title: Презентація на тему «Кіномистецтво» (варіант 6)

text:
Кіномистецтво
Створення перших фільмів
У 1895 році два французи, брати Огюст і Луї Люмьер, представили публіці свій кінематограф, що дав ім'я новому виду мистецтва. Ще кілька років кіно для багатьох залишалося дивиною, яку показували на ярмарках і в мюзикхолах.
«Прибуття потягу на вокзал Ла-Сьота» - документальний короткометражний фільм1896 року, один з перших фільмів, знятих і публічно показаних братами Огюстом і Луї Люм'єр.

Першопрохідником був і француз Жорж Мельєс, чий знаменитий фільм "Подорож на Місяць" (1902) розкрив найбагатший потенціал кінокамери в створенні всіляких трюків і спецефектів.
«Подорож на місяць» 1912р.
У фільмі «Велике пограбування поїзда» (1903) Эдвін С. Портер, вперше застосував "паралельний монтаж" - поперемінний показ двох подій, що відбуваються в деякий час.
До 1910 р. у Європі й Америці діють уже тисячі кінотеатрів.
Але по-справжньому більшим бізнесом кіно стало після 1912 р., коли побачили світло перші художні фільми,  що тривали годину і більше ( замість колишніх 15-16 хвилин). Піонерами в такому кіно стали італійці, що випустили в 1912 р. фільм "Камо грядеші".
Дэвід Уорк Гріффіт

Фільми "Народження націй" (1915)
і "Нетерпимість" (1916),
не уступаючи італійським епічним бойовикам у видовищності, далеко перевершували їх за художньою вартістю. Їхнім режисером був перший визнаний геній кінематографа американець Д. У. Гріффіт.
Роблячи складні картини на серйозні теми, Гріффіт застосовував паралельний монтаж, знімав одну сцену декількома камерами з різних точок і вільно переміщав камеру слідом за дією. Фільми Гріффіта показали, що кіно - це могутня політична й моральна сила, здатна втручатися в складні соціальні проблеми.
Голлівуд
Кіновиробництво розпочалось в Лос-Анджелесі в 1906, а перша голлівудська студія була заснована компанією Кентавр у 1911 році.
У чотирьох основних кінокомпаній «Paramount», «Warner Bros.», «RKO Pictures» і «Columbia» були студії в Голлівуді.
1923 року на схилі гори Маунт-Лі в Лос-Анджелесі  з’явився знаменитий напис. Спочатку він мав інший вигляд – «Hollywoodland». Нинішній запис асоціюється зі світом кіно, хоча спочатку він був рекламою нового житлового району.
Незабаром пануючі позиції в кінобізнесі захопили не скільки великих студій, зокрема "Юніверсал Пікчерс" і "Уорнер Бразерс". Перша світова війна паралізувала європейську кіноіндустрію, давши Голівуду шанс вирватися вперед і завоювати глядача майже у всьому світі.
Усі фільми тоді були "німими", оскільки ще не було ефективного способу сполучати на плівці репліки акторів з їхніми діями. На екрані з'являлися пояснювальні титри, а сеанс звичайно йшов під акомпанемент піаніста (тапера).
Чарлі Чаплін
Культовою постаттю «німого» кіно впродовж багатьох років залишався неперевершений Чарлі Чаплін.
Він грав ролі, писав сценарії, продюсував власні фільми. Чаплін був одним з класиків ери німого кіно.
Кадр з фільму «Золота лихоманка»1925 року
«Великий диктатор» — перший повністю звуковий фільм у творчості Чапліна
Шаленою популярністю користувалися Мері Пікфорд та Дуглас Файрнберкс
Прихід звукового кіно
Незважаючи на все багатство візуальних приймань, німе кіно залишалося занадто неповоротким у розвитку сюжету й спрощеним у характеристиці персонажів. Тому майже відразу після виходу фільму "Співак джазу" (1927) із синхронізованою музикою й діалогами настав кінець епохи "Великого німого". Почалося століття звукового кіно.
Такі «зірки» Голлівуду 30-х років, як
Кларк Гейбл
Вів’єн  Лі
Гері Купер
стали ніби магнітами, що притягували режисерів, меценатів і мільйони глядачів.
Завдяки неперевершеній грі К. Гейбла і В. Лі «Віднесені вітром» (1939) став найзнаменитішим фільмом Голівуду про кохання.
Славу французькому кіно принесли режисери Жан Ренуар( фільм «Правила гри»), Жульєн Дювів’єн, Марсель Карне.
У Радянському Союзі творили Олександр Довженко («Арсенал», «Земля», «Звенигора», «Щорс»),
Сергій Ейзенштейн( «Панцирник «Потьомкін»», «Олександр Невський»).
«Зірками» радянського кіно
30-х рр. були
Любов Орлова
Микола Черкасов
Марина Ладиніна
У Німеччині помітним явищем кіно були режисери

Фріц Ланг ( «М», або «Вбивця», «Нібелунги»)
Фрідріх Мурнау («Остання людина»)


title: Презентація на тему «Безробіття» (варіант 5)

text:
Безробіття
Виконала:
Учениця 11 класу
Міралієва,М
Безробіття не може бути доцільним ні в економічному, ні в соціальному плані, оскільки його зростання створює цілий комплекс проблем: скорочується купівельна спроможність населення, бюджет втрачає платників податків, підприємство - персонал. Зростають ризик соціального напруження, додаткові витрати на підтримку безробітних.
Безробіття вважається, з одного боку, важливим стимулятором активності працюючого населення, а з іншого - великим суспільним лихом. Всі країни світу прикладають багато зусиль для подолання безробіття, але жодній ще не вдалося ліквідувати його повністю. Взагалі експерти Міжнародної організації праці вважають, що найближчими роками в середньому в світі рівень безробіття досягне 10% і повністю ліквідувати його не зможе жодна країна.
Причини безробіття:
Структурні зрушення в економіці, що виражаються у впровадженні нових технологій, згортанні виробництва в традиційних галузях, закритті технічно відсталих підприємств. Це призводить до скорочення зайвої робочої сили.
 Економічний спад чи депресія, що змушують роботодавців знижувати потребу у всіх ресурсах, у тому числі і трудових.
Економічна конкуренція, зокрема на ринку праці.
Політика уряду в галузі оплати праці: підвищення мінімального розміру заробітної плати збільшує витрати виробництва і тим самим знижує попит на робочу силу.
 Сезонні зміни в рівні виробництва в окремих галузях економіки.
Зміни в демографічній структурі населення, зокрема зростання чисельності населення в працездатному віці збільшує попит на працю і, отже, зростає імовірність безробіття
Сучасні теорії ринку праці розрізняють такі типи безробіття у залежності від причин вивільнення робочої сили:
природне;
вимушене
Природне безробіття набуває форми добровільного, фрикційного, інституціонального:
 добровільне безробіття виникає внаслідок того, що деякі працівники не хочуть працювати за пропоновану їм зарплату, але приступили б до роботи, якби плата була вищою;
 фрикційне безробіття пов'язане з постійним рухом населення з одного регіону в інший, із зміною професій
 інституціональне безробіття породжується самою будовою ринку робочої сили, факторами, які впливають на попит і пропозицію робочої сили.
Вимушене безробіття - це безробіття, коли людина в працездатному віці не працює з незалежних від неї причин, вона може і хоче працювати, має достатню кваліфікацію, шукає роботу але не може знайти її, бо немає вільних робочих місць.
 плинне безробіття - це частина промислової резервної армії праці, яка то позбувається роботи, то знову знаходить її;
  приховане безробіття - це витіснення дрібного виробництва великим і розорення маси дрібних селянських виробників;
 застійне безробіття - це явище, коли частина працездатного населення живе випадковими заробітками. Застійне безробіття охоплює найстійкіший контингент безробітних - бідних, бродяг, бомжів та ін;
Україна стала однією з країн, які найбільше постраждали від фінансово-економічної кризи. Це сприяло загостренню низки проблем, зокрема вплинуло на зростання рівня безробіття. Безробіття є негативним соціально-економічним явищем, оскільки зумовлює скорочення купівельної спроможності населення, зменшує кількість платників податків, приводить до зростання ризику соціального напруження та виникнення додаткових витрат на підтримку безробітних.


Презентація на тему «Конфлікт і шляхи його подолання» (варіант 3)


title: Презентація на тему «ООН» (варіант 2)

text:
ООН
Правонаступниця Ліги Нації чи нове об’єднання
ООН
Ліга Націй
Структура ООН та Ліга Націй
Ліга Націй
1)Асамблея Ліги Націй
2)Рада Ліги Націй
3)Генеральний секретаріат Ліги Націй

ООН
1)Генеральна Асамблея ООН
2)Рада Безпеки ООН
3)Економічна і Соціальна Рада ООН
4)Секретаріат ООН
5)Міжнародного Суду юстиції ООН

Статути
ООН:
Гуманістичні ідеї
Перш за все – безпека кожної людини
Ліга Націй:
Безпека кожної країни
Збереження миру у світі

Передача активів
Після розпаду Ліги Націй Велика Британія та Франція внесли як частку установчого фонду фінансові активи раніше згаданої організації. Внеском в установчий фонд ООН нових членів організації стали фізичні активи, викуплені у Ліги Націй.
Невдачі Ліги Націй
Захоплення Маньчжурії (1931–1933)
Італійська агресія відносно Ефіопії (1935-1936)
Громадянська війна в Іспанії (1936-1939)
Миротворчі заходи ООН
Миротворці ООН в Еритреїці
Миротворці ООН допомогають в школі Порт-о-Пренсе, Гаїті.
Миротворці ООН в Сомалі


title: Презентація на тему «Японська церемонія чаювання»

text:
Виконала:ліцеїстка ІІІ-І курсуГринюк Ольга
Японська церемонія чаювання
Чайна церемонія - перетворений на ритуал процес заварювання чаю і чаювання, поширений в азійських країнах. Як правило, термін вживається стосовно японської чайної церемонії.
Однією з вершин мистецтва чаювання вважається японський ритуал.
Суть церемонії відображають чотири принципи , сформульовані її творцем вересня Рікю: ва, кеі, сей, дзяку, а саме:
Японська чайна церемонія
Повага
Гармонія
Чистота
Спокій

Гармонія – у відносинах між людьми, гармонія людини і природи, гармонія чайного посуду та манери її використання;

повага – до всіх і кожного, що виходять з щирого почуття подяки за саме існування;

чистота – фізична і духовна;

спокій – той самий душевний спокій, який приходить з розумінням перших трьох принципів, заради якого чай і заварюється.
Чайна церемонія, така багата традиціями і романтичними оповіданнями, являється, по думці японців справді мистецтвом життя, зведеним в культ. Знання її розцінюється японцями, як міра освіченості, це - свідоцтво духовної культури людин.
Овіяна численними легендами і переказами, чайна церемонія - зовсім не звичне чаювання. Вона вимагає дотримання найдрібніших деталей етикету як при приготуванні чаю, при подачі його гостеві, так і при самому питті. Це мабуть саме самобутнє мистецтво народу. Згідно легенді, вона бере свій початок з Китаю з часів першого патріарха буддизму Бодхідхарми.
Чай підносили Будді. Його пили під час релігійних ритуалів і медитацій. Ейсай в своїх творах особливо підкреслював користь чаю для збереження і зміцнення здоров'я.
Починаючи з XII в. з Китаю до Японії проникає спосіб приготування роздрібненого чаю. Звідти ж прийшов і звичай влаштовувати своєрідні розваги у формі чайних турнірів. Спочатку такі турніри проводили ченці в монастирях, причому в них брали участь і самураї.
Особливо широке поширення чайні турніри набули в XIV-XV вв. В аристократичних кругах їх влаштовували в двох'ярусних павільйонах, перший поверх яких іменувався "гостьовою терасою", а верхній - "чайним павільйоном".
Звичайно гості збиралися на першому поверсі павільйону, де їм подавалося пригощання. Після невеликого бенкету гості виходили в сад і прогулювалися по його алеях. Сади при павільйонах, де проводилися чайні турніри, були прогулянковими, а не "споглядальними". Поки гості милувалися садом, "господар" чайного турніру закінчував всі приготування. Після його запрошення гості розсаджувалися в певному порядку на ослін, покриту шкурою леопарда, а "господар" - на бамбуковий стілець.
Здавна тяною була неодмінним атрибутом зустрічей японських філософів, поетів і художників. Поступово ця процедура захоплювала і інші шари суспільства, і в XVI - XVII вв. вона стала популярною серед японської аристократії і самураїв. Чайна церемонія як мистецтво тяною оформилася у свого роду систему відпочинку від буденних турбот. В самій класичній формі вона стала відбуватися в чайних будиночках "тясіцу".
Коли всі гості випивали перший запропонований сорт напою, вносилися нові чашки і пропонувався новий сорт. Чайні турніри перетворювалися на веселі розваги.
Самий звичайний чайник, дерев'яна ложка для насипання чаю, груба дерев'яна чашка - все це робить на учасників церемонії заворожливий вплив.
Правила відносяться до аранжування квітів, кип'ятінню води, заварки чаю, розливу напою. Всі правила мають ціль: викликати відчуття природності або відчуття мистецтва тяною без штучності.
Такий класичний ритуал тяною. Зовсім природно, що це естетичне проведення часу не є частим навіть для вищих шарів японського суспільства, не говорячи вже про простих людей і проте тяною є безперечно самою різносторонньою естетичною розвагою, вплив якої помітний в кожному будинку.
Чайна церемонія – справжня екзотична пригода, незвичайний досвід пізнання себе і світу, древній метод психотерапії і просто приємний спосіб провести час і знайти рівновагу, якого нам деколи так не вистачає.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «France» (варіант 2)

text:
France.Monuments célèbres
Nadia Baranyuk
Valeria Lysyuk
Classe 10-A
Les informations de base sur la France:
France, officiellement la République française - un pays d'Europe occidentale.
 La devise de la République - «Liberté, Égalité, Fraternité», son principe - le gouvernement du peuple, par le peuple et pour le peuple.
Capital - la ville de Paris.
Le nom du pays vient de francs ethnonyme les tribus germaniques, en dépit du fait que la majorité de la population française a mélangé origine gallo-romaine et parle la langue du groupe roman.
France - une république démocratique souveraine.
Symboles de France
          Drapeau
          Armoiries

Les principales attractions de la Française:
La Tour Eiffel;
Louvre;
Arc de Triomphe;
Notre Dame de Paris;
Disneyland;
Champs-Élysées;
Versailles;
Moulin Rouge.
La Tour Eiffel
Il s'agit d'un symbole de la France. De son poste d'observation offre une vue magnifique sur Paris du vol de l'oiseau.
Louvre
Un des plus anciens musées les plus riches et dans le monde. Au cours des siècles, elle a été une forteresse, une prison, la résidence des rois de France et l'académie.
Arc de Triomphe
Monument dans le 8ème arrondissement de Paris, sur la Place Charles de Gaulle (Stars), construit en 1806-1836 par l'architecte Jean Shalgrenom par ordre de Napoléon pour commémorer les victoires de sa Grande Armée.

Notre Dame de Paris
Cathédrale chrétienne au cœur de Paris, le «cœur» géographique et spirituel de la capitale française.
Disneyland
Disneyland est devenu une nouvelle attraction pour tous les visiteurs à Paris. Ses fantastiques attractions offrent la possibilité de plonger dans l'univers des contes de fées, allez à voyager dans l'espace, à bord du sous-marin, pour éjecter de l'arme à la lune, à aller au cinéma de l'avenir avec un sentiment de présence, ou tirer sur le "roller coaster" sur les ruines d'un ancien temple.
Champs-Élysées
L'une des principales routes de la région de Paris VIII. Champs-Elysées s'étendent de la région de Concord (Concord) à l'Arc de Triomphe. Longueur de 1,915 m, largeur 71 m
Versailles
C'est l'une des villes les plus visités en France, en second lieu seulement à la capitale. Versailles est surtout connu pour son château, ancienne résidence des rois de France, a conservé la beauté originelle des palais et des parcs. C'est sans aucun doute le symbole de la puissance du royaume de France.
Moulin Rouge
"Moulin Rouge" (Red Mill) - un spectacle de variété musicale, fondée en 1889, le spectacle le plus spectaculaire et le plus excitant à Paris. Charmantes danseuses, le célèbre french cancan français et l'étonnante beauté des costumes. Le spectacle commence à 23h00 et dure environ deux heures.


title: Презентація на тему «Музика ХХ ст»

text:
Музика ХХ ст
Москаленко Анна 10-М
ХХ ст. ознаменоване відкриттям і феноменально швидким поширенням нових видів і жанрів музики, музичної творчості, розрахованих на масову аудиторію.

У 20-і рр. завойовує популярність джаз
У 50-60-і — рок.
Елвіс преслі
Він у середині 50-х рр. завоював сцену для рок-н-ролу — синтетичного напряму, який виник зі сплаву блюзу, джазу, свінгу та інших напрямів.
Його продовжувачами стали                Кліфф Річард,
 «Енімалз», «Роллінг Стоунз»
Епоху в рок-музиці ХХ ст. склала творчість «The Beatles» — квартету у складі Джона Леннона, Пола Маккартні, Джорджа Гаррісона і Рінго Старра. Почавши виступи у 1960, «хлопці з Ліверпуля» незабаром завойовують своїми піснями всі топ-позиції престижних хіт-парадів. Хоч до кінця 60-х група розпадається, пісні «Бітлз» не втрачають свіжості і користуються досі величезною популярністю.
The Beatles
   Рок-музика здобуває прихильність молоді на всіх континентах, незалежно від мови і релігії та стає символом протесту проти усталених традицій.
 Останню третину XX століття в музиці розглядають під знаком постмодерну. Якщо музика епохи модерну розглядалася, як спосіб вираження, то в епоху постмодерну музика стає видовищем, продуктом масового споживання.
Одним з видів постмодерної музики став ре́ґґі.

Ре́ґґі (ре́ґей, також ре́гі англ. reggae — МФА: ['regei]) — музичний стиль‚ що виник 1968-го року на Ямайці під впливом ритмо-мелодичних структур музики країн Карибського архіпелагу, культових пісень і Нью-Орлеанського блюзу.
Боб марлі
Культова фігура, видатний виконавець реґґі. У своїх піснях він розповідав про труднощі і щоденну боротьбу народу Ямайки, створюючи портрети людей пригноблених і обділених, але щирих, світлих, натхненних, що було невичерпним джерелом їхньої сили. Завдяки йому сонячна музика Ямайки стала невід'ємною частиною світової музичної культури.
таким чином, ХХ століття було століттям різноманітності в музиці. Музика 20-го сторіччя, точно так само, як і в попередні століття, відбивала духовний і емоційний світ людей, адже темп життя людини прискорився, став більш жорстким і напруженим.


title: Презентація на тему «Перешкоди у спілкуванні»

text:
Перешкоди у спілкуванні
Міхєєва Анастасія11-П
Що таке бар'єр спілкування?
Бар'єр спілкування - це внутрішня перешкода психологічного характеру, що заважає людині успішно спілкуватися.
Бар'єри призводять до:
 незадоволення

 міжособистісних конфліктів

стресів

непорозумінь тощо
Бар'єр негативних емоцій
 поганий настрій

 страх

провина

міжособистісні конфлікти
Мовний бар'єр
нерозуміння суті, змісту

знервованість
Бар'єр першого враження
Заважає контакту між співрозмовниками

формується неефективне ставлення до співрозмовника
Бар'єри на шляху до ефективного спілкування та напрями їх подолання
Зовнішність людини

"Фізична врода може підняти самооцінку, рівень вимог і взагалі дати людині позитивне бачення світу, що сприяє успіху в найрізноманітніших галузях". С. Рей, відомий американський психолог
"Особистість є завжди продуктом біосоціальних умов, яка завдячує своїм виникненням біологічному впливу, отриманому від батьків, та соціальним умовам оточуючого середовища".
Вираз очей та обличчя
"Уста висловлюють думку людини, а обличчя – думку природи".

(А. Шопенгауер)
Інтелект
Мотиваційний бар'єр
Моральний бар'єр
Емоційний бар'єр

"Не змінюються лише наймудріші та найдурніші"

(Конфуцій)


Презентація на тему «Постіндустріальне суспільство»


title: Презентація на тему «Italian Republic»

text:
 Italian Republic
Venice. Pluses and minuses.
Italy is considered to be a major European power able to exert its influence on a global scale with membership in prominent institutions or groups such as the UN, the EU, the NATO the Union for the Mediterranean, the Latin Union, the Council of Europe. On 1 July 2014, Italy replaced Greece as the seat of the Presidency of the Council of the European Union.

Italy is known for its considerable architectural achievements, such as the construction of arches, domes and similar structures during ancient Rome, the founding of the Renaissance architectural movement in the late-14th to 16th centuries. Architecture is one of the advantages of the city
The city is located on 117 small islands in the Venetian lagoon of the Adriatic Sea. There are many channels. Many of stagnant water, so often there stinks. The streets are crowded. This city tourists. Water transport. For me it's all minuses.
To be a tourist in this place must have a lot of money. expensive hotels, meals and accommodation. It is also minuses
The city draws its action. Are many different holidays. For example Venice Carnival. This is great, nice action, which involves many people and characters.


title: Презентація на тему «Сучасні українські рок-групи» (варіант 1)

text:
Презентація на тему «Сучасні українські рок-групи»
Підготувала: Климчук Д.
Учениця 11-А класу

Українська рок-музика виникла в кінці 60-х років на хвилі відлиги у суспільному житті і була представлена творчістю аматорських біґ-бітових та ритм-н-блюзових команд. На початку 70-х років їх або загнали в підпілля, як наприклад, гурти «Еней» або Гуцули, — або перетворили на професійні ВІА як-от: «Арніка», «Ореол». Друга хвиля українського року (кінець 70-х—початок 80-х) частково виїхала до РСФСР: «Діалог», «Крок», «Друга половина», «Інтерв'ю», «Зимовий сад», «Галактика», «Лабіринт». Утретє український рок відродився в епоху перебудови. По хвилі ейфорії, економічні негаразди загнали рокерів назад до клубів, але рух тримався на зусиллях окремих ентузіастів та декількох комерційно успішних гуртів (ВВ, Брати Гадюкіни, Океан Ельзи тощо). Нині український рок перебуває у стані росту на рівні зі світовими тенденціями.
Концерти «стадіонних» масштабів  відбуваються за рахунок комерційних та фестивальних чинників. За десяток минулих років до України завітали практично усі значні комерційно рок-зірки, від Deep Purple до U2, це було значним стимулом для розвитку рок-культури, зокрема, за рахунок виступів українських виконавців «на розігріві» всесвітньо-відомих, наприклад, Qarpa перед концертом Marilyn Manson.
В Україні проводиться ряд фестивалів рок-музики. Це — «Тарас Бульба», «Рок-екзистенція», «Рок Січ», «Чайка», «Мазепа-фест», «Славське Рок». Рок-музика звучить також на молодіжних фестивалях «Нівроку», «Фортеця», «Гніздо», фольк-рокова музика звучить на фестивалях «Шешори», «Країна мрій».
Оскільки сучасна рок-музика постійно розгалужується на різноманітні напрямки аж до правила «нова команда – новий стиль», серед усіх українських підстилів варто навести такі приклади: Біла Вежа.
«Біла Вежа» — український рок-гурт, що грає хард-рок та хеві-метал.

2002 — початок творчої діяльності гурту, приблизно у січні 2002 з'являється назва «Біла Вежа». Перший концерт групи відбувся восени 2002 року, у приміщенні ДК Київського національного економічного університету за участі гуртів «Venator», «Трутні» (та багатьох інших).
«Друга ріка»
«Друга Ріка» (інколи Dруга Ріка та 2R) — український рок-гурт, створений на початку 1996 року. Групу заснував Віктор Скуратовський, Валерій Харчишин та Олександр Барановський 1995 року. Перші репетиції групи, який отримав назву «Second River», проходили в приміщенні Житомирського педадогічного інституту, де й відбувся їх перший виступ. У 1998 році, під час підготовки до фестивалю «Червона рута—1999» назву було змінено на «Друга Ріка».
Учасники:
Валерій Харчишин (вокал, труба),
Віктор Скуратовський (бас-гітара),
Олександр Барановський (гітара),
Сергій Гера (клавіші),
Олексій Дорошенко (ударні), Сергій Беліченко (гітара).
Океа́н Е́льзи (або скорочено — О. Е.) — культовий український рок-гурт, створений 12 жовтня 1994 року у Львові. Лідером та вокалістом гурту є Святослав Вакарчук.
Публіка та критики неодноразово визнавали «Океан Ельзи» найкращим рок-гуртом та найкращим live-гуртом СНД та Східної Європи. Усього на території України та Росії продано понад мільйон дисків ОЕ.
Теперішні учасники:
Святослав Вакарчук — вокал (1994 — до сьогодні)
Денис Глінін — ударні (1994 — до сьогодні)
Денис Дудко — бас-гітара (2004 — до сьогодні)
Мілош Єліч — клавішні (2004 — до сьогодні)
Владімір Опсеніца — гітара (сесійний музикант, 2013)
Цікаві факти:1)«Океан Ельзи» ніколи не братиме участі у конкурсах і фестивалях, тобто у заходах, де учасники змагаються за місця (наприклад, «Євробаченні»). Такий принцип гурт ухвалив ще на початку існування, після розчарування на одному з фестивалів, де «ОЕ» лідирував від початку аж до виступу останнього колективу, який переміг, а «Океан» посів лише друге місце.2)Теми пісень гурту звучать у першому українському анімаційному мультсеріалі «Лис Микита» і в дитячому фільмі «Прикольна казка».
«С.К.А.Й.» — український музичний гурт. Групу засновано 2001 року у Тернополі. Колектив випустив три студійні альбоми, побував у гастрольному турне по містах України, Росії, Білорусі. С.К.А.Й. взяв участь у таких фестивалях як Перлини сезону, Таврійські ігри, Червона рута (третя премія у галузі рок-музики). У 2008 році С.К.А.Й. провів всеукраїнський тур спільно з гуртом MLLM. Гурт входить до низки найпопулярніших рокових гуртів в українському шоу-бізнесі.
Склад:

Собчук Олег — вокал, гітара.
Грищук Олександр — гітара, бек-вокал.
Недашковський Сергій — ударні.
Рудницький Юрій — бас.
Мозіль Юрій — клавішні.
PanKe Shava (ПанКе Шава) — український рок-гурт, заснований 2008 року у Львові фронтменом гурту "Повітряний змій" Тимофієм Мороховцем.Гурт декілька разів змінював склад та своє місцерозташування - перемістившись зі Львова до Полтави, та зараз базується у м. Київ. Гурт бере участь у соціальних проектах, регулярно проводить музичні програми у вищих навчальних закладах, організовує благодійні концерти як добровільний внесок в культурний розвиток молоді, бере участь у реалізації програм, спрямованих на пропоганду здорового способу життя серед молоді, виховання культурно-моральних цінностей, профілактику негативних явищ в суспільстві, таких як наркоманія і алкоголізм.
Теперішні учасники:
Тимофій Мороховець — вокал, гітара
Катя Перекопська — скрипка
Павло Гвоздецький — клавішні, вокал
Вадим Полторак — бас-гітара, бек-вокал
Андрій Ващенко — барабани
Нікіта Перекопський – труба
Також є багато інших рок-гуртів:1. Dub Buk (Націонал-соціалістичний блек-метал)2. PICK-UP (рок)3. Воплі Відоплясова (етно-рок)4. Кам'яний Гість (фолк-рок, рок)5. Мотор'ролла (хард-рок, хеві-метал)6. Platina (рок, мелодійний рок, поп-рок)7. Полинове Поле (Готичний метал)8. Трутні, (хард-рок)9. Фліт (панк-рок)10. Холодне Сонце (готичний рок).

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Thomas Gainsborough» (варіант 2)

text:
Thomas Gainsborough
Portrait of a Lady in Blue
The painting is in the collection of Collection of A. Z. Khitrovo, St Petersburg, 1912
Mrs. Richard Brinsley Sheridan (1785–86)
Mr. and Mrs. Robert Andrews, (c. 1748–1750)
Cottage Girl with Dog and pitcher (1785)
The Painter`s Daughters Chasing a Butterfly, (1756)
Two Daughters with a Cat (c. 1759)
The Artist`s Daughters, Molly and Peggy (1760)
Self-Portrait (1754)
Portrait of Georgiana Cavendish, Duchess of Devonshire (1757-1806)
Thank you for your attention !
By Anastasia Grucik & Ivanna Dmitruk


title: Презентація на тему «Театр кабукі» (варіант 1)

text:
Виконала: ліцеїстка ІІІ-І курсуГринюк Ольга
Театр кабукі
Кабукі (яп. 歌舞伎, букв. «пісня, танець, майстерність») — один з видів традиційного театру Японії. Становить синтез співу, музики, танцю і драми, виконавці використовують складний грим і костюми з потужним символічним навантаженням.
Будинок театру Кабукі у Ґіндзі, Токіо.
Жанр кабукі утворився в XVII столітті на основі народних пісень і танців. Початок жанру поклала Окуні, служниця святилища Ідзумо Тайся, котра у 1602 р. стала виконувати новий вид театралізованого танця у висохлому руслі ріки неподалік Кіото. Жінки використовували жіночі та чоловічі ролі в комічних п'єсках, сюжетами яких були випадки з повсякденного життя.
Зародження
Новий жанр швидко став популярним, Окуні навіть запрошували виступати перед Імператорським двором. На гребні успіху нового виду театрального мистецтва почали виникати конкуруючі трупи, що дало початок зародженню театра кабукі, як сполучення драматичного і танцювального мистецтва, в якому всі ролі виконувалися жінками.
Дещо груба і, навіть, шалена атмосфера театральних вистав кабукі привернула до себе увагу сьоґунату Токуґава, і в 1629 році, у цілях збереження суспільної моралі, жінкам було заборонено виступати на сцені. Деякі історики ввжають, що уряд також був занепокоєний популярністю вистав, що вивітлюючих життя звичайних людей, а не героїв давнини, і скандалами, зв'язаними з кабукі, у які були втягнені деякі урядовці.
Період з 1629 по 1652
Через велику популярність кабукі, місце жінок-виконавиць ролей зайняли юнаки. Разом з цим змінився і характер вистав — більше уваги приділялося драматичному мистецтву, ніж танцю. Однак, це мало вплинуло на моральну сторону вистав, до того ж хлопці-актори були не менш доступні для публіки, ніж їх попередниці. Вистави часто припинялися бешкетами, що зумовило сьоґунат заборонити виступи юнаків на сцені кабукі в 1652 році.
З 1653 р. в трупах кабукі могли виступати тільки зрілі чоловіки, що спричинило розвиток витонченого, глибоко стилізованого виду кабукі — яро-кабукі (яп. 野郎歌舞伎, яро: кабукі, «шахрайський кабукі»). Ця метаморфоза відбулася під впливом також популярного в той час в Японії комічного театра кьоґен.
«Чоловічий» період
Практично до сьогодні всі ролі кабукі виконуються чоловіками. Актори, які спеціалізуються на виконанні жіночих ролей називаються онаґата або ояма (яп. 女形, «[актори] жіночого стилю»). Два інших стилю виконання називаються араґото (яп. 荒事, «грубий стиль») і ваґото (яп. 和事, «м'який, гармонійний стиль»). Серед акторів кабукі існують справжні театральні династії, які спеціалізуються на певних стилях гри.
Поки японська культура пристосовувалась до відсутності національної ізоляції, актори уживали всі заходи для збільшення зацікавленості до кабукі серед вищих верств суспільства і для пристосування традиційного театрального жанру до сучасних смаків. Заходи ці завершилися успіхом — одного разу вистава театра було дана імператору Мейдзі.
Сцена в театрі кабукі має своєрідну будову. Її авансцена ханаміті (яп. 花道, букв. «цквіткова стежка»), якою актори виходять на сцену та з неї під час театрального дійства, розташована просто у глядацькому залі. Театри кабукі були покращені технічно, отримали сцени, що обертаються, механічні люки, що з'явилися у XVIII столітті, і т. д., що значно підвищили эфектність театральних вистав.
Елементи кабукі
Важливими особливостями кабукі є «мова поз», міе, за допомогою якого актор виводить на сцені свого персонажа; грим кесьо,який привносить необхідну стилістику персонажу, роблячи його легко впізнаним навіть для не досвідчених у театральному мистецтві глядачів.
Рисова пудра використовується для білої основи гриму, в той час як кумадорі увиразнює або підсилює риси обличчя актора, для створення «маски» тварини або надприродної істоти.
Театр кабукі у теперішній час складається із трьох типів вистав:
Дзідаі-моно (яп. 時代物) — «історичні» п'єси, створені до періоду Сенґоку
Сева-моно (яп. 世話物) — «простонародні», створені після періоду Сенґоку
Сьоаґото (яп. 所作事) — танцювально-драматичні п'єси.
Дякую

за увагу!


Презентація на тему «Габрієль Гарсія Маркес» (варіант 6)


title: Презентація на тему «Романтизм» (варіант 8)

text:
Презентація на тему: Романтизм та його представники
Роботу виконала: учениця 9 класу  Таганчанської ЗОШ Майстренко ІринаВчитель: Мінченко Ніна Петрівна
-2014-

 Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Туристичні перлини Німеччини та Великобританії»

text:
Туристичні перлини Німеччини та Великобританії
Лондонське око (London eye)
Лондонське Око (англ. London Eye) — одне з найбільших оглядових колес у світі. Розташоване у Лондоні(Великобританія).З висоти 135 метрів (приблизно 45 поверхів) відкривається панорама практично на все місто. Колесо огляду — проект архітекторів Девіда Маркса і Джулії Барфілд , що переміг на конкурсі проектів споруд на честь настання другого тисячоліття. Втілення проекту в життя зайняло шість років.Після його спорудження в 1999 році і до 2006 року воно було найвищим оглядовим колесом у світі.З 20 січня 2011 року, його офіційна назва EDF Energy London Eye.
Стіна(вал) Адріана
Адріанів вал (лат. Vallum Aelium, англ. Hadrian's Wall) — потужне укріплення на території Британії збудоване за імператора Адріана (* 76, † 138) у 117–138 роках. Стіна Адріана була збудована з каміння різних розмірів: від сучасної цеглини до величезних брил. Більша частина валу збереглася до нашого часу, особливо середній відтинок, що знаходиться серед вражаючого ландшафту. Адріанів вал — улюблене туристичне місце в Північній Англії. 1987 року його проголошено пам'яткою Світової спадщини ЮНЕСКО. З валу відкривається чудовий вид на прилеглу місцевість.
Біг Бен
Біг-Бен (англ. Big Ben - Великий Бен) — найбільший із дзвонів у механізмі годинника башти Єлизавети у Лондоні. Часто Біг-Беном називають також і сам годинник, а також годинникову вежу, що є частиною архітектурного комплексу Вестмінстерського палацу, де розташовується відновлений після пожежі 1834 року британський парламент.
Лондонський Тауер
Лондонський Тауер (англ. the Tower, Tower of London) — укріплення, побудоване на північному березі ріки Темза, історичний центр міста Лондон. Одне з найстаріших історичних споруд Великобританії, що довгий час слугувало резиденцією англійських монархів. Сьогодні Тауер є одночасно пам'ятником історії та музеєм, включеним в список об'єктів, що належать до всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.
Бранденбурзькі ворота
Бранденбурзькі ворота (нім. Brandenburger Tor) — архітектурна пам'ятка в Берліні (Німеччина). Автор проекту Карл Готтард Ланґганс. Будівництво тривало протягом трьох років (1788—1791), висота становить 20 метрів. Це перша споруда міста в стилі німецького класицизму. Створена вона за зразком Пропілей афінського Акрополя. Увінчує ворота шестиметрова бронзова квадрига (скульптор - Іоганн Готфрид Шадоу), якою управляє богиня перемоги Вікторія. Брандербурзькі ворота мали на меті персоніфікувати міць пруської армії.
Кельнський собор
Ке́льнський собо́р (нім. Kölner Dom, офіційно Hohe Domkirche St. Peter und Maria) — римо-католицька церква в Кельні,Німеччина. Тут знаходиться осідок архиєпископа Кельнського, а парафія підпорядковуєтся адміністрації Кельнської архидієцезії. Він відомий як пам'ятник християнства та Німецького католицизму зокрема, готичної архітектури і тривалої віри, і стійкості людей міста в якому він стоїть. Він присвячений Святому Петру іПресвятій Діві Марії. У ньому теж зберігаються мощі Трьох Царів та Святої Ірмґардіс. Собор входить до Світової спадщини, один з найвідоміших архітектурних пам’ятників у Німеччині, та найзнаменитіша пам’ятка Кельна
Скелі Рюген
Мюнхен
Мю́нхен (нім. München) — місто на річці Ізар на півдні Німеччини, у федеральній землі Баварія. Вільне місто (нім. kreisfreie Stadt), яке одночасно є столицею Баварії та адміністративного округу Верхня Баварія.Назва міста походить від давньоверхньонім. Munichen — «у ченців». Населення Мюнхена — 1402455 осіб. Таким чином, Мюнхен є найбільшим містом Баварії і третім, після Берліна та Гамбурга, містом Німеччини. В Мюнхені знаходиться уряд Баварії, уряд області Верхня Баварія, а також уряд мюнхенського округу.
Дякую за увагу
ПІДГОТУВАВ УЧЕНЬ 10-Б КЛАСУ СЗШ№68 М.ЛЬВОВА КОШЛО МАРКІЯН


title: Презентація на тему «Фламандський і голландський живопис» (варіант 3)

text:
Фламандський і голландський живопис.
Виконала:
Учениця 11-Б класу
Київської гімназії № 287
Єфіменко Злата
Пітер Пауль Рубенс
1577-1640
Пітер Пауль Рубенс
Пі́тер Па́уль Ру́бенс  — фламандський живописець, один з найвизначніших представників епохи бароко.

Полотна Рубенса можна розділити на три категорії: ті, які він малював сам, ті, які він малював частково, зазвичай руки й обличчя, та ті, які були намальовані під його загальним керівництвом. Як було заведено в ті часи, він мав велику майстерню, в якій працювали числення підмайстри й учні. Деякі з них, наприклад Антоніс ван Дайк теж стали славетними художниками. Рубенс також запрошував для виконання певних деталей великих композицій, таких як тварини й натюрморти, спеціалістів, таких як Франс Снейдерс або Якоб Йорданс.

