title: Презентація на тему «Грегор Мендель та його досліди»

text:
Грегор Мендель та його досліди
Грегор Йоганн Мендель (нім. Gregor Johann Mendel; * 20 липня 1822 — † 6 січня 1884) — католицький священник і моравський біолог та ботанік, засновник сучасної генетики.
Відкрив закони спадковості, названими пізніше його ім'ям. Закони Менделя — одні із найважливіших у сучасній генетиці. Значущість робіт Менделя не було визнано аж до початку 20-ого сторіччя. Повторне відкриття законів Менделя на зламі століття спричинило початок бурхливого розвитку молодої генетичної науки.

Грегор Мендель
Біографія
Йоганн Мендель народився 20 липня 1822 у селянській родині Антона та Розини Мендель у маленькому містечку Гайнцендорф (Австрія, тепер Гинчице (частина села Вражне) у Новому Їчині,Чехія). Змалку цікавився природою, працював садівником. Два роки вивчав філософію у інституті Ольмюца. Після цього подався у монахи Августинського монастиря у Брні, Чехія. У 1843 році узяв ім'я Грегор. У 1847 році став священиком. Самостійно вивчав різноманітні науки, підмінював відсутніх викладачівгрецької мови та математики у одній зі шкіл. Отримав звання викладача, але мав незадовільні оцінки з біології та геології. У період із 1851 по 1853 рік навчається у Віденському університеті. З 1868 року він стає абатом у абатстві старого Брно. На початку 1883 року Мендель захворів на ниркову недостатність, що привело до едеми. Він помер 6 січня 1884 року у Брно.
Зако́ни Ме́нделя — закони, що становлять основу класичної генетики. У своїх працях Грегор Мендель ґрунтувався на дослідженнях, проведених на горосі посівному (рід Pisum). Цей об'єкт виявився вдалим, тому що для нього характерне самозапилення, яке уможливлює одержання чистих ліній, тобто особин гомозиготних за більшістю генів. У своїх роботах Мендель не виділяв окремих законів, їх виділили й назвали інші дослідники, вже після їхнього перевідкриття в 1900 році.
Закони Менделя
Уявлення про спадковість до робіт Менделя
Навіть у найдавніших писемних пам'ятках, що дійшли до наших днів, згадуються деякі особливості спадковості, такі як схожість між членами однієї сім'ї. Основні уявлення про спадковість, поширені до початку XX століття, базувались на двох принципах. По-перше, вважалось, що спадковість працює тільки в межах одного виду. Хоч у міфології багатьох народів стрічаються такі гібридні тварини як мінотаври, кентаври, мантикори тощо, а жирафи вважались наслідком схрещення верблюда і леопарда (це відображено у видовій назві Giraffa camelopardalis), починаючи із Середньовіччя людям стало відомо, що гібридизація між такими далекими видами переважно є неможливою. Таким чином сформувалось поняття про те, що спадковість і мінливість діє тільки всередині кожного виду, а самі види залишились незмінними від часу їхнього створення[1].

Інше «доменделівське» уявлення про спадковість полягало у тому, що риси успадковуються безпосередньо. Так і Гіппократ писав, що репродуктивний матеріал, який він називав «ґонос», від кожної частини тіла батьків незалежно передається відповідній частині тіла дитини, і визначають її розвиток. Схожі теорії спадковості були поширені ще до кінця XIX ст., так Дарвін 1868 року припускав, що тканини тіла батьків продукують мікроскопічні гранули (gemmules), які передаються дитині і забезпечують формування відповідних структур в ембріона. Уявлення про пряме успадкування переважно поєднувалось із ідеєю про змішування ознак матері і батька. Наприклад, якщо в одного з батьків чорне волосся, а в іншого — біле, діти повинні бути русявими

Вибір об'єкта досліджень
Як модель для своїх досліджень Грегор Мендель вибрав горох посівний (Pisum sativum), той же об'єкт, на якому проводили експерименти Найт та багато інших дослідників. Для цього було кілька причин. По-перше, попередні дані, отримані у працях із цією рослиною, свідчили про те, що можна очікувати розщеплення ознак у потомства. По-друге, у торговців насінням можна було купити різні сорти цієї рослини, що відрізнялись між собою чіткими ознаками, такими як забарвлення віночка або насіння. Мендель почав свій аналіз і ретельного вивчення 32-ох чистих ліній горошку, і вибрав ті, що відрізнялись за сімома ознаками
Квітка гороху посівного
По-третє, горошок здатний як до самозапилення так і до перехресного запилення. Через те, що тичинки і маточка у квітах цієї рослини оточені двома зрослими пелюстками (так званий човен), то пилок із перших переноситься на приймочку останньої. Таким чином відбувається самозапилення, якщо ж дослідник хоче здійснити перехресне запилення, то у квітах «материнської» рослини тичинки вирізаються до того, як вони дозріють, після чого пилок переносять із «батьківської» рослини пензликом або безпосередньо тичинками.
Окрім того, горошок вигідний із практичних міркувань: він дешевий, невибагливий, не займає багато місця, має відносно короткий цикл розвитку і дає достатньо велику кількість потомства. Таким чином можна аналізувати одночасно велику кількість рослин і вирощувати кілька поколінь впродовж одного року, що прискорює отримання результатів.

Особливості підходу
Причиною успіху дослідів Менделя порівняно із його попередниками було вдале планування експериментів. По-перше, він аналізував тільки сім ознак, що мають два чітко відмінні один від одного стани, такі як гладкість/зморшкуватість насіння, зелене/жовте забарвлення сім'ядоль, фіолетові/білі квіти (і, відповідно, сіра/біла шкірка насіння), повні/стягнуті боби, зелене/жовте забарвлення бобів, осьове/термінальне розташування квітів і плодів, високий ріст (180—215 см)/карликовість (20—30 см)[9]. Якби Мендель натомість віддав перевагу дослідженню ознак із неперервним розподілом, таких, як, наприклад, маса насінин, то не зміг би відкрити дискретної природи спадковості. По-друге, він почав свою роботу із того, що перевірив, чи вибрані ним сорти є справді чистими лініями, тобто чи кожне покоління, отримане від самозапилення, буде зберігати всі батьківські ознаки. На виконання цієї перевірки він затратив два роки[10]. По-третє, він вибрав математичний підхід до опису результатів і обробляв їх статистично.
Закономірності спадковості, встановлені Менеделем
Перший закон
Схрещуючи рослини гороху, що відрізнялись за станами однієї ознаки, Мендель спостеріг, що у фенотипі всіх гібридів першого покоління (F1) проявлялась тільки один із двох станів. Наприклад, всі рослини, отримані внаслідок гібридизації між горохом із білими квітами і горохом із фіолетовими квітами, мали фіолетові квіти. Такі результати підтверджували роботи Найта та інших попередників Менделя і заперечували уявлення про «змішування» ознак батьків у потомства.
Стан ознаки, який проявлявся в F1, Мендель називав домінантним, а той, який не проявлявся —рецесивним. Для всіх семи пар станів ознак, які аналізував Мендель, один із них виявився домінантним, інший — рецесивним.

Другий закон
Після самозапилення особин F1 Мендель зібрав і висадив насіння із кожної рослини, щоб проаналізувати друге покоління. Цього разу серед рослин з'явились такі, що несли рецесивну ознаку (тобто ту, яка зовсім не виникала в F1). Щоб краще зрозуміти, яким чином відбувається успадкування, Мендель порахував всі особини, у яких проявлялась певна ознака. Наприклад, при схрещуванні гороху із білими і фіолетовими квітами, в F2 було всього 929 рослини, із яких 705 мали фіолетові квіти, і 224 — білі. Результати всіх схрещувань наведені у таблиці

Таким чином в середньому співвідношення фенотипових класів у другому поколінні становило 3:1, тобто у четвертини особин проявлялась рецесивна ознака.

Провівши аналогічний аналіз особин F2 із зеленими сім'ядолями Мендель пересвідчився, що на відміну від рослин із домінантною ознакою, ці були чистою лінією. Таким чином стало зрозуміло, що за фенотиповим співвідношенням 3:1 криється більш фундаментальне генотипове співвідношення 1:2:1. Це підтвердилось і для інших ознак, які аналізував Менедель. Отже, його модель спадковості пояснювала не розщеплення у другому поколінні 3:1, а саме 1:2:1. Ця модель є прикладом вдалої побудови на основі експериментальних даних наукової гіпотези, що підлягає подальшому дослідному тестуванню.
Менделева модель спадковості і її пояснення
Щоб пояснити отримані результати Мендель запропонував модель спадковості, що складається із кількох припущень, які в результаті лягли в основу класичної генетики.
По-перше, ознаки не передаються безпосередньо від батьків нащадкам, натомість діти успадковують певні дискретні частинки, які несуть інформацію про конкретні ознаки. Пізніше ці часточки спадковості беруть участь у формуванні відповідних рис. Мендель називав їх «факторами», а в сучасній генетиці вони позначаються терміном«ген».
По-друге, кожна особина має по дві копії кожного виду цих часточок спадковості, тобто генів. Вони можуть бути однаковими або відрізнятись. Варіанти гену, які визначають різні стани однієї ознаки, згідно із сучасною термінологією називаються алеялями, організми, які несуть два однакові алелі певного гену називаютьгомозиготними за цим геном, а ті, що несуть різні алелі, — гетерозиготними.
Два алелі одного гену, наявні в однієї особини, не впливають одне на одного, вони не можуть зливатись між собою чи модифікувати одне одного. Через, що залишаються, як висловлюється Мендель, «незабрудненими». Під час утворення статевих клітин (гамет), кожна із них отримує тільки одну із двох наявних у соматичних клітинах «чисту» копію кожного гену. При чому розподіл відбувається порівну: тобто 50% гамет організму гетерозиготного за певним геном нестимуть один алель, а 50% — інший. Цей принцип ще називають правилом (законом) чистоти гамет.
Запліднення відбувається випадковим чином, тобто гамети комбінуються між собою не в залежності від того, які саме алелі вони несуть. І нарешті, наявність в організму певного алелю ще не гарантує, що він проявиться у фенотипі, у гетерозиготних організмів розвивається тільки один із двох альтернативних станів ознаки, який називають домінантним
Висновок:
Отже, Мендель спочатку вивчив спадкову стійкість сортів гороху, потім виявив правило домінування, пізніше розщеплення, після цього проаналізував кількісні закономірності розщеплення для організмів, розрізнялися одним, двома і трьома ознаками, нарешті, дав формули для будь-яких схрещувань. Все ускладнюючи і ускладнюючи свою роботу, він піднімався сходинка за сходинкою до вершини своєї теорії – передбачення принципів устрою генетичного матеріалу.


Презентація на тему «Гумор у житті та літературі»


title: Презентація на тему «Парковая культура»

text:
Парковая культура

Садово-парковое искусство — искусство создания садов, парков и других озеленяемых территорий. Сюда относятся: планировка и разбивка садов и парков, подбор растений для различных климатов и почв, размещение и группировка растений в сочетании с архитектурой, дорогами, водоёмами, скульптурой. Многообразные приёмы садово-паркового искусства подчиняются двум основным принципам — регулярному (геометрическому) или пейзажному (имитирующему естественный ландшафт).

