title: Презентація на тему «Європейська еволюція в Україні»

text:
ЄВРОПЕЙСЬКА РЕВОЛЮЦІЯ В УКРАЇНІ

Є́вромайда́н (також Є́врореволю́ція, Револю́ція 2013 ро́ку, Революція гідності) — національно-патріотичні, протестні акції в Україні, передусім, проти корупції, соціальної нерівності, свавілля правоохоронних органів та сил спецпризначення, а також на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України.
ОСНОВНІ ПОДІЇ
21 листопада — Під вечір 21 листопада, незадовго після оприлюднення рішення уряду про призупинення процесу підготування підписання Угоди асоціації України з ЄС, люди стали самоорганізовуватися через соціальні мережі. Перша акція розпочалася у Києві на Майдані Незалежності близько 22:00. Під кінець доби учасників мітингу нараховувалось близько 1500 осіб. На Майдан прийшли журналісти, громадські активісти, опозиційні політичні лідери. Стали з'являтися міліція та посилені загони Беркуту. Частина активістів пішла під Адміністрацію Президента України, після чого повернулась на Майдан Незалежності. Люди вирішили лишатися на ніч. Цього дня суд прийняв рішення заборонити встановлення наметів, кіосків, навісів під час проведення акцій на Майдані Незалежності, вулиці Хрещатик та Європейській площі до 7 січня 2014 року.
24 листопада — Цього дня в Києві відбулася велика хода та мітинг на Майдані Незалежності, які зібрали більше ніж 100 тисяч громадян України.(противники євроінтеграції нарахували від 30 до 60 тис. учасників) За визначенням BBC, протести стали найбільшими з часу Помаранчевої революції 2004 року.
30 листопада — У ніч проти 30 листопада українська влада силами «Беркуту» влаштувала силовий розгін Євромайдану в Києві. За іншими даними, розганяв Євромайдан кримський, луганський та донецький Беркут, скерований за посередництвом російською владою. Внаслідок розгону було травмовано десятки протестувальників. Частина людей, що втікла від Беркуту, заховалась у Михайлівському золотоверхому монастирі на Михайлівській площі. Вдень там зібрався стихійний мітинг, на якому голова одеської обласної організації партії«Демократичний альянс» Олексій Чорний закликав мобілізуватись на протест, активна фаза якого відбудеться 1 грудня в 12:00.
1 грудня — в річницю Референдуму про суверенітет 1991 року на майдани і вулиці Києва вийшли, за різними оцінками, від 500 тисяч до 1 млн. протестувальників. Цього ж дня організовані владою групи провокаторів чисельністю до 500 осіб імітували штурм Адміністрації Президента. Провокатори спілкувалися між собою російською з добре вираженим московським акцентом та вигукували «кричалки», які не прийняті в Україні, але поширені в середовищі російських «ультрас». З цього приводу Олесь Доній зазначив, що «швидше за все, український протестний рух має справу вже не лише із засланою агентурою СБУ і МВС, а цілком можливо, що і з російською ФСБ».

В ніч проти 11 грудня, незважаючи на завірення Президента України, які він виголосив перед спеціальним представником ЄС Кетрін Ештон, спецназ та внутрішні війська розпочали масову акцію на витіснення мітингувальників з занятих ними позицій. Груба сила та спецзасоби, в основному, не застосовувались. На заклик про допомогу до Майдану з міста почали підтягуватись добровільці. В результаті, для уникнення блокування з боку Майдану та міста, спецназ та внутрішні війська змушені були відступити.

19-26 січня протистояння на вулиці Грушевського. Загинуло 6 осіб, більше 1000 поранено.

18 лютого  — поновлення силового протистояння між силовиками та євромітингувальниками у центрі Києва . Події розгорталися у центральній частині міста. У результаті сутичок мітингувальників із силовиками на вулицях Інститутській та Грушевського, а також на Майдані Незалежності у Києві загинуло понад 90 людей, поранено півтори тисячі і 100 вважаються зниклими безвісти.

20 лютого — «Кривавий четвер»:
   Масові вбивства протестувальників  бійцями кримського спецпідрозділу «Омега».

21-22 лютого — Повалення режиму Януковича
   Відновлення Конституції України 2004 року.
   Усунення Віктора Януковича з посади Президента України
Результатами Євромайдану стали:
Масові повалення пам'ятників В. І. Леніну по території всієї Україні, початком якого було повалення пам'ятника Леніну в Києві 8 грудня 2013 року .
Створення Самооборони і формування Правого сектору.
Звільнення Прем'єр Міністра України Азарова М. Я.
Введення санкцій США проти окремих посадовців України.
Усунення Януковича від виконання повноважень президента.

Цікаві факти

Початок протестів на «Євромайданах» збігся з 9-тою річницею Помаранчевої революції. Крім того, 23 листопада 2013 року в Україні відзначали День пам'яті жертв голодоморів.

Слово «Євромайдан» стало словом 2013 року за версією словника сучасної української мови та сленгу «Мислово», а також найпопулярнішим неологізмом у Росії

Член Європейського парламенту, колишній прем'єр-міністр Бельгії Гі Вергофстадт назвав Євромайдан найбільшою проєвропейською демонстрацією в історії ЄС.
Кадри з Євромайдану


title: Презентація на тему «Колективізація» (варіант 2)

text:
Колективіза́ція — створення великих колективних господарств на основі селянських дворів. Передбачалося, що результатом колективізації стане ріст виробництва сільськогосподарської продукції на 150%. Колективізація мала охопити майже всі селянські господарства, відтак, ліквідувавши «шкідливий буржуазний вплив» приватної власності.
Мета: перетворення всієї робочої сили села, а також міста, на робітників державних підприємств. Це дозволяло встановити повний економічний контроль влади над громадянами, поширити її політичне панування на економічно самостійне до цього селянство, ліквідація куркульства, одержання засобів на індустріалізацію.
Село -  основне джерело фінансування індустріалізації.
Основні етапи більшовицької аграрної реформи
1917-1918рр. сасування приватної власності на землю (націоналізація);
Передача землі селянам без викупу;
Заборона оренди землі та найманої праці
1921-1929рр. – впрвадження різних форм кооперації, добровільне створення артілей, кооперативів
1919-1920рр.-створення великих колективних підприємств на основі поміщицьких господарств; «воєнний комунізм»
У 1927 – 1929 рр. селяни відмовлялися добровільно продавати хліб державі через надто низькі заготівельні ціни. Ціни на промислові товари були надто високими, тому утворилися так звані «ножиці цін».
Хлібозаготівельні кризи – це невиконання плану по заготівлі хліба.
Етапи колектитвізації
Основні методи колективізації

Розкуркулення: - конфіскація майна, - виселення з будівель, - конфіскація засобів виробництва, - виселення куркулів, а згодом і середняків з рідних місць, - створення МТС (машинно-тракторні станції), - направлення в села «двадцятип’яти тисячників», - агітація в пресі

Взаємозв’язок колективізації  та індустріалізації
Нестача коштів
Проблеми індустріалізації
Нестача робочих рук для розвитку індустріалізації
Нестача  сировини
Хлібна криза 1927 – 1928рр. і брак валюти, що надходила від продажу хліба за кордон, могли зірвати форсовані темпи індустріалізації.


title: Презентація на тему «Остарбайтери» (варіант 1)