Зняття з хреста
Персей та Андромеда
Поставлення хреста
Полювання на левів
Автопортрет з дружиною
і сином
Портрет камеристки
Портрет
Олени Фоурмен
з дітьми
Чотири філософи
Автопортрет
З домашньої колекції Рубенса в Антверпені
Автопортрет
з Ізабеллою Брант
Рембрант Хармес ван Рейн
1606-1669
Рéмбрандт Гáрменсон ван Рейн
Рéмбрандт Гáрменсон ван Рейн  — нідерландський художник, офортист доби бароко.

З 1629 до 1669 майстер написав близько 60 автопортретів. Спадок майстра близько 600 картин, 300 офортів, 2000 малюнків.

Відомо, що Рембрандт утримував велику майстерню і мав багато учнів та помічників. Його слава була такою, що поважні особи, відвідуючи Амстердам, прагнули купити його картини, і він би з радістю виконував власноруч стільки замовлень, якби міг. Його вплив на художників, які його оточували, був настільки значний, що часто складно визначити, працював той чи інший художник у його майстерні чи лише копіював стиль для клієнтів, які хотіли придбати Рембрандта.
Зняття з хреста
Нічна варта
Даная
Святе сімейство
Старий у червоному
Повернення блудного сина
Три дерева


title: Презентація на тему «Пітер Джексон»

text:
Пітер джексон
Сер Пітер Джексон — новозеландський кінорежисер, сценарист і продюсер, який став всесвітньо відомим після виходу на екрани кінотрилогії «Володар кілець», знятої ним за твором Джона Рональда Руела Толкіна «Володар перснів». Також зняв стрічку «Кінг Конг», яка вийшла у 2005 році.

ЮНІСТЬ
Пітер Джексон народився 31 жовтня 1961 року в містечку Пекеруа-Бей в Новій Зеландії, в сім'ї Уїльяма і Джоан Джексон. Його батьки були родом з Англії, батько брав участь в Обороні Мальти під час Другої світової війни. З дитинства він любив фотографувати, а тому один із друзів його батьків подарував йому любительську кінокамеру, чим поклав початок його майбутній кар'єрі. Вже з перших дослідів Джексон почав приділяти багато уваги спецефектам, причому іноді домагався результатів мінімальними засобами (наприклад, він зображував спалах від пострілу пістолета, просто проколюючи плівку в потрібному місці). Поступово він перейшов до більш серйозних експериментів - одного разу він взяв участь у конкурсі аматорських фільмів з короткометражної стрічкою, в якій величезне чудовисько, зняте в техніці покадрової анімації, руйнувало місто.

Ранні фільми
У 1983 році він почав знімати аматорський пародійний фільм про нашестя інопланетян «В поганому смаку». Джексон був у ньому не тільки режисером, автором сценарію, оператором і монтажером, але й зіграв кілька ролей, включаючи одну з головних. У міру роботи над «Поганим смаком», Джексон почав розуміти, що проект виходить за рамки аматорського кіно, хоча фільм робився за зовсім невеликі гроші. Фільм допрацьовувався чотири роки, після чого один з працювали в кіноіндустрії друзів Джексона зумів організувати показ фільму на Каннському міжнародному кінофестивалі в 1987 році. Фільм викликав безліч доброзичливих відгуків і був проданий для прокату в 12 країн.

«Небесні створіння» і «Забуте срібло»
У 1994 році Джексон випустив засновану на реальних подіях психологічну драму «Небесні створіння» про двох подружок, захоплених придуманим ними чарівним світом настільки самовіддано, що це, врешті-решт, штовхає їх на вбивство матері однієї з них. Фільм отримав Гран-прі на Міжнародному фестивалі фантастичних фільмів у Жерармере. У наступному році Джексон зняв фільм «Забуте срібло». Цей твір розповідає історію про новозеландського кінорежисера Коліні Маккензі, який винайшов кольорове і звукове кіно. У фільмі були відсутні будь-які натяки на те, що ця історія є вигаданою, і багато глядачів були ображені, коли дізналися, що Колін Маккензі ніколи не існував.

Володар кілець

Після цього Пітер Джексон приступив до підготовки та зйомок свого головного шедевра - кінотрилогії «Володар кілець». Ще в 1997 році він отримав у продюсера Саула Зейнца права на екранізацію твору Дж. Р. Р. Толкіна. Спочатку Джексон співпрацював з Miramax для зйомок двох фільмів, але пізніше на нього чинився тиск з вимогою об'єднати два фільми в один. В результаті Пітер запропонував проект екранізації продюсеру Роберту Шею з New Line Cinema, який був зацікавлений у створенні трилогії. Знімальний процес проходив з 11 жовтня 1999 по 22 грудня 2000 року в Новій Зеландії. Фільми трилогії виходили впродовж трьох років - в 2001 році - «Братерство Кільця», в 2002 році - «Дві фортеці» і в 2003 році - «Повернення короля». Ця робота принесла Джексону і його соратникам у цілому 17 премій «Оскар», причому «Повернення короля» повторив рекорд фільмів «Бен Гур» і «Титанік», взявши 11 «Оскарів», включаючи премії за найкращий фільм і найкращу режисуру. «Повернення короля» став також другим фільмом після «Титаніка», що зібрав у світовому прокаті більше 1 мільярда доларів.

КІНГ-КОНГ

14 грудня 2005 на екрани вийшов наступний фільм Пітера Джексона - «Кінг-Конг», вільний рімейк знаменитого «Кінг-Конга» 1933 року. Перед початком роботи над картиною Джексон отримав гонорар у 20 мільйонів доларів, який став найвищою зарплатою, коли-небудь виплаченої режисерові перед виробництвом. Винахідливо знятий і емоційно насичений фільм зібрав в американському прокаті 218 мільйонів доларів і окупився завдяки зборам в світовому прокаті (547 мільйонів доларів) і хорошим продажам на DVD. Фільм також отримав три «технічних» «Оскара» - за найкращий звук, найкращий звуковий монтаж і найкращі спецефекти. З 2002 року Пітер Джексон значиться в списку найвпливовіших осіб кіноіндустрії, який щорічно публікується журналом «Premiere». У 2002 році він був у списку 41-м, в 2003 році - 20-м, в 2004 році - 6-м, а в 2005 році очолив цей список на 1-му місці.

ХОББІТ

Ще у вересні 2006 року Пітер проявив зацікавленість в екранізації «Хоббіта»; після він вів переговори з компанією MGM з метою створення двох фільмів спільно з New Line. У листопаді 2006 року у зв'язку з триваючим правовим спором між компанією Джексона Wingnut Films і New Line Cinema, Джексон був відсторонений від роботи режисером фільму. Глава New Line Cinema Роберт Шей прокоментував, що Джексон «... ніколи не зробить жодного фільму з New Line Cinema, поки я працюю в компанії ...». Це викликало заклик до бойкоту кінокомпанії в Інтернеті, і до серпня 2007 року Шей спробував досягти примирення з режисером. 18 грудня 2007 було оголошено, що Пітер Джексон і New Line Cinema досягли угоди про зйомки двох пріквел до «Володаря кілець»; Джексон зайняв посаду продюсера, а режисером був призначений Гільєрмо дель Торо. Однак на початку 2010 року дель Торо покинув проект через затримки з початком зйомок фільму, і через місяць Джексон повернувся до переговорів про режисуру «Хоббіта»; 15 жовтня він був призначений режисером. Зйомки фільму почалися 20 березня 2011 року. 30 липня 2012 Пітер Джексон повідомив на своїй сторінці в Facebook, що два запланованих фільму будуть розширені в трилогію. Третій фільм не буде грати роль «моста» між «Хоббітом» і «Володарем кілець», а розширить сюжет «Хоббіта» за допомогою матеріалу з додатків до «Володаря кілець».

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Японський театр» (варіант 7)

text:
Японський театр
 Сучасний традиційний японський театр - це неповторний багатоколірний світ.

Японський театр відрізняється великим жанровим різноманіттям. В Японії можна побачити спектаклі, створені ще в 8 столітті і ультрасучасні постановки. Токіо належить до найбільших світових театральних центрів. Тут діє японське відділення Міжнародного інституту театру при ЮНЕСКО, влаштовуються численні гастролі театральних колективів і окремих світових знаменитостей, проводяться міжнародні конкурси балету, конференції і симпозіуми з проблем театрального мистецтва, майстер-класи по пластиці традиційного театру, на які з'їжджаються актори і режисери з багатьох країн світу. В Токіо є Театральний музей з багатою колекцією і бібліотекою. За 20 сторіччя в Токіо зведено немало першокласних театральних будівель, серед яких слід вказати в першу чергу Національний театр (1966) і Новий національний театр (1997).
Види японського театру
Японське театральне мистецтво підрозділяється на деякі крупні форми. Це традиційний театр, театр сучасної драми (Сінгекі), комерційний театр і сучасний музичний театр. Найвидатнішими формами традиційного театру є Но, Кабукі та і Бунраку.

Загальне для трьох цих форм полягає в тому, що вони мають розвинуту драматургію, включену в 20 столітті в класичну спадщину японської словесності. Традиційно всі три форми – чоловічий театр, де було заборонено грати жінкам, але в останні десятиріччя активізувалося прагнення японських жінок опановувати співом і пластикою театру Ногаку і в кінці 20 століття в цьому театрі виникла жіноча школа. Специфічною особливістю японського традиційного театру є також і те, що він функціонує як високопрофесійний репертуарний і одночасно включений в систему японських національних свят «мацурі», в яких беруть участь не тільки професіонали, але і самодіяльні сили любителів.
Театр Но
Но- один з найстаріших японських драматичних театрів, що зародився в XIV столітті. Но близький до Кьоген і включає в себе риси популярних народних і аристократичних форм мистецтва. Стиль театру розвивався надзвичайно повільно і можна простежити його корені аж до китайського театру НУО.
Таким, яким Но дійшов до нашого часу, його зробили Kan `ami і його син Zeami в епоху Муроматі, під крилом могутнього клану Асікага. За часів Мейдзі Але втратив підтримку уряду, але разом з Кьоген отримав офіційне визнання як одна з національних форм драми.
Ролі театру Но  Всього виділяють чотири основні категорії акторів театру Но:
shite, waki, kyogen, hayashi.shite (в центрі) - виконавець, головна дійова особа. У п'єсі Ноперсонаж з'являється, як правило, в двох іпостасях: спочатку як людина, а потім як дух.
 У shite є помічник - tsure.waki - дублер виконавця головної ролі або ж його помічник.
wakizure - супутник waki.
kyogen - виконує інтерлюдії протягом п'єси, а також відіграє окремі номери між сценами п'єси.
hayashi, або hayashi-kata - музикант, який грає на одному з чотирьох традиційних для Але інструментів: флейті або барабанах.
jiutai - хор, що включає, як правило, від 6 до 8 осіб.
koken - свого роду суфлери-направляючі, як правило від 1 до 3 чоловік.
Джерелами для п'єс Но :
 1. середньовічна історія злетів і падінь клану Тайра - «Сказання про дім Хейке», спочатку виконувана сліпими ченцями, які самі ж і акомпанували собі на біве.
2. «Повість про Гендзі», що зіграла значну роль у розвитку японської культури.
3. також в якості джерел використовувалися китайські оповіді і японська класика періодів Нара і Хейан.
Велика частина спектаклю проходить під музичний акомпанемент: він супроводжує всі дії на сцені за винятком прозової частини вистави - котоби. Інструментальний ансамбль але Хаясі розташовується в один ряд на кордоні хон Бута і ато-дза і включає музикантів хаясіката, що грають на чотирьох музичних інструментах: флейті і трьох барабанах. Музика в театрі але не тече безперервно, а складається з окремих звуків, поділюваних великими паузами, причому ритм гри на інструментах може як збігатися з ритмом мови актора або хору, так і не збігатися.
Жанр, Но сходить до ритуальних синтоїстським дійствам; спочатку актори, але виступали при буддійських і синтоїстських храмах, розігруючи сцени релігійного змісту. Маски театру, але пов'язані з традицією стародавніх ритуальних подань - гігаку; музичний супровід запозичено з ритуального синтоїстського танцю -- кагору, придворної музики - гагаку і буддійської церемоніальною музики. Найбільш ранньої з п'єс, але вважається «оКино» (X ст.), її навіть складно назвати «п'єсою», бо складається вона з трьох ритуальних танців, що представляють собою моління про світ, родючість і довгого життя.
Головним засобом виразності в театрі Но маска. За словами Н. Р. Анариной, «вона додає зовнішності актора загадкову привабливість, харизматичність, перетворює його постать як би в задрапіровану прекрасними одежами скульптуру». В масці виступають тільки провідний актор Сіте та супроводжуючий його цуре.
Маска в театрі Но носиться тільки в поєднанні з перукою. Для її надягання існує особливий обряд: актор кланяється їй, дбайливо бере в руки, довго розглядає, зміцнює на обличчі і ще деякий час дивиться на себе в дзеркало. Маска кріпиться на обличчі за допомогою шнурів, просмикнутих в отвори з боків, і зав'язується на потилиці; щоб вона сиділа щільно, на лоб актора попередньо накладається загорнутий у папір шматочок бавовняної тканини.
                             Театр Кабукі

Один з видів традиційного театру Японії. Становить синтез співу, музики, танцю і драми, виконавці використовують складний грим і костюми з потужним символічним навантаженням.
               Зародження

Жанр кабукі утворився в XVII столітті на основі народних пісень і танців. Початок жанру поклала Окуні, служниця святилища Ідзумо Тайся, котра у 1602 р. стала виконувати новий вид театралізованого танця у висохлому руслі ріки неподалік Кіото. Жінки використовували жіночі та чоловічі ролі в комічних п'єсках, сюжетами яких були випадки з повсякденного життя. Новий жанр швидко став популярним, Окуні навіть запрошували виступати перед Імператорським двором.
                            «Чоловічий» період
З 1653 р. в трупах кабукі могли виступати тільки зрілі чоловіки, що спричинило розвиток витонченого, глибоко стилізованого виду кабукі — яро-кабукі. Практично до сьогодні всі ролі кабукі виконуються чоловіками. Актори, які спеціалізуються на виконанні жіночих ролей називаються онаґата або ояма . Серед акторів кабукі існують справжні театральні династії, які спеціалізуються на певних стилях гри.
Кабукі у теперішній час

У сучасній Японії кабукі лишається доволі популярним жанром — він найпопулярніший вид театрального мистецтва серед усіх традиційних японських драматичних жанрів. Багато провідних акторів кабукі часто знімаються у кіно і на телебаченні
Народження японського театру пов'язують з появою пантоміми Гигаку («акторське мистецтво») і танців Бугаку («мистецтво танцю»), запозичених з континентальної культури в VII столітті.
Гигаку проіснувало до X століття, а потім було витіснене більш складними формами пантомімічне драми, зате подання Бугаку з часом виросли в окремий музично-танцювальний жанр, який не тільки зберігся, а й пережив новий розквіт і нині виповнюється для широкої аудиторії, в концертних залах.
Японських традиційних театрів завжди було багато. Це, перш за все, і Але - театр піднесені трагедії, і Кеген - невигадлива комедія, грубуватий фарс, і Кабукі, що виник в якості особливого сакрального дії, і Бунраку - чудовий театр ляльок. Одними з найбільш прославлених театрів за межами Японії, по праву вважаються Кабукі і Но.
Театр Кабукі в Токіо
Театр Но
Театр Але зародився в XIV ст. і був надзвичайно популярним серед став самураїв і аристократії. Тобто, театр Але орієнтувався виключно на вищі стани і був не доступний для широких мас.
Небагате оздоблення сцени (часто взагалі відсутня) і досить одноманітні рухи
акторів ставлять перед собою мету пробудження уяви у глядача.
Як правило, обов'язковий атрибут - маска і громіздке одіяння персонажа, фактично приховують міміку і рухи тіла актора. Театр АЛЕ - це царство жесту. Найчастіше, більшість жестів несе собою строго певний сенс.

Традиції та історія театру Кьоген сягають корінням в дуже далеке минуле. Кьоген - це нехитра комедія, грубуватий фарс на грані фолу.Кьоген досить прозаїчний і простолюду. Як правило, невеликі п'єси тетра Кьоген виконують між актами вистав театру Але.
Театр Кабукі виник в надрах народу на початку епохи Токугава. І спочатку був виключно ритуальні танці, що виконувалися для розваги прихожан при сінтоіском храмі в Ідзумо.
Танець називається
 "кабукі-одорі"
   (歌舞伎踊)
 і присвячений Ізумо-но Окуні
Театр Бунраку зобов'язаний своєю назвою імені організатора і постановника перших спектаклів Уемура Бунракукен (1737-1810). Бунраку - це найдавніший і великий японський театр ляльок. Він був відкритий в Осаці в 1872 р.
Бунраку стали практикувати з'єднання лялькової вистави з народним пісенним оповіддю дзерурі, який виконувався під акомпанемент сямісена. У наші дні, всі уявлення йдуть під голос співака-сказателя – гіда.
Японські театри, до останніх років не були популярні у світі, але за останнє десятиліття світова мода на все японське торкнулася і театрального життя. І сьогодні, виступи будь-якого традиційного театру Країни висхідного Сонця є подією в культурному житті будь-якого європейського міста.
Список використаних джерел:
Анаріна Н.Г. Японський театр Но. М. Наука. – 1984
Гундзі Масакацу Японський театр Кабукі. Москва. – Прогрес. – 1969. – 231 с.
Леві-Строс Клод Путь масок. М:. Республіка – 2000 – 399с
Маркарьян С.Б. Свята в Японії. Москва. – Наука. – 1990 – 248 с.
uk.wikipedia.org/wiki/Кабукі.
http://www.artellite.ru/article-ua/1228.html.
http://uk.wikipedia.org/wiki/.
http://worldtranslation.org/uk/news/297-theatres-of-the-far-east.html.


title: Презентація на тему «Улан-Батор»

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style


title: Презентація на тему «Пітер Пауль Рубенс» (варіант 5)

text:
Пітер Пауль Рубенс
Виконала учениця 11-А класу
Ковальова Анастасія
Пі́тер Па́уль Ру́бенс народився 28 червня 1577 року у
місті Зіген. Дитинство Пітер Рубенс провів спочатку
в Зігені, а потім в Кельні, і лише 1587 року, після смерті
Яна Рубенса, його сім'я отримала можливість
повернутися на Батьківщину, в Антверпен

Загальну освіту Рубенс здобув в єзуїтській колегії, після
чого служив пажем у графині Лаленг. Займатися
живописом Рубенс почав дуже рано. Його вчителями
були Тобіас Вергагт, Адам ван Ноорт та Отто ван Вен, що
працювали під впливом італійського Відродження та
змогли, особливо останній, вселити в молодого
художника любов до всього античного

1598 року Рубенса прийняли вільним майстром в
Антверпенську гільдію св. Луки. 1600 року він відправився
закінчувати свою художню освіту до Італії. У 1601 році він
служив при дворі мантуанського герцога Вінченцо Гонзагі,
де залишався на службі протягом всього свого
перебування в Італії.

За дорученням герцога, він відвідав Рим і вивчав там
італійських майстрів, після чого, проживши якийсь час в
Мантуї, був посланий із дипломатичним дорученням
до Іспанії. Судячи з копій, зроблених Рубенсом з
картин Тіціана, Тінторетто, Корреджо, Леонардо да Вінчі і
інших, можна сказати, що в цю пору він побував у всіх
найважливіших художніх центрах Італії, щоб вивчити
здобутки італійського живопису Епохи Відродження

Дослідники творчості Рубенса знали, що він
недовго створював офорти. У часи перебування в
Італії Рубенс створив офорт за мотивами
стінопису Леонардо да Вінчі «Таємна вечеря».
Скопіював для себе Рубенс і центральну частину
стінопису Леонардо «Баталія при Ангіарі».
Офорт за мотивами «Таємної вечері» зник після
1836.
Лише в 2009 його було віднайдено в
приватній збірці в Італії. Офорт має підпис
майстра і є одним з небагатьох аркушів, що
створив сам Рубенс.
У 1626 році померла перша дружина Рубенса, Ізабелла,
а в 1630 році він узяв другий шлюб з Елен Фурман.
Останні десять років життя Рубенса були настільки ж
продуктивні, як і перші періоди його діяльності.
Король Філіпп IV призначив в правителі цієї країни
свого брата, кардинала-архієпископа толедського
Фердинанда, Рубенсу було доручено створення
художньої частини святкувань з нагоди урочистого
в'їзду новогоштатгальтера до Антверпена; за ескізами
великого художника були споруджені та розписані
тріумфальні арки і декорації, що прикрашали міські
вулиці

Смерть прийшла до великого майстра ще в
повній силі його таланту. Він в Антверпені
30 травня
Полотна Рубенса можна розділити на три
категорії: ті, які він малював сам, ті, які він
малював частково, зазвичай руки й обличчя,
та ті, які були намальовані під його
загальним керівництвом
Портрет Сусанны Лунден
Повернення Діани з полювання
Тарквіній и Лукреція
Портрет Олени  Фурман


title: Презентація на тему «Benjamin Ben Gordon»

text:
Benjamin "Ben" Gordon
Benjamin "Ben" Gordon (born April 4, 1983) is a British-American professional basketball player who last played for the Charlotte Bobcats of the National Basketball Association (NBA). In college he played both shooting guard and poin guard for the University of Connecticut.
He is the only player to receive the NBA Sixth Man of the Year Award as a rookie.
Ben Gordon was born in London, England to Jamaican parents. He moved to the United States shortly after his birth, and grew up in Mount Vernon, New York. In high school Gordon played on a basketball for the Mount Vernon Knights.
Gordon was an All-State player at Mount Vernon and a top 40 national recruit
Detroit Pistons
Gordon signed a five-year deal for $55 million with the Detroit Pistons starting with the 2009–10 season. With the Pistons, Gordon continued his role as a sixth-man off the bench. On March 21, 2012, Gordon scored 45 points, making 9 out of 9 3-point field goal attempts, which tied an NBA record.
Charlotte Bobcats
On June 26, 2012, Gordon begins to play in Charlotte Bobcats. On November 28, 2012, Gordon scored 20 points in the fourth quarter of an eventual 91-94 loss to the Atlanta Hawks. The 20 points were the most in one quarter for any player in Bobcats history.
On March 2, 2014, he was
    waived by the Bobcats.


title: Презентація на тему «Комічне»

text:
Комічне -  категорія естетики, що характеризує той аспект естетичного освоєння світу, який супроводжується сміхом без співчуття, страху і пригнічення
Подмаркова Вікторія учениця 11-А класу

Гумореска -невеликий віршований, прозовий чи драматичний твір з комічним сюжетом, відмінний від сатиричного твору легкою, жартівливою тональністю. Тут сміх постає у вигляді доброзичливої, емоційно забарвленої естетичної критики у дотепній, парадоксальній, подеколи оксюморонній формі, в аспекті морально-етичних критеріїв, що унеможливлюють цинізм.
«Продай, милий, сиві бички,
 Купи мені черевички,
 Бо я панського роду,
Не ходила боса зроду!
Продай, милий, кіш пшона,
Купи горілки й вина,
Бо я панського роду,
П'ю горілку, як воду!»
(з української народної пісні)

Сатира — гостра критика чогось, окремих осіб, людських груп чи суспільства з висміюванням, а то й гнівним засудженням вад і негативних явищ у різних ділянках індивідуального, суспільного й політичного життя, суперечних із загальнообов'язковими принципами чи встановленими ідеалами.
Баба в церкві (Треба всюди приятеля мати)

Прийшла в церкву стара баба,Свічок накупила,Де була яка ікона,Всюди поліпила.
Іще пара остається,Де їх приліпити?..«Ага! – каже, — пошукаюСвятого Микити!»

Найшла баба і Микиту –Святий чорта ціпить!..Баба їдну йому ставить,Другу чорту ліпить…
Видять люди й розважають,Щоби не ліпила.Що ти, бабо, — кажуть, — робиш?Та ж то вража сила!..»
Але баба обернулась:«Не судіте, люди!Ніхто того не відає,Де по смерті буде…
Чи у небі, чи у пекліСкажуть вікувати;Треба всюди, добрі люди,Приятеля мати»
18 апреля 1858
                           Степан Руданський
Епігра́ма (грец. epigramma — напис) — жанр сатиричної поезії дотепного, дошкульного змісту з несподіваною, градаційно завершеною кінцівкою (пуантом).
Куди сховаюсь од злобиІуди, Каїна і Хама?Куди подінусь од юрби«Патріотичного» Бедлама?Коли скотинячі лобиНе втне ні меч, ні епіграма!.. (М. Вороний)
Пародія — комічне або сатиричне наслідування іншого художнього твору.
Бурле́ск — (фр. burlesque, італ. burla — жарт) стиль сатиричної літератури, в основі якого навмисна невідповідність між темою твору та мовними засобами, що створює комічний ефект, Наприклад «Енеїда» Котляревського на тему однойменої героїчної поеми Вергілія.
Травесті́я (від італ. travestire — перевдягати) — один із різновидів бурлескної, гумористичної поезії, в якому твір серйозного або й героїчного змісту та відповідної форми переробляється, «перелицьовується» у твір комічного характеру з використанням панібратських, жаргонних зворотів.
Першим явищем травестії вважається «Батрахоміомахія» — травестія на «Іліаду» Гомера, здійснена в античну добу Пігретом.

Памфле́т (ангЛ. pamflet від грец. pan — усе, phlego — палю) — різновид літературного чи публіцистичного твору, зазвичай спрямований проти політичного устрою в цілому чи окремої його частини, проти тої чи іншої соціальної групи, партії, управління тощо, найчастіше — через розкриття окремих їхніх представників.

Коме́дія (грец. komodia, від komos — весела процесія і ode — пісня) — драматичний твір, у якому засобами гумору та сатири викриваються негативні суспільні та побутові явища, розкривається смішне в навколишній дійсності чи людині.

Буфонада (італ. buffonata) — блазенство, стиль комедії, побудований на прагненні виконавця максимально підкреслити зовнішні характерні ознаки персонажа, схильність до різких перебільшень (гротеску). Для цього виду комедії характерна утрирувано-комічна манера акторської гри, яка дуже часто залучає фізичне насильство або дії
Наприклад, коли актора б’ють сковородою по голові, або коли він наштовхується на повній швидкості на стіну
Фарс — театральна або кіно- комедія легкого змісту з лише зовнішніми комічними прийомами
Для фарсу характерні неправдоподібні парадоксальні ситуації, численні перебільшення, помилки визначення ідентичності особи, гра слів та вербальний гумор, фізичний гумор, зумисне використання абсурду та сильно стилізовані постанови.
Градація емоційного реагування на різні прояви комічного, його відношення до суспільного ідеалу передається в поняттях
«усмішка»
 «жарт»
 «гумор»
«гротеск»
«сарказм»
«карикатура»
«інвектива»
«іронія»
 «чорний гумор»
Жарт — фраза або параграф з гумористичним змістом. Може бути у формі невеликого оповідання або запитання. Жарти можуть використовувати іронію, сарказм, каламбур або інші подібні засоби.
Іро́нія— художній троп, який виражає глузливо-критичне ставлення митця до предмета зображення.
Гу́мор — Художній прийом у творах літератури або мистецтва, заснований на зображенні чого-небудь у комічному вигляді, а також твір літератури, або мистецтва, що використовує цей прийом
Карикатура — перекручений, перебільшений портрет людини чи події, що має за мету висміяти або дати інше зображення суб'єкта.
Чорний гумор — гумор з домішкою цинізму, комічний ефект якого полягає в глузуваннях над смертю, насильством, хворобами, фізичними каліцтвами або іншими «похмурими», макабричними темами
Гротеск — тип художньої образності, який ґрунтується на химерному поєднанні фантастичного і реального, прекрасного і потворного, трагічного і комічного, життєподібного і карикатурного
Сарказм — зла й уїдлива насмішка, вищий ступінь іронії, троп і засіб комічності, в основі якого лежить гострий дошкульний глум, сповнений презирства.
Інвекти́ва— форма літературного твору, одна з форм памфлета, що висміює або гостро критикує реальну чи уявну особу або групу.


title: Презентація на тему «Гривна» (варіант 2)

text:
ПРЕЗЕНТАЦИЯ
по экономике

Гривна

                                                                     Ученицы 11-А класса
                                                              Донецкого НВК «ЛИТ          СИТ ОШ №61»
Касторской Сузанны
Гри́вна— валюта Украины. В прошлом —денежная единица Киевской Руси.
Гривна делится на 100 копеек. Буквенный код валюты в стандарте — UAH, цифровой — 980.

Символ гривны представляет собой рукописный вариант кириллической буквы г с двумя горизонтальными чертами, символизирующими стабильность, как и в знаках других валют, например €. Официальное сокращение — «грн», как для украинского, так и для русского языков.
Номиналы купюр
 В сентябре 1991 года, после рассмотрения Верховным Советом УССР,  был запланирован выпуск банкнот номиналами 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200 гривен. Позже номиналы в 3 и 25 гривен были заменены на 2 и 20 соответственно. Постановление Президиума Верховной Рады Украины от 10 декабря 1991 года предусматривало следующие номиналы: 1, 2, 10, 20, 50 и 100 гривен; резервные банкноты: 5 и 200 гривен. Постановлением Президиума Верховной Рады Украины от 12 февраля 1996 года покупюрное построение гривны было дополнено резервной банкнотой 500 гривен.

Выпуск купюр 1992г.
Номинал – 1 грн.
Размер 135х70
Цвет: оливковый
Аверс – Владимир Великий
Реверс – Руины Херсонеса
Дата первой печати – 1992г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал – 2 грн.
Размер 135х70
Цвет: коричневый
Аверс – Ярослав Мудрый
Реверс – Собор Святой Софии в Киеве
Дата первой печати – 1992г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал – 5 грн.
Размер 135х70
Цвет:  синий
Аверс – Богдан Хмельницкий
Реверс – Церковь в селе Суботове
Дата первой печати – 1992г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал – 10 грн.
Размер 135х70
Цвет:  фиолетовый
Аверс – Иван Мазепа
Реверс –Киево-Печерская лавра
Дата первой печати – 1992г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал – 20 грн.
Размер 135х70
Цвет: серо-коричневый
 Аверс – Иван Франко
Реверс – Львовский оперный театр
Дата первой печати – 1992г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Выпуск купюр 1994 – 2001гг.
Номинал – 1 грн.
Размер 133х66
Цвет: зелено-коричневый
 Аверс – Владимир Великий
Реверс – Руины Херсонеса
Дата первой печати – 1994г.
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал –  2 грн.
Размер 133х66
Цвет: оранжево -коричневый
 Аверс – Ярослав Мудрый
Реверс – Собор Святой Софии в Киеве
Дата первой печати – 1995г.
Дата выпуска – 01.09.1997г.

Номинал –  5 грн.
Размер 133х66
Цвет: синий
 Аверс – Богдан Хмельницкий
Реверс – церковь в селе
      Суботове
Дата первой печати – 1994г.
Дата выпуска – 01.09.1997г.

Номинал –  10 грн.
Размер 133х66
Цвет:  темно-сине-красный
Аверс – Иван Мазепа
Реверс – Киево-Печерская Лавра
Дата первой печати – 1994г.
Дата выпуска – 01.09.1997г.

Номинал –  20 грн.
Размер 133х66
Цвет:  коричнево-зеленый
Аверс – Иван Франко
Реверс – Львовский оперный театр
Дата первой печати – 1995г.
Дата выпуска – 01.09.1997г.

Номинал –  50 грн.
Размер 133х66
Цвет:  фиолетово-желтый
Аверс – Михаил Грушевский
Реверс – Здание Верховной Рады Украины
Дата первой печати – не указана на банкнотах
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал –  100 грн.
Размер 133х66
Цвет:  коричнево- зеленый
Аверс – Тарас Шевченко
Реверс – Собор Святой Софии в Киеве
Дата первой печати – не указана в банкнтах
Дата выпуска – 02.09.1996г.

Номинал –  200 грн.
Размер 133х66
Цвет:  розово-синий
Аверс – Леся Украинка
Реверс – Башня Луцкого Замка
Дата первой печати – не указана в банкнтах
Дата выпуска – 22.08.2001г.

Выпуск 2003-2013гг.
Номинал –  1 грн.
Размер 118х63
Цвет:  серо-зеленый, желто-синий
Аверс – Владимир Великий
Реверс – город Владимира (Киев)
Дата первой печати – 2004, 2006
Дата выпуска – 01.12.2004, 22.05.2006
Номинал –  2 грн.
Размер 118х63
Цвет:  желто-коричневый
Аверс – Ярослав Мудрый
Реверс – Собор Святой Софии в Киеве
Дата первой печати – 2004
Дата выпуска – 14.06.2004
Номинал –  5 грн.
Размер 118х63
Цвет:  синий
Аверс – Богдан Хмельницкий
Реверс – Церковь в Суботове
Дата первой печати – 2004
Дата выпуска – 14.06.2004
Номинал –  10 грн.
Размер 124х66
Цвет:  красный
Аверс – Иван Мазепа
Реверс – Панорама Киево-Печерской Лавры
Дата первой печати – 2006
Дата выпуска – август 2006
Номинал –  20 грн.
Размер 130х69
Цвет:  зеленый
Аверс – Иван Франко
Реверс – Львовский оперный театр
Дата первой печати – 2003
Дата выпуска – 01.12.2004
Номинал –  50 грн.
Размер 136х72
Цвет:  фиолетовый
Аверс – Михаил Грушевский
Реверс – Здание Украинской Центральной  Рады
Дата первой печати – 2004
Дата выпуска – 29.03.2004
Номинал –  100 грн.
Размер 142х75
Цвет:  желто-зеленый
Аверс – Тарас Шевченко
Реверс – Днепр и слепой бандурист с мальчиком-поводырем
Дата первой печати – 2005
Дата выпуска – 20.02.2006
Номинал –  200 грн.
Размер 148х75
Цвет:  розовый
Аверс –  Леся Украинка
Реверс –  Башня Луцкого замка
Дата первой печати – 2007
Дата выпуска – 28.05.2007
Номинал –  500 грн.
Размер 154х75
Цвет:  персиковый
Аверс –  Григорий Сковорода
Реверс –  Киево - Могилянская Академия
Дата первой печати – 2006
Дата выпуска – 15.09.2006


title: Презентація на тему «Густинський монастир»

text:
Густинський монастир

	Густинський Свято Троїцький монастир — жіночий монастир в селі Густиня, розташований на правому березі річки Удай біля міста Прилуки Чернігівської області.
Густинський монастир. Літографія кінця XIX століття
	Початки Густинського монастиря сягають 1600 року. Засновником його був ченець Йоасаф. Для облаштування монастиря він уподобав землі князів Вишневецьких по течії річки Удай, де зі своїми учнями оселився на острові, що заріс густим віковим лісом, звідки і пішла назва монастиря — Густиня.
	23 травня 1675 року Троїцька церква була освячена архієпископом Чернігівським Лазарем Барановичем.
	Наприкінці XVII століття полковник Дмитро Горленко, щоб надійно захистити монастир, побудував навколо нього грандіозні мури з брамами й баштами. Були вони з двоярусними аркадами, внутрішніми проходами всередині стіни і з вузькими бійницями. Це була унікальна архітектурна пам'ятка.

Т. Шевченко.
В Густині. Церква Петра і Павла.
Акварель. 1845

Т. Шевченко. В Густині. Трапезна церква. Акварель. 1845
	Монастир процвітав до Жовтневого перевороту 1917 року. 14 серпня 1920 року «керівником» монастиря став Прилуцький відділ наросвіти, який влаштував тут дитячу колонію, що проіснувала до 1941 року. Монастир втратив всі права на землю, інвентар, майно, урожай, продукти харчування. Ченцям видавали лише мізерний пайок.
	17 грудня 1993 року відбулася перша Божествена Літургія за незалежної України, освячено престол у Воскресенському храмі. В наш час монастир піднято з руїн, відбудовуються монастирські храми і споруди.
	Там вивчають Закон Божий, тваринництво і сільське господарство. Серед монашок чимало досить молодих — до тридцяти років, причому у багатьох — дипломи вищих навчальних закладів. Сьогодні Густиня повністю забезпечує себе всім необхідним.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Архітектура доби класицизму»

text:
Підготувала
Соколовська альона, 9А
Архітектурадоби класицизму
Класицизм
  Це стиль, що з'явився наприкінці XVII – на початку XIX ст. внаслідок поширення ідей просвітлення та раціоналізму. Класицизм спирався на давньогрецьке та давньоримське мистецтво, проголошуючи людську сутність як найвищу цінність, звільняючи її від релігійно-церковного впливу.
Але він також мав певні канони й правила, на яких базувалося усе мистецтво тієї доби.

Архітектура у добу класицизму
В архітектурі цього часу можна виділити кілька основних рис:
  Вона подібна до античної архітектури.
  Будівлі мають прості, ясні форми.
  Надається перевага прямим лініям.
  Кольори не дуже яскраві.
  Дуже цінується практичність у використанні.

Приклади класичної архітектури:
Архітектори – класики
  Засновниками архітектури класичного стилю були венеціанські майстри Палладіо та Скамоцці. Саме вони сформулювали правила та принципи, якими пізніше користувалися архітектори інших країн.
  Ініго Джонс переніс так зване “палладіанство” на північ, до Англії. А у середині XVIII ст. воно поширилося на території континетальної Європи, зокрема у Франції, де, власне, на його основі і виник класицизм.
  Найвідомішим дизайнером інтер‘єрів того часу став  шотландець Роберт Адам. В Росії чудовими майстрами були Карл Россі та Андрій Ворохінін.
Це кінець.
Дякую за увагу.


Презентація на тему «Мова сучасних засобів масової інформації»


Презентація на тему «Роль равновесной цены на рынке информации»


title: Презентація на тему «Дизайн» (варіант 2)

text:
Презентація на тему «Дизайн»
Учениці 10 класу
ЗОШ №18 м.Кременчука
Яковлевої Юлії
Дизайн
1.Дизайн  інтер`єру.
2.Ландшафтний  дизайн.
3.Архітектурний  дизайн.
1.Дизайн інтер`єру.
Дизайн інтер'єру - галузь дизайну, спрямована на інтер'єр приміщень з метою забезпечити зручність і естетично приємну взаємодію середовища з людьми. Інтер'єрний дизайн поєднує в собі художній і промисловий дизайн. Дизайнер виконує оптимізацію праці в приміщенні, покращує навігацію у великих приміщеннях, розробляє оформлення спеціалізованих приміщень (наприклад, студій звукозапису, кіномонтажу, фотографії; аквапарків) згідно із запитами клієнтів. Дизайнер управляє всім процесом оформлення інтер'єру, починаючи плануванням приміщення, освітлення, систем вентиляції, акустикою; обробкою стін; та закінчуючи розміщенням меблів і установкою навігаційних знаків.
У дизайні інтер'єру, як в частині архітектури існує безліч різних стилів, які сформувалися в різні історичні епохи. Одне і те ж приміщення, наприклад, конференц-зал, може бути оформлено у різних стилях: хай-тек, романському, модернізмі і так далі. Список інтер'єрних стилів ширше, ніж архітектурних.
Ландшафт
Ландшафт— простір, образ якого формується конфігурацією місць, які займають і змінюють належні до нього елементи. Простіше кажучи - будь-який простір з характерним виглядом. При такому підході, прикладом ландшафтів можуть бути: архітектурні споруди, мистецькі твори (живописні, музичні, скульптурні та ін.), технічні вироби і навіть живі істоти (включно з людиною).
Архітектура
Архітектура – мистецтво проектування й будівництва споруд та їхніх комплексів, що формують просторове середовище для життя і діяльності людини.
Архітектура, в якій органічно взаємопов’язані функціональні, конструктивні й естетичні риси, в процесі свого розвитку, як і інші види мистецтва, виробила ряд стильових (істо-ричних і національних) ідейно-художніх та естетичних напрямів: гіпостиль, античний стиль, візантійський, романський, давньоруський стилі, ренесанс, бароко, класицизм, ампір, конструктивізм, раціоналізм, модернізм та ін.

Архітектура є складовою частиною засобів виробництва і матеріальних умов існування людини (громадська архітектура – житлові будинки, громадські будівлі, садиби та ін., а також ландшафтна архітектура – гармонійні ансамблі, що включають елементи природного та антропогенного ландшафтів). Видатні зразки архітектурних споруд є пам’ятками архітектури, що охороняються; всі вони, як правило, є об’єктами екскурсійного показу і відіграють важливу роль в пізнавальному туризмі.


title: Презентація на тему «Голливудские режиссеры»

text:
Голливудские режиссеры

Гай Ричи

Питер
Джексон

Квентин
Тарантино

Тим Бартон

Ридли Скотт

Клинт
 Иствуд

Джордж Лукас

Роберт
Земекис


title: Презентація на тему «Видатні музеї світу»

text:
Видатні музеїсвіту

Музеї – це місця, де зібрані та експонуються колекції якихось  предметів, які були знайдені в природі, або зроблені людиною. Існують музеї, які присвячуються мистецтву, науці, історії, промисловості , техніці.  Слово «музей»  походить від грецького слова, що означає «храм муз». Один з найперших закладів, який  можна назвати музеєм, знайдено в Александрії у Єгипті . Цей заклад відноситься  до ІІІ ст. до н.е.  З тих часів до ХІХ ст. було створено  багато  колекцій, які  називали музеями, але вони  належали королівським особам та вельможним родинам. Тільки з кінця  ХVІІІ ст.  двері музеїв відкрилися для всіх бажаючих.
Choko-story
Музей шоколаду в Бельгії, Брюгге.

Знаходитьсь на території давнього замку. В цьому музеї є багато кімнат із шоколадними виробами.Також, на території замку проводиться “шоколадний” фестиваль, де б’ють шоколадні фонтани. Туди приїжджають всі бажаючі насолодитись шоколадними виробами.

Музей Мадам Тюссо

Музей мадам Тюссо знаходиться в Лондоні на Бейкер стріт.

Починає працювати о 10 годині, але його працівники приходять раніше, щоб підправити деякі воскові статуї, витерти пилюку та й навести порядок взагалі.

В музеї мадам Тюссо зібрано дуже багато різноманітних та цікавих експонатів.Тут є, навіть, Кімната Страху. В ній знаходяться скульптури багатьох злодіїв та вбивць. Кажуть, що ця кімната має магічну дію. Якщо людина переночує в цій кімнату то вона може вилікуватись навіть від алкоголізму.

Також є багато воскових скульптур знаменитостей.Наприклад, співаків, танцюристів, акторів та навіть звичайних кіногероїв.


title: Презентація на тему «Паркова культура» (варіант 4)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
© Duarte Design, Inc. 2009
© Duarte Design, Inc. 2009


title: Презентація на тему «Засоби масової інформації» (варіант 15)

text:
Підготувала: Хвірук Тетяна
Учениця 11-В класу
Перевірив: Коровицька Л. П.
Презентація на тему «Засоби масової інформації»
Засоби масової інформації – це періодичні друковані видання та інші засоби поширення інформації, спрямовані на охоплення необмеженого кола осіб з метою їх оперативного інформування про події та явища у світі, окремій країні, певному регіоні, а також на виконання певних соціальних функцій.
 Преса — друковані засоби масової інформації (періодичні друковані видання), які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року. Під пресою розуміють газети, журнали, альманахи, збірки, бюлетені, рідше книги, листівки, що мають визначений тираж.
 Телеба́чення— загальний термін, що охоплює всі аспекти технології та практичної діяльності, пов’язаних з передачею зображень із звуковим супроводом на далекі віддалі. Телебачення є потужним засобом комунікації, засобом масової інформації.
 Телебачення не знає ані політичних, ні географічних меж, долає простір та палестинці час. Воно робить людини співучасником подій, навіть, здійснені ж без нього.
Телебачення створює фон нашому житті, змінює наші звички, привертає до обговоренню різних проблем, формує суспільну свідомість.

Інтернет-ЗМІ (інтернет-видання, інтернет-газета) — регулярно оновлюваний інформаційний сайт, який ставить своїм завданням виконувати функцію засобу масової інформації і користується певною популярністю і авторитетом (має свою постійну аудиторію).

Політика як сфера суспільної діяльності найбільше потребує засобів масової інформації для встановлення і підтримки постійних зв'язків між її суб'єктами. Політика є неможлива без опосередкованих форм спілкування і спеціальних засобів зв'язку між різними носіями влади, а також між державою та громадянами. У сучасному суспільстві ЗМІ все більше виступають не лише необхідною передавальною ланкою у складі механізмів політики, але й її творцем.
Характерні риси засобів масової інформації:
публічність (необмежене, неперсоніфіковане коло споживачів);
наявність спеціальних технічних засобів;
непряма, розділена в просторі та часі взаємодія комунікаційних партнерів;
непостійний характер аудиторії;
переважна односпрямованість впливу від комунікатора до реципієнта.
Найбільш масовий і сильний політичний вплив на суспільство мають аудіовізуальні засоби масової інформації, насамперед телебачення. Думку про першість телебачення за ступенем охоплення населення України підтверджують результати опитування "Української маркетингової групи" .
ЗМІ забезпечують представникам різних суспільних груп можливість публічно виражати свої думки, знаходити та об'єднувати однодумців, чітко формулювати та представляти в громадській думці свої інтереси. Без преси, телебачення, радіомовлення жоден громадянин не може правильно зорієнтуватися у політичних процесах, визначити свою політичну орієнтацію, приймати відповідальні рішення.
 Історичний досвід свідчить, що ЗМІ можуть служити різним, не тільки демократичним, політичним цілям: як розвивати у людей прагнення до свободи, соціальної справедливості, допомагати їм у компетентній участі в політиці, так і духовно закріпачувати, дезінформувати, залякувати населення, сіяти недовіру і страх.
Політичне маніпулювання
 Під поняттям "політичне маніпулювання" розуміють приховане управління політичною свідомістю та поведінкою людей з метою примусити їх до дії (бездіяльності) всупереч власним інтересам. Маніпулювання здійснюється непомітно для тих, ким управляють; воно не тягне за собою безпосередніх жертв і крові, не потребує величезних матеріальних затрат. Політичне маніпулювання переважно ґрунтується на систематичному впровадженні у масову свідомість соціальнонолітичних міфів.
Способи політичного маніпулювання:
пряма підтасовка фактів;
 замовчування невигідної інформації,
розповсюдження брехні та наклепів;
напівправда (висвітлення конкретних, незначущих деталей при одночасному замовчуванні більш важливих фактів або загальна неправдива інтерпретація подій);
навішування ярликів для компроментації політиків чи політичних ідей тощо.
Цензура – це контроль офіційної влади за змістом, випуском та поширенням друкованої продукції, змістом і виконанням (показом) сценічних постановок, радіо- й телевізійних передач, а інколи й приватного листування (перлюстрація) з метою недопущення або обмеження поширення ідей та відомостей, які ця влада визнає за небажані чи шкідливі.
Висновок.
Зазнаючи оновлення, система засобів масової інформації в умовах національного відродження виступає як ефективний інструмент суспільного впливу й досягнення громадянської злагоди, що є важливим фактором функціонування сучасного демократичного суспільства.
Список використаної літератури:
1. http://referatcentral.org.ua
2. http://uk.wikipedia.org/wiki
3. http://blog.i.ua/user/1444501/173334

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Фредерік Лейтон»

text:
Фредерік Лейтон 3 грудня 1830 — 25 січня 1896
Англійський художник, яскравий представник вікторіанського академізму (салонного мистецтва), в деяких відносинах близький до прерафаелітів. Президент Королівської академії мистецтв. Маляр і скульптор.Почав вивчати живопис у віці десяти років в Римі, а пізніше в Лондоні.Жив і творив в епоху королеви Вікторії.
Автопортрет в 50 років

Салонне мистецтво  відрізнялося справжньою експлуатацією тільки порядних сюжетів (біблійних чи античних), тільки красивих, зовнішньо привабливих моделей, виправлених за античними зразками. Брутальна, груба дійсність не допускалась в салонне мистецтво. Воно експлуатувало оголені людські тіла, стародавніх римлян, привабливих тваринок (котят, козенят, кроликів, голубів), квіти, здебільшого троянди, елегантний сучасний одяг, закоханих пар. Одним з його представників є Фредерік Лейтон.
У своїх роботах Лейтон часто звертався до міфології та історії, а його підтримка класицизму принесла йому високу репутацію в Англії.
Меркурій повертає Персефону, 1891 р.
Данте у вигнанні, 1864 р.
Орфей і Еврідіка, 1864 р.
Боротьба Геракла з богом смерті Танатом, прибулим за тілом Алкестіди, 1869-1871 рр.
Ідилія, 1881 р.
Лейтон часто вводив в свої композиції сентиментальні подробиці. Саме ця особливість його робіт стала однією з причин популярності художника.
Серед найбільш відомих картин Лейтона:
Сіракузське весілля 1866 р.
Купання Психеї, 1890 р.
Електра біля гробниці Агамемнона, 1869 р.
Палаючий червень, 1895 р.
Картина "Палаючий червень" ("Flaming June") була написана Лейтоном в кінці життя, в 1895 році. Вона ніяк не пов'язана ні з міфологічними, ні з біблійними темами. Фредерік Лейтон написав її тільки заради задоволення, зумівши вловити чарівність червневого дня і прекрасної жінки. В якості моделі художнику позувала актриса Дороті Дені. Вона ж відображена на картинах художника "Купання Психеї", "Феба" та інших.
Палаючий червень, 1895 р.
Жінки в живописі Лейтона
Мати і дитя 1865 р.
Павонія 1859 р.
Римлянка 1858-1859 рр.
Блондинка, 1879 р.
Одаліска, 1862 р.
Дівчина, 1890 р.
Invocation
Дівчина, що годує павичів, 1862 р.
Вакханка, 1895 р.
Зірка гарему, 1895 р.
Картина "Насолоди художника"
Відсахнувшись від персонажів міфів стародавніх греків, Лейтон інколи звертався до побутових картин. Одна з них — «Насолоди художника». Привабливий і чорнобривий художник показаний в момент насолоди творчістю і розділеним коханням. Попри приємний сюжет, картина не виходила з звичного кола салонного живопису з безкінечним милуванням закоханими парами.
Насолоди художника, 1864 р.
Живописець віртуоз
Інколи він малював пейзажі, позбавлені грецьких героїв. Тоді головними героями картини ставали сонце, купа хмар на небі, феєрія передвечірнього світла. Саме в цих творах найбільше виявлявся колористичний хист майстра, рідкісний серед художників.
Пейзаж, 1892 р. Музей Фіцвільям
Авраменко А. 11-А, 2014 р.


title: Презентація на тему «Соціум» (варіант 4)

text:
Соціум (суспільство людей)
"Наука про суспільство – найскладніша з усіх наук. Суспільство зазнає впливу різноманітних факторів, воно надто рухливе, динамічне..."
Джон Бернал   говорив:
Суспільство – це форма життєдіяльності людей, спосіб їх соціальної організації. Це система, що розвивається на основі об'єктивних соціальних законів.
Як тотожне використовується поняття "соціум".
Соціум – це система суспільного співжиття людей. Соціум походить від латинського слова "соціо", що означає з'єднати, поєднати, розпочинати спільну працю. Звідси, первинне значення поняття "суспільство", що означає спільність, союз, співпраця.
Що ж таке суспільство?
Суспільство як сукупність всіх соціальних процесів вивчається багатьма суспільними дисциплінами: соціологією, антропологією, психологією, етнографією, мовознавством тощо. Соціальна філософія, що базується на принципі антропоцентризму, досліджує стан суспільства як цілісної системи, всезагальні закони та рушійні сили його функціонування та розвитку, його взаємозв'язок з природним середовищем, навколишнім світом в цілому.
Суспільство як соціальна реальність є вищою формою руху матеріального світу. Суспільство виникло внаслідок еволюції природи і з самого початку мало характерні риси.
По-перше, це специфічна системна організація, що відрізняється від інших матеріальних систем особливою структурною базою, яка поєднує в собі матеріальне і духовне виробництво, різні форми суспільних відносин, соціальну структуру, політичні інститути тощо.
По-друге, суспільство володіє особливим механізмом передачі інформації і способом успадкування.
По-третє, головною відмінністю соціальної матерії від інших її форм руху є те, що вона поєднує в собі не лише матеріальні, а й духовні процеси, свідомість.

Соціум(суспільство людей)
Характеристика структури суспільства передбачає не лише виявлення його елементів, а й визначення місця і ролі кожного з цих елементів у його функціонуванні і розвиткові. Так, основними факторами життєдіяльності суспільства є матеріально-виробничий, соціальний, політико-управлінський і духовний.
При взаємодії названих сторін суспільного життя провідною в соціальному процесі є матеріально-виробнича або економічна сторона, тобто виробництво, розподіл, обмін та споживання різних предметів та послуг.

Матеріальне виробництво створює вихідні умови для життєдіяльності людей. Воно завжди має суспільний характер і визначає взаємодію людей у процесі їх впливу на природу, перетворення матеріалу природи в предмети, які б задовольняли потреби людини.
Проте в життєдіяльності людей значну роль відіграє духовна сфера. Адже залежно від того, на якому рівні розуміння – свідомому чи несвідомому – людина здійснює свою діяльність, залежать її результати. Суспільне життя – це нерозривна єдність матеріального і духовного, їх взаємодія і переходи одне в одне.

Суспільство – це система, що постійно розвивається. У своєму розвиткові воно послідовно проходило певні закономірні етапи, які в соціальній науці фіксуються в цивілізаційних критеріях.
Кожний новий етап цивілізаційного процесу характеризувався освоєнням більш високих технологій ускладненням соціальної структури, більш широким масштабом взаємодії з навколишнім середовищем певними формами колективної суспільної діяльності. Але головними показниками в розвитку суспільства завжди були:
– характер суспільних відносин;
– рівень духовності людського фактора;
– рівень демократичності соціальних структур.
Характерними рисами сучасного суспільства є:
– глобальні масштаби виробництва (матеріального і духовного);
– інформаційно-технологічний спосіб відтворення всієї системи суспільних відносин;
– утвердження демократичних форм життєдіяльності;
– випереджаючий розвиток науки і духовної культури загалом відносно всіх інших сторін сучасного суспільства.

Вчення про суспільство як складова філософії пройшло довгий і складний шлях розвитку. Можна виділити три основних підходи до пояснення сутності зв'язків та закономірностей розвитку суспільства
Натуралістичний підхід зводиться до твердження, що людське суспільство розглядається як продовження закономірностей природи, світу тварин і Космосу в цілому. Виходячи з цього, тип суспільного устрою та хід історії визначається ритмами сонячної активності й космічних випромінювань, особливостями географічного та природно-кліматичного середовища, специфікою людини як природної істоти, її генетичними, расовими і статевими особливостями (прибічники соціобіології – Е. Уїлсон, Р. Докінс).
Згідно з цим підходом суспільство постає як своєрідний феномен природи, її вище, але далеко не найбільш "вдале" і стійке утворення. Внаслідок недосконалої природи людини може відбутися самогубство людства. Цей напрямок допускає, що суспільство може змінити форму свого буття, "податися" в Космос і там почати новий виток своєї еволюції (К. Ціолковський та інші "космісти")
Так званий ідеалістичний підхід сутність зв'язків, що об'єднують людей в єдине ціле, вбачає в комплексі тих чи інших ідей, вірувань, міфів. Історія знає чимало прикладів існування теократичних держав (наприклад, Ватикан), де єдність забезпечувалася однією вірою, яка завдяки цьому стає державною релігією.
Багато тоталітарних режимів базувалося на єдиній державній ідеології, яка була основою суспільного устрою. Рупором цих ідей виступав, як правило, релігійний лідер або "вождь" нації і народу, а різні історичні події (війни, реформи тощо) залежали від волі цієї людини, яка спиралася на певну ідеологічну чи релігійну доктрину.
Поки "жива" ідея в серцях мільйонів людей, такі суспільства розвиваються і процвітають. Коли ж ідея "псується" (розколи, єресі тощо), із системи випадає несучий стрижень, і вона починає деградувати.

Третій підхід пояснення суспільного устрою пов'язаний з філософським аналізом міжлюдських зв'язків і відносин, що виникають у відповідних природних умовах і мають визначальний характер.
У дусі цієї моделі Маркс і Енгельс розробили концепцію матеріалістичного розуміння історії, сутністю якої є положення про спосіб виробництва, який формується об'єктивно, тобто незалежно від волі і свідомості людей. Не загальна ідея чи загальний Бог пов'язують людей в "соціальний організм", а продуктивні сили і виробничі відносини, видозміни яких становлять основу суспільно-економічних формацій як етапів світової історії.
Соціальна структура суспільства
Будь-яке суспільство – це не просто група окремих індивідів, а певна система соціальних зв'язків, відносин, тенденцій та закономірностей розвитку.
Сукупність соціальних спільностей і груп, що певним чином взаємодіють між собою, становить соціальну структуру суспільства.
Соціальна структура суспільства поєднує насамперед соціально-класові елементи (класи і суспільні прошарки). До неї належать також такі структури, як соціально-етнічна (рід, плем'я, народність, нація), соціально-демографічна, яка пов'язана з розподілом людей на групи за віком, статтю та іншими демографічними ознаками (молодь, жінки, пенсіонери). До важливих елементів соціальної структури суспільства належать також трудові колективи, населення міста і населення села, працівники фізичної і працівники розумової праці, сім'я.

Залежно від кількісного складу соціальні спільності поділяються на:
– великі (класи, нації, професійні та галузеві групи тощо);
– середні (територіальні спільності, виробничі колективи тощо);
– малі (сім'я та інші).

Визначальним елементом соціальної структури виступають класи. Це найбільш важливий елемент структури. Класове розмежування має вирішальний вплив на всі суспільні відносини та елементи соціальної структури. Воно обумовлює характер інших соціальних груп і спільностей, накладає свій відбиток на їх розвиток.
Основним критерієм при диференціації класових спільностей є їх ставлення до власності (володіння, користування, розпорядження).
Виникнення класів відбувається в період становлення рабовласницького суспільства, коли внаслідок росту продуктивних сил стало можливим одержання додаткового продукту, становлення приватної власності і системи економічної нерівності між людьми.
При переході від однієї суспільно-економічної формації до іншої відбувалася трансформація класових утворень. Але безперечним було те, що клас, який володів засобами виробництва і левовою часткою національного багатства і посідав монопольне становище в системі організації й управління суспільством і виробництвом, був не тільки економічно, а й політично панівним класом.
Друга половина XX ст. внесла певні корективи в систему критеріїв визначення соціальної структури суспільства. Факти свідчать, що поряд із фактором власності необхідно використовувати й інші критерії класового визначення. Серед них суттєвого значення набувають фактори влади і контролю.

Сьогодні існує множинність теоретичних моделей бачення класової структури. Найбільш відомими є такі:
– класово-статусна модель М. Вебера: клас власників, клас робітників, дрібна буржуазія, інтелігенція і білокомірцеві службовці. Причому, класами називаються групи, що мають доступ до ринку і пропонують ті чи інші послуги. Є також групи, які не пов'язані з ринковою ситуацією і відрізняються за способом життя;
– дихотомна класова модель К. Маркса: буржуазія і пролетаріат, між якими розміщається дрібна буржуазія, виокремлюють ще селянство, інтелігенцію. Еволюція класової структури йде в напрямку посилення антагонізму між двома основними класами (буржуазія і пролетаріат), що зумовлює соціалістичну революцію, яка знищує поділ суспільства на класи;
– класова модель Р. Дарендорфа: панівний клас, підлеглий клас, безкласові групи, диференційовані на основі ставлення до влади. Класові відносини постійно поєднують у собі конфліктуючі інтереси;
– класова модель Е. Гідденса: вищий клас, середній клас, нижчий, або робітничий, клас. Критерій поділу – відмінності ринкових можливостей індивідів, що визначаються відносинами власності, освітньою та технічною кваліфікацією, становищем у владних структурах;
– класова модель Е. Райта: буржуазія, дрібна буржуазія, робітничий клас. Критерій поділу – власність, обмін та влада. Поряд із класами існують так звані суперечливі соціальні утворення, що посідають проміжне становище в соціальній структурі, а саме: дрібні підприємці, напівсамостійні працівники, менеджери і контролюючі особи;
– класова модель Д. Девіса: вищий клас, середній клас, робітничий клас і нижчий клас. Критерій поділу – рівень освіти, професійний престиж, власність і прибуток;
– класова модель Дж. Голдорпа: клас послуг, що об'єднує професіоналів, менеджерів і адміністративних працівників; робітничий клас; проміжний клас, що включає службовців, дрібних підприємців і самостійних працівників, а також технічний персонал.

Як бачимо, існує розмаїтість теоретичних підходів до тлумачення сутності класової структури. Але провідним напрямком дослідження соціальної належності індивідів все більш стає комплексне використання різних критеріїв і відповідно зближення різних методологій. Це – і майновий стан, і позиція на ринкові праці, фактори контролю, влади, прибутків, рівень освіти тощо.
В інформаційному суспільстві в кінці XX ст. в економічно розвинених країнах сформувалися такі основні класи: вищий, або правлячий клас, клас виробничих і невиробничих працівників (наймана робоча сила) і середній клас.
Вищий, або правлячий, клас об'єднує власників основних засобів виробництва і капіталу, а також осіб, що посідають важливе становище в управлінні фірмами, державними структурами і т. д.
Клас виробничих і невиробничих працівників, що об'єднує осіб найманої праці, які не мають власності на засоби виробництва або мають її в обмеженій кількості і зайнятих переважно виконавчою працею. Раніше ця спільність називалася "робітничим класом" або "пролетаріатом" і об'єднувала найманих працівників, зайнятих фізичною працею в матеріальному виробництві. У наш час до 75% складу цього класу є нижчі службовці, зайняті "виробництвом" послуг. Суттєвою тенденцією розвитку цієї спільності є постійне і значне її кількісне зростання.
Середній клас. Це насамперед дрібні підприємці. До нього належить також більша частина інтелігенції та середня група службовців. В останні десятиріччя характерним для розвитку середніх прошарків є:
– збільшення кількості дрібних підприємців, зайнятих у сфері послуг, економіки;
– зменшення кількості фермерів;
– значне кількісне зростання інтелігенції й ускладнення її соціального складу;
– зростання мобільності всіх прошарків.

Значне поширення малих форм бізнесу та інтелектуалізація всіх сфер суспільного життя дають змогу прогнозувати як подальше кількісне зростання проміжних груп, так і зростання їх значимості в соціальній структурі сучасного суспільства.
Інформаційна цивілізація, що складається в сучасному світі, породжує нові закономірності в розвиткові соціальної реальності. Зрушення в сутності найманої праці, зміни змісту трудових функцій, пов'язані зі
збільшенням обсягу розумової діяльності, є основою для становлення нового типу соціальних зв'язків на всіх рівнях, що характеризують процес відтворення інформаційного суспільства.
У зв'язку з цим деякі дослідники стверджують, що сьогодні, в умовах інформаційного суспільства, закінчується великий період в історії людства, пов'язаний із поділом суспільства на класи. Зростаючі масштаби інтелектуальної діяльності в її різних формах і видах створюють умови для становлення соціально розмаїтого безкласового суспільства.

Дякую за увагу 