Садово-парковое искусство возникло в эпоху рабовладельческого строя, когда особое значение придавалось паркам при различных сооружениях: храмах, дворцах, усадьбах. Планировка садов в Древнем Египте была строго регулярной, поскольку это облегчало орошение растений. В Древней Греции в садах впервые появилась скульптура и архитектурные сооружения — колоннады и алтари для различных церемоний. В древнеримских садах были использованы сложные гидротехнические сооружения — искусственные водоёмы и фонтаны.
В Средние века регулярные сады в арабских странах состояли из двух половин — цветочной (гюлистан) и плодовой (бустан). На Пиренейском полуострове, завоёванном арабами, сложился особый тип небольшого сада в дворике при замке. В отличие от европейских, сады в Японии, Китае и Корее строились по принципу пейзажной композиции, воплощающей идею вечной обновляемости природы.
В садах XVI века и регулярных парках XVII—XVIII веков строения и деревья выделялись на фоне насаждений, подстриженных в виде ровных стенок — шпалер.
Позднее на их основе сложились основные типы парков:
террасные (с расположением участков на разных уровнях, с лестницами и каскадами);
регулярные «французские» (с боскетами, аллеями, партерами и водоёмами геометрически правильных форм);
пейзажные «английские» (живописная композиция наподобие естественного ландшафта — с лужайками);
миниатюрные сады (в древнеримских перистилях, испано-мавританских дворах; японские сады — символические композиции из воды, растений и камней).
С середины XIX века наряду с частными получают распространение общественные парки. В них обычно сочетались приёмы регулярного и ландшафтного построения.
Версаль-образец европейского парка

В 1661 г. началось строительство Версальского парка, которое растянулось почти на 50 лет и обошлось в 200 миллионов луидоров.
Нынешняя площадь Версальского парка, равная 815 гектарам, составляет лишь одну десятую часть прежнего королевского поместья, простиравшегося на 8000 гектаров. На его территории, помимо архитектурных памятников, расположено несколько парков во французском стиле, которые спроектировал знаменитый ландшафтный архитектор эпохи Людовика XIV Андре Ленотр. В 17-18 веках были созданы парки малых версальских дворцов – Большого и Малого Трианонов. Остальную часть парка занимают лесные и сельскохозяйственные угодья. Все устройство парка подчинено строгой симметрии: яркие цветники выполнены в виде геометрических узоров, по прямой оси тянутся идеально ровные аллеи деревьев, бассейны имеют правильную форму. Тем самым Ленотр положил начало моде на регулярные парки во французском стиле с их словно кружевными партерами, напоминающими мозаику из газонов, цветочных клумб и зеленых изгородей.
Гордостью парка являются фонтаны, число которых достигает 2000. Среди них действующими сегодня являются 1700 фонтанов. Снабжение фонтанов водой представляло настоящий технический прорыв для 17 века. В парке сосредоточено около 30 километров канализационных труб, выполненных из свинца или кованого железа.
Вдоль всего западного фасада дворца, выходящего в парк, раскинулся водный партер с просторными газонами и фигурными бассейнами, обрамленными низкими гранитными парапетами с установленными на них вазами и статуями. Созданные скульпторами Тюби, Реньоданом и Куазевоксом статуи представляют собой распластавшиеся мужские и женские фигуры, символизирующие главные французские реки – Рону, Гаронну и Луару.
К югу от водного партера находится расположенное на несколько метров ниже в силу рельефа местности здание оранжереи и примыкающий к ней оранжерейный парк с расставленными в кадках цитрусовыми деревьями, которые как раз вошли в моду во Франции во второй половине 17 века.

По главной оси за водным партером начинается терраса, куда можно спуститься по широкой лестнице, у подножия которой находится выполненный в 1670 году фонтан, посвященный матери Аполлона богине Латоне (Bassin de Latone).
За фонтаном Латоны начинается длинная широкая аллея с газоном посередине и рядами мраморных статуй по обеим сторонам. В конце аллеи находится фонтан Аполлона (Bassin d’Apollon)
За бассейном Аполлона открывается перспектива на крестообразный Большой канал (Grand Canal), простирающийся на 1,8 километра в длину и 62 метра в ширину. Его великолепие олицетворяло собой морское превосходство Франции. Во время многочисленных праздников, проходивших при дворе Людовика XIV, канал освещали огни фейерверков. Кроме того, существовала особая флотилия канала – Большой канал своего рода флот в миниатюре, неизменно поражавший воображение современников.
Еще одной особенностью Версальского парка являются многочисленные боскéты – искусственные рощи, которые в эпоху Людовика XIV именовались «зелеными комнатами». Каждый из боскетов представляют собой упорядоченный лабиринт, образованный густо посаженными деревьями или кустарниками, в разных уголках которого находятся фонтаны, бассейны, гроты, садики.
Расположенный к западу от Версальского дворца боскет «Купальня Аполлона» (Bosquet des bains d’Apollon) был выполнен по эскизу известного пейзажиста эпохи Людовика XVI Юбера Робера в 1778-1781 годах.
Главным украшением боскета является монументальная скульптурная группа «Аполлон с прислуживающими ему нимфами», которая была выполнена по заказу Людовика XIV веком ранее, к 1675 году, скульпторами Жирардоном и Реньоденом.
Помимо фонтанов и боскетов Версальский парк изобилует скульптурой, благодаря которой он представляет собой своего рода музей под открытым небом. Подавляющее большинство скульптур являются персонажами из древнегреческой и древнеримской мифологии, которые специально подобраны во имя прославления силы и могущества французского короля.
икебана

ИКЕБАНА (япон. Ikebana — живые цветы; второе рождение цветов), японское искусство составления композиций из живых или засушенных растений, получившее признание во всем мире. Задача икебаны — создать собственный микромир, подчеркнуть красоту и совершенство природы, внести гармонию в помещение, где стоит композиция, и повлиять на настроение людей. Для того чтобы заниматься икебаной, надо иметь хороший вкус (как считают японцы, «абсолютное зрение», по аналогии с абсолютным слухом), умение видеть красоту в изгибах ветвей, слышать музыку цветов. Мастера икебаны учатся всю жизнь. На становление оказали влияние синтоистские верования и эстетико-философские воззрения буддизма.
Искусство икебаны возникло из индийского обычая подносить богам цветы и появилось в Японии в 6 веке. Первые композиции подносились к алтарю Будды в больших роскошных вазах и отличались некоторой помпезностью. Конструктивную основу первых икебан составляли две основные ветки, символизирующие свет и тьму, противостояние земли и неба. Затем был добавлен и третий элемент, символизирующий человека. В икебане до 15 века господствовал стиль рикка (стоящие цветы) — большие композиции, в которых линии растений устремлялись вверх, причем стебли ни в коем случае не должны были касаться стенок сосуда. Для создания этих композиций применялись ветви бамбука, деревьев хвойных пород, для чего требовались большие усилия, поэтому риккой занимались мужчины. Ныне композиции рикка сохранились как храмовые, ими иногда аранжируют большие помещения. Но основу всех стилей икебаны заложили все же композиции рикка.
Необычайной простотой отличаются композиции стиля тябана (икебана одного цветка), появившиеся в 16 веке. Для них требуется всего 1—2 цветка и лист. Такие композиции сопровождали чайную церемонию. Тябана развилась из популярного среди простых людей стиля нагеирэ (цветы, брошенные в воду), не имеющего определенных правил. Как нечто среднее между нагеирэ и рикка в начале 18 века появился стиль сейка, который сочетал в себе простоту нагеирэ и благородство рикки.
 В 1897 появляется совершенно новый стиль морибана — композиции из растений в плоских вазах, удерживаемые с помощью специальных наколок. Интересно, что большинство европейцев считает именно морибану типично японским стилем. После модернизации в Японию попали невиданные до тех пор розы, гвоздики, тюльпаны и другие роскошные цветы. Их стали также включать в композиции.
В 1926 возникла школа Согецу, которая в полной мере испытала воздействие авангардистской живописи и урбанистических течений. Эта школа включает в композиции самые неожиданные предметы, живой и неживой материал. Примеру Согецу последовали и другие школы.
Условно нагеирэ — это композиции в высоких вазах, а морибана — в низких, причем материал ваз может быть любым. В старину это был в основном бамбук с отверстиями для крепления, а также изумительные по своей изысканной простоте керамические сосуды. В чисто японских композициях цвет сосуда для выбора цветов композиции даже более важен, чем сочетание цветов друг с другом. Икебана не использует хрустальные вазы, крайне редко стеклянные. Ваза часто дополняется подставкой или глубоким подносом.
Композиции морибана по желанию можно дополнить камнями, причудливыми кусками дерева, создающими впечатление маленького кусочка природы. Мастера икебаны нередко сами делают сосуды для композиций.
Основой композиций являются три элемента: Син, длина которого в полтора-два раза больше сложенных вместе высоты и диаметра вазы; Соэ, чья длина составляет 3/4 от Син, и Тай, который по длине составляет половину от Син. В некоторых школах длина Тай может быть измерена по Соэ (3/4 или 1/2).
И морибана и нагеирэ могут быть прямостоячие, наклонные и свисающие, к этим основным стилям в некоторых школах добавляют каскадный и контрастный, а также другие.
Готовая композиция должна иметь высоту, ширину и глубину. В качестве Син и Соэ обычно используют ветви каких-либо деревьев и кустарников, а в качестве Тай (Хикаэ) обычно цветок, но это не является строгим правилом. Тай придает акцент всей композиции, подобно тому, как человек увеличивает красоту неодушевленной природы. Особо умелые мастера в качестве Син и Соэ используют два ответвления одной ветви соответствующей длины.
К трем главным элементам прилагаются дополнительные (дзюси). В современных нестрогих композициях их количество в основном регламентируется вкусом. Каждому главному элементу можно придать дополнительный, причем он должен быть короче основного, но направлен в ту же сторону. Они могут быть той же природы, что и основные, но может быть и наоборот: к цветам добавляют нежные веточки, а к ветвям — цветы. Несколько мелких цветов вроде незабудок создают одно цветовое пятно и считаются одним элементом. Некоторые композиции строятся на контрасте или дополнении таких цветовых пятен (метод масс).
Акцент всегда один, другие компоненты не должны его затмевать. Икебана всегда асимметрична, в этом ее отличие от европейских букетов, но она никогда не должна быть плоской.
Материал для композиции может быть представлен в естественном виде, но чаще его изменяют: убирают лишние веточки, обрывают бутоны. В старых школах ветви специально искривляют. Стебли и ветви очищают на 10—15 см.
В Японии избегают присутствия в композиции нескольких слишком ярких цветов, но это не является догмой. Есть лишь одно довольно строгое правило: в композициях для чайной церемонии тябана (икебана одного цветка) не используют желтый цвет. Избегают и одного белого, так как в Японии он считается траурным. В Европе это вполне допустимо.
Более крупные цветы располагают ближе к основанию сосуда, темные цветы также ставят внизу, но если ваза слишком темная, то темные цветы могут быть и наверху.
В японском доме икебана ставится традиционно в специальной нише — токономе. Фон и освещение имеют важнейшее значение. Выставки композиций нередко проходят в помещениях с наглухо закрытыми шторами при искусственном свете. Современные мастера для икебаны применяют и специальную подсветку.
Чайная  церемония

Чайная церемония— искусство приготовления и питья чая

В Японию чай попал в VIII в. Его могли привезти буддийские монахи из Китая, Кореи или Индии, а также японские путешественники, посещавшие Китай. Считается, что первые плантации чая были разбиты монахом Сайсё в Киото, у подножия горы Хэйдзан, в 802 г. Однако только с XII в. употребление чая получает в Японии широкое распространение.
Это было связано с деятельностью священника Эйсая (1141–1215).
Распространению культуры чая и чаепития способствовал и основатель другого направления дзэн-буддизма в Японии — священник Догэн (1200–1253). В XII–XV вв. с усилением влияния дзэн-буддийских монастырей питье чая становится популярным не только среди монахов, но и среди самураев, горожан, аристократов.
Среди горожан и крестьян были широко распространены чаепития, называемые «чайными собраниями». В отличие от роскошных чайных турниров аристократов, это были скромные, порой молчаливые встречи. Внутреннюю сосредоточенность и душевное согласие участников таких собраний стремился воплотить в эстетике искусства чая великий мастер, создатель чайной церемонии — Мурата Дзюко (1422–1502).
Чайная церемония, которую Мурата проводил сам, была попыткой отрешиться от забот и тягот бренного мира, уйти от суровой действительности в обстановку тишины и умиротворенности.
Мурата впервые сформулировал четыре принципа чайной церемонии: гармония («ва»), почтительность («кэй»), чистота («сэй») и тишина, покой («сэки»). Причем тишина, покой понимались им как просветленное одиночество. Символом принципа «ваби» как стремления к простоте и естественности Мурата Дзюко считал образ одинокой веточки цветущей сливы в заснеженном лесу.
В XV–XVI вв. чайная церемония превратилась в своеобразный ритуально-философский мини-спектакль, в котором каждая деталь, предмет, порядок вещей имели свое особое, неповторимое значение. Конструкция чайного домика и устройство прилегающего к нему сада были связаны с эстетическими категориями «саби» и «ваби», обозначающими гармоническое слияние изысканного и простого, спокойного и печального, скрытой красоты, лаконизма, приглушенности красок.
В саду обычно высаживали сосны, кипарисы, бамбук, вечнозеленый кустарник. Все элементы сада чайной церемонии должны были создавать особое настроение сосредоточенности и отрешенности.
Особое значение придавалось конструкции чайного домика. Это небольшая комната, в которую ведет узкий и низкий вход — около 60 см в длину и ширину. Такое уменьшение входа в чайный домик имеет глубокий философский смысл: каждый, кто хочет приобщиться к высокому искусству чайной церемонии, независимо от ранга и чина, должен, входя, непременно согнуться, потому что здесь все равны. Низкий вход не давал также возможности аристократам из военного сословия войти внутрь вооруженными — длинные мечи приходилось оставлять за порогом. И это было символично: пусть оставят вас все жизненные невзгоды и мирская суета, пусть ничто не волнует ваше сознание здесь, где надо сосредоточиться на прекрасном.