text:
Остарбайтери
підготувала:
учениця 11-Б класу
Оренбургська марина
Перші українці опинилися на німецькій примусовій роботі ще влітку 1939-го. Це були мешканці окупованого угорськими військами Закарпаття, яких вивозили на роботу до Австрії. Наступними на початку вересня 1939-го потрапили до Рейху галичани – військовослужбовці польської армії, які виявилися в полоні й з часом були переведені до розряду цивільних робітників. Перші цивільні робітники з окупованої вермахтом України стали добровільно виїжджати до Німеччини ще влітку 1941-го з дистрикту «Галичина».
Кияни прямують на вул Львівську, 24 - збірний пункт для відправки в Німеччину, Київ, 1942 р.
Примусові депортації
До початку німецько-радянської війни нацистське керівництво не планувало використовувати в промисловості своєї країни робочу силу з окупованих територій СРСР (зокрема, й з України).Навпаки, розроблялися схеми масового винищення мільйонів місцевих мешканців (генеральний план «Ост») та німецької колонізації захоплених радянських земель. Зрив «блискавичної війни» восени 1941-го, необхідність проводити позиційні бойові дії та мобілізовувати все більше німецьких селян і робітників до армії змусили Гітлера частково змінити свої екстермінаційні плани й піти на використання трудових ресурсів з окупованих східних територій в економічних інтересах Третього Рейху.
Спершу нацистські функціонери покладали свої надії на кілька мільйонів радянських військовополонених. Однак до кінця 1941-го з 3,5 млн червоноармійців, які потрапили в полон, унаслідок політики геноциду 60% бранців не пережило голодної зими 1941/1942-го. Відтак на захоплених територіях СРСР основні зусилля німців були спрямовані на вербування цивільних робітників.
Відправка киян на роботу до Німеччини з головного вокзалу. м. Київ, 1942 р.
Агітаційна кампанія нацистів в Україні стартувала взимку 1942-го. Першочергове значення в ній відводилося великим містам: Харкову, Києву, Сталіному (сучасний Донецьк), Дніпропетровську. В умовах безробіття та голоду населення великих промислових центрів ставало бажаною здобиччю нацистської пропаганди.
Чимало безробітних міщан, змучених голодом і безпросвітним існуванням у напівзруйнованих містах, повірили обіцянкам німецьких вербувальників. Перший ешелон із 1117 робітниками-спеціалістами вирушив із Харкова до Кельна 18 січня 1942-го, другий до Бранденбурга – 21 січня. Вивезення трудових ресурсів із Києва розпочалося 22 січня 1942-го, коли до Німеччини було відправлено 1,5 тис. осіб.
24 лютого перший потяг від’їхав зі Сталіного. Особливістю початкових німецьких трудових наборів була чітка спеціалізація робітників за професіями (перевага віддавалася чоловікам зі спеціальністю будівельників, металургів, гірників тощо), а також їхній здебільшого добровільний характер.
У лютому 1942 року нацистські посадовці вже вимагали доставити з України 290 тис. сільськогосподарських робітників, 30 тис. кваліфікованих спеціалістів для німецької промисловості з Києва та 50 тис. зі Сталіного. Однак потік добровольців не задовольняв дедалі більшу потребу в робочій силі, а після перших листів із «вільної Європи» взагалі припинився. Розпочалася широка акція примусового вивезення, в якій брали участь й органи місцевого управління та поліції.
Після запровадження в березні 1942-го посади головного уповноваженого з використання робочої сили, яку обійняв Фріц Заукель, масштаби роботи вербувальних комісій на Сході значно зросли. З весни 1942-го німці розпочали масові облави на місцеве населення із залученням до цього поліції та солдатів вермахту. Запроваджена система з обіцянок, соціального тиску і брутального терору дала їм змогу того року депортувати з окупованих східних територій понад 1 млн цивільних робітників, більшість з яких (714 тис.) були вихідцями з України.
1943-й позначився для тих, хто жив в Україні, новою акцією нацистів: мобілізацією на роботи працездатного населення віком від 16 до 50 років. Про добровільність навіть у пропагандистських оголошеннях не було й мови. Відтепер це був обов’язок. Протягом 1943-го німці вивезли з України майже 1 млн 90 тис. осіб, а 1944-го додатково ще 600 тис.
Правове становище та умови праці
Жителі України незалежно від того, поїхали вони до Рейху добровільно чи примусово, мали однаковий соціальний і правовий статус – перебували в безправному становищі. Щоб забезпечити «чистоту німецької крові», запобігти поширенню впливу «більшовицької пропаганди» на німців і досягнути продуктивного використання вихідців зі східних окупованих територій, Головному управлінню безпеки Рейху (РСХА) було доручено розробити комплекс спеціальних документів, які регламентували б згаданий процес.
Один із чиновників РСХА Бернхард Баатц запропонував розпізнавальний знак для цієї багатонаціональної категорії робітників у вигляді прямокутника з літерами OST на блакитному тлі (за аналогією зі знаком для польських робітників із Генерального губернаторства, які носили літеру Р). Згодом вихідців з окупованих східних територій за цим знаком стали називати остарбайтерами, тобто східними робітниками. Не всі приїжджі з України були остарбайтерами. Галичани мали в Рейху інший правовий статус.
Основні положення стосовно використання праці східних робітників були викладені в так званих Указах про остарбайтерів, які підготувала спеціальна комісія РСХА і підписав Генріх Гіммлер 20 лютого 1942-го. Вони передбачали контроль над їхньою працею, пересуванням, дозвіллям і навіть статевим життям. Остарбайтерів утримували в спеціальних таборах під суворою охороною.
На виробництві ізолювали від німців і решти іноземних робітників, видавали кошти, що становили половину, а то й третину зарплати німця, з яких до того ж вираховували гроші на їх утримання. Норми харчування були найнижчими серед решти категорій іноземних робітників у Німеччині. Штрафні санкції за трудові та політичні провини включали широкий спектр заходів: від тілесних покарань до відправлення на кілька тижнів до штрафного чи концентраційного табору. За статеві контакти остарбайтера з німкою – смертна кара для партнера і концтабір для жінки.
Упродовж війни законодавство щодо східних робітників змінювалося. Наприкінці 1942-го їм дозволили листуватися з рідними (надсилати дві листівки на місяць), з листопада 1943-го – виходити за межі табору з відома керівництва, наприкінці 1944-го норми харчування вихідців із Радянського Союзу були прирівняні до норм інших іноземців. Однак до завершення війни східні робітники залишалися найбільш безправною і гнобленою категорією у Третьому Рейху.
Шанси на виживання залежали значною мірою від того, куди людина потрапляла: на державне виробництво, де умови праці та побуту були найважчими, чи до сільського господаря, де було легше прохарчуватися. Третина остарбайтерів працювала в сільському господарстві, 45% – у промисловості. За статево-віковим складом поміж східних робітників був найбільший відсоток жінок (51%) і найбільша кількість неповнолітніх (майже 41% серед чоловіків і 60% серед жінок).
Погані умови проживання, недостатнє харчування, тяжка праця, катастрофічний санітар но-гігієнічний стан у таборах, поширення різноманітних паразитів і шкідників призводили до того, що серед остарбайтерів спостерігався найвищий відсоток (порівняно з іншими іноземцями) випадків травматизму та смертності від інфекційних хвороб і виснаження. Найбільше смертей було від туберкульозу, серцево-судинної недостатності, сухот, виробничих травм і тифу.
За даними статистики, середньомісячна смертність серед остарбайтерів у 1943-му сягала 1210 осіб на місяць. Однак у 1944–1945-му вона була ще вищою внаслідок бомбардування авіації союзників. За дуже обережними підрахунками, у Рейху померло від 80 до 100 тис. остарбайтерів.
Одна з могил поховання радянських військовополонених і примусових робітників на лісовому цвинтарі Ванні-Айкель в місті Херне, земля Північний Рейн-Вестфалія (Waldfriedhof Wanne-Eickel/Herne)
Від табору до табору, від господаря до господаря умови життя вихідців з України різнилися. Багато хто з примусових робітників зміг уже через багато років по війні розповісти про допомогу й співчуття німецьких колег по роботі, людяне ставлення до них «бауерів» (німецьких фермерів – Ред.). Для частини з них це була перша, а часом єдина поїздка не лише за кордон, а й за межі рідного села. І через колючий дріт багатьом вдалося розгледіти значно вищий рівень життя не лише звичайних німців, а й чехів, поляків, французів, своїх братів по неволі. Для декого то була можливість втекти від колишньої радянської дійсності, не повернутися до СРСР.
Повоєнна репатріація
Після завершення бойових дій у Європі 1945-го більшість примусових робітників зі Сходу деякий час перебували в таборах переміщених осіб у Західній Німеччині. Згідно з міжнародними угодами між союзниками по антигітлерівській коаліції, ухваленими на Кримській та Потсдамській конференціях у 1945-му, повернення (репатріацію) до СРСР було оголошено обов’язковим для всіх громадян, які до 1939-го мешкали в Країні Рад.
Таких із території УРСРналічувалося 1 млн 850 тис. осіб, серед яких значну частину становили колишні примусові робітники. Ті з них, хто не побажав повертатися до Радянського Союзу й зміг уникнути примусової репатріації, стали однією зі складових так званої третьої хвилі еміграції з України.
Реєстрація робітників на біржі праці. м. Київ, кінець 1941 р.
Для забезпечення повернення з-за кордону мільйонів радянських громадян у рекордні терміни було організовано сотні різноманітних таборів і пунктів на території східноєвропейських країн і в західній прикордонній смузі СРСР. На відміну від відповідних установ західних союзників, їхнім пріоритетним завданням були політична фільтрація й статистичний облік осіб, які тривалий час перебували за кордоном, а не медична та матеріальна допомога постраждалим від нацизму.
Більшість репатріантів проходили перевірку й фільтрацію у фронтових та армійських таборах або збірно-пересильних пунктах Наркомату оборони і перевірочно-фільтраційних пунктах НКВС, які проводили чекісти. За її результатами тільки 58% з них повернулися у свої родини до попереднього місця проживання. 19% чоловіків були мобілізовані до Червоної армії, ще 14% – до так званих трудових батальйонів, 6,5% передано в розпорядження НКВС, тобто арештовано, а 2% працювали в збірних таборах або інших радянських військових частинах за кордоном. Але й тим, кому дозволили повернутися додому, потрібно було знову пройти перевірку в органах держбезпеки, за результатами якої на кожну особу відкривали так звану фільтраційну справу.
Таким чином, незважаючи на декларовані радянським урядом права і свободи репатріантів, у реальному житті політичний статус цих людей фактично майже не відрізнявся від статусу кримінальних злочинців (бесіди з працівниками НКВС та НКДБ, відкриття спеціальних справ, обов’язкова реєстрація в міліції, заборона проживання в столичних містах).
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Музична культура Київської Русі» (варіант 2)

text:
Музична культура Київської Русі
Бірюк Анна
10-В
Первісні музичні інструменти
Первісне музикування мало синкретичний характер (пісня, танець, поезія були нерозривно пов'язані), супроводжувало обряди і церемонії, ритуали, трудовий процес. Виконувало функції оберегів і використовувалось під час заклинань і молитов, набуваючи магічно-охоронного значення.
Ударні і шумові інструменти робили із бивнів та кісток мамонта
Сопілки та флейти виготовляли із рогів тварин, дудочки – із пташиних кісток

Скіфська доба
Під час обрядових свят скіфи використовували шумові інструменти – тризубці, металеві дзвіночки, бубонці, брязкальця різних форм і розмірів. Скіфи використовували грецькі музикальні інструменти (ліра), роги тура, як сигнальні інструменти
Музичне мистецтво греків північного Причорномор'я
Про розвиток музичного мистецтва свідчать знайдені під час розкопок ювелірні прикраси, вази, фрески, скульптури на яких зображено виконавців на різних інструментах
Арфа
РОжок пана

Музична культура Київської держави
Народна музика Русі складалася з локальних та інструментальних мелодій. Передусім це обрядова народна пісенність. Стилі: вільний речитативний, таку форму декламації мали похоронні голосіння без інструментального супроводу; із чітким ритмом і формою – решта пісенних жанрів – зразки музики цього типу зустрічаємо в архаїчних обрядових піснях (колядках, щедрівках, веснянках).
Придворно-світська музика
Репертуар цієї музики складався із танцювальної, ліричної, побутової, жартівливої. Найчастіше зустрічаються згадки про “ співання слави ” князям. Співці-дружинники підносили бойовий дух війська згадуванням видатних подій минулого. Музикою супроводжувався прийом князем іноземних послів.
Придворно-світська музика

Церковна музика
Прийшла до слов'ян з Візантії. Разом із грецьким духівництвом посилали на Русь і професійних музик “ домественників ”, які організовували тут церковну співочу справу. З 11 ст. запроваджується церковна музика, що з Києво-Печерської Лаври швидко поширилось цервами і монастирями Русі. Сформувався так званий “ Київський розспів ”, що став основою співочої традиції на довгі сторіччя.
Церковна музика
Особливого розвитку на Русі на була музика дзвонів, яку виконували по нотах. Дзвони супроводжували християнські свята, збирали людей на віче. Передзвін церковних дзвонів – це невеличкий музичний концерт. Під час свят виконувались по кілька десятків таких творів дзвонової музики.
Носії музичної творчості
Співці героїчних пісень (Боян 11ст.).
Скоморохи (згодом мандрівні музики).
Каліки перехожі, старці, творці поза храмової побожної пісні (лірники).
Давньоруські музичні інструменти
Гусла, роги, бубни, свирілі, пищики, сопілки, дерев'яні труби.
У княжих дворах також використовували іноземні інструменти – металеві труби, орган, “ смики ”, бронзові мідні дзвони та дзвіночки.
Музичні інструменти українського народу
Військові – литаври – священні символи державності України (клейноди), барабани, козацькі сурми і труби.

Музині інструменти українського народу
Селяни використовували сопілки, флояра, дводенцівка, дримба, дуда, трембіта.
Дворянство і духовенство використовували столоподібні гусла й торбан
Театральна культура Київської Русі
Пратеатр – це своєрідний цикл картин дія яких розгортається немовби за раніше створеним сценарієм. У добу Київської Русі театральне мистецтво втілювалося не тільки в народному, але й в княжому театрі
Народно-містеріальний театр
Старовинний народнообрядовий і християнські театри переходять у явище так званого площадкового театру, який відображає архаїзоване буття українського народу. Це народна драма, вертеп і балаган, об'єднані між собою стилем маски і методом імпровізації.
Княжий театр
Основою княжого театру були скоморохи та шпільмани. Княжий театр спирається на рицарську пісню, маючи за основу 2 елементи: речитатив і величання. Вистава відбувалася у супроводі музичних інструментів. Репертуар складався із драматичних поем, мотивів захисту батьківщини, служіння князеві, помсти за скривджених, лицарської честі.
Народна творчість: епос, календарно-обрядові та родинно-обрядові пісні.
Види народної музично-поетичної творчості: літературознавча (епос, лірика, драма) мистецтвознавча (музика,танець, пісня до танцю, інструментальна музика), функціональна (пісні жниварські, різдвяні, весільні, похоронні, сольні, гуртові, жіночі, дитячі, тощо)
Жанри української пісні
Календарно-обрядові (веснянки, щедрівки…)
Пісні кріпацького побуту (чумацькі, бурлацькі…)
Родинно-обрядові та побутові (весільні, танцювальні, поховальні…)
Пісні солдатського побуту (рекрутські, стрілецькі…)
Ліричні пісні й балади
Історичні пісні та думи
Календарно-обрядові пісні
Веснянки, гаївки
Щедрівки, колядки
Купальські русальні
Жниварські
Родинно-обрядові
Весільні
Жартівливі, сатиричні
Танкові (коломийки)
Частівки
Колискові
Поховальні, голосіння
Різдвяні свята
Весілля
Купальські


title: Презентація на тему «Память о Холокосте»

text:
Выполнила
ученица 11 класса
Нетребко Галина
Память о Холокосте
Холокост (от греческого слова Holocaustos – всесожжение, жертвоприношение с помощью огня) - наиболее распространенный термин, обозначающий преследование и уничтожение 6 миллионов евреев нацистами и их пособниками после прихода к власти Гитлера и до окончания Второй мировой войны (1933 – 1945 гг.).

Поводом к началу еврейских погромов послужило убийство в Париже 17-летним польским евреем Гершелем Грюншпаном 7 ноября 1938 советника германского посольства Эрнста фон Рата. В ответ на этот акт, при поддержке нацистских властей, в ночь с 9 на 10 ноября в десятках городов Германии Австрии был организован еврейский погром.

Хрустальная ночь
За одну ночь, в основном гитлеровской молодёжью (Гигтлерюгенд), был убит 91 еврей, сотни ранены и покалечены, тысячи подверглись унижениям и оскорблениям, около 3,5 тыс. арестованы и отправлены в концентрационные лагеря Заксенхаузен, Бухенвальд и Дахау. В эту же ночь были сожжены или разгромлены 267 синагог, 7,5 тыс. торговых и коммерческих предприятий, сотни жилых домов евреев.
 Общий ущерб составил 25 млн. рейхсмарок, из которых около 5 млн. пришлось на разбитые витрины (отсюда второе название «Хрустальной ночи» — «Ночь разбитых витрин»).
Гетто – часть города, окруженная колючей проволокой или стенами, где были обязаны проживать евреи из прилегающих районов. Первое гетто было создано в октябре 1939г.Создавались на территориях, захваченных немецкими войсками.

Гетто
Памятник варшавскому гетто
«Трамвайный  вагон только для евреев»
Самым страшным проявлением Холокоста стали лагеря смерти, созданные фашистами для физического истребления  людей, объявленных «недочеловеками», к которым нацисты относили
славян,
евреев,
цыган и многих, многих, многих других.
Лагеря смерти
Немецкие концентрационные лагеря и лагеря смерти 1939 – 1945 гг. в границах территории современной Республики Польша
 создан 27 апреля 1940 г. по приказу Гиммлера в предместье польского города Освенцима.
 Это был самый большой из созданных немцами лагерей во всей оккупированной ими Европе.

Концлагерь Аушвиц
Генрих Гиммлер
Ворота концлагеря Аушвиц
Ограждение лагеря, по которому был пропущен электрический ток, и  караульные вышки должны были изолировать лагерь и не дать заключенным бежать
Майда́нек -лагерь смерти Третьего рейха на окраине польского города Люблин.
Концлагерь Майданек
Сохранившиеся со времен войны печи крематориев в лагере Майданек.
Тела жертв, уничтоженных в лагере Аушвиц-Биркенау.

Лагерь смерти Освенцим. Польша.
Из 1 миллиона 300 тысяч узников Освенцима дети подростки не старше 18 лет составили около 234 000.
Из них - 220 000 еврейских детей, 11 тысяч цыганских; несколько тысяч белорусских, украинских, русских, польских.
Большинство еврейских детей уничтожались сразу же после прибытия. 12 сентября 1944 г., например, 12 300 детей из Каунаса были направлены в газовые камеры.
В начале октября  в Аушвице было 2 510 мальчиков и девочек. 10 января 45-го их оставалось 611.

Дети в Освенциме
ДЕТИ В ОСВЕНЦИМЕ

Мужчины мучали детей.
Умно. Намеренно. Умело.
Творили будничное дело,
Трудились – мучали детей.
И это каждый день опять,
Кляня, ругаясь без причины.
А детям было не понять,
Чего хотят от них мужчины.
За что обидные слова,
Побои, голод, псов рычанье.
И дети думали сперва,
Что это за непослушанье.
Они представить не могли
Того, что могут быть убиты:
По древней логике земли
От взрослых дети ждут защиты…
Шарлотта Дельбо
Бывшая узница Освенцима Лариса СИМОНОВА:»В крематории я очнулась, открыла глаза, попросила пить. Надо мной склонился какой-то человек. «Яка гарна дiвчинка. — сказал. — Вона повинна жити». Меня спрятали в одном из ящиков, куда складывали одежду, снятую с трупов, после чего перенесли в мужской барак. Мой спаситель со своими товарищами рисковали жизнью, и не только своей: если бы о моем спасении стало известно, расстреляли бы весь барак. Потом мне давали имена умерших детей...
Как выжить в Освенциме. Екатерина Довиденко
« Об отношении немцев к евреям я читал в листовках, но в них ничего не говорилось об уничтожении детей, женщин и стариков. О судьбе евреев Европы я узнал уже в Освенциме. Я приехал туда 29 января 1945 года. "Меня, не раз видевшего своими глазами гибель людей на фронте, поразила такая невиданная жестокость нацистов к заключенным лагеря, превратившимся в живых скелетов. …Потом я увидел детей… Жуткая картина: вздутые от голода животы, блуждающие глаза; руки как плети, тоненькие ножки; голова огромная, а все остальное как бы не человеческое – как будто пришито. Ребятишки молчали и показывали только номера, вытатуированные на руке.
Слез у этих людей не было. Я видел, они пытаются утереть глаза, а глаза оставались сухими…»

Василий Яковлевич Петренко, Герой Советского Союза («До и после Освенцима»)
Жертвы фашизма
В Освенциме людей не только убивали, над ними проводили медицинские опыты. Одни из самых известных врачей проводивших опыты является немецкий врач Йо́зеф Ме́нгеле.
Отрывок из документального фильма «Доктор из Освенцима»
27 января 1945 г. - день освобождения узников нацистского лагеря уничтожения Аушвиц (Освенцим)войсками 1-го Украинского фронта
Холокост-ад на земле
«Нет геноцида против «кого-то», геноцид всегда против всех».

(М.Я. Гефтер, историк, философ).

Праведники мира - это, те, кто спасал евреев во время холокоста, рискуя при этом собственной жизнью. До настоящего времени Яд ва-Шем признал Праведниками мира около 15 тысяч человек.

Праведники мира
Медаль Праведника мира
Бабий Яр: их расстреливали 104 недели - по вторникам и субботам.
Первыми о трагедии Бабьего Яра написали "Известия" - 19 ноября 1941 года. Тогда газета сообщила: "Немцы казнили 52 тысячи евреев". По нынешним данным украинского фонда "Память Бабьего Яра" и киевского музея Великой Отечественной войны, в Яре погибло гораздо больше людей, чем считалось раньше. В первые дни расстрелов - с 29 сентября по 3 октября 1941 года - более 30 тысяч человек.Спастись из Яра сумели лишь 29 человек. По их словам, до последнего момента жертвы верили, что их никто не собирается убивать, что евреев просто решили отправить в Палестину. Среди расстрелянных - евреи, украинские националисты, военнопленные, коммунисты, подпольщики, три киевских цыганских  табора, душевнобольные из ближайшей больницы имени Павлова. Их тела заполнили Бабий Яр, тянувшийся на 3,5 километра.
Холокост на территории Советского Союза
"Над Бабьим Яром памятников нет.
   Крутой обрыв как грубое надгробье.
   Мне страшно. Мне сегодня столько лет,
   Как самому еврейскому народу...".

Евгений Евтушенко

2 июля 1976 года в заметке "Монумент жертвам фашизма" "Известия" сообщили об открытии памятника над Бабьим Яром.

Со временем Бабий Яр стал самым крупным кладбищем Европы — здешняя земля хранит память о 200 (по некоторым источникам 220) тысячах человек
Памятник, расстрелянным в Бабьем Яру
«Память о Холокосте необходима, чтобы наши дети никогда не были жертвами, палачами или равнодушными наблюдателями».

 (И.Бауэр, исследователь Холокоста).


title: Презентація на тему «Декабристський рух в Україні» (варіант 2)

text:
Декабристський рух в Україні
Пам'ятник декабристам
Декабристський рух в Україні — це діяльність таємних організацій декабристів в Україні: Союзу благоденства, Південного товариства і Товариства об'єднаних слов'ян та події, пов'язані з повстанням Чернігівського полку.
Специфіка
Декабристський рух в Україні мав певні специфічні риси, які відрізняли його від руху в Росії.
Меморіальна дошка
Пам'ятник декабристам по вул. Коломенський в Умані
Підготував Венцеславський Данило


title: Презентація на тему «Хрущовська відлига» (варіант 2)

text:
Хрущовська відлига
Підготували:
Павленко Дар'я
Жевлакова Маргарита
Відлига
Відли́га — неофіційна назва періоду історії СРСР, що розпочався після смерті Й. Сталіна (друга половина 1950-х р. — початок 1960-х р.). Його характерними рисами були певний відхід від жорсткої Сталінської тоталітарної системи, спроби її реформування в напрямку лібералізації, відносна демократизація, гуманізація політичного та громадського життя.
Вислів «хрущовська відлига» пов'язано з назвою повісті Іллі Еренбурга «Відлига». Пізніше Микита Хрущов прокоментував цю назву: «Поняття про якусь „відлигу“ — це спритно цей шахрай підкинув, Еренбург».
Вражаючих успіхів було досягнуто в дослідженні та освоєнні космосу. 4 жовтня 1957 р. Радянський Союз вперше у світі здійснив запуск штучного супутника Землі. 12 квітня 1961 р. у космос полетіла радянська людина — Юрій Гагарін.
Кульмінаційним моментом «відлиги» став XX з'їзд КПРС у лютому 1956 року. У доповіді на закритому засіданні М. Хрущов вперше розкрив страхітливі злочини, скоєні Сталіним та його оточенням. Однак нове партійно-державне керівництво, розвінчуючи «культ особи», прагнуло переконати, що сталінські злочини були лише «деформацією» соціалізму. М. Хрущов закликав відкинути сталінізм і повернутися до ідей Леніна.
Лібералізація суспільно-політичного життя
Економічні реформи
Було організовано територіальні органи управління — ради народного господарства (раднаргоспи), які об'єднували одну або декілька областей.
Керівництво країни змінило п'ятирічний термін виконання господарських планів і запровадило на 1959–1965 рр. новий доопрацьований семирічний план.
Аграрні реформи
1954 року розпочалося освоєння цілинних земель у Казахстані, Сибіру, на Уралі та Північному Кавказі.
1959 року було ухвалено рішення про ліквідацію машинно-тракторних станцій (МТС).
Освітні реформи
1958 року розпочато реформу середньої школи. Термін навчання збільшився з 10 до 11 років.
Починаючи з 9-го класу, учні два дні на тиждень мали опановувати виробничі спеціальності безпосередньо на фабриках, заводах, у радгоспах.
Культурні реформи
Головною платформою прихильників «відлиги» став літературний журнал «Новий світ».
У 1955–1964 роках на більшій частині країни було запроваджено телетрансляцію. Телестудії відкрито в усіх столицях союзних республік і в багатьох обласних центрах.
Важливою культурною подією стали фільми — «Карнавальна ніч», «Застава Ілліча», «Весна на Зарічній вулиці», «Ідіот», «Я крокую по Москві», «Людина-амфібія», «Ласкаво просимо, або Стороннім вхід заборонено».

Повсякдення часів відлиги
Міграція до міст загострила і без того серйозну житлову проблему. М. Хрущов намагався її розв'язати шляхом механізації будівельних робіт та широкого будівництва малогабаритних «п'ятиповерхівок», які за низьку якість архітектурного планування та будівництва у народі назвали «хрущобами».
Грошова реформа 1961 р. викликала деякі інфляційні тенденції й негативно вплинула на життєвий рівень населення.
Посилення тиску на релігійні об'єднання
1956 року почалася активізація антирелігійної боротьби, яку Олександр Лисенко влучно охрестив політикою «загвинчування гайок».
. 16 жовтня 1958 Рада Міністрів СРСР ухвалила Постанови «Про монастирі в СРСР» і «Про підвищення податків на доходи єпархіальних підприємств і монастирів».
Зміни у зовнішній політиці СРСР
Кремль поводився у країнах-сателітах як господар. Коли у червні 1958 р. вибухнуло народне повстання у НДР і східнонімецька влада виявилися неспроможною придушити виступи робітничого класу, за наказом Москви група радянських військ, дислокована в НДР, власноруч навела «порядок». Радянський Союз використав вступ ФРН до НАТО як привід для створення у травні 1955 р. військово-політичного блоку — Організації Варшавського Договору під власним керівництвом. До нього увійшли всі комуністичні країни Центральної та Східної Європи, за винятком Югославії. Восени 1956 року радянські війська втопили в крові революцію в Угорщині.
1955 року СРСР, США, Велика Британія й Франція підписали угоду щодо Австрії, за якою з цієї країни виводилися війська держав-переможниць, а сама Австрія набувала постійного статусу нейтральної держави. Того ж року Москву відвідала урядова делегація ФРН на чолі з канцлером Конрадом Аденауером. Між СРСР і ФРН було встановлено дипломатичні стосунки.
Наступного, 1956 року, було підписано декларацію про відновлення дипломатичних стосунків між СРСР та Японією.
Напруженим моментом у міжнародних повоєнних стосунках стала Карибська криза 1962 року. Світ уперше постав перед загрозою ядерної війни. Карибська криза та її подолання дали поштовх процесу роззброєння. СРСР, США та Велика Британія 5 серпня 1963 року підписали в Москві договір про заборону випробувань ядерної зброї у трьох середовищах: в атмосфері, у космосі та під водою.


title: Презентація на тему «Чорно?бильська катастро?фа»

text:
Чорно́бильська
 катастро́фа
26.04.1986
Чорно́бильська катастро́фа — екологічно-соціальна катастрофа, спричинена вибухом і подальшим руйнуванням четвертого енергоблоку Чорнобильської атомної електростанції в ніч на 26 квітня 1986 року, розташованої на території УкраїниРуйнування мало вибуховий характер, реактор був повністю зруйнований і в довкілля було викинуто велику кількість радіоактивних речовин. Відбувся радіоактивний викид потужністю в 300 Хіросім. На думку багатьох людей, зокрема тодішньої голови Президії Верховної Ради УРСР Валентини Семенівни Шевченко, ця подія так само як офіційна реакція, яка була продемонстрована у Москві, стала однією з причин розвалу СРСР.
Чорно́бильська катастро́фа
Загальні дані
Катастрофа вважається найбільшою за всю історію ядерної енергетики] до вибуху на АЕС «Фукусіма-1», як за кількістю загиблих і потерпілих від її наслідків людей, так і за економічним збитком.
Радіоактивна хмара від аварії пройшла над європейською частиною СРСР, більшою частиною Європи, східною частиною США. Приблизно 60% радіоактивних речовин осіло на території Білорусі. Близько 200 000 чоловік були евакуйовані із зон забруднення.
Чорнобильська аварія стала подією великого суспільно-політичного значення для СРСР і світу. Це наклало деякий відбиток на хід розслідування її причин. Підхід до інтерпретації фактів і обставин аварії мінявся з часом і повністю єдиної думки не існує досі.
Спершу керівництво УРСР та СРСР намагалося приховати масштаби трагедії, але після повідомлень з Швеції, де на АЕС Форсмарк. були знайдені радіоактивні частинки, які були принесені з східної частини СРСР та оцінки масштабів зараження, розпочалася евакуація близько 130 000 мешканців Київської області із забруднених районів. Радіоактивного ураження зазнали близько 600 000 осіб, насамперед ліквідатори катастрофи. Навколо ЧАЕС створена 30-кілометрова зона відчуження.
Аварія
Приблизно о 1:23:50 26 квітня 1986 року на четвертому енергоблоці Чорнобильської АЕС стався вибух, який повністю зруйнував реактор. Будівля енергоблока частково обвалилася, при цьому, як вважається, загинула 1 людина — Валерій Ходимчук. У різних приміщеннях і на даху почалася пожежа. Згодом залишки активної зони розплавилися. Суміш з розплавленого металу, піску, бетону і частинок палива розтікалася підреакторними приміщеннями. В результаті аварії стався викид радіоактивних речовин, у тому числі ізотопів урану, плутонію, йоду-131, цезію-134, цезію-137, стронцію-90.
Ситуація погіршувалася в зв'язку з тим, що в зруйнованому реакторі продовжувалися неконтрольовані ядерні і хімічні (від горіння запасів графіту) реакції з виділенням тепла, з виверженням з розлому протягом багатьох днів продуктів горіння радіоактивних елементів і зараження ними великих територій. Зупинити активне виверження радіоактивних речовин із зруйнованого реактора вдалося лише до кінця травня 1986 року мобілізацією ресурсів усього СРСР і ціною масового опромінення тисяч ліквідаторів.
Вибух на Чорнобильській АЕС
Основні радіонукліди, що потрапили у довкілля в наслідок, та їх дозоформуюча рольу різні терміни після аварії
Основні радіонукліди, що потрапили у довкілля в наслідок аварії, та їх дозоформуюча роль у різні терміни після аварії
Маса радіонуклідів, які були викинуті з реактору аварійної ЧАЕС
Маса радіонуклідів, які були викинуті з реактору аварійної ЧАЕС
Причини аварії
Існує принаймні два різні підходи до пояснення причини чорнобильської аварії, які можна назвати офіційними, а також декілька альтернативних версій різної міри вірогідності.
Спочатку провину за катастрофу покладали виключно, або майже виключно, на персонал. Таку позицію зайняли Державна комісія, сформована в СРСР для розслідування причин катастрофи, суд, а також КДБ СРСР, що проводив власне розслідування. МАГАТЕ у власному звіті 1986 року також в цілому підтримало цю точку зору]. Значна частина публікацій у ЗМІ, у тому числі і недавніх, спирається саме на цю версію. На неї ж спираються різні художні і документальні твори.
Грубі порушення правил експлуатації АЕС, скоєні персоналом ЧАЕС, за цією версією, полягали в наступному:
проведення експерименту будь-якою ціною, незважаючи на зміну стану реактора;
вивід з роботи справного технологічного захисту, який просто зупинив би реактор ще до того як він потрапив би в небезпечний режим;
замовчання масштабу аварії в перші дні керівництвом ЧАЕС.
Проте в подальші роки пояснення причин аварії були переглянуті, у тому числі і в МАГАТЕ. Консультативний комітет з питань ядерної безпеки (INSAG) в 1993 році опублікував новий звіт, що приділяв більшу увагу серйозним проблемам в конструкції реактора. У цьому звіті багато висновків, зроблених в 1986 році, було визнано помилковими.
У сучасному викладі, причини аварії такі:
реактор був неправильно спроектований і небезпечний;
персонал не був проінформований про небезпеки;
персонал допустив ряд помилок і ненавмисно порушив існуючі інструкції, частково через відсутність інформації про небезпеки реактора;
відключення захисту або не вплинуло на розвиток аварії, або не суперечило нормативним документам.
Причини аварії
Недосконалий реактор
Реактор РБМК-1000 мав ряд конструктивних недоліків, які, на думку фахівців МАГАТЕ, стали головною причиною аварії. Вважається також, що через неправильну підготовку до експерименту з «вибігу» генератора і помилки операторів, виникли умови, в яких ці недоліки проявилися на максимальному рівні. Наголошується, зокрема, що програма не була належним чином погоджена і в ній не відводилося достатньої уваги питанням ядерної безпеки. Після аварії були прийняті заходи для усунення цих недоліків в даних реакторах на інших АЕС.
Модель Реактора РБМК-1000
Проектні помилки. Позитивний паровий коефіцієнт реактивності
Під час роботи реактора через активну зону прокачується вода, яка використовується як теплоносій. Усередині реактора вона кипить, частково перетворюючись на пару. Реактор мав позитивний паровий коефіцієнт реактивності, тобто чим більше пари, тим більше потужність, що виділяється за рахунок ядерних реакцій. На малій потужності, на якій працював енергоблок під час експерименту, дія позитивного парового коефіцієнта не компенсувалася іншими явищами, що впливають на реактивність, і реактор мав позитивний потужнісний коефіцієнт реактивності. Це означає, що існував додатний зворотний зв'язок — зростання потужності викликало такі процеси в активній зоні, які приводили до ще більшого зростання потужності. Це робило реактор нестабільним і небезпечним. Крім того, оператори не були проінформовані про те, що на низьких потужностях може виникнути позитивний зворотній зв'язок.
Ще небезпечнішою була помилка в конструкції керуючих стрижнів. Для керування потужністю ядерної реакції в активну зону вводяться стрижні, що містять речовину, що поглинає нейтрони. Коли стрижень виведений з активної зони, в каналі залишається вода, яка теж поглинає нейтрони. Для того, щоб усунути негативний вплив цієї води, в РБМК під стрижнями знаходилися витискувачі з графіту. Але при повністю піднятому стрижні під витискувачем залишався стовп води висотою 1,5 метра. (Скорочений на 1,5 метрів витискувач використовувався з економічних причин — він робив можливим зменшити висоту підреакторного приміщення.)
При русі стрижня з верхнього положення, у верхню частину зони входить поглинач і вносить негативну реактивність, а в нижній частині каналу графітовий витискувач заміщає воду і вносить позитивну реактивність. У момент аварії нейтронне поле мало провал в середині активної зони і два максимуми — у верхній і нижній її частині. При такому розподілі поля, сумарна реактивність, що вноситься стрижнями, протягом перших трьох секунд руху була позитивною. Це так званий «Кінцевий ефект», унаслідок якого спрацьовування аварійного захисту в перші секунди збільшувало потужність, замість того щоб одразу зупинити реактор.

Проектні помилки. «Кінцевий ефект»
Помилки операторів
Спочатку стверджувалося, що оператори зробили багато помилок. Зокрема, провиною персоналу вважалося відключення основних систем захисту реактора, продовження роботи після падіння потужності до 30 МВт і те, що реактор не зупинили, хоча знали, що оперативний запас реактивності менший дозволеного. Стверджувалося, що ці дії були порушенням встановлених інструкцій і процедур і стали головною причиною аварії.
У доповіді МАГАТЕ 1993 року ці висновки були переглянуті. Було визнано, що більшість дій операторів, які раніше вважалися порушеннями, насправді відповідали прийнятим у той час правилам або не справили жодного впливу на розвиток аварії. Зокрема:
тривала робота реактора на потужності нижче 700 МВт не була заборонена, як це раніше стверджувалося;
одночасна робота всіх восьми насосів не була заборонена жодним документом;
відключення системи аварійного охолоджування реактора (САОР) допускалося, за умови проведення необхідних узгоджень. Система була заблокована відповідно до затвердженої програми випробувань, і необхідний дозвіл від Головного інженера станції був отриманий. Це не вплинуло на розвиток аварії — до того моменту, коли САОР могла б спрацювати, активна зона вже була зруйнована;
блокування захисту, що зупиняє реактор в разі зупинки двох турбогенераторів, не лише допускалося, але було обов'язковим при роботі на низькій потужності;
те, що не був включений захист при низькому рівню води в баках-сепараторах, технічно, було порушенням регламенту. Проте це порушення не пов'язане безпосередньо з причинами аварії і, крім того, інший захист (за нижчим рівнем) був включений.

Помилки операторів
Тепер при аналізі дій персоналу основна увага приділяється не конкретним порушенням, а низькій «культурі безпеки». Слід зазначити, що саме це поняття фахівці з ядерної безпеки почали використовувати лише після Чорнобильської аварії. Звинувачення відноситься не лише до операторів, але і до проектувальників реактора, керівництву АЕС і тому подібне. Експерти вказують на такі приклади недостатньої уваги до питань безпеки:
після відключення системи аварійного охолоджування реактора (САОР) 25 квітня від диспетчера «Київенерго» було отримано вказівку відкласти зупинку енергоблока, і реактор декілька годин працював з відключеною САОР. Персонал не мав можливості знов увімкнути САОР (для цього потрібно було вручну відкрити декілька клапанів, а це зайняло б кілька годин[12]), проте з точки зору безпеки, реактор слід було зупинити, не зважаючи на вимогу «Київенерго».

Помилки операторів
25 квітня протягом декількох годин оперативний запас реактивності (ОЗР), за вимірами, був менший дозволеного. 26 квітня, безпосередньо перед аварією, ОЗР також (на короткий час) був меншим дозволеного. Останнє стало однією з головних причин аварії. Експерти МАГАТЕ відзначають, що оператори реактора не знали про важливість цього параметра. До аварії вважалося, що обмеження, встановлені в регламенті експлуатації, пов'язані з необхідністю підтримки рівномірного енерговиділення у всій активній зоні. Хоча розробникам реактора було відомо (з аналізу даних, отриманих на Ігналінській АЕС, що при малому запасі реактивності, спрацьовування захисту може приводити до зростання потужності, відповідні зміни так і не були внесені до інструкцій. Крім того, не було засобів для оперативного контролю цього параметра. Значення, що порушують регламент, були набуті з розрахунків, зроблених вже після аварії на підставі параметрів, записаних реєструючою апаратурою;
 після падіння потужності персонал відхилився від ухваленої програми і на свій розсуд вирішив не піднімати потужність до наказаних 700 Мвт. За словами А. С. Дятлова це було зроблено за пропозицією начальника зміни блоку Акімова, Дятлов, як керівник випробувань, погодився з пропозицією, оскільки в регламенті, що діяв у той час, не було заборони на роботу на такій потужності, а для випробувань велика потужність була не потрібна. Експерти МАГАТЕ вважають, що будь-яке відхилення від заздалегідь складеної програми випробувань, навіть в рамках регламенту, неприпустиме.
Помилки операторів
Роль оперативного запасу реактивності
Для підтримки постійної потужності реактора (тобто нульової реактивності) при малому оперативному запасі реактивності необхідно майже повністю витягати з активної зони керуючі стержні. Така конфігурація (з витягнутими стержнями) на реакторах РБМК була небезпечна з кількох причин:
важкого забезпечення однорідності енерговиділення в активній зоні;
збільшувався паровий коефіцієнт реактивності.
створювалися умови для збільшення потужності в перші секунди після спрацьовування аварійного захисту, завдяки «кінцевому ефекту» стрижнів.

Глибини занурення керуючих стержнів (в сантиметрах) о 1:22
Роль оперативного запасу реактивності
Для підтримки постійної потужності реактора (нульової реактивності) при малому оперативному запасі реактивності необхідно майже повністю витягати з активної зони керуючі стержні. Така конфігурація (з витягнутими стержнями) на реакторах РБМК була небезпечна з кількох причин:
важкого забезпечення однорідності енерговиділення в активній зоні;
збільшувався паровий коефіцієнт реактивності.
створювалися умови для збільшення потужності в перші секунди після спрацьовування аварійного захисту, завдяки «кінцевому ефекту» стрижнів.

Персонал станції, мабуть, знав лише про першу; ні про небезпечне збільшення парового коефіцієнта, ні про кінцевий ефект в документах, що діяли у той час, нічого не вказувалося. Слід зазначити, що немає прямого зв'язку між проявом кінцевого ефекту і оперативним запасом реактивності. Загроза цього ефекту виникає, коли велика кількість керуючих стрижнів, знаходиться в крайніх верхніх положеннях. Це можливо лише коли ОЗР малий, проте, при одному і тому ж ОЗР можна розташувати стрижні по-різному — отже різна кількість стрижнів опиниться в небезпечному положенні. У регламенті були відсутні обмеження на максимальне число повністю витягнутих стрижнів.

Таким чином, персоналу не було відомо про дійсні небезпеки, пов'язані з роботою при низькому запасі реактивності. Крім того, проектом не були передбачені адекватні засоби для виміру ОЗР. Не зважаючи на величезну важливість цього параметра на пульті не було індикатора, який би безперервно його показував. Зазвичай оператор отримував останнє значення лише при роздруківці, яку йому приносили двічі в годину; була, також, можливість дати завдання ЕОМ на розрахунок поточного значення, цей розрахунок тривав декілька хвилин.
Перед аварією велика кількість керуючих стрижнів, опинилася у верхніх положеннях, а ОЗР був менше дозволеного регламентом значення. Оператори не знали поточного значення ОЗР і, відповідно, не знали, що порушують регламент. Проте, експерти МАГАТЕ вважають, що оператори діяли необачно і поставили стрижні в таке положення, яке було б небезпечним, навіть якщо б не було кінцевого ефекту.

Роль оперативного запасу реактивності
Альтернативні версії
В різний час висувалися різні версії для пояснення причин чорнобильської аварії. Фахівці пропонували різні гіпотези про те, що призвело до стрибка потужності. Серед причин називалися: так званий «зрив» циркуляційних насосів (порушення їх роботи в результаті кавітації), викликаний перевищенням допустимої витрати води, розрив трубопроводів великого перетину та інші. Розглядалися також різні сценарії того, як конкретно розвивалися процеси, що привели до руйнування реактора після стрибка потужності, і що відбувалося з паливом після цього. Деякі з версій були спростовані дослідженнями, проведеними в подальші роки, інші залишаються актуальними досі. Хоча серед фахівців існує консенсус з питання про головні причини аварії, деякі деталі до нашого часу залишаються неясними. Були також версії, причинами вибуху в яких є локальний землетрус, диверсія тощо.
Наслідки аварії. Поширення радіації
Після аварії утворилася радіоактивна хмара, яка накрила не лише сучасну Україну, Білорусь та Росію, які знаходилися поблизу ЧАЕС, але й країни Європи
Інформація про радіацію прийшла не з СРСР, як мало б бути, а з Форсмаркської АЕС (1100 км від місця аварії) в Швеції, коли на одязі співробітників 27 квітня було знайдено радіоактивні частинки. Після пошуків витоку радіації на самій АЕС, стало зрозуміло, що в західній частині СРСР існує серйозна ядерна проблема. Підвищення рівня радіації також було зафіксовано у Фінляндії, але страйк державної цивільної служби затримав відповідь і публікацію.
Забруднення території після аварії на ЧАЕС залежало від погодних умов. Повідомлення радянських і західних учених вказують на те, що Білорусь отримала близько 60% радіоактивного забруднення від загальної кількості на СРСР. Проте згідно з даними (англ. The Other Report on Chernobyl (TORCH report)), які були оприлюдненні в 2006 році половина летких часток приземлилася за межами України, Білорусі і Росії
Забруднення довкілля
В результаті аварії з сільськогосподарського користування було виведено близько 5 млн га земель, довкола АЕС створена 30-кілометрова зона відчуження, закопані важкою технікою сотні дрібних населених пунктів
Перед аварією в реакторі четвертого блоку знаходилося 180–190 тонн ядерного палива (діоксиду урану). За оцінками в навколишнє середовище було викинуто від 5 до 30% від цієї кількості. Деякі дослідники ставлять під сумнів ці дані, посилаючись на наявні фотографії і спостереження очевидців, які показують, що реактор практично порожній. Слід, проте, враховувати, що об'єм 180 тонн діоксиду урану становить лише незначну частину від об'єму реактора. Реактор в основному був заповнений графітом; вважається, що він згорів в перші дні після аварії. Крім того, частина вмісту реактора розплавилася і перемістилася через розломи внизу корпусу реактора за його межі.

Окрім палива, в активній зоні у момент аварії містилися продукти ділення і трансуранові елементи — різні радіоактивні ізотопи, що накопичилися під час роботи реактора. Саме вони становлять найбільшу радіаційну небезпеку. Велика їх частина залишилася усередині реактора, але найбільш леткі речовини були викинуті назовні, у тому числі:
всі інертні гази, що містилися в реакторі;
приблизно 55% йоду у вигляді суміші пари і твердих часток, а також у складі органічних сполук;
цезій і телур у вигляді аерозолів.

Сумарна активність речовин, викинутих в навколишнє середовище, склала, за різними оцінками, до 14*1018Бк (14 ЕБк), у тому числі]:
1,8 ЕБк йоду-131
0,085 ЕБк цезію-137
0,01 ЕБк стронцію-90
0,003 ЕБк ізотопів плутонію;
частка інертних газів близько половини від сумарної активності.

Забруднення довкілля
Карта радіоактивного забруднення ізотопом цезію-137:
Процентне співвідношення забруднення, що створюється різними ізотопами через деякий час після аварії
Вплив аварії на здоров'я людей
В результаті аварії серед ліквідаторів померли десятки тисяч чоловік, в Європі зафіксовано 10000 випадків вроджених патологій.в новонароджених, 10000 випадків раку щитоподібної залози. За даними з 600000 ліквідаторів 10% померло і 165000 стало інвалідами.
Також підвищений рівень захворюваності є серед людей, що не брали участь в ліквідації аварії, а переселених із зони відчуження в інші місця, не пов'язаний безпосередньо з опроміненням (у цих категоріях відмічається захворюваність серцево-судинної системи, порушення обміну речовин, нервові хвороби і інші захворювання, що не викликаються опроміненням), а викликаний стресами, пов'язаними з самим фактом переселення, втратою майна, соціальними негараздами, страхом перед радіацією.

рак щитоподібної залози
Дози опромінення
Рівень радіації в деяких місцях після аварії був близько 5.6 Р/сек, тобто 20 000 Р/год. Смертельною вважається доза, яка дорівнює 500 Рентген за 5 годин. Тобто в деяких місцях незахищені працівники могли отримати смертельну дозу радіації за декілька хвилин.
Найбільші дози отримали приблизно 1000 чоловік, що знаходилися поряд з реактором у момент вибуху і брали участь в аварійних роботах в перші дні. Точних даних про розмір доз немає, але вони виявилися найбільшими серед усіх осіб, які брали участь в ліквідації або постраждали внаслідок аварії
Багато місцевих жителів в перші тижні споживали продукти, забруднені радіоактивним йодом-131. Він накопичувався в щитоподібній залозі, і це призвело до великих доз опромінення на нього, окрім, отриманої через зовнішне випромінювання і випромінювання інших радіонуклідів, що потрапили всередину організму. Для жителів Прип'яті ці дози були менші через вживання препаратів, які містили йод, в інших районах така профілактика не проводилася.

Дози опромінення

Карта доз опромінення населення України
Основні захворювання в наслідок аварії
Гостра променева хвороба
Онкологічні захворювання
Рак щитоподібної залози
Лейкемія
Спадкові хвороби
Інші хвороби (катаракта, серцево-судинні захворювання, зниження імунітету)
Лейкемія
Катаракта (помутніння кришталика
ока)
Мой мертвый город, ты так странно жив. –
Заполонив проспекты и бульвары,
деревья заселяют этажи
жилых домов и зрительные залы…
                                                       Любовь Сирота


title: Презентація на тему «Гайдамацький рух на Брацлавщині»

text:
“Гайдамацький рух на Брацлавщині”

Мета
   Вивчити розвиток гайдамацького руху до повстання.
   Дослідити  прояви Гайдамаччини на Брацлавщині .
   Прослідити зв’язок між Коліївщиною та Барською конфедерацією.
   Визначити учать російського уряду в      гайдамацьких повстаннях проти польської    шляхти.
Зміст
1.Вступ (Історичні передумови появи Гайдамаччини)
2. Перше повстання на Брацлавщині під проводом Верлана
3. Коліївщина – апогей гайдамацького повстання на Правобережжі
4. Висновок
1. Історичні передумови появи Гайдамаччини
Відмова від Правобережжя.
Після невдалої російсько-турецької війни (1710-1711 років) і Прутського миру Петро І був змушений відмовитися від Правобережної України, яка залишалася під впливом шляхетської Польщі. Вона була зруйнована, виснажена, малозаселена. Згідно з указом Петра І від 23 вересня 1711 року дозволявся вільний перехід населення з правого на лівий берег Дніпра, тобто на Лівобережжя, Слобожанщину й Запорожжя.

На Правобережжі знову почався колонізаційний процес, який відбувався під знаком реставрації суспільних відносин і устрою Польщі. Здобувши величезні простори землі на Правобережній Україні, магнати почали відроджувати своє господарство. Але для цього необхідно було спочатку заселити ці землі. Тому вони заохочували переселенців на осаджені ними слободи й надавали їм певні пільги на визначений термін. Це приваблювало український люд, який ішов сюди з різних місцевостей України. Поте пільгові роки минули швидко, і почала зростати панщина. Особливо тяжко стало селянам тих сіл, які були віддані в оренду чи заставу дрібній шляхті.

З поверненням католицького духовенства відновилася політика насильницького привернення православних до католицизму або унії.

Усе це викликало протест українського селянства, міщанства та православного духовенства, який вилився в стихійні виступи.

Слово «гайдамака» тюркського походження – оклик «гайде!» означає  «тікай!». Це слово почали вживати у XVIII столітті – так охрестили учасників визвольного руху польські пани. Воно вживалося також у офіційних документах російського уряду та Запорозької Січі. Народ дав повстанцям й інші назви – «колії», «опришки», «левенці», «дейнеки».

2. повстання на Брацлавщині під проводом Верлана
Перше ж значне повстання відбулося 1734 року, очолюване сотником Верланом з Поділля, охопило Київське, Подільське, Брацлавське й Волинське воєводства.

Особливу небезпеку для шляхти гайдамаки становили тоді,  коли поляки знаходилися у досить скрутних обставинах, втягнулися в міжнародні конфлікти та кризи. Наприкінці 1733 року російська армія вступила в Польщу аби підтримати Августа ІІІ Фридерика  - свого претендента на польський престол, проти якого з боку поляків виступив Станіслав Лещинський. Це було нахабним втручанням в політичне життя країни.
Август ІІІ
Станіслав Лещинський

Російський полковник Полянський звернувся до надвірних козаків, щоб вони діяли проти шляхти, яка підтримувала Лещинського. Таким чином Полянський хотів усунути конкурента. Українці, в серцях яких вирувала ненависть до поляків, котрі так жорстоко до них ставилися, були тим маленьким вогнем, у який російський уряд лише підкинув дров.  У відповідь на заклик Полянського  вибухнуло величезне повстання, яке охопило Київщину, Поділля, Волинь та Галичину. Центром подій стала Брацлавщина, де народний рух очолив сотник надвірних козаків князя Єжи Любомирського -  Верлан.
Повстання 1750 року
Виступи селян на Правобережжі та Галичині  продовжували й далі тривати, а 1750 року перетворилися на могутнє антифеодальне повстання.   І знову на допомогу селянським загонам прийшли гайдамаки. З метою визволення, повстанці вбивали ненависних їм  феодалів та ксьондзів, палили та руйнували замки, костьоли, знищували боргові документи й архіви. Боротьба зі шляхтою  тривала з весни до зими 1750 року. Але що робити далі, після вигнання панів, гайдамаки не знали. І повстання так поступово і затихло.
Повстання 1750 року
У 1750 рік гайдамацьке повстання відбулося на Київщині й Поділлі. Гайдамаки взяли Умань, Чигирин, Корсунь, Летичів, Вінницю, Фастів. Потім повстання перекинулося на Лівобережну й Слобідську Україну.

Барська Конфедерація
Станіслава Понятовського
Селезія Потоцького

В середині XVIII століття Польща  перебувала у певних труднощах, які були пов’язані з глибокою політичною кризою. Проблема полягала в тому, що у внутрішні справи поляків стосовно обрання короля втрутилась Катерина ІІ, посадивши на престол  Станіслава Понятовського – російського претендента, який , за чутками, знаходився у тісному зв’язку з імператрицею.  Поляки, в свою чергу, на цю посаду  запропонували  свого кандидата - Селезія Потоцького. Поразка Потоцького призвела до утворення Барської конфедерації, не останню роль в якій  він відіграв.
Барська конфедерація
Боротьба конфедератів проти царських військ продовжувалася з 1768 до 1772 року. Учасники цієї конфедерації, створеної 29 лютого 1768 року у місті Бар на Поділлі, виступали проти втручання Росії у внутрішні справи Речі Посполитої та реформ щодо внутрішнього устрою Польщі. Вони домагалися збереження прав та привілеїв шляхти, протестували проти зрівняння в правах католиків з не католиками. Основною причиною появи цієї конфедерації було підписання Станіславом Понятовським указу про зрівняння прав католицької та православної церкви. 24 лютого 1768 року Росія та Польща уклали угоду з так званого дисидентського питання.

Водночас  озброєні конфедерати чинили люту розправу над українським населенням, намагаючись остаточно його підкорити. Це стало однією з причин  виникнення вершини повстань гайдамацького руху, апогею Гайдамаччини  – Коліївщини.
3.Коліївщина - апогей гайдамацького повстання на Правобережжі
Назва заворушення походить від слова «кіл» - основної зброї селян, котрі хотіли відплатити за розправу конфедератів.  Повстання було зумовлене вагомими соціальними причинами. Знущання й утиски народних мас феодалами та їхніми поплічниками досягли розпалу. Панщина сягала 5 днів на тиждень, це жахливо виморювало кріпаків. Крім того людей примушували виконувати безліч додаткових повинностей на користь панів. Українських селян використовували як постійну фізичну силу, котрій не потрібен був відпочинок.
Спроба покатоличення укарїнців
 Різко посилилось релігійно-національне гноблення. Польські феодали вкупі з католицьким та уніатським духовенством здійснювали політику насильницької полонізації й покатоличення українців, часто знищуючи тих, хто не бажав відмовлятися від православної віри. Це було ударом в серце українців, ударом в їхню віру. Намагаючись остаточно підкорити волелюбний народ, царський уряд спровокував ще більші протести з боку повстанців. Як відомо, сила дії рівна силі протидії. Тож  вже через три тижні гайдамаки знищили приблизно 200 тисяч чоловік.

Максим Залізняк
В березні 1768 року до Максима Залізняка, котрий раніше був козаком у Мотронинський монастир прибув отаман Йосип Шелест, з листом від запорізького кошового отамана, в якому лунав заклик повстати проти поляків та знищити польську шляхту на українській землі.
Холодний Яр
Негайно відправившись до Холодного  Яру для повстання , Залізняк почав набирати загін відчайдух, котрі  були готові боротися за свій народ. В Холодному Яру ті проголосили його своїм отаманом. На початку червня гайдамаки  вже  захопили Черкаси, Корсунь, Канів,  Богуслав та інші міста.  Повстання охопило всю Київщину і Поділля,  надзвичайно швидко поширилося на Галичину та Волинь.
Дуб Максима Залізняка в Холодному Яру
Іван Гонта
В другій половині травня загін Залізняка вирушив з  Холодного Яру – наймасштабніше повстання в історії гайдамаччини розпочалось, і назад дороги вже не було. Через деякий час повсталі оточили Умань, де до гайдамаків приєднався Іван Гонта, сотник надвірної міліції Потоцьких. Відомо, що сотник був багатою людиною, користувався високою пошаною у Селезія Потоцького, який і забезпечив  його майбутню кар’єру. Отже, виходячи з цих фактів у Івана Гонти не було  жодних причин переходити на бік свого супротивника. Та він все-таки приєднався до  гайдамаків разом із загоном надвірної міліції Потоцького. Цей перехід і визначив долю Умані. Через  декілька годин місто було захоплене.
Зрада з боку царського уряду
Спочатку Росія підтримувала гайдамаків, вбачаючи в них безкоштовну зброю для ослаблення сил Польщі, проте згодом, коли загони повстанців  почали збільшуватися до величезних чисел, коли маніпуляція з боку російського уряду вийшла з-під контролю, вона радикально поміняла своє ставлення.  Катерина ІІ наказала російському генералу Кречетникову негайно придушити повстання, так сказати, позбавитися від непотрібної речі.

Російські війська за наказом приступили до каральних акцій над гайдамаками.  Скористувавшись своїм союзницьким  становищем в українців, російська армія підло, без жодних зусиль захопила Залізняка та Гонту.  27 червня 1768 загін увірвався до Умані та захопив повстанців. Гонту та більшість гайдамаків було віддано польському урядові, як підданих Речі Посполитої. 27 липня цього ж року Залізняка з близько сотнею повсталих було ув’язнено  у Києво – Печерській фортеці.

Сумно-сумно гайдамаки
Залізную силу
Поховали; насипали
Високу могилу;
Заплакали, розійшлися,
Відкіля взялися.
Судилище в Кодні
Протягом липня-серпня 1768 року була жорстоко  розгромлена більшість повстанських загонів. Польсько-шляхетський уряд запровадив на Правобережній Україні режим кривавого терору. Каральні команди вішали повстанців, четвертували їх, усіляко знущалися. Кожного десятого повсталого «значкували» - відрубували праву руку і ліву ногу або навпаки. Судилище в Кодні продовжувалося до 1772 року, потім воно було перенесене до містечка Троянів на Житомирщині, а згодом в місто Тетіїв.

Повстання Коліївщина було спровоковане російським урядом, який використовував Гайдамацький рух у власних цілях: розгромі Барської конфедерації, збереження на польському троні Станіслава Понятовського, що призвело до розділу Польщі в 1772 році між Австрією, Прусією та Росією. Держава Річ Посполита припинила своє існування після третього розподілу Польщі в 1795 році.

Гайдамацькі повстання сприяли активізації опришків у  Галичині на чолі з Олексою Довбушем.

Останнім з гайдамаків можна вважати Устима Кармелюка. Будучи кріпаком, він де дозволяв панові керувати собою, через що поміщик і віддав його в армію на 25 років.  Устим мав гайдамацький повстанський характер. Від армії хлопець втік і згодом очолив ватагу кріпаків, які нападали на панські маєтки. Захоплені гроші віддавали бідноті. Загалом за 23 роки збройної боротьби проти феодалів було здійснено близько тисячі  грабіжницьких нападів.
4.Висновок
Під час написання наукової роботи, я ознайомилася з причинами виникнення гайдамацтва, з тактикою боротьби повстанців. Було досліджено гайдамацький рух 1734 року на Брацлавщині. Я визначила, як барська конфедерація вплинула на розвиток Гайдамаччини. Була вивчена Коліївщина,  передумови її появи. Я розглянула гайдамаків як народних захисників, ознайомилася з їхніми найвідомішими ватажками.
Список використаної літератури
Т. Г. Шевченко “Кобзар”
Г. К. Швидько “Історія України XVI-XVIII століття”
М. грушевський “Ілюстрована історія України” 10-та частина
В. Шкляр “Залишанець”


title: Презентація на тему «Всесвіт» (варіант 4)

text:
Всесвіт
Учениці 7(11)-В класуНікіфорової Лілії
Всесвіт
весь матеріальний світ, різноманітний за формами, що їх приймає матерія та енергія, включаючи усі галактики, зорі, планети та інші космічні тіла. Всесвіт настільки великий, що його розміри важко уявити. Всесвіт, досліджуваний астрономами, — частина матеріального світу, що доступна дослідженню астрономічними засобами, які відповідають досягнутому рівневі розвитку науки (часто цю частину всесвіту називають метагалактикою), простягається на 1,6·1024 км і нікому не відомо, наскільки він великий за межами видимої частини
Будова Всесвіту
Серед небесних тіл найвиразніше виділяються зірки, завдяки світлу, яке вони випромінюють. Зоряна речовина перебуває у стані плазми — електропровідного намагніченого середовища. У надрах зірок температура сягає десятків мільйонів градусів. Еволюція зірок включає такі фази: протозірка, утворення в центрі цього утворення термоядерного вогнища, основна фаза вигорання водню у термоядерних реакціях, перетворення зірки в червоного гіганта, а потім — в білого карлика (для зірок — аналогів Сонця), колапс масивних зірок з вибухом «наднових» та виникненням нейтронних зірок і колапсарів — «чорних дірок».

Всесвіт
Деякі зірки мають супутники — планети або подібні до них масивні тіла і утворюють разом з ними системи, аналогічні до нашої Сонячної. При забезпеченні низки сприятливих умов на планетах може виникнути життя, як це має місце на Землі.
Найближчі до Землі зірки обертаються навколо загального центру мас, утворюючи загалом велетенську зоряну систему — галактику Чумацький Шлях, радіус якої сягає 4·1022 км. Загальна кількість зірок у нашій Галактиці близька до 1011. Тривалість основної фази вигорання гідрогену у термоядерних реакціях коливається в межах 8·106 — 70·109 років. Окрім нашої Галактики, до якої входить наша Сонячна система, виявлено багато інших галактик та зоряних систем, які утворюють велетенську космічну систему — Метагалактику (декілька мільярдів галактик).

Зірки та інші астрономічні об'єкти займають тільки незначну частину об'єму Всесвіту. Більшість Всесвіту займає міжзоряний простір — області, заповнені в основному електромагнітним випромінюванням і нейтрино з незначною кількістю атомів баріонної речовини, здебільшого — атомів гідрогену. Густина Всесвіту в середньому дуже низька — приблизно 9,9·10−30 г/см3. Це відповідає приблизно одному атому гідрогену на кубічний метр.

Аналіз сучасних астрономічних даних про рух галактичних скупчень виявив його несумісність з уявленнями про кількість речовини у Всесвіті. Однією з теорій, що намагається пояснити розбіжності між спостереженнями та теоретичними розрахунками, є припущення існування у Всесвіті темної матерії та темної енергії. За цією теорією видима баріонна речовина складає тільки приблизно 4 % всієї матерії у Всесвіті.
Склад
Усі зірки складаються з однакових елементів, які відомі на Землі. Найпоширенішим хімічним елементом у Всесвіті є гідроген, йому поступаються по черзі: гелій, оксиген, карбон, нітроген. Повсюди у Всесвіті відбувається обмін речовиною і променевою енергією. