корпусу Січових Стрільців (Київських)
Український Комбатантський Хрест

Подальша доля
УСС
УСС

Далі Легіон УСС входив до складу групи «Схід» УГА і в січні 1919 був переформований на 1 бригаду УСС в складі одного, пізніше двох полків піхоти УСС, кінної сотні УСС, гарматного полку УСС і допомогових відділів. Командантом 1 бригади УСС був отаман Осип Букшований.
Поповнені українцями з російської армії, УСС сформували в Києві у листопаді 1917 Галицько-Буковинський курінь Січових Стрільців (СС), який згодом розгорнувся в полк СС, а далі в корпус і групу СС, що були однією з найкращих формацій української армії.

Підготував Венцеславських Данило


title: Презентація на тему «Гетьманські столиці України» (варіант 7)

text:
1668 - 1669
1669 - 1708
1708 -1764
1727 - 1734
 1750 - 1764
1722 - 1724
1708 - 1722
1687 - 1708
1672 - 1687
1669 - 1672
1665 - 1676
1663 - 1665
1657 - 1659
1657, 1559 - 1663
1648 - 1657


Презентація на тему «Іван Мазепа» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Рух опору в Україні» (варіант 2)

text:
200-600
/


Презентація на тему «Освіта і Наука 50-60 років в Україні»


Презентація на тему «Петро Могила»


Презентація на тему «Роль Данила Галицького в Історії України»


Презентація на тему «Сталінські репресії» (варіант 2)


Презентація на тему «УПА» (варіант 3)


Презентація на тему «Цікаві відомості та факти про виникнення козацтва»


Презентація на тему «Українські землі у складі Великого князівства Литовського та інших держав»


Презентація на тему «Становище селян у першій половині 19 ст»


title: Презентація на тему «Визволення України від нацистських загарбників»

text:
1 : 2,1
2 100
2 400
1 : 1,1
12 600
51 200
1 : 4
2 100
2 850
1 : 1,4
2 000
2 200
28 800
16 800
2 370
1 760


title: Презентація на тему «Леонардо да Вінчі» (варіант 18)

text: 1452 - 1519


title: Презентація на тему «Музика Київської Русі» (варіант 1)

text:
Музика
Київської Русі
Усі найбільш важливі події життя Київської Русі тісно пов'язані з музикою. Свята — родинні (народження або весілля), громадські або землеробські — супроводжувалися обрядовими піснями, музикою, танцями та видовищами. З піснями вирушали у воєнний похід. У супроводі ритмічних звуків бубнів та труб-зурн вступали в бій з ворогом, з піснями святкували перемоги..
На Русі здавна існували професіональні виконавці. Серед них особливе місце посідали співці билин та переказів, які у речитативно-декламаційній формі «славили» — співали героїчно-епічні пісні. Найбільш яскравий представник таких виконавців — Боян — співець XI ст., який жив при дворі Святослава Ярославича і якого згадує автор «Слова о полку Ігоревім». Боян оспівував діяння та подвиги Ярослава Мудрого, акомпануючи собі на музичному інструменті — гуслях.
Серед професіональних музик і акторів важливе місце займали скоморохи-витівники. Мандруючи по містах та селах, вони виступали на святах і торгах. Скоморохи майстерно володіли різноманітними музично-виконавчими жанрами: були танцюристами, фокусниками, акторами, водили ведмедів, грали на гуслях, трубах, флейтах, гудках та бубнах. Деякі з них постійно жили при князівському дворі чи при дворах великих феодалів.
Саме таких скоморохів, мабуть, зображено на відомій фресці в Софійському соборі у Києві. Фреска зафіксувала оркестр, що складається з семи музикантів.
Відомою на Русі була й військова музика. Літописні джерела неодноразово згадують труби-зурни, або сурни, ударні інструменти: бубни-барабани, накри, аргани. Так, 968 р. руський воєвода Претич гучними звуками труб-зурн налякав печенігів, що обложили Київ. Вони втекли, гадаючи, що то повернувся з Болгарії Святослав Ігоревич з військом.
Важливе місце у розвитку давньоруської музичної культури посідав церковний спів — складова частина театралізованої церковної служби. Церковний хоровий спів, як і інші давньоруські музичні жанри, спирався на народну творчість. На її основі був створений оригінальний професійний стиль хорового співу, відомий під назвою «знаменного розпіву».
На Русі існувала своя оригінальна система нотних знаків, так звана крюкова нотація. Нотні знаки у вигляді гачків писалися над рядками тексту.
Вона відрізняється від нотних систем, відомих у Візантії, що свідчить про оригінальність і високий рівень розвитку давньоруської музичної культури.
Поряд із стародавніми писемними традиціями, що продовжували розвиватися в календарній та родинній обрядовості, виникає новий фольклорний жанр – билини , що уславлювали захисників рідної землі, народних героїв. Цей різновид героїчного епосу стає провідним у народній творчості епохи Київської Русі.
Музична культура Київської держави за короткий історичний проміжок сягнула високого рівня розвитку. Вона розвивалася на поліетичній основі, под впливом досягнень європейської музичної культури, водночас не втрачаючи власної самобутності.


title: Презентація на тему «Косигінські реформи» (варіант 4)

text:
Косигінські реформи
Необхідність і цілі реформ
Після усунення від влади М. Хрущова в жовтні 1964 р. економіка країни продовжувала перебувати в стані кризи. Для її подолання було два можливих шляхи:
 радикальні реформи
 (тобто такі, що стосуються
 основ соціалістичного ладу,
 його характерних
принципів);
часткові реформи
 (які не стосувалися
 основ соціалістичного ладу
 і спрямовувалися на
 пом'якшення економічної
 кризи, але не були здатні
 подолати її в цілому).

 Керівництво СРСР, розуміючи необхідність здійснення економічних реформ як таких, обрало другий шлях, що в підсумку і визначило їхній крах
Хоч період 1965–1985 рр. загалом і дістав назву «застійного», перші його роки вирізняло намагання вдосконалити існуючий народногосподарський комплекс. Пов’язуються ці спроби з ім’ям голови Ради Міністрів СРСР О. Косигіна, який відразу ж розгорнув реформи,  так звані Косигінські реформи, спрямовані на підсилення економічних стимулів у діяльності підприємств та організацій.
О.Косигін
Реформа повинна була забезпечити подолання таких негативних явищ економіки, як
збільшення потреби у капіталовкладеннях;
незавершеність будівництва;
масовий випуск товарів, що не мали збуту;
диспропорція розвитку галузей господарства;
невідповідність між зростанням зарплати і продуктивності праці;
неефективне використання виробничих фондів;
масовий випуск товарів, що не знаходили збуту;
відсутність діючих матеріальних стимулів для підвищення продуктивності праці та якості продукції, що випускається.
Для досягнення такої мети передбачалося:
 скоротити планові показники для підприємств;
 створити на підприємствах фонди матеріального стимулювання;
фінансувати промислове будівництво шляхом кредитування, а не дотацій;
ліквідувати раднаргоспи і відновити галузеву систему управління;
 підвищити закупівельні ціни на сільськогосподарську продукцію;
перерозподілити долю національного прибутку на користь аграрного сектора.
Реформи в сільському господарстві. Перша з реформ, ініційована головою радянського уряду, зводилася до введення низки невідкладних заходів з розвитку аграрного сектора економіки. Основні положення цієї реформи були прийняті в березні 1965 р. на пленумі ЦК КПРС. Їх суть зводилася до наступного:
 збільшення капітальних вкладень у сільське господарство
  розвиток матеріальної та соціальної бази села
зменшення планів обов’язкових постачання основних видів сільськогосподарської продукції
підвищення закупівельних цін на сільськогосподарську продукцію
введення надбавок до цін на надплановий продукцію
введення гарантованої оплати праці колгоспників
скасування обмежень щодо особистих підсобних господарств.

Перші кроки реформи принесли позитивні результати: пожвавилось сільськогосподарське виробництво, покращилось постачання міст продовольством, зросла продуктивність праці, у селах з'явилося більше техніки, досить швидкими темпами будувалося житло й об'єкти соціально-культурного призначення
Але з другого боку, збереглося централізоване планування і регламентація сільськогосподарського виробництва; не діяли економічні стимули для підвищення продуктивності праці та якості продукції, що випускалася; продовжувалося адміністрування і некомпетентне втручання партійного керівництва у справи колгоспів і радгоспів. Збільшувався апарат управління сільським господарством. He виправдалися надії на кооперування і спеціалізацію господарств. Хімізація і меліорація не дали очікуваних результатів. У цілому негативні тенденції розвитку сільського господарства домінували над спробами його реформування.

Реформи в промисловості. У вересні 1965 р. (також на пленумі ЦК КПРС) були прийняті основні документи, спрямовані на реформування промисловості. Основні положення реформ в промисловості зводилися до наступного:
оцінка діяльності промислових підприємств повинна була здійснюватися не по валових показників виробленої продукції, а за її реалізації
скорочення обов’язкових планових показників, які доводили до підприємств з центру, зміцнення їх госпрозрахунку, підвищення самостійності, збереження у розпорядженні підприємств більшої частини прибутку-
ліквідація раднаргоспів і здійснення переходу від територіальної системи керівництва до галузевої (відновлення міністерств і відомств)
реформи спрямовані на посилення економічного стимулювання та підвищення матеріальної зацікавленості трудових колективів в цілому і окремих працівників
Наслідки реформ для України
У другій половині 60-х pp. економіка України розвивалася порівняно високими темпами. Виробництво промислової продукції за цей період зросло на 50%, продуктивність праці в промисловості - на 28%, національний доход збільшився на 30%. Підприємства здобули відносну самостійність, робітники, інженерно-технічні працівники і службовці стали відчувати зв'язок між якістю своєї праці та рівнем заробітної плати.
 Але вже на початку 70-их рр. темпи реформи почали знижуватися. І радянське керівництво поступово відмовилося від будь-яких реформ. Наступили «золоті роки стабільності».
Причини невдачі економічних реформ 50-60-их років лежать в основі тоталітарне керованої економіки, якою й була економіка радянська. Економічне реформування не могло принести успіху без політичних змін, демократизації і без реального суверенітету республік.


title: Презентація на тему «Favorite book» (варіант 2)

text:
Project entitled: ,,favorite book’’Prepared:Troyanovskaya tamila
Books-a very nice treasure. The book teaches how to live in the world. The book can be read many interesting things. People read books from childhood. Book - source of knowledge.
My favourite book is "Robinson Crusoe" by Daniel Defoe. D. Defoe (1660—1731) was a great master of realistic detail.
The novel "Robinson Crusoe" was written in 1719. The novel is praiseto human labour and the triumph of man over nature.
Defoe shows the development of his hero. At the beginning of the story we see an inexperienced youth, a rather frivolous boy, who then becomes a strong-willed man.Robinson Crusoe's most characteristic trait is his optimism. His guiding principle in life become "never say die" and "in trouble to be troubled is to have your troubles doubled".He had confidence in himself and in man. He believed it was within the power of man to overcome all difficulties. Crusoe was an enthusiastic worker and always hoped for the best.
Defoe is a writer of the Enlightenment. He teaches people how to live, he tries to teach what's good and what's bad. His novel "Robinson Crusoe" is not only a work of fiction, an account of adventures, a biography and an educational pamphlet.
It is a study of man, a great work showing man in relation to nature and civilization as well as in relation to labour and private property.

Thank you for attention!!!


title: Презентація на тему «Операція “Вісла”»

text:
Операція “Вісла”
28 березня - липень 1947р.
Операція «Вісла»- злочинний захід польського комуністичного режиму проти українського населення на окупованих Польщею українських етнічних землях 1947. Полягав у примусовій депортації українців з Лемківщини, Посяння, Підляшшя і Холмщини на території у зх. та пвн. частині Польської держави, що до 1945 належали Німеччині.
У даному випадку висновки можуть бути лише такі: якщо виселення було продиктоване військовою стратегією і тактикою, то після ліквідації партизанського руху виселене тимчасово (бо виселення мало бути тимчасовим) населення мало повернутися до рідних сіл; якщо ж цього не сталося, то мета депортацій була суто політична – намагання насильницьким способом вирішити українське національне питання, ліквідуючи одночасно багатовікову українську етнічну територію на східних окраїнах комуністичної Польщі.
Операція ,,Вісла” розпочалася 28 квітня 1947 р. о 4 годині ранку. У згаданій доповіді Перебіг та наслідки операції ,,Вісла” Л. Волосюк так описує сценарій виселення: ,,Вночі військо оточувало село призначене до виселення. На світанку зібраних людей інформовано про виселення. Мешканці села діставали декілька годин, щоб упакувати найнеобхідніші речі та завантажити їх на підводи. Під конвоєм солдатів депортовані були ведені до першого збірного пункту. Збиралися тут переселенці з декількох сіл. Там, в цих перших збірних пунктах, списували родини та їхнє майно, крім цього серед депортованих був проведений відбір. Підозрілі у співпраці з УПА були ділені на три категорії:
 А – зафіксовані Урядом Безпеки,
Б – зафіксовані військовою контррозвідкою,
 В – застереження розголошував командир загону, який брав участь у виселенні мешканців.
Пам'ятний знак депортованим українцям з Лемківщини, Холмщини, Надсяння, Підляшшя у місті Самборі (Львівщина)
Спогади
Із розповіді Юліана Бака, родину якого під час операції «Вісла» вивезли із села Гута Поруби Березівського повіту до колишнього німецького містечка Пасленг:
— Той Свят-вечір був найкривавішим для Гути: господині не встигли витягнути з печей свіжоспечений хліб, а замість першої зірки в небі запалало полум’я: горіли селянські хати. Звідусіль доносилися дикі крики, лайка, плач, стрілянина. Мати випхала нас на вулицю, аби заховались у темряві, випустила із стайні корову. Врятувала нас добра мамина польська мова, сусіди-поляки дали прихисток вдові з малими дітьми.
Одного ранку село обступило польське військо і всіх дорослих зігнали на збори. Наказали зібратися за дві години. Взяли найнеобхідніше. З того, що хати опечатали, зрозуміли: повернення не буде. Долаючи кілометри з Гути до Сянока, чекаючи на вагони, все ще сподівалися повернутися у рідні місця. А поїзд віз у невідомість. Зупинився за два тижні у невеликому містечку Пасленг. Приїжджих розділили, аби в одній колоні не було односельців. Поселили у зруйнованій хатині колишнього фермерського маєтку.

Пам'ятник жертвам операції «Вісла» у Низьких Бескидах
Підсумок
Операція ,,Вісла” відбувалася в трьох етапах.
Перший – тривав до кінця травня та обіймав депортацію українців в повітах Сянок, Леско та Бжозув а також Любачів.
Другий етап відбувся у червні. Тоді дві дивізії польського війська направлено до виселення українців у частині любачівського повіту а також до повітів Ярослав та Томашів Любельський.
Третій етап припав на місяць липень та мав на меті ліквідацію залишків УПА.
Ліквідовано близько 3,5 тис. українських збройних формувань.
Убито майже 8 тис. бійців руху опору.
Загинуло 10 тис. партійних активістів та тисяча радянських солдатів.
До північних та північно-західних районів Польщі депортовано близько 141 тис. українців.
На звільнені території уряд переселив майже 14 тис. поляків


title: Презентація на тему «9 things you need to know about the French author»

text:
9 things you need to know about the French author...
1. Jules Verne was born on 8 February 1828 in Nantes, France, the eldest of five children.
2. Verne turned to stock-broking to support himself.
3. At 19 Verne went to Paris to become a lawyer, despite hoping to become a lawyer. His father, who hoped he would take over the family legal practice, cut off his son’s allowance when he discovered his story-writing.
4. He met playwright Victor Hugo and Alexandre Dumas, writer of The Three Musketeers, who offered him writing advice.
5. Verne married Honorine de Viane, a young widow with two daughters, when he was 28. They had a son, Michel, four years later.
6. Verne had begun writing for operattas, but was having less success with his stories, with a number of works turned down by publishers. But his fortunes improved when he met Hugo’s publisher Pierre-Jules Hetzel.
7. His first book, Five Weeks in a Balloon, was published in 1863. After this he retired from stockbroking and became a full-time author.
8. Verne went on to write science-fiction and adventure classics Journey To The Centre Of The Earth, Twenty Thousand Leagues Under The Sea and Around The World In 80 Days among the more than 80 books, short stories, essays, poems and plays he wrote in his lifetime.
9. He died on 24 March 1905, but one of his works would be published 84 years later, after his great-grandson discovered the manuscript for Paris in the 20th Century in a safe. Originally written in 1863 about a man living in a world of skyscrapers, high-speed trains, cars and calculators, his publisher had thought the story too pessimistic and refused to print it.
Thank you for attention!


title: Презентація на тему «Перші князі Київської Русі»

text:
Перші князі
Київської Русі
Огромную роль для нашей ис-тории сыграл, написанный в н.12 в. монахом Нестором, труд «Повесть Временных лет».
Почему в древности летописи составляли монахи?
Нестор рассматривает 3 воп-роса:
-Откуда есть пошла Русская земля?
-Кто в Киеве нача первее княжить?
-Откуда Русская земля стала есть?
2.Нестор и его «Повесть временных лет».
Нестор

Аскольд і Дір

Вбивство Аскольда i Діра
ВІЩИЙ ОЛЕГ
Макет Константинополя
князь Ігор
КНЯГИНЯ ОЛЬГА
Святослав
Перші князі


title: Презентація на тему «Extreme sport» (варіант 2)

text:
Extreme sports (also called action sports, aggro sports, and adventure sports) is a popular term for certain activities perceived as having a high level of inherent danger.
Bodyboarding
Bodyboarding is a kind of wave surfing. But instead of surfboard u have a rectangular piece of hydrodynamic foam. Shape of board depends on riding style, and rider himself. Wiki says that bodyboarding is fastest growing extreme water sports all over the world.
BASE jumping
BASE Jumping:is very extreme activity that includes a parachute (can be used both parachute and wingsuit) to jump from fixed objects, with unopened parachute like skydiving. The acronym “B.A.S.E.” stands for: Building, Antenna, Span, Earth – four categories of objects from which B.A.S.E. jumper can jump.
Canoeing
Canoeing: extreme canoeing (a.k.a whitewater canoeing or whitewater racing). These extreme guys race specialised canoes and kayaks down a dangerous whitewater rivers. There is also such a class like Extreme Canoe racing, that includes much more complicated rapids, leave it for real pros 
Extreme Motorsport
Extreme Motorsport: includes activities like supercross, motocross, freestyle motocross.
Parkour
Hang Gliding
Jet Skis
Ice Climbing
Kitesurfing
BMX
Trials
Mountain Biking
Paragliding
Rock Climbing
Sand Boarding
Sand Kiting
Scootering
Skateboarding
Snowkiting
Wingsuit sky diving


title: Презентація на тему «Іван Скоропадський»

text:
Іван Скоропадський
Гетьман Лівобережної України 1708—1722 pp.

Іва́н Скоропа́дський (1646 - †14 липня 1722) — український військовий, політичний і державний діяч. Гетьман Війська Запорозького, голова козацької держави в Лівобережній Україні (1708-1722). Представник козацького роду Скоропадських. Старший син Іллі Скоропадського. Генеральний бунчужний (1698-1699), генеральний осавул (1701-1706), стародубський полковник (1706-1708). Після переходу Мазепи на бік шведів, призначений головою Гетьманщини з волі російського царя Петра І. Безуспішно намагався протистояти російським планам ліквідації козацької автономії.

Народився у 1646 р. у м. Умані в родині козацького старшини. Після зруйнування турками Умані у 1674 р. разом з братами переїхав у Лівобережну Україну, де вступив на службу до гетьмана І. Самойловича. Обіймав посаду військового канцеляриста, виконував важливі дипломатичні місії. З 1701 по 1706 р. був генеральним осавулом, згодом — полковником Стародубського полку.

У 1708 р. на старшинській раді у місті Глухові Скоропадського було обрано гетьманом після І. Мазепи. Під час Північної війни 1700—1721 pp. в універсалах Скоропадський закликав населення України боротися разом з російським військом проти шведських загарбників. У 1709 р. він брав участь у Полтавській битві.

У 1708 р. на старшинській раді у місті Глухові Скоропадського було обрано гетьманом після І. Мазепи. Під час Північної війни 1700—1721 pp. в універсалах Скоропадський закликав населення України боротися разом з російським військом проти шведських загарбників. У 1709 р. він брав участь у Полтавській битві.

Під час правління І. Скоропадського посилилася залежність гетьманського управління від царського уряду — запроваджувався контроль за збиранням податків, витратами на утримання адміністративного апарату, козацького війська тощо. Решетилівські статті 1709 р. (договірні умови гетьмана Скоропадського з царським урядом), підтвердивши феодальні привілеї козацької старшини, закріплювали право царських урядовців втручатися у справи місцевого управління. Таким чином, діяльність гетьманської адміністрації почали контролювати царські резиденти, а в 1722 р. з цією метою було створено Малоросійську колегію, якій підпорядковувалися адміністративні й судові органи гетьманського управління Лівобережної України.

Після цього на українську автономію почався форсований наступ. Гетьманську резиденцію було перенесено з Батурина до Глухова, ближче до російського кордону, біля особи гетьмана з'явився російський резидент-наглядач, посилились економічні утиски й експлуатація демографічного потенціалу. Крім того, росіяни вперше отримали в Україні великі землеволодіння, що фактично спричинило появу значних непідконтрольних гетьману територій, на яких їхні власники насаджували вивезене з Росії кріпацтво. І. Скоропадський належав до великих землевласників, проте головна мета його політики спрямовувалась на захист прав України та її народу.

Підсумок
У важких умовах свого часу Скоропадський робив усе, що міг, аби боронити права української держави та інтереси її населення. Скоропадський коректно ставився до свого попередника і навіть у своїх універсалах уникав офіційної російської термінології щодо «изменника» Мазепи (вважав її блюзнірською). Натомість називав його звичайним «бувшим гетьманом» або «нашим антецесором». Скоропадський протестував проти російських утисків, загарбань і здирств (навіть всесильного Олександра Меншикова), був проти утворення Малоросійської колеґії. Звичайно, всі ці заходи Скоропадського не могли вплинути на Петра І, який, всупереч своїм урочистим обіцянкам зберігати автономні права України, у критичний момент переходу Мазепи на бік Швеції вирішив ліквідувати гетьманський устрій.

Гетьман Іван Скоропадський, як і його попередник Іван Мазепа, відзначився благодійництвом. Так, зокрема він започаткував спорудження Гамаліївського монастиря, а в Стародубі на кошти Івана Ілліча зведена церква Предтечі. Турбувався гетьман і про розвиток Чернігівського Єлецького монастиря. Був також і великим шанувальником мистецтва. Так, після великої пожежі 1718 року дуже постраждала Києво-Печерська лавра. Іван Скоропадський опікується створення нових розписів Успенського собору. У чернігівській друкарні (вона знаходилась в Троїцько-Іллінському монастирі) на початку XVIII ст. були видані книги Іоанна Максимовича, зокрема «Молитва Отче Наш на седьм богомыслий расположения» та «Краткое поучение о 7 сакраментах или тайнах церкви». Унікальні книги мали родовий герб Скоропадського і робилися на його замовлення.
Гамаліївський монастир
Церква Предтечі
Поштова марка України

Сім'я

Дружина (від 1675): Пелагія Каленикович (Калениченко) — донька чернігівського полковника.
Донька: Ірина Іванівна Скоропадська (1679-1744)
+ Семен Лизогуб, бунчуковий товариш.
Дружина (від 1700): Анастасія Маркович, донька прилуцького орендаря, єврейського вихреста.
Донька: Уляна Іванівна Скоропадська (9 березня 1703 - 13 березня 1733)

Помер 14 липня 1722 р. Похований у Гамаліївському монастирі поблизу Глухова.


title: Презентація на тему «Голодомор 1946-1947 років» (варіант 5)

text:
Голодомор в Україні
1946—1947
Третій голодомор, який влаштувала народам СРСР російсько-комуністична диктатура 1946–1947, був спричинений спланованою акцією сталінського Політбюро з метою забрати в селян залишки зерна і продати чи подарувати його братнім режимам.
Так 1946 з СРСР вивезено 350 тисяч тонн зерна до Румунії, у 1947 — 600 тисяч тонн зерна — до Чехословаччини, за тих два роки Польща отримала з Радянського Союзу 900 тисяч тонн хліба.
А в Молдові, Бессарабії й південних областях України шаленів голод і лише за перше півріччя 1947 офіційно зареєстровано 130 випадків людоїдства.
Розорене війною сільське господарство, яке потребувало допомоги, аби стати на ноги, ще більше було підірване засухою.
Усе це призвело до того, що в колгоспах України в 1946 р. загинуло майже 350 тис. гектарів посівів зернових.
Вилучене силою з господарств зерно, ігноруючи поширення голоду в Україні, можновладці щедро відправляли в зарубіжні країни. Численні джерела підтверджують, що воно відвантажувалося до Польщі, Чехословаччини, Болгарії, навіть - Франції.
Причини голоду крилися й у неоплаті праці колгоспникам, знятті з пайкового постачання хлібом за картками великої частини міського й переважної кількості сільського населення.
Апогей голоду припав на зиму 1946-1947 рр. та весну і літо 1947 р. Від нього в останньому році в Україні померли понад 1 млн. чол. Це було переважно сільське населення. Україна знову втратила частину свого народу.
Спогади очевидців голодомору 1946-47 рр.
 Весна і літо 1946 року були надзвичайно посушливими. Урожаю майже не було. Кури, свині, коні були вирізані і через відсутність кормів, і через нестачу їжі для людей. Не дивлячись на такі складні умови, держава почала примусове вилучення залишків зерна та інших продуктів харчування. Вже перед Новим 1947 роком розпочалося масове голодування селян. Пік голоду припав на весну-літо 1947 року. В цей час люди масово їли буряки, котів та собак. Кожен раз ці спогади я згадую ці сльозами на очах, згадуючи ті страхіття, які пережили люди.

Дєдова Євгенія Василівна,
 1936 р.н.,
 с. Ленківці,
 Кельменецький район, Чернівецька область
 1946 рік був засушливим і неврожайним. До того ж держзакупки "вимели" з хати все. Навіть декілька кілограмів квасолі, які мама сховала, знайшли і забрали. Односельчани рушили в так звану "западну", де можна було поміняти одяг, різні речі на продукти...

Ляшок Ольга Василівна,
 1933 р.н.,
 с. Комарів,
 Кельменецький район, Чернівецька область
Перепоховання останків тіл жертв Голодомору і репресій 1946-47 років. Личаківський цвинтар у Львові.


title: Презентація на тему «Дисидентський рух та його значення»

text:
Дисидентський рух та його значення
Підготувала:
Учениця 11-А класу
Уршеджук Юліана
Перевірила:
Александрова Т.В.
Дисидент – інакодумець, відступник від панівної ідеології, розкольник.
Дисидентський рух- рух, учасники якого в СРСР виступали за демократизацію суспільства, дотримання прав і свобод людини, в Україні — за вільний розвиток української мови та культури, реалізацію прав українського народу на власну державність.
Чотири основні течії в українському дисиденствіСАМОСТІЙНИЦЬКА: представники входили до таких політичних об’єднань, як Об’єднана партія визволення України (1953-1958 р.р.), Український національний комітет (1957-1961 р.р.) та ін. Боролись за державну незалежність України шляхом агітації за вихід її зі складу СРСР.НАЦІОНАЛЬНО-КУЛЬТУРНИЦЬКА: представлена колишніми шістдесятниками, які вимагали духовного і культурного відродження, збереження і примноження традицій , мови, правдивого висвітлення історичного минулого, виступали проти незаконних арештів, за надання українській мові статусу державної в республіці. ПРАВОЗАХИСНА: учасники виборювали права людини, вимагали дотримання Конституції та законів, ідей гуманізму та демократії, свобод і прав людини, захищали права національних меншин.РЕЛІГІЙНА:представники виступали за свободу совісті населення та захист прав заборонених конфесій, вільне здійснення релігійних обрядів, повернення відібраних державою храмів та відбудову зруйнованих, звільнення засуджених за віру, реабілітацію страченого духовенства.

Яскравими представниками цього напряму (самостійницький)  були :Поет В. СтусМистецтвознавець В. ГориньІсторик В. МорозВчителька О.МешкоЖурналіст В. ЧорновілПравник Л.Лук‘яненко
Представниками національно-культурницького напряму:
І. Дзюба
І. Світличний
З.Франко
М.Коцюбинська
Правозахисне Дисиденство
Переважно складався з представників російської інтелігенції, серед провідників якої були такі світочі, як письменник Олександр Солженіцин та фізик-ядерник Андрій Сахаров.
Релігійне дисидентство
Релігійне дисидентство, що мало на меті боротьбу за фактичне, а не декларативне визнання свободи совісті. В Україні, зокрема, воно вело боротьбу за відновлення українських греко-католицької та автокефальної православної церков, за свободу діяльності протестантських сект. Найбільш яскравими представниками цієї течії були Г. Вінс, І. Гель, В. Романюк, Й. Тереля.
Зародження дисидентського руху
Дисиденство заявило про себе наприкінці 50-х – на початку 60-х років. У 1950—70-х роках у Радянському Союзі виникло примітне явище, коли політику уряду стала відкрито критикувати невелика, але дедалі більша кількість людей, яких звичайно називали дисидентами й які вимагали ширших громадянських, релігійних і національних прав.
Дисидентство великою мірою виросло з десталінізації, з послаблення «паралічу страху», що було зроблено Хрущовим. Але обмежені викриття страхітливих злочинів сталінської доби викликали розчарування та скептицизм відносно й інших сторін режиму. Тому спроба Брежнєва обмежити лібералізацію викликала протести й опозицію, особливо серед інтелігенції.
Першими організаціями інакодумців України стали:

Українська робітничо-селянська спілка(УРСС) Створена у Львові

Об'єднана партія визволення України

Український національний фронт (УНФ) Створена З.Красівським та М.Дяком

Український національний комітет (УНК)

Демократичний союз соціалістів

Партія боротьби за реалізацію ленінських ідей

Реалістичний робітничий гурток демократів — створений на Донбасі .
Л. Лук’яненко та І. Кандиба – засновники УРСС
1959 році сформувалася Українська робітничо-селянська спілка на чолі з Л. Лук’яненком
М. Дяк – член-засновник УНФ
Розрізнені десидентські групи почали об’єднуватись в організовані рухи. 1964 рік – у західних областях республіки сформувався Український національний фронт (УНФ), який налічував майже 150 осіб і видав низку програмних документів
Першим грунтовним узагальненням ідей українського опозиційного руху стала праця І. Дзюби «Інтернаціоналізм чи русифікація?» (1965 р.)
Панівна ідеологія, що базувалась на матеріалістичному світогляді неминуче вступала в суперечливість з релігійною свідомістю. На зламі 50-х – 60- х років почалась чергова антирелігійна компанія.
Найбільш численною в УРСР була Руська православна церква (РПЦ). З 1957 року діяльність духовенства обмежувалась. Посилювалась антирелігійна пропаганда.
Влада намагалася підмінити релігійні звичаї і ритуали новими радянськими обрядами.
«Червоні» колядки»
Упродовж 1961-1966 років в Україні скоротилась кількість церков і молитовних будинків з 6,4 тис. до 4,5 тис.
Люди із сіл Зарваниця, Сапова, Вишнівчик, Котузів моляться біля зруйнованої каплички і Чудотворного Джерела
 МЕТОДИ  БОРОТЬБИ  ДИСИДЕНТІВ
Написання листів-протестів до керівних органів УРСР, СРСР, міжнародних організацій, урядів демократичних країн.
Вивішування синьо-жовтих прапорів, розповсюдження листівок.
«Самвидав»
Друкування науково-публіцистичних праць критичного спрямування на гострі соціально-політичні, національні та екологічні теми.
 Створення правозахисних організацій.
Репресивна політика радянської влади проти дисидентів
Придушення дисидентства
На початку 1980-х рр. в Україні інтелігентський дисидентський рух було практично розгромлено. Незважаючи на всю відвагу, натхненність та ідеалізм дисидентів і на одіозну поведінку їхніх гонителів, цей рух не набув широкої підтримки в Україні.
Однією з причин цього стало те, що, крім засудження режиму й вимог дотримуватися законів, дисиденти не сформулювали виразної політичної програми. Які вони порушували, не були проблемами щоденного життя, що хвилюють більшість населення.
Значення Дисидентського руху
Незважаючи на мало чисельність дисидентський рух був реальною моральною та ідеологічною загрозою системі, оскільки формував і зберігав певні суспільні ідеали
Рух опору в Україні — це дії, спрямовані на здійснення державних законів і статей Конституції, які визначають громадянські та національні права і права УРСР в СРСР.
Рух опору в Україні здобув широкий розголос у СРСР та за кордоном. Важливіші його публікації дісталися за кордон і були перекладені на чужі мови. Гуманні політичні позиції руху здобули йому прихильне наставлення поступових кіл світу.
Дисиденти зайняли помітне місце у світогляді населення


title: Презентація на тему «Велика Вітчизняна війна» (варіант 2)

text:
Велика Вітчизняна війна
22 червня 1941 року о 3 –й годині 30 хвилин Німеччина раптово напала на СРСР, розпочавши виконання плану “Барбаросса”. У наказі фюрера наголошувалося на загрозі з боку Радянського Союзу та необхідності превентивної війни, тобто війни, мета якої попередити напад суперника.
Удар німців був несподіваним для Червоної армії, хоча розвідка зазделегідь інформувала про підготовку воєнних дій.
Але Й.Сталін і слухати про це не хотів, обзиваючи резидентів дезінформаторами, і тільки під впливом беззаперечних доказів
Погодився відправити у війська директиву, в якій йшлося про необхідність “протягом ночі на 22.06.41 р. потай зайняти вогневі точки укріплених районів на державному кордоні, зосередити на польових аеродромах усю авіацію, всі частини привести у бойову готовність”. Однак цей наказ уже не міг реально вплинути на ситуацію. До штабу Київського особливого округу він надійшов 22 червня о 2їй годині 30 хвилин, тобто за годину до нападу німців.
Напад Німеччини на СРСР
Та́нкова би́тва під Ду́бном (відома також як битва під Бродами, битва за Дубно—Луцьк—Броди, 23—29 червня 1941) — найбільша танкова битва початкового етапу[ німецько-радянської та одна з найбільших танкових битв Другої світової війни, між 1-ю танковою групою групи армій «Південь» Вермахту і радянськими механізованими корпусами Південно-Західного фронту, що відбулася в червні 1941 року. У битві з обох сторін взяло участь понад 3200 танків — близько 2500 радянських і близько 800 німецьких.
Танкова битва на лінії  Луцьк-Броди-Рівне-Дубно
Причини поразки Червоної армії на початковому етапі війни
Співвідношення сил на українській ділянці радянсько-німецького фронту ( червень 1941 року)
Мобілізація людських ресурсів та матеріально – технічних засобів
Оборона Києва
Битва за Київ (1941) — великомасштабна битва Червоної Армії та Вермахту в липні-вересні 1941 року. Битва за Київ була частиною наступального плану Барбароса, в радянській військовій історії отримала назву Київської оборонної операції.
З німецької сторони в битві брала участь група армій «Південь» під командуванням генерал-фельдмаршала Рундштедта, а також  2-а танкова група та 2-а армія з групи армій «Центр». З радянської сторони в битві брали участь війська Південно-Західного фронту під командуванням генерала-полковника М. П. Кирпоноса у складі п'яти загальновійськових армій та Пінської флотилії під командуванням контр-адмірала Д. Д. Рогачова, під загальним керівництвом Маршала Радянського Союзу С. М. Будьонного.
Битва завершилась перемогою німецьких військ та оточенням радянських військ. Втрати з радянського боку сягали 700 тисяч вбитих та полонених, понад 1760 тисяч одиниць вогнепальної зброї, 411 танків і САУ, 28 419 гармат і мінометів, 343 бойових літаків.
.
Оборона Одеси
Оборона Одеси (5 серпня — 16 жовтня 1941) — оборонна операція військ Окремої Приморської армії і Чорноморського флоту в роки Другої світової війни з метою утримання міста Одеса від німецько-румунських військ. 72-денна оборона міста завершилася евакуацією  радянських  військ.
Оборона Севастополя
Оборона Севастополя (30 жовтня 1941 — 4 липня 1942) — бойові дії між німецько-румунськими та радянськими військами за місто Севастополь під час Другої світової війни . Під Севастополем німці втратили близько 300 тис. вояків. Ця оборона тривала 250 днів  і зірвала плани німецького командування розгорнути наступ на Кавказ і Закавказзя.
22 липня 1942 р. німецькі війська захопили останнє українське місто  Свердловськ Ворошиловградської ( нині Луганської) області. Отже, вся територія України опинилась під  окупацією Німеччини та її союзників.
 Колабораціонізм— співпраця населення або громадян держави з ворогом в інтересах ворога-загарбника на шкоду самій державі чи її союзників. У роки Другої світової війни колабораціонізм був явищем розповсюдженим — і мав місце практично в кожній окупованій країн. На окупованих територіях СРСР набули поширення військовий, адміністративний, побутовий  та політичний колабораціонізм, який проявили від 1,5 до 2 млн осіб. З них 250-300 тис. було українців, решту – у більшості складали росіяни.

Зони нацистської окупації України
Окупаційний режим в Україні
За розробленим ще 1940 р. стратегічним «Генеральним планом «Ост»» гітлерівська Німеччина передбачала щодо України такі заходи:
· Часткове онімечення місцевого населення; заселення німцями окупованих земель.
· Масова депортація населення, у тому числі українців, до Сибіру.
· Підрив біологічної сили слов'янських народів.
· Економічне пограбування території України; перетворення місцевого населення на рабів.
· Пограбування культурних цінностей, знищення пам'яток культури.

За час оборони і відступу Червона  армія втратила  70% свого складу. Значна частина бійців потрапила в полон і опинилася у створених німцями концентраційних таборах, у яких створювали нестерпні умови , аби прискорити масову  загибель в’язнів. Людей змушували виконувати тяжкі роботи, щоб знесилити їх, а потім відправляли на смерть.
Голокост в Украї́ні — систематичне винищення євреїв на українських територіях, окупованих нацистською Німеччиною в 1941–1944 роках.
За період з 1941 до 1945 року на українських землях загинуло близько 3 000 000 мирних жителів, з яких близько 850 000 — 900 000 складали євреї, що проживали в Україні.
Одним з найжорстокіших актів геноциду  проти єврейського населення  в Україні  вважається масовий розстріл у Бабиному яру наприкінці вересня 1941 року в Києві.
На окупованих  територіях гітлерівці розгорнули  пропагандистську кампанію , закликаючи працездатних людей на роботи до рейху. Остарбайтерів з  України використовували на важких роботах. Значна кількість робітників гинула від нестерпних умов праці.
Причини розгортання руху опору окупантам в Україні:
окупація  Батьківщини загарбниками;
жорстокість окупаційного режиму;
організаційна діяльність радянського керівництва, діяльність ОУН.
10 лютого 1940 року  відбувся офіційний  розкол ОУН на ОУН(М) та ОУН(Б).
А.Мельник
14 жовтня 1942 року було створено УПА (Українську повстанську армію).
18 грудня 1942 року – січень 1943 року – початок визволення України.
Початок вигнання окупантів з України. У ході загального контрнаступу Червоної армії з кінця грудня 1942 р. почалося звільнення України від німецько-фашистських загарбників. Першими на землю України вступили війська 1-ї гвардійської армії під командуванням генерала В. Кузнєцова, які 18 грудня 1942 р. вибили окупантів із села Півнівка Меловського району на Луганщині. Цього ж дня були визволенні й деякі інші населені пункти Меловського району.
Відповідно до плану Ставки на початку 1943 р. потужний наступ радянських військ почався в напрямку Донбасу й Харкова.Червоній армії вдалося визволити ряд північно-східних районів Донбасу й м. Харків, однак супротивник завдав потужних контрударів і повернув під свій контроль ряд цих територій. Але, незважаючи на невдачі, стратегічна ініціатива залишалася на боці Червоної армії.
Би́тва за Ки́їв (1943) — великомасштабна битва Червоної Армії та Вермахту 3-13 листопада 1943 року. В радянській військовій історії відома як Київська наступальна операція. З радянського боку в бою брали участь війська Першого українського фронту під командуванням генерала Ватутіна та Перша окрема чехословацька бригада. В ході операції Київ було визволено Червоною Армією. У результаті Київської наступальної операції було розгромлене київське угруповання противника (розбито 15 німецьких дивізій), визволено столицю України і створено в цьому районі стратегічний плацдарм, який зіграв важливу роль у боях за Правобережну Україну. Разом з радянськими партизанами бився чехословацький партизанський загін Яна Налепки (Рєпкіна).
6 листопада Київ було визволено радянськими військами.

Військові операції  Червоної армії взимку – навесні  1944 року
Ко́рсунь-Шевче́нківська наступа́льна опера́ція (з німецького боку називалась Черкаський котел; 24 січня — 17 лютого 1944 р.- знищено 41 200 і взято в полон понад 15 тисяч солдатів і офіцерів Вермахту, знищено 430 літаків, 155 танків, 376 гармат, 59 самохідних гармат, 269 мінометів, 900 кулеметів, визволено Рівне і Луцьк, загинуло 770 тис. людей, переважно українців. Тисячі солдатів і офіцерів були нагороджені орденами і медалями. Близько ста воїнів удостоєно звання Героя Радянського Союзу.
За успіх під час боїв генерал армії І.Конєв 20 лютого був нагороджений званням Маршала Радянського Союзу.

Проскурівсько-Чернівецька операція (4 березня1944 — 17 квітня 1944) — наступальна операція радянських військ 1-го Українського фронту у взаємодії з військами 2-го Українського фронту, проведена з метою розгрому основних сил німецької групи армій «Південь» на Правобережній Україні 1944 року-результат: війська 1-го Українського фронту просунулися на західному та південному напрямках на 80-350 км, звільнили значну частину правобережної України і завдали тяжкої поразки 1-ій і 4-ій німецьким танковим арміям (20 дивізій противника втратили 50% свого складу і більшу частину бойової техніки). Вийшовши до передгір'я Карпат і перерізавши основні комунікації противника, радянські війська розсікли його стратегічний фронт на дві частини. Проскурівсько-Чернівецька операція — одна з найбільших фронтових операцій війни. З'єднанням та частинам які найбільше відзначились було присвоєно почесні назви «Проскурівські», 11 — «Вінницькі», 16 -«Чернівецькі», 5 — «Ямпільські», 4 — «Жмеринські», 2 — «Чортківські», 1 — «Заліщицькі».
“Рейкова війна” — операція радянських партизанів у період з З серпня до середини вересня 1943 в тилу німецьких військ на території Росії, Білорусії та частини України з метою одночасного масового зруйнування залізничного полотна та станційних споруд. Охоплювала територію близько 1 тис. км по фронту й 750 км углиб. Під час операції, участь в якій брало близько 100 тис. бійців, було підірвано 25 тис. рейок, багато мостів та станційних споруд, що значно ускладнило перегрупування військ противника в період вирішальних битв на Курській дузі. Головним у тактиці партизанів стало руйнування комунікацій.
Наступальні  операції Червоної армії ( літо – осінь 1944)
Льві́всько-Сандо́мирська наступа́льна опера́ція — стратегічна наступальна операція Червоної армії проти об'єднаних німецько-угорських військ, метою якої було захоплення Західної України та Південної Польщі- результат: радянські війська зайняли Західну Україну та частину Польщі.

Яссько-Кишині́вська опера́ція (20 серпня — 29 серпня 1944) — стратегічна наступальна операція південного криларадянських військ на Східному фронті Другої світової війни з метою розгрому великого угрупування німецьких та румунських військ, що прикривали балканський напрямок, звільнення Молдови та виведення Румунії з війни-результат: були розгромлені основні сили групи армій «Південна Україна», виведена з війни Румунія, були звільнені Молдавська РСР і Ізмаїльська область Української РСР.
Корсунь-Шевченківська наступальна операція
Проскурівсько-Чернівецька наступальна операція
Львівсько-Сандомирська наступальна операція
Яссько-Кишинівська наступальна операція
9 травня 1945 року народи СРСР  святкували День перемоги.
Наслідки Великої Вітчизняної війни
Одним із важливих наслідків перемоги було продовження об’єднання українських земель, що підтвердили Тегеранська (1943 р.), Кримська (1945 р.) та Потсдамська конференції глав держав антигітлерівської коаліції.
Україна увійшла до складу ООН як країна-засновниця.
Війна завдала Україні масштабних економічних витрат. За підрахунками радянських вчених тільки прямі збитки склали 285 млрд крб. у діючих на той час цінах.
Щонайменше 5,4 млн чоловік, або один із шести мешканців України загинув у війні, 2,3 млн чоловік було вивезено для примусової праці до Німеччини.


title: Презентація на тему «Рух опору в Україні в роки Другої Світової Війни» (варіант 1)

text:
Підготувала:
Учениця 11 – Б класу,
Костенко Еліна
Рух опору в Україні в роки Другої Світової Війни
Після нападу фашистської Німеччини на Радянський Союз величезні території були окуповані. Загарбникам уже в 1941 р. відійшла територія України з населенням близько 42 мільйони чоловік. Гітлерівці рвались до Москви, намагаючись водночас закріпитися на завойованих землях. Але "бліцкріг" — план блискавичної війни — не вдався, і вона набула затяжного характеру.

Залишаючи ворогу територію, радянське командування віддало наказ знищувати все за собою — комунікації, підприємства, їстівні припаси. Із відданих радянській владі людей у населених пунктах створювались підпільні групи. Для розвідувальної і підривної роботи в німецькому тилу залишалось чимало співробітників НКВС - народного комісаріату внутрішніх справ.
Восени 1941 р. в Україні формувались підпільні обкоми, райкоми, первинні організації і групи ВКП(б). У лісах з'явилися партизанські загони, які очолювали здебільшого ті, хто був здатним здійснювати бойові операції.
У Москві довелося терміново переглянути довоєнну теорію війни, згідно з якою у разі нападу противника на СРСР бойові дії будуть перенесені на його територію. У 30-х роках було ліквідовано створену в лісах мережу матеріально-технічних баз. Підібрані для можливої партизанської боротьби кадри звинуватили у підготовці замаху на Сталіна і винищили.
Тепер радянське командування покладало великі надії на організований партизанський рух та підпільну роботу на окупованих територіях. Однак з 3,5 тис. партизанських загонів і диверсійних груп, залишених на окупованій території, влітку 1942 р. діяли лише 22 загони, інші розпалися або були розгромлені. Проти недосвідчених підпільників і партизанів діяли фашистські каральні органи.
В Україні найбільш сприятливими були умови для таборів партизан на Волині й Поліссі. Рух набрав організованого характеру у 1942 p., коли було створено Український штаб партизанського руху, який очолив Тимофій Строкач. У русі Опору брали участь утікачі-військовополонені, партійні і безпартійні, дорослі і діти.
Відомими командирами радянських партизанів стали С Ковпак, О. Федоров, М. Наумов. Зокрема, партизанські з'єднання С Ковпака пройшли бойовий шлях від Путивля до Карпат. Героїзм учасників рейду блискуче змалював у своїй книзі "Люди з чистою совістю" один з командирів Петро Вершигора.

В українських містах і селах діяли молодіжні підпільні організації. У Миколаївській області до її складу входили старшокласники села Кримки. У вересні 1942 р. - січні 1943 р. підпільна молодіжна організація "Молода гвардія" діяла в місті Краснодоні. До її штабу входили І. Туркенич, О. Кошовий, І. Земнухов, В. Третякевич, С. Тюленін, Л. Шевцова. Молодогвардійці, крім антигітлерівської пропаганди, здійснили низку диверсій і бойових операцій.
У 1942 р. була сформована Українська Повстанська Армія — УПА. її головнокомандувачем став член проводу ОУН (б) Роман Шухевич. Партизанська армія контролювала частину території Волині, Полісся та Галичини. У своєму складі вона нараховувала близько 30—40 тис. бійців. Конгрес ОУН (б) проголосив своєю метою боротьбу проти більшовизму та нацизму.
У 1944 р. в Карпатах представники довоєнних політичних партій Західної України та східних українців створили Українську Головну Визвольну Раду (УГВР), яка закликала неросійські народи СРСР об'єднатися проти Москви.
Також на західноукраїнських землях діяли польські партизанські загони Армії Крайової (АК) і Армії Людової (АЛ). АК підпорядковувалася польському емігрантському уряду в Лондоні, АЛ — керували комуністи. Стосунки між радянським, українським і польським рухами Опору складались не найкраще. Особливо нетерпимі відносини були між рядянськими партизанами і УПА, між УПА і АК. Протистояння між польським і українським населенням на Волині призвело до справжньої трагедії (трагедія Волині 1943 р.)
Таким чином, рух Опору в Україні в роки Другої світової війни увібрав боротьбу як проти фашистських окупантів, так і за створення Української держави. Комуністичний і націоналістичний партизанський та підпільний рух наближали час перемоги. Однак вони залишались на різних політичних позиціях, тому радянські війська й УПА перебували у стані відкритої війни.


Презентація на тему «Історія Київської русі»


Презентація на тему «Свята і сімейні традиції в Україні на початку ХХст»


title: Презентація на тему «My favorite TV Program»

text:
My favorite TV Program .

My favorite TV program Galileo

 Galileo – Russian popular science television program on channel STS . This program starts at 3 p .m . every day.
Leading this show Alexander Pushnoy. He very is cheerful and loves to make experiment.
This show is very informative. They show a lot of interesting.

          Thank you for your attention.