В интерьере чайного домика самым важным элементом считалась ниша (токонома). В ней обычно помещали свиток с живописью или с каллиграфической надписью, ставили букет цветов и курильницу с благовониями. Важное значение придавалось освещению тясицу. Как правило, в домике было по шесть-восемь оконцев, разных по размеру и форме, дававших оптимальное — не слишком яркое и не слишком тусклое — освещение.
По прошествии некоторого времени, в течение которого гости могли рассмотреть и оценить предметы в токонома, появлялся «хозяин» чайной церемонии (тядзин). Он низко кланялся гостям и садился напротив них около очага, над которым уже висел котелок с водой. Перед «хозяином» лежали все необходимые предметы чайной утвари: шкатулка с зеленым чаем, чашка и деревянная ложка. Каждый из этих предметов, неся важную эстетическую и философскую нагрузку, зачастую являлся настоящим произведением искусства.
В наши дни искусством чайной церемонии в основном занимаются женщины. Сейчас чайная церемония нередко проводится не только в чайных павильонах, но и в одной из жилых комнат дома; часто чайной церемонии предшествует угощение. Однако неизменным остается дух чайной церемонии: стремление создать обстановку душевности, отойти от суетных, повседневных забот и дел. По-прежнему чайная церемония — это время для бесед о прекрасном, об искусстве, литературе, живописи, о чайной чашке и свитке в токонома.

В Японии существует множество школ чайной церемонии. Одной из самых известных является школа Урасэнкэ в Киото.


title: Презентація на тему «Творчість Георгія Нарбута»

text:
Творчість Георгія Нарбута
Презентацію підготували учні 6(10) класу Чечет  Аліна та Ярич Михайло
Гео́ргій (Ю́рій) Іва́нович На́рбут (*25 лютого (9 березня) 1886, Нарбутівка — †23 травня 1920, Київ) — український художник-графік, ілюстратор, автор перших українських державних знаків (банкнот і поштових марок). Один з засновників і ректор Української Академії Мистецтв.
І. Білібін
М. Добужинський
В. Модзалевський
«Герби гетьманів Малоросії »
Ілюстрація до “Енеїди” Котляревського
Печатка Української  Академії мистецтв


title: Презентація на тему «Екологічний будинок» (варіант 1)

text:
Екологічний будинок
Насамперед  дім вимагає подачі очіщенной води, скидання стічних вод і побутових відходів. Все це пов'язано з певним господарством та виробничою діяльністю, яка також завдає шкоди природному середовищу. Таким чином, продуктом подальшого вдосконалення енергоефективного житла є так званий екологічний будинок.

Якщо давати короткі визначення, то енергоефективний будинок - це будинок, у якого багато разів знижено споживання енергії без втрати якості проживання. Екологічний будинок (екобудинок) - це будинок, у якого багатократно, знижені негативні впливи його як на природне середовище, так і на його мешканців.
При проектуванні та будівництві екологічного будинку зведено до мінімуму негативний вплив його на природне середовище. Ще одна відмінна фактор екодома - матеріали , використовувані при його будівництві , вони повинні бути біогенного походження.глиняна цегла , мягкі камні осадових порід , дерево , солома та інші рослинні матеріали. Для будівництва будинка повинні використовуватися місцеві будівельні матеріали , маловитратні поспособу видобутку , переробки, перевезення , що дозволяють за стособом технології будівництва будинку без важких технологій . Після закінчення експлуатаційного циклу будинка матеріали природним чином утилізуються на місті.Застосування таких матеріалів робить Екодім доступним мало забезпеченим верствам населення.

Енергія сонця перетворена в електрику
Сонячні батареии в екодомі

Екодома з використанням сонячних  батарей
Екологічний декор будинку

 Натуральні речі не тільки є здоровіші для тіла, але і володіють особливою енергетикою (особливо якщо вони зроблені вручну або в маленькій майстерні) Віддайте перевагу плетеним кошикам чи пластиковим виробам
Флора будинку
Приємно говорити, коли квартира прикрашена рослинами. Пишними і тонкими, світло-зеленими і смарагдовими, чагарниковими
Якщо у вашій квартирі все ж таки є синтетичні матеріали їх негативну дію нейтралізують квіти,вони здатні забирати з повітря токсини.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Архітектурний модернізм» (варіант 1)

text:
Архітектурний модернізм
Архітектурний модернізм - рух в архітектурі двадцятого століття, переломний за змістом, пов'язане з рішучим оновленням форм і конструкцій, відмовою від стилів минулого. Охоплює період з початку 1900-х років і по 70-і - 80-і роки, коли в архітектурі виникли нові тенденції.
Архітектурний модернізм включає такі архітектурні напрямки, як європейський функціоналізм 20-30-х років, конструктивізм і раціоналізм у 20-х роках Росії, рух " Баухауз "у Німеччині, архітектурний ардеко стиль, інтернаціона-льний стиль, бруталізм, органічна архітектура. Таким чином, кожне з цих явищ - суть одна з гілок загального дерева, архітектурного модернізму.
Кредо архітектурного модернізму закладено в самій його назві - це творення нового, чогось такого, що відповідало б сьогоднішнього дня. Тобто, присутній принципова установка на новизну архітектури, - як конструктивних і планувальних ідей, які закладаються в проекті, так і зовнішніх форм. Образний вислів "призми із бетону і скла" добре передає загальний характер споруд модернізму.
Основні принципи архітектурного модернізму:
Використання найсучасніших будівельних матеріалів і конструкцій,
Раціональний підхід до вирішення внутрішніх просторів (функціональний підхід),
Відсутність тенденцій прикрашення, принципова відмова від історичних ремінісценцій в зовнішності споруд,-
Їх "інтернаціональний" характер.
У своїх витоках архітектурний модернізм базувався на новітніх досягненнях науково-технічного та промислового прогресу, а також на передових соціально-реформаторських ідеях свого часу. Соціальні установки архітекторів-модерністів відрізнялися, як правило, явним демократизмом.
Наступний за модернізмом стиль -постмодернізм, основна риса якого це відмова від примату функції і повернення до використання елементів традиційних історичних стилів.
«Лісова спіраль» в Дармштадті, Німеччина
Побудував цей будинок в період з 1998 по 2000 рік талановитий австрійський архітектор і художник, відомий своєю революційною, мальовничою архітектурою. Споруда має 105 квартир, що ніби обертаються навколо двору по спіралі.
Будинок-кошик в США
 Будівля штаб-квартири компанії Longaberger, що займається виготовленням корзин і інших плетених виробів, точно копіює форми реального виробу — плетеної корзини.
Будівництво цього неймовірного шедевру тривало 2 роки і коштувало 30 мільйонів доларів. Будинок займає площу180 тисяч метрів квадратних.
Будинок-рояль зі скрипкою, Китай
Величезний будинок-рояль із чорного скла розташований у місті Хуайнань, що в Китаї. Щоб потрапити всередину, тобі всього лиш потрібно зайти до гігантської «прозорої» скрипки і піднятися вгору на ескалаторі. Ця «музична» споруда вміщує виставковий комплекс, в якому демонструються плани вулиць і районів міста.
Кривий будинок в Сопоті, Польща
Цей будинок просто вражає своїми чудернацькими формами.Тут живе відомий польський ілюстратор дитячої книги Ян Марсин і талановитий шведський художник Пер Дахлберг. Будівництво дому тривало майже рік і вже вкінці 2003-го Кривий будинок ловив здивовані погляди туристів і місцевих жителів.
 Хабітат 67, Монреаль, Канада
Канадсько-ізраїльський архітектор Моше Сафді хаотично розмістив 346 несхожих одне на одного кубиків. Він задався метою зробити кожну квартиру унікальною, створити комплекс з окремих, незалежних ділянок зі своїми палісадниками і двориками, і водночас оптимально використати простір, щоб на порівняно невеликій площі розмістилося якомога більше людей. Таким чином, комплекс вмістив у себе 146 квартир.
Вальсуючий будинок у Празі
 Хоч і ніяк не вписується ця будівля у картину історичного району Праги. «Стакан», — саме так називають споруду місцеві жителі. Екскурсоводи найчастіше іменують її «танцюючим будинком». Є іще одна назва — «Джинжер і Фред». Саме так звати славетних американських танцюристів, що надихнули архітекторів на створення фантастичного Вальсуючого будинку.
Будинок-книга, Канзас (США)
Книги прикрашають цей витвір мистецтва не лише зовні, а й всередині. Бо це — Центральна бібліотека Канзасу. Ідея такого оформлення будівлі втілена була для того, щоб збільшити інтерес людей до відвідування бібліотеки. А підбирати книги, пов’язані з Канзас-Сіті, допомагали місцеві жителі.
Перевернутий будинок, Буковель
Це перший в Україні перевернутий будинок, хоча в світі таких «експонатів» є чимало.
Зведення незвичайної споруди тривало півтора місяці.
Всередині будиночка все традиційно, хоча спочатку автори ідеї думали перевернути і інтер’єр, але згодом не зважилися на цей крок, оскільки тоді люди себе там почували б некомфортно.

Будинок-банкнота в Литві
4500 — стільки пластин різноманітного за формою і розмірами скла з Голландії використали для фасаду Office Center 1000 в Каунасі, Литва. Зображення на споруді повторює малюнок купюри вартістю 1000 літ зразка 1926 року.
Приміщення у будинку-банкноті орендують два великі литовські банки. Такий оригінальний фасад будівлі є своєрідною рекламою їх діяльності.


Презентація на тему «Розвиток американського кінематографа»


title: Презентація на тему «Храми Далекого Сходу» (варіант 4)

text:
Презентація на тему: храми Далекого Сходу
Підготував
Учень 11-Б класу
Абакумов Дмитро
Архітектура Далекого Сходу
Архітектура Далекого Сходу характеризується переважанням культового будівництва, а також певною консервативністю. Протягом довготривалого періоду середньовіччя види та форми культової архітектури країн Далекого Сходу (що склалися переважно вже в VI — VIІ ст.) практично не еволюціонують.

Китай
Для китайської архітектури характерні високі дахи складної конфігурації та виділення кольором (червоний та чорний лак) окремих архітектурних елементів (колони, кронштейни).

Характерний тип китайської архітектури — пагода — висока струнка багатоярусна башта Найбільше архітектурне досягнення періоду Мін — забудова Пекіну, де були створені урочисті поліхромні палацові та храмові комплекси («Храм Неба» та імператорський палац).

Палац Вищої Чистоти

Палац Вищої Чистоти (Шанцінгун) - даоський храмовий комплекс у місті Шанцін, в горах Лунхушань. Палац називається також «столицею безсмертних» і «місцем, де сотні духів отримують завдання». Палац повернутий на південь, а з півночі упирається в гору Сіху
Сюанькун-си

Сюанькун-си  - храмовий комплекс, побудований на скелі близько священної гори Хеншань провінції Шаньсі в Китаї. Монастир розташований в 65 км на південний схід від міста Датун.

В архітектурі Японії помітні запозичення з китайської архітектури. Для типово японських споруд характерна асиметрія. В цілому, для японської архітектури характерне прагнення до простоти. Будівлі світлі і відкриті, в основному складаються з прямокутних елементів

Японія
Три пагоди

Три пагоди в 1,5 км від міста Далі (китайська провінція Юньнань) - найбільший архітектурний ансамбль часів занепаду династії Тан. Являє собою три цегляні пагоди, розташовані в гірській місцевості по кутах правильного трикутника

Храми Цзінхай і Тяньфей

Храми Цзінхай і Тяньфей-гун-два сусідніх храму в Нанкіні із загальною історією, висхідній до періоду океанських плавань флоту Чжен Хе

Камбоджа
Мистецтво кхмерської архітектури базується на понятті осі симетрії за напрямом схід-захід, обов'язкове дзеркальне повторення складових елементів будівель, що протиставляє їх асиметричної складності багатьох ансамблів індійської архітектури того ж періоду.

Ангкор-Ват

Ангкор-Ват - храмовий комплекс 12 століття у Камбоджі. Є найбільшою культовими споруд та однією з найважлівішіх археологічніх пам'яток світу. Побудованій за часів короля Сур'явармана II
Баконг

Баконг був державним храмом Індравармана I в Харіхаралае, столиці, заснованої Джаяварманом II в кінці 8-го століття і присвячений богу Шиві
Кінець


Презентація на тему «Лідерство»


Презентація на тему «Культура епохи Середньовіччя»


Презентація на тему «Сатанізм»


title: Презентація на тему «Українські футуристи»

text:
Українські футуристи

Д.Бурлюк та В. Баранов-Россіне
Підготував
учень 10 класу
Нікіфорчук Дмитро

Футуризм —авангардний  напрям у літературі
й мистецтві,
що розвинувся  здебільшого в Італії та Росії й обстоював
крайній
формалізм, пропагував культ
 індивідуалізму, відкидав
загальноприйняті мовні та
поетично-мистецькі норм
Зразки футуризму

ІСТОРІЯ ВИНИКНЕННЯ
Творцем його вважають італійського письменника Філіппо Марінетті, який 1909 року опублікував у французькій газеті «Ле Фіґаро»«Маніфест футуризму». Головне завдання нового напряму Марінетті бачив у нищенні панівних у 19 столітті мистецьких форм, особливо реалізму і класики, та в безконтрольному індивідуалізмі, який у малярстві виявився фантастичними формами й кольорами, а в літературі, особливо в поезії, т. зв. «заумною мовою» — творенням нових звуків-слів, часто без жодного глузду. Характеристичною прикметою Філіппо була тематика урбанізму й індустріалізації, що мала віддати ідеї й дух майбутньогокосмополітичного суспільства, протиставлені усталеним естетичним смакам, часто з метою «епатувати буржуа», провокувати його всілякими вигадками й деформаціями.
У живописі та скульптурі італійський футуризм став предтечею багатьох наступних художніх відкриттів і течій. Так, Умберто Боччоні, який використовував у своїй роботі одразу кілька матеріалів (скло, дерево, картон, залізо, шкіра, одяг, дзеркала, електричні лампочки і т. д.) став попередником такого сучасного на сьогоднішній день напряму в мистецтві як поп-арт. У своїх футуристичних роботах Джакомо Балла прагнув до об'єднання форми, кольору, руху і звуку.

В Італії футуризм мав також видних представників у музичному мистецтві. Основоположниками музичного футуризму вважають Франческо Прателлу, який виступив у 1910 році з «Маніфестом музикантів-футуристів» («Manifesto dei musicisti futuristi»), а також Філіппо Руссоло, який виступив з маніфестом «Мистецтво шумів» (L'arte dei Rumori) в 1913 році. Ігор Стравінський у колкллк«спогодах» іронічно окреслив футуристичні експерименти як «склеювання фізіологічного вурчання, чмокання гумових присосок, кулеметної стрільби й інших… зображуваних і асоціативних шумів, які більше відповідають музичним імітаціям м-ра Диснея.»
На світогляд футуристів великий вплив мали філософські погляди Ніцше з його культом «надлюдини» та Бергсона, який стверджував, що мозок може осягати все закостеніле й мертве.

Професор Ажбе , найвідоміший мистецтвознавець XX століття , назвав настільки образно знаменитого модерніста Давида Бурлюка не тільки через його буйний , імпульсивного характеру , але й тому , що були тому властиві невгамовна тяга до всього нового , зухвало революційному в мистецтві , прагнення струсити пил з замшілий академізму , заперечення традиційної культури . Всі переінакшити , відкрити іншу в літературі , архітектурі , а вже особливо в живопису , графіці , скульптурі еру. Відсікти минуле і обернутися до майбутнього. Подарувати глядачеві множинність вражень , нові лінії , форми , нескінченні повторення , нову ритміку і нові рими - в поезії і в образотворчому мистецтві. Це і був футуризм , одне з супермодні в ту пору напрямків авангардного мистецтва , народженого разом з ХХ століттям. Давид Бурлюк - безумовно один з видатних авангардистів . Більше того , один із зачинателів модернізму в живописі і поезії - був він не тільки художником , але й скандально відомим в ті роки , нарівні з Маяковським і Северянин , поетом - футуристом , багато друкувався в футуристичних збірниках . Його вірші були так само образні, як і його картини .

Народився Давид Бурлюк на Харківщині , на хуторі біля села з ласкавою назвою Рябушка . Потім разом з родиною жив у різних районах України , в степових і скелястих місцях Криму. Чудна , багата фарбами природа України увійшла в його серці з ранніх років. Тоді , в юності , і почав малювати. Б-гом даний талант вимагав вдосконалення , і Бурлюк навчався - послідовно в Казані , Одесі , в Мюнхені та Парижі. Але українське село , українські легенди втілював у своєму живописі протягом усього життя . А вже особливо в футуристичний період . Ось його славнозвісний , найяскравішими фарбами і бадьорим духом насичений «Козак Мамай» , молодецький , живий , оптимістичний , безжурний ! Вже з елементами монтажу , коли про монтаж ще ніхто й не чув . І особлива техніка накладення опуклого барвистого шару ( на мішковину ) - трохи від скульпокартін Архипенко . Потім була низка написаних у різні роки картин українського села , як ця надзвичайно образна - «Червоний і зелений кінь» з поетичними хатами , колоритною гнучкою жінкою з двома відрами на коромислі . Безліч жанрових картин. Часто не обличчя навіть у жінок - лики іконописні . Багато пізніше , відлучений від України , по пам'яті писав він рідні села . Їх багато на виставці , як , наприклад , талановита «Дівчина з червоним конем» 1950 року. І, звичайно , частіше за інших писав він улюблену Марусю - дружину , єдину жінку в його житті з того самого дня , коли з нею познайомився . Для неї чудові поетичні рядки: «Я п'ю твого волосся златие водойми ...»

Плямиста військова форма ( патент 1939 року, вона ж  - динамічний камуфляж » , вона ж - хамелеон - метод) була не єдиним винаходом Володимира Баранова- Россіне . Цей різноманітно талановита людина придумав і кольоромузичне піаніно - інструмент, що дозволяє об'єднувати звук і зображення в дусі ідей О.Скрябіна про синтез музики і кольору , званий також оптографіческім піаніно. Він же винайшов і прилад для вимірювання чистоти дорогоцінного каміння - хромофотометр . І тут же - машину для виготовлення та розливу газованих напоїв ( за цей винахід навіть послідувало винагороду ) . А був Володимир Баранов- Россіне (1887-194 ?) Чудовим художником , картини якого знаходяться в найбільших музеях світу. Проте , в Росії його ім'я не дуже відоме , біографія вивчена недостатньо. Навіть точної дати смерті немає , за різними джерелами - 1942 або 1944 рік. Зате відомо місце загибелі - німецький концтабір Освенцим ( або Аушвіц , як його ще називають) ... Справжнє прізвище цієї людини була просто Баранов , зате справжнє ім'я - Шулим Вольф Лейб . І з наступним написанням прізвища немає повної ясності : значиться і Баранов- Россіне , і Баранов- Россіне . Народився цей чудово обдарована людина у селі Велика Лепатіха Таврійської губернії (зараз Україна ) , почав вчитися живопису пізно , спочатку в Одесі , потім у Санкт -Петербурзької Академії мистецтв ( але відрахований за невідвідування занять відразу після першого курсу ) . Як багато художників цієї страшної переломної епохи , Баранов- Россіне поневірявся по світу , ділячи своє життя між Росією , Норвегією , Парижем. Він і числиться у всіх енциклопедіях як французько- російський художник . Перший раз він поїхав до Парижа в 1910 році , жив на Монмартрі , в знаменитому паризькому будинку художників « Ульє » , дружив з Шагалом , Штеренберг , Архипенко , Модільяні.

Там він і вибрав собі творчий псевдонім - Даніель Россіне . Про це псевдонімі теж йдуть суперечки: чи стався він від коня Россінанта (як символу руху вперед) , чи то все ж в пам'ять про батьківщину. Гійом лінер називав його французьким футуристом . Зустрічався Баранов- Россіне і з іншими представниками російського авангарду : Гончарової , Бурлюком , Ларіоновим . На все життя зберіг міцну дружбу з подружжям Делоне. У 1915 році художник зробив велику поїздку по Скандинавії. Там він захопився ідеями математика Мебіуса , намагаючись втілити принцип « стрічки Мебіуса » в живописі. У Норвегії він вже залишає собі і подвійне прізвище . Захоплений ідеями революції , Баранов- Россіне повертається до Росії в 1917 році. Став професором Вхутемаса , працював у Великому театрі і у Мейєрхольда . Він навіть оформляв Петроград до першої жовтневої річниці , писав революційні панно. Давав також багато концертів з оптографіческім піаніно, яке сам сконструював . Кожна клавіша клавіру відповідала не тільки певному звуку , але і кольором (що проходить через оптичні фільтри світло проектувався на екран). Інструмент був зруйнований , але згодом відновлений старшим сином , і зараз зберігається в Паризькому Національному музеї сучасного мистецтва. На цей інструмент існує відразу два патенти : і в Росії , і у Франції. У 1922 році Баранов- Россіне , разом з родиною , знову опинився в Парижі , де вже постійно жив до моменту свого арешту й ув'язнення в концтабір. Працював , був одним з творців рухомій скульптури ( мобілів ) , перебивався і випадковими заробітками , не пов'язаними з образотворчим мистецтвом. Інформації про останні місяці , вже після того , як його забрали в гестапо , немає. Відомий тільки табір , де й загинув художник і винахідник Володимир Давидович Баранов- Россіне . Правда , і тут можливі різночитання : у книзі «Художники російської еміграції » відомого мистецтвознавця А.Толстого Володимир Баранов- Россіне значиться як учасник французького Опору , а місцем загибелі називається концтабір в Комп'єні , Франція . Принципи художнього авангарду початку XX століття , які багатьом здаються висмоктаними з пальця , насправді можуть бути глибоким проникненням художника в суть речей. Як бачимо , всі його винаходи мають практичне застосування по цю пору. А може бути , це просто властивість певного бачення світу . І творити можна не тільки на полотні ..... А найголовніше , що ім'я Володимира Баранова- Россіне не забуте і в Росії. Відбулося вже кілька персональних виставок художника , в тому числі , і в Російському музеї , і в Третьяковській галереї. А вже з одним з його « творів » - плямистим камуфляжем - стикався кожен з нас. Добре це чи погано , але це найвідоміше «твір » художника , чиї картини на аукціонах зараз б'ють всі рекорди за вартістю.


title: Презентація на тему «Професія Ветеренар»

text:
ПРОФЕСІЯ ВЕТЕРИНАР
Презентацію підготувалаучениця 11-В класуКузнецовської гімназіїТурик Даша

Ветеринари - це фахівці з вищою освітою, які проводять діагностику та лікування тварин, та профілактику їх захворювань.

Зазвичай ветеринарія має дві спеціалізації - лікування дрібних і великих тварин.
Де працює Ветеринар:
     Ветеринарні клініки і станції; лабораторії, що займаються вивченням рідкісних хвороб, епідеміологічною обстановкою, розробкою вакцин, генними дослідженнями.
Особисті якості:

Абсолютна і безмежна любов до тварин
Уміння швидко ухвалювати рішення в нестандартних ситуаціях
Сміливість
Фізична сила і витривалість

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ !


title: Презентація на тему «Пітер Пауль Рубенс» (варіант 1)

text:
Пітер Пауль Рубенс
1577 - 1640
Біографія
Пітер Пауль Рубенс народився 28 червня 1577 року в Зігені, в Вестфалії (нині це частина Німеччини). Він був сьомою дитиною в сім'ї юриста Яна Рубенса. Довгий час родина Рубенсом жила в Антверпені, але в 1568 році переїхала до Кельна.
Адам і Єва
Загальну освіту Рубенс здобув в єзуїтській колегії, після чого служив пажем у графині Лаленг. Займатися живописом Рубенс почав дуже рано. Його вчителями були Тобіас Вергагт, Адам ван Ноорт  та Отто ван Вен, що працювали під впливом італійського Відродження та змогли, особливо останній, вселити в молодого художника любов до всього античного.

Амур і Психея
У 1598 році Рубенс був прийнятий вільним майстром в Антверпенську гільдію св. Луки, а в 1600 році відправився закінчувати свою художню освіту до Італії. У 1601 році він служив при дворі мантуанського герцога Вінченцо Гонзагі, де залишався на службі протягом всього свого перебування в Італії.

Автопортрет з Ізабеллою Брант
У 1626 році померла перша дружина Рубенса, Ізабелла, а в 1630 році він узяв другий шлюб з Елен Фурман, яка відтоді почала з'являтися майже в кожній картині свого чоловіка

Жіночий портрет
Венера і Амур
Інфанта Ізабелла, правителька Нідерландів
Коли в 1635 році, через рік після смерті правительки Нідерландів інфанти Ізабелли, король Філіп IV призначив в правителі цієї країни свого брата, кардинала-архієпископа толедського Фердинанда, Рубенсу було доручено створення художньої частини святкувань з нагоди урочистого в'їзду нового штатгальтера до Антверпена; за ескізами великого художника були споруджені та розписані тріумфальні арки і декорації, що прикрашали міські вулиці.
Зустріч в Ліоні
Смерть прийшла до великого майстра ще в повній силі його таланту. Він помер в Антверпені 30 травня 1640 року.
Повернення Діани з полювання (спільно з Франсом Снейдерсом)

Повернення Брісеіди до Ахіллеса


title: Презентація на тему «Служебные письма»

text:
Служебные письма
Подготовила:
ученица 11-Л класса
Носова Ксения
Служебные письма (services letters)— обобщенное название большой группы управленческих документов (managerial documents), которые служат средством общения с учреждениями и частными лицами (private person), сообщения чего-нибудь, уведомления (notice) о чем-нибудь.
Виды служебных писем:
сопроводительное письмо (accompanying letter)
письмо-приглашение (invitation letter)
информационное письмо (information letter)
рекламное письмо (sales letter)
письмо-извещение (letter of notice)
гарантийное письмо (guarantee letter)
письмо-напоминание (follow-up letter)
другие письма
Реквизиты служебного письма

В письмах должны быть правильно указаны составные части реквизита «адресат» (получателя письма):
фирма;
структурное подразделение;
должность;
фамилия и инициалы;
почтовый адрес получателя.

В заголовочной части письма печатаются следующие реквизиты:
дата;
номер;
ссылка на регистрационный номер и дату документа (если письмо является ответом);
заголовок к тексту, изложенный одной фразой.

Дата (date)

Дата письма проставляется обычно в верхней правой части бланка. Определенные сложности могут возникнуть при цифровом написании даты. Стандарт ИСО 8601: 1898 рекомендует цифровое оформление даты в следующей последовательности: год, месяц, день. Например: 2000.04.01. Из-за различия между английской и американской традициями цифрового написания даты могут возникать ошибки при ее толковании. Однозначное понимание даты обеспечивает ее словесно-цифровое оформление. Например: 10 June 2000 (10 июня 2000).

Заголовок к тексту (7)
Заголовок к тексту письма включает краткое его содержание. Например: «О возобновлении поставок» («On the resumption of deliveries»), «О заполнении договора» («On the filling the contract»).
Основной текст (8)
Текст большинства писем состоит из трех частей. После приветствия или обращения следует начало основного текста, где говорится о причинах обращения; в главной части текста сообщается о деталях (подробностях); в завершающей части делаются выводы, сообщается о планах на будущее и т. д.
Примеры служебных писем


title: Презентація на тему «Pollution of the atmosphere of Earth»

text:
Pollution of the atmosphere of Earth

Pollution of the atmosphere of Earth — bringing in atmospheric air new uncharacteristic for it physical, chemical and biological substances or change of their natural concentration
According to the International agency on studying of a cancer of the World Health Organization (WHO), air pollution is the main reason of emergence of oncological diseases
Types of pollution

On pollution sources:
The natural
The anthropogenous
On character of a pollutant atmosphere pollution:
the physical
the chemical
the biological
Pollution sources

Natural (eruptions of volcanoes, forest and steppe fires, dust, pollen of plants)

The artificial:
—  Transport
—  Production
— Household
Main pollutants
Carbon oxide
Nitrogen oxides
Sulfur dioxide
Hydrocarbons
Aldehydes
Heavy metals (Pb, Cu, Zn, Cd, Cr)
Ammonia
Dust
Radioactive isotopes

Consequences

   It is possible to carry greenhouse effect, acid rains, a smog and an ozone gap


Презентація на тему «Cмертна кара: за і проти»


title: Презентація на тему «My favourite magazine»

text:
My favourite magazine
My favourite magazine is “Young Lady”.
It is very popular teenage magazine.

I read it every day and every time  because it have a lot of                useful information.
           On first page it contain contents.

             It very necessary for me
                                    because I can find helpful tips at once.

In every issue I can find something new and different.
There are fashion advices, interviews with well-known actors, singers, sportsmens, designers.

There is always a good piece of advice!
      Also this magazine have very interesting tests and truethful horoscopes.

Thanks to it, I can now what have to happen with me!

All columns in this magazine are very interesting, but
my favourite is cuisine. I  like to cook very much and I often use advices from it.

On the last page there are words of popular song.

                    I lIke this coulmn very mach too!

I like this magazine very mach and recommend  to read it!


title: Презентація на тему «Кельнський собор» (варіант 2)

text:
h
4.
h


title: Презентація на тему «La France!»

text:
La France !
Les pays voisins
Symboles de France
Blason
Drapeau
Territoire : 547 030 km²Population :64.7 millionCapitale:ParisLangue:françaisReligion:catholicisme
Les montagnes : les Pyrenées, les Alpes, les Vosges, le Massif Centrale.
Fleuves :
Le climat
  Importante  villes
Marseille - une importante ville portuaire et centre industriel de la France, situé en Provence, la côte méditerranéenne.
Lille - la ville la plus jeune en France .
Lyon est grande centre medical en Europe. Soie de Lyon est les meilleurs au monde.
Toulouse est l'un des plus grands centres culturels, scientifiques et industriels.
Et PARIS
Attractions à Paris
Vacances en France :
14 juillet, consacré à la Révolution française,  le jour de la prise de la forteresse de la Bastille.
France - un producteur bien connu de vin, le cognac et le calvados.
France - le pays le plus visité au monde; Paris - la ville touristique par excellence, la Tour Eiffel - l'attraction touristique la plus visitée et populaire dans le monde.
Une grande renommée sur le marché mondial sont les Français vêtements, chaussures, bijoux, parfums et cosmétiques, le fromage.
«Liberté, Égalité, Fraternité »


title: Презентація на тему «Шарлотта Бронте»

text:
Шарлотта Бронте

Биография
Шарлотта Бронте родилась 21 апреля 1816 года в Западном Йоркшире и была третьим ребёнком в семье священнослужителя англиканской церкви Патрика Бронте (родом из Ирландии) и его жены Марии, в девичестве Бренуэлл.
  Портрет Шарлотты Бронте, 1873 год.
Образование. Кован-Бридж
В августе 1824 года отец отправил Шарлотту в Кован-Бриджскую школу для дочерей духовенства При поступлении в школьном журнале была сделана следующая запись о знаниях восьмилетней Шарлотты:
«Шарлотта Бронте. Поступила 10 августа 1824. Пишет неразборчиво. Немного считает, шьёт аккуратно. Не знает ничего о грамматике, географии, истории или этикете. В целом умней своего возраста, но ничего не знает систематически. Покинула школу 1 июня 1825. Гувернантка.»
Школа «Clergy Daughters» в деревушке Кован-Бридж
Роу-Хэд
В 1831—1832 годах Шарлотта продолжила своё образование в Роу-Хэдской школе (Mирфилд), которую возглавляла мисс Вулер. С Маргарет Вулер Шарлотта до конца жизни сохранила добрые отношения, хотя между ними бывали трения.
Пансион в Роу Хеде
Первые публикации
Со слов Шарлотты известно, что ещё до появления в печати сборника стихотворений Каррера, Эллиса и Эктона Беллов в каком-то журнале был опубликован её перевод из французской поэзии. Однако, как отметила писательница, публиковался он анонимно. Поскольку Шарлотта не указала, где и когда именно появился её перевод, установить дату её первой публикации пока не удалось.
Работа гувернанткой.
В июне 1839 года Шарлотта получила свою первую должность гувернантки в семье Сиджвиков (откуда быстро ушла из-за плохого обращения), а в 1841 году — вторую, в семье мистера и миссис Уайт.
Джейн Эйр
«Джейн Эйр»  — роман английской писательницы Шарлотты Бронте. Является одним из самых знаменитых романов в мире.
  Титульный лист       первого издания
Публикация
Впервые был опубликован в 1847 году «Смитом, Элдером и Ко», Лондон с заглавием «Jane Eyre: An Autobiography» под псевдонимом Каррер Белл. Сразу же после публикации книга заслужила любовь читателей и хорошие отзывы критиков, включая Уильяма Теккерея, которому Бронте посвятила второе издание.
Маленькая Джейн спорит со своей опекуншей миссис Рид. Иллюстрация Ф. Таунсенда

Прототипы.
Ранние события, где осиротевшая Джейн отправляется в суровую школу, основаны на личном опыте автора. Две её сестры умерли в детстве в результате плохих условий в интернате. Основатель школы написан с преподобного Уильяма Каруса Уилсона (1791—1859), а Элен Бёрнс — с Марии Бронте, сестры писательницы. Эти факты были опубликованы в книге «The Life of Charlotte Bronte» (1857), написанной её подругой Элизабет Гаскелл.
Готически пасмурное поместье Торнфильд, вероятно, создано с оглядкой на Норт-Лис-Холл вблизи Хэйзерсейджа (North Lees Hall, near Hathersage in the Peak District). Шарлотта посетила его со своей подругой Эллен Насси летом 1845 года.

Литературные мотивы
В «Джейн Эйр» использованы многие традиции готического романа, например, готическое поместье. В романе фигурирует байронический герой (Рочестер), а такжесумасшедшая женщина (Берта, его жена). Берта бросается на своего брата «подобно вампиру». Также присутствуют литературные аллюзии на Библию, английские сказки, «Путь Пилигрима», «Потерянный Рай», произведения Вальтера Скотта.
Фильм «Джейн Эйр» 2011

Фильм «Джейн Эйр» 2006

Благодарю за внимание!


title: Презентація на тему «Мікроеволюція» (варіант 1)

text:
«Мікроеволюція»
                                                                                Підготувала
учениця 11-Б класу
Брикова Ганна
В цій презентації ми розглянемо:
Поняття мікроеволюції
Мікроеволюція – це сукупність еволюційних процесів, які відбуваються в популяціях одного виду.
Взаємозв’язки основних мікроеволюційних понять
Е.Е.Ф.       Е.Е.М.     Е.Е.Я.      Е.Е.О.
Е.Е.Ф. – елементарні еволюційні фактори.
Е.Е.М. – еволюційний матеріал.
Е.Е.Я. – елементарне еволюційне явище.
Е.Е.О. – елементарна еволюційна одиниця.
Популяція птахів
Дрейф генів
Природний добір.
Типова і меланістична форми березової п'ядениці
Елементарні еволюційні фактори (Е.Е.Ф.)
Елементарні еволюційні фактори – чинники еволюційного процесу, що мають не спрямовуючий характер і викликають зміну генофонду популяції.
Фактори:
хвилі життя;
дрейф генів;
міграція;
ізоляція.

Популяційні хвилі («хвилі життя»)
Популяційні хвилі - коливання чисельності особин у природних популяціях.
Близькою до максимальної вважають зміну чисельності особин в                  1 млн разів, встановлену для однієї із зауральських популяцій травневого хруща. Аналогічні коливання відомі для масових видів тварин (таргани, мишоподібні гризуни).
Причини коливань переважно екологічні
(клімат, їжа, збудники захворювань тощо.)
Популяційні хвилі бувають:
періодичні,
аперіодичні,
сезонні,
виникаючі внаслідок природних катастроф (лісова пожежа, повінь, посуха),
внаслідок діяльності людини.

Ізоляція
Ізоляція – унеможливлення схрещування між особинами одного виду внаслідок відсутності контактів між ними.
Розрізняють кілька її форм:
географічна;
етологічна;
екологічна (за видом їжі; просторовим розміщенням;             часом і місцем розмноження.)

Географічна ізоляція
Різні популяції одного виду роз’єднані нездоланними для них просторовими бар’єрами, наприклад річкою, гірським хребтом, лісовим масивом чи степами.
Етологічна ізоляція
Особливості поведінки тварин.
Наприклад в о.Севан  (Вірменія) мешкає кілька стад форелі, які живляться разом. Але нерестяться риби кожного стада у різних місцях.
Екологічна ізоляція
Виникає тоді, коли всередині популяції формуються різні групи особин, кожна з яких відрізняється вимогами до умов середовища існування.
Часто утворюються групи тварин, які відрізняються видом їжі. Також в період розмноження завдяки різним місцезростанням кормових рослин, особини цих рас між собою не контактують. Ізоляція може виникнути через різні строки розмноження особин одного виду. Наприклад, окремі рослини лучних трав певного виду можуть цвісти в різні терміни, залежно від часу весняної повені: особини,що довше перебували під водою, цвітуть пізніше від тих, які взагалі не затоплювались чи перебували під водою короткий час.
Міграція
Міграція - переміщення особин або їх гамет з однієї популяції в іншу.
Внаслідок міграції відбуваються потік і інтрогресія* генів.
Інтрогресія генів - обмін генами між популяціями різних видів (поширена у рослин, коли пилок одного виду розноситься і запилює особини іншого виду). У тварин інтрогресія відбувається не часто.
Еволюційне значення міграції полягає в тому, що потік генів і інтрогресія генів змінюють генетичний склад популяцій.
Дрейф генів
Дрейф генів – випадкові і неспрямовані зміни частот алелів у малих популяціях.
Рано чи пізно зникають гетерозиготні особини і вся популяція стає гомозиготною або за домінантним (АА), або за рецесивним апелем (аа). Це може призвести до нагромадження у генофонді популяції шкідливих алелів і наступного її вимирання, а може і, навпаки, збільшити пристосованість популяції до середовища і з такої популяції під контролем природного добору утвориться новий вид.
Елементарний еволюційний матеріал (Е.Е.М.)
Елементарний еволюційний матеріал – мутації, які викликають неспорідненість популяцій і дають матеріал для еволюції.
Мутаційний процес
Мутаційний процес (мутагенез) - елементарний еволюційний фактор, який постачає елементарний еволюційний матеріал (мутації) для еволюційного процесу.
Серед спонтанних мутацій найбільше еволюційне значення мають генні мутації. Вони ведуть до виникнення серій алелів і таким чином збільшують генофонд, генетичну мінливість і гетерозиготність популяцій. Спонтанні мутації називаються випадковими в тому значенні, що піддаватись мутації може будь-який ген, у будь-який момент і в різних структурних напрямах.
Елементарне еволюційне явище (Е.Е.Я.)
Елементарне еволюційне явище – зміна генофонду популяцій в певному напрямку.
Це явище розвивається тільки в тому випадку, коли починає змінюватися елементарний еволюційний матеріал і починають діяти чинники еволюції.
Елементарна еволюційна одиниця (Е.Е.О.)
Елементарна еволюційна одиниця – популяція.
Саме в ній здійснюються всі еволюційні перетворення.
Популяція являє собою сукупність особин одного виду, які вільно схрещуються між собою, населяючи певний простір протягом еволюційно тривалого часу (ареал). Популяція формує власну екологічну нішу, має свою генетичну систему (генофонд). Вона частково ізольована від інших таких же сукупностей. Популяція зберігає в собі протягом тривалого часу значну частину генофонду виду й змінюється в поколіннях.
Природний добір
Природний добір - це переважаюче виживання і розмноження найпристосованіших до умов існування організмів певного виду.
Залежно від спрямування адаптаційних змін, розрізняють:
стабілізуючий;
рушійний;
розриваючий природний добір.
Стабілізуючий природний добір
Проявляється в постійних умовах довкілля. Він підтримує сталість певного фенотипу, який найбільше відповідає середовищу, і відкидає будь-які менш пристосувальні зміни. Цим він звужує межі модифікаційної мінливості, тобто норму реакції.
Наслідком дії стабілізуючого добору є досконала пристосованість до певних умов існування, або спеціалізація видів (наприклад, ярусність рослин).
Рушійний природний добір
Відбувається за змін умов довкілля або під час пристосувань організмів до нових умов у разі розширення ареалу. Він зберігає спадкові зміни, що відповідають змінам у довкіллі. Завдяки дії рушійного добору в певний бік зсувається і норма реакції.
Наприклад, під час заселення ґрунту як середовища життя у різних неспоріднених груп тварин кінцівки перетворилися на копальні (вовчок, жуки-гнойовики, кроти тощо).
Розриваючий природний добір
Діє одночасно у двох, рідше — кількох напрямах, однак не сприяє збереженню усереднених (проміжних) станів ознак.
Наприклад, у популяціях комах океанічних островів, де постійні сильні вітри, зберігаються або безкрилі особини, або особини з добре розвиненими крилами, здатні протистояти повітряним течіям. Комахи з середнім ступенем розвитку крил зникли, оскільки їх здувало в океан. Так розриваючий добір сприяє виникненню кількох різних фенотипів в одній популяції.
Висновок
Усі елементарні еволюційні фактори взаємозв'язані між собою під контролем природного добору. Механізм дії цих факторів різний, але спільними є ненапрямленість і випадковість їх дії. Спрямованості еволюційному процесу надає природний добір. Добір завжди має напрямлений характер. Добір, приводить генофонди у відповідність з критерієм пристосованості. Виключаючи з репродукції генотипи з малою пристосувальною цінністю, зберігаючи корисні генні комбінації, він перетворює картину генотипної мінливості, у біологічно доцільному напрямку. Результатом творчої ролі добору слугує процес органічної еволюції.
Використані сайти
http://school.xvatit.com/
http://www.darwinmuseum.ru/
http://pidruchniki.ws/12110708/prirodoznavstvo/podalshiy_rozvitok_teoriyi_evolyutsiyi_darvinizm_stolittya
http://subject.com.ua/biology/medical/175.html
http://subject.com.ua/biology/medical/176.html


title: Презентація на тему «Кримінальна відповідальність»

text:
Кримінальна відповідальність
Кримінальна відповідальність - це правовий наслідок, результат застосування норм криміналь-ного права, засудження  від  імені  держави винної особи, яка вчинила злочин.
               Види покарань                                       основні    додаткові     змішані
Основні покарання:- позбавлення волі;- виправні роботи;- позбавлення права  обіймати певні  посади;- штраф;- громадська догана.
Додаткові  покарання:конфіскація майна;позбавлення батьківських прав;позбавлення звання, нагород.
Змішані покарання:штраф;позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю.


title: Презентація на тему «Рівень заробітної плати»

text:
СИНИЦЯ В РУКАХ АБО ЖУРАВЕЛЬ У НЕБІ
Виконала учениця 10а класу
Нагайло Марта
Мета
Дослідити рівень заробітної плати в Україні та світі.
Дізнатися , які професії є найбільш оплачувані.
З’ясувати куди мігрують українці і чому ?
Мініма́льна заробі́тна пла́та
 	Мініма́льна заробі́тна пла́та — законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт)
Розмір мінімальної зарплати вУкраїні

Заробітна плата відповідно до професій
Рівень заробітної плати в деяких країнах світу
Заробітна плата відповідно до професій у країнах ЄС
Міграція українців
Тут нема нічого дивного. Згідно з даними Світового банку, за кількістю емігрантів Україна займає третє місце в світі - 6,5 мільйона.
За даними Міжнародної організації з міграції, українські "заробітчани" є здебільшого низько-кваліфікованою робочою силою. 54% з них працюють у будівельній сфері, 17% - у сфері домашнього нагляду, по 9% - в сільськогосподарському та торгівельному секторах, 6% - у промисловості та 5% - в інших галузях.

Висновки
Як бачимо , рівень зарплати в Україні значно менший , ніж в інших розвинутих країнах.
 В країнах Західної Європи та Північної Америки є краща перспектива реалізації себе як професіонала та отримання гідної своєму рівню зарплати.
Найчастіше наші співвітчизники мандрують у країни ЄС , США , а також велика кількість українців мігрують у Росію.
Використана література:
real-economy.com.ua
tyzhden.ua
ipress.ua
female.pit.org.ua
news.finance.ua
www.jobs.ua
www.obzorzarplat.com.ua
zaxid.net
prof.osvita.org.ua


title: Презентація на тему «Югендстиль»

text:
Югендстиль

.Що означає в буквальному перекладі «Югендстиль»

Ріхард Рімершмід
Август Ендель

Нове розуміння природи , що стало результатом такого роду докладного аналізу , допомогло дизайнерам « югендстіля » зафіксувати у своїх роботах відчуття динамізму і бурхливого органічного зростання

Головний зал.Дрезденська майстерна ремісничого мистецтва
Роботи Ріхарда Рімершміда

Пауль був автором карикатур і графічних малюнків

Дякую за увагу)


title: Презентація на тему «Російський живопис» (варіант 4)

text:
РОСІЙСЬКИЙЖИВОПИС
Живопис - вид образотворчого мистецтва, пов'язаний з передачею зорових образів за допомогою нанесення фарб на тверду або гнучку основу.. Як і інші види мистецтва, живопис може виконувати пізнавальну, естетичну, релігійну, ідеологічну, філософську, соціально-виховну або документальну функції
Історичний живопис
Ві́ктор Миха́йлович Васнецо́в (15 травня 1848 — 23 липня 1926, Москва) — російський художник, один з авторів розписів у Володимирському соборі в Києві.
У творчості Васнецова яскраво представлені різні жанри, що стали етапами дуже цікавої еволюції: від побутовго малювання до казки, від станкового живопису до монументального, від приземленості сподвижників до прообразу стилю модерн. На ранньому етапі в роботах Васнецова переважали побутові сюжети. Пізніше головним напрямом стає билинно-історичне — «Витязь на роздоріжжі» (1882)
«Після побоїща Ігоря Святославича з половцями» (1880)
В кінці 1890-х все помітніше місце в його творчості посідає релігійна тема (роботи у Володимирському соборі в Києві і в храмі Воскресіння в Санкт-Петербурзі, акварельні малюнки і підготовчі оригінали стінного живопису для собору святого Владимира).
Після жовтневого перевороту 1917 р. Васнецов продовжував працювати над народними казковими темами, створюючи полотна «Бій Добрині Микитича з семиголовим Змієм Гориничем» (1918); «Кощій Безсмертний» (1917–1926). Фасад Третьяковської галереї виконаний за його малюнками.

Ілля́ Юхи́мович Рє́пін (24 липня (5 серпня) 1844 — 29 вересня 1930) — російський художник-реаліст українського походження.
Ілля Рєпін залишив багату й різноманітну мистецьку спадщину, його ранні розписи церков в Україні знищені під час війни, численні жанрові, побутові картини, портрети і твори на історичні теми зберігаються в музеях Росії, України

Найвідоміші твори:
«Бурлаки на Волзі» (1870—73),
«Іван Грозний і син його Іван» (1881-85),
«Царівна Софія» (1879),
«Засідання Держ. Ради» (1901-03).
На українські теми:
«Запорожці пишуть листа турецькому султанові» (1880-91, один варіант у Москві, другий — у Харківському Державному Музеї образотворчого мистецтва);
«Вечорниці» (1881),
«Гайдамака» (1902),
«Чорноморська вольниця» (1903),
«Гопак» (1930, не закінчений).
«Портрет І. С. Тургенєва»,
«Етюд академічної натурниці»,
«Солоха і дяк»

ПЕЙЗАЖНИЙ ЖИВОПИС
Ісаак Ілліч Левітан — російський художник.
Підмосковна природа зачарувала Левітана, він працював без усталю. Взагалі, Підмосков'я, мабуть, слід назвати першим коханням художника. Два щасливих літа (1875-76 рр..) Він провів у Бабкіно, поблизу від Нового Єрусалиму.
Солнечный День1876
ПОРТРЕТНИЙЖИВОПИС
Валенти́н Олекса́ндрович Сєро́в (19 січня 1865 — 5 грудня 1911) — російський художник кінця 19 — початку 20 ст., представник російської гілки імпресіонізму.
В творчому доробку майстра важко виділити головні і неголовні твори. Він натхненно і завзято брався до всякої роботи і тому значно збільшив кількість шедеврів мистецтва.
Ольга Орлова, Фрагмент


Презентація на тему «Конфлікти» (варіант 8)


Презентація на тему «Ференц Лист»


title: Презентація на тему «Субкультура Фріки»

text:
Субкультура Фріки
Скажені, дивні, дикі, ненормальні, екстравагантні, не схожі на інших!
У сучасному суспільстві з’являються все нові і нові субкультури та групи. В останні час набуло великого поширення таке поняття як «фрік». Хто такі фріки і як їх відрізнити від звичайних людей?
		Саме слово фрік походить з англійської мови — freak. Дослівно це слово перекладається урод, інвалід; дивак, дивна людина. Фриками називають екстравагантних, неординарних людей з незвичайною зовнішністю і епатажною поведінкою. Часто ці люди відмовляються від соціальних норм і стереотипів, ламають їх. Вважається, що фріки — це представники молодіжної субкультури, але ними можуть бути і цілком дорослі люди. Часто фріки — представники творчого бомонду — письменники, поети, музиканти, художники.
		В минулому слово фрік відносилося до фізично неповноцінних або до людей, які мають які-небудь дивні дефекти. Наприклад, фріки виступаючі в цирку — карлики, сіамські близнюки, бородаті жінки і т.д. Такі дивні люди завжди користувалися популярність серед глядачів і створили своє «шоу виродків». Таким чином, фріки можуть бути як від народження, так і стали такими в процесі життя.
		Інше значення у цього слова з’явилося в 60-70 роки, коли виникло таке поняття як фрік-субкультура чи фрік-сцена. Цей рух об’єднав нестандартно мислячих любителів психоделічної і рок-музики, пост-хіппі і представників інших неформальних субкультур. Фріки відкидали цінність громадської думки та матеріальних цінностей і вище за все ставили свободу від умовностей і забобонів. Сучасні фрики також не боятися шокувати оточуючих своєю зовнішністю і манерою поведінки. За допомогою незвичайних нарядів та зачісок фрики творчо виражають себе і своє ставлення до навколишнього світу.

Як відрізнити фріка від звичайної людини?
		Фріки завжди виділяються з натовпу і ловлять на собі або захоплені, або зневажливі погляди. У Росії субкультура фріків не отримала ще такого широкого поширення як на Заході чи в Японії. Швидше за все, це пов’язано з консервативністю суспільства і неприйняття їм усього шаленого і незвичайного. Наприклад, найяскравішим фріком радянської сцени була Жанна Агрузарова, яка вважала себе марсіанка і любила футуристичні наряди.
РІЗНИЦЯ!
		Крім незвичайного одягу фрики використовують такі прийоми для вираження своєї індивідуальності:
татуювання: часто вони займають все тіло або його велику частину, деякі роблять татуювання на обличчі.
зачіски в стилі «панк»: фрики часто роблять «ірокези», дреди, косички. Так само волосся вони люблять фарбувати в яскраві, неонові кольори: салатовий, рожевий, небесно-блакитний, яскраво-фіолетовий і т.д.
 пірсинг: на тілі та обличчі фрика ви можете побачити велику кількість сережок. Сережки вставляють в ніс, брови, мова, соски, пупок, статеві органи і ще куди тільки заманеться. Мочки вух, ніс або губу часто прикрашають «тунелі» — це прикраса великого розміру, яке має наскрізний отвір. Тунелі більш 10мм не можуть повністю затягнутися — видалити їх можна тільки хірургічно — видалити частину розтягнутої мочки, а потім зшити вухо.
інші модифікації тіла для радикальної зміни зовнішності: медичні імплантати (наприклад, у вигляді рогів), розсічення мови надвоє, на зразок зміїного, модифікація зубок-ікла, шрамування і т.д.
Особливої ідеології фріки не мають. Їх основна мета привернути увагу, заради цього вони йдуть на радикальні зміни у своєму тілі.
			Яку музику слухають фріки?
		Ця субкультура не дуже музикальна, загалом вони слухають музику подібних до них гуртів або виконавців. Найбільш популярні – Мерлін Менсон, Б’єрк, Бой Джордж –стилю металік, рок, фолк, джаз тощо. А також купа трешових груп, які грають усе.
Проблеми субкультури
		В своїй меті відрізнитися, фріки жертвують:
 Стосунками в сім’ї – не у всіх батьків вистачає терпіння сприйняти усі радикальні зміни дитини;
Стосунками в соціумі – не всі зддатні терпіти їхні дмвацькі витівки;
Грошима – щоб кардинально змінити себе потрібно витратити великі суми на тату, пірсинги, зачіски та інші їхні штуки;
Здоров’ям – адже усі ці зміни в організмі ведуть до дуже болючих наслідків.

		Отже, ви ознайомилиця з субкульторою фріків і знаєтее, які їхні особливості.
		Не бійтеся відрізнятися, але в розумних межах!
Дякую за увагу!
Підготувала:
Учениця 22 групи
НВК “ШЕЛ” м. Львова
Салабай Поліна


title: Презентація на тему «Вищі навчальні заклади України»

text:
Вищі навчальні заклади України
Вінницький національний медичний університет

В університеті один з високих серед навчальних закладів України рівень забезпеченості викладачами з науковими ступенями і званнями. Майже кожний шостий викладач вузу - доктор наук, професор. Студентів навчають 120 докторів наук, і 554 кандидати наук. В ньому працюють 6 Заслужених діячів науки і техніки України, 4 заслужених працівники вищої школи і освіти України, 2 академіки АН вищої школи України, 12 Заслужених лікарів України, 6 Лауреатів Державної премії України, Лауреат Державної премії Білорусії.
За останніх 20 років в ВНМУ організовано стоматологічний і фармацевтичний факультети, розпочато підготовку з п'яти нових спеціальностей. Відкрито заочну під-готовку з фармації, організовано кафедру сімейної медицини .
В навчальному процесі і управлінні університетом широко впроваджені комп’ютерні технології. Функціонує 32 комп’ютерні класи, використовуються 4 канали мережі Іпtеrпеt, доступ до яких студентам, аспірантам і викладачам безкоштовний.
Університет підтримує творчі зв'язки та співробітничає з медичними факуль-тетами університетів 19 зарубіжних країн (в тому числі США, Німеччини, Франції, Англії, Росії та ін.), тісні зв'язки мають клінічні кафедри з 28 іноземними фармацевтичними фірмами. Викладачі кафедр задіяні у виконанні 72 міжнародних проектах.
ХАРКІВСЬКИЙ  НАЦІОНАЛЬНИЙ МЕДИЧНИЙ  УНІВЕРСИТЕТ
Харківський національний медичний університет надає умови для здійснення освітніх, виховних, спортивних, особистих інтересів студентів. На сьогодні найголовнішим для нас є забезпечення високого рівня навчального процесу з урахуванням вимог сучасності, зокрема залучення інноваційних технологій навчання, застосування новітніх методик діагностики та лікування захворювань, використання сучасного медичного обладнання для підготовки майбутніх лікарів тощо.
Університет сьогодні:
член Міжнародної асоціації університетів світу, зареєстрованої при ЮНЕСКО;
7 факультетів: 1 медичний, 2 медичний, 3 медичний, 4 медичний, стоматологічний, 5 і 6 медичний факультети з підготовки іноземних студентів, які випускають лікарів за навчально-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» і спеціальностей «Лікувальна справа», «Педіатрія», «Медико-профілактична справа», «Стоматологія»;
68 кафедр мають високий кадровий потенціал: докторів наук – 131, професорів – 114, кандидатів медичних наук – 501, доцентів – 242;
понад 7000 студентів, інтернів, магістрів, клінічних ординаторів, аспірантів і докторантів, серед яких 2700 іноземних громадян з 72 країн світу;
кадровий потенціал університету: 1 академік та 4 члени-кореспонденти НАМН України, 14 заслужених діячів науки і техніки України, 3 заслужені працівники освіти України, 14 заслужених лікарів України, 10 лауреатів Державної премії України в галузі науки і техніки, 23 академіки громадських Академій України;
;
46 клінічних кафедр, на яких лікувальну роботу виконують 542 співробітника університету (із них 96 професорів, 191 доцент, 210 асистентів) та 101 лікар університетських клінік, серед яких вищу категорію має 391особа, першу категорію – 103, другу – 65;
золота медаль міжнародної виставки «Освіта та кар’єра – 2010» у номінації «Розвиток студентської науково-дослідної роботи» Освіта і кар’єра;
2011 – Гран-прі у номінації «Компетентнісний підхід в освітній діяльності вищої школи», золота медаль у номінації «Профорієнтаційна робота серед молоді», почесне звання «Лідер національної освіти» «За багаторічну науково-педагогічну діяльність по розбудові національної освіти»;
2012 – Гран-прі у номінації «Розвиток студентського самоврядування у вищому навчальному закладі», Гран-прі у номінації «Розвиток матеріально-технічної бази навчального закладу», почесне звання «Лідер національної освіти» «За багаторічну інноваційну педагогічну діяльність по модернізації освіти в Україні»;
Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького.
Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького є одним із найстаріших і найбільших вищих медичних навчальних закладів України. Сьогодні Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького об’єднує 6 факультетів, медичний коледж, 77кафедр (у тому числі 47 клінічних), 14 навчальних корпусів, університетський Медичний стоматологічний центр потужністю понад 2 тисячі відвідувань за зміну, навчально-виробничу аптеку, ботанічний сад, ЦНДЛ та лабораторію промислової токсикології, науково-дослідний центр випробувань протипухлинних засобів, наукову бібліотеку, 9 гуртожитків, комплекс студентського харчування, спортивно-оздоровчий табір «Медик».
На кафедрах Університету, в Інституті клінічної патології, Центральній науково-дослідній лабораторії та лабораторії промислової токсикології працюють 1227 вчених: 143 доктори наук, понад 640 кандидатів наук, у тому числі 114 професорів, 350 доцентів.
Фонд університетської бібліотеки нараховує понад 575 тисяч томів навчальної та наукової медичної літератури. Бібліотека має сучасне комп’ютерне обладнання, доступ до інтернету, підтримує зв’язок з іншими науковими бібліотеками міста, України, світу. Це дозволяє забезпечити викладачів, науковців, здобувачів і студентів необхідною медичною інформацією, навчальною та науковою літературою.
За показниками діяльності ЛНМУ займає провідні позиції у рейтингах вищих навчальних закладів України. У цьому році Університет здобув нагороди на міжнародних і державних освітянських виставках. Так, на виставці «Сучасні заклади освіти-2012» ЛНМУ було нагороджено Золотою медаллю і Дипломом в номінації «Діяльність вищого навчального закладу з підвищення якості підготовки фахівців» та Дипломом «За активну роботу з модернізації системи освіти»; нагороджено Золотою медаллю і Дипломом лауреата конкурсу «Інновації у використанні інформаційних комунікаційних технологій в освітньому процесі», а також конкурсу «Інновації у співпраці вищих навчальних закладів з ринком праці».
Лікувальна діяльність Університету здійснюється на 47 клінічних кафедрах, які співпрацюють із 155 відділеннями 47 лікарень державної та муніципальної форм власності Львова, Трускавця, Рівного і Луцька та із 14 приватними закладами на умовах угод про співпрацю. Клінічні кафедри мають стаціонарну клінічну базу з ліжковим фондом 10296 ліжок, 9 поліклінічних відділень потужністю 3510 відвідувань за зміну.


Презентація на тему «Собор Святих Петра і Марії»


Презентація на тему «Вертеп – український народний театр» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Буккросинг»

text:
Буккросинг
Робота Миніч Марини
Як усе починалось …
Буккросинг з’явився в 2001 році.
Рух було створено американським IT-фахівцем Роном Хорнбекером.
Ідея полягала в тому, що людина, прочитавши книгу, залишила її  у громадському місці для того, щоб хтось інший, випадково зміг цю книгу знайти та прочитати.
Той у свою чергу повинен повторити процес. Простежити «подорож» книги можна через спеціальні сайти в інтернеті.
З 2006 року буккросинг з’явився і в Україні.
Ідея полягала в тому, що людина, прочитавши книгу, залишила її  у громадському місці для того, щоб хтось інший, випадково зміг цю книгу знайти та прочитати.
Той у свою чергу повинен повторити процес. Простежити «подорож» книги можна через спеціальні сайти в інтернеті.
З 2006 року буккросинг з’явився і в Україні.

Щоб вступити до лав буккросерів, потрібно залишити її в людному місці, попередньо зареєструвавши на спеціальному сайті bookcrossing.net.ua і повідомивши всім, де можна її знайти.
При реєстрації книги на сайті їй привласнюється ідентифікаційний номер, а також пропонується перелік вільних місць, де можна її залишити. Найчастіше книги тимчасово «мешкають» в кафе, на станціях метро тощо.

Щоб відстежувати переміщення своєї книжки, потрібно написати на ній ідентифікаційний номер і адресу своєї електронної пошти. Тоді той, хто знайде книгу, зв’яжеться з вами і ви зможете обговорити прочитане. Правда, ніхто не застрахований від того, що книга потрапить до рук людини, яка не знає про буккросинг і ви вже не дізнаєтесь подальшу долю своєї книги.

Активні прихильники буккросингу стверджують, що це одне із найбільш цікавих і корисних явищ сучасності.


title: Презентація на тему «Прожитковий мінімум» (варіант 1)

text:
Прожитковий мінімум
Підготувала
учениця 11 – А класу
Джура Аліна

    Прожитковий мінімум — вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум
Фізіологічний
Соціальний

Фізіологічний мінімум — це вартісне вираження матеріальних цінностей, дуже необхідних для її існування. В світовій практиці він становить 85—87 % загального прожиткового мінімуму, а решта припадає на соціальну частину — певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя.

      В Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи:
    для дітей віком до 6 років;
    для дітей віком від 6 до 18 років;
    для працездатних осіб;
    для осіб, які втратили працездатність.
Структура прожиткового мінімуму в Україні

         Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

       Законом України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що набори продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг для визначення прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення необхідно переглядати не рідше одного разу на п’ять років. Проте на цей час для визначення прожиткового мінімуму й надалі діють набори, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2000 № 656. Таким чином, споживчий кошик в Україні не переглядався вже 13 років.
Що входить в денний  прожитковий мінімум однієї людини
Цибуля ріпчаста - 78 г
Картопля - 340 г
 Ковбаса варена 1-й сорт - 1 г
 Яйця - 0,4 шт
 Масло вершкове - 7 г
Маргарин - 11 г
 Яловичина 1-ї категорії - 23 г
Курка  - 48 г
 Сир нежирний - 27 г
 Риба свіжа - 32 г
        Міняти верхній одяг перебачається лише раз на 2,5 року, 6 пар взуття цілком повинно вистачити на 3,2 року, а на розваги потрібно витрачати не більше 5% від доходів, що надходять.
Структура споживчого кошика в Україні (за даними Держкомстату)
Боротьба з бідністю завжди була актуальною темою. Бідність як глобальне соціальне явище існує в усіх країнах світу, і Україна – не виняток.

ПРИЧИНИ БІДНОСТІ:
• низький рівень соціальних стандартів і гарантій (занижений розмір прожиткового мінімуму, відтак, і мінімальної зарплати, розмірів державної соцдопомоги, застосування в законодавстві показника «рівень забезпечення прожиткового мінімуму»);
• недосконала податкова система (великий розрив між сплатою податків багатими та бідними громадянами; відсутність неоподатковуваного мінімуму на доходи громадян, що призводить до суттєвої податкової дискримінації стосовно працюючих громадян; податкова дискримінація в оподаткуванні трудових доходів у вигляді зарплати порівняно з оподаткуванням нетрудових доходів);
• заборгованість із виплати заробітної плати;
• високий рівень безробіття серед молоді та осіб передпенсійного віку.

Прожитковий мінімум згідно закону в 2013 році складає:
для працездатних осіб:
з 1 січня – 1147 гривень,
з 1 грудня – 1218 гривень;
в середньому на одну особу:
з 1 січня – 1108 гривень,
з 1 грудня – 1176 гривень;
для дітей віком до 6 років:
з 1 січня – 972 гривні,
з 1 грудня – 1032 гривні;
для дітей віком від 6 до 18 років:
з 1 січня – 1210 гривень,
з 1 грудня – 1286 гривень;
для непрацездатних осіб:
з 1 січня – 894 гривні,
з 1 грудня – 949 гривень.

       У ході багатьох обговорень були запропоновані конкретні шляхи розв’язання проблеми, а саме: перегляд споживчого кошика відповідно до його вартості в існуючих цінах, ухвалення закону, яким встановити методику його розрахунку, визначити структуру місячного (річного) споживання людини або сім’ї, врегулювати розрахункові та реальні рівні споживання.
           За результатами дискусії профспілки, роботодавці та науковці домовилися провести спільну роботу щодо напрацювання пропозицій з удосконалення методики обчислення прожиткового мінімуму.

Висновки
Отже, прожитковий мінімум як державний соціальний стандарт застосовується для:
загальної оцінки рівня життя в Україні;
встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком;
формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.
Сума грошей, яка необхідна
для мінімуму  постійно
змінюється разом зі змінами
цін на продуки, послуги, інші
товари.

Рекомендовані джерела
Прожитковий мінімум  затверджено законами України.

Кінець!


title: Презентація на тему «Банківське право України»

text:
Банківське право України
Банківська система України
Ба́нківська система України — це складова економічної системи держави, що включає в себе Національний банк України, інші банки (резиденти та нерезиденти, зареєстровані у встановленому законодавством порядку на території України) та небанківські фінансові установи, виключною діяльністю яких є прийняття вкладів, розміщення кредитів або ведення рахунків клієнтів, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, банківську інфраструктуру, а також зв'язки та взаємини між ними
Особливе місце в банківській системі України займае Національний банк України.

НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.Національний банк у межах своїх повноважень сприяє стабільності банківської системи.НБУ визначає та проводить грошово-кредитну політику, монопольно здійснює емісію гривні та організовує готівковий грошовий обіг, виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування та ін.
Національний банк виконує такі функції:
1) визначає та проводить грошово-кредитну політику;
2) монопольно здійснює емісію національної валюти України та організує її обіг;
3) встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна;
4) здійснює банківське регулювання та нагляд;
5) веде Державний реєстр банків, здійснює ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках;
6) представляє інтереси України в центральних банках інших держав, міжнародних банках та інших кредитних установах, де співробітництво здійснюється на рівні центральних банків;
7) здійснює валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті;
8) здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій;
9) забезпечує накопичення та зберігання золотовалютних резервів та здійснення операцій з ними та банківськими металами;
10) аналізує стан грошово-кредитних, фінансових, цінових та валютних відносин;

Банки України
Ба́нк - кредитно-фінансова установа, яка здійснює грошові розрахунки, акумулює грошові кошти та інші цінності, надає кредити та здійснює послуги за фінансовими операціями.

Станом на 1 серпня 2012 року в Україні, за даними Нацбанку України, налічується 177 діючих комерційних банків, з яких 21 знаходяться у стадії ліквідації. Станом на липень 2013 року, загальні активи всіх банків складають 1 трильйон 169 мільйонів гривень.[1] За 2012 рік, загальний прибуток всіх банків склав 4,9 мільярдів гривень
Найбільші українські банки(за загальними активами)

20 найбільших українських банків (за загальним прибутком)
Серед банків ,що існують в Україні,є універсальні та спеціалізовані .
Інвестиційні та інноваційні банки спеціалізуються на акумуляції коштів на тривалі строки, в т.ч. за допомогою випуску облігаційних позик. Серед активних операцій виділяються довгострокові кредити.
Облікові і депозитні банки спеціалізуються на здійсненні короткострокових кредитних операцій (3-6 місяців) по залученню та розміщенню коштів. У загальній сумі активних операцій велику питому вагу займають кредитні та облікові операції з короткостроковими комерційними векселями.Ощадні банки будують свою діяльність за рахунок залучення дрібних вкладів на певний термін. Серед активних операцій домінують вкладення в іпотеки під заставу житлових будівель та інші цінні папери, а також кредитування населення.Іпотечні (земельні) банки здійснюють кредитні операції по залученню та розміщенню коштів на довгостроковій основі під заставу нерухомого майна. Залучають кошти шляхом випуску іпотечних облігацій.
Банкам забороняється діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі (за винятком реалізації пам'ятних, ювілейних і інвестиційних монет) та страхування, крім виконання функцій страхового посередника.
 Для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті.
Банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.
 Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебетові і кредитові платіжні інструменти, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Ба́нківська таємни́ця
 Ба́нківська таємни́ця— інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту.
   Банківською таємницею, зокрема, є:
відомості про банківські рахунки клієнтів;
операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;
фінансово-економічний стан клієнтів;
системи охорони банку та клієнтів;
інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи — клієнта, її керівників, напрями діяльності;
відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

Банківський нагляд
Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.
Під час здійснення банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Ліквідація банків
Національний банк України зобов'язаний відкликати ліцензію та ініціювати процедуру ліквідації банку, якщо банк-боржник не спроможний виконати свої зобов'язання, відповідно до рішення суду про примусове стягнення протягом шести місяців і якщо за цей час не досягнуто домовленостей щодо реструктуризації визначеного боргу.
Ліквідатора призначає орган, який ініціював рішення про ліквідацію. Ліквідатор приступає до виконання своїх обов'язків негайно після відкликання банківської ліцензії.

Презентацію підготовила учениця 11-б класу.Куліковська Ірина Дякую за увагу.


Презентація на тему «Договор займа и кредита»


Презентація на тему «Живопис» (варіант 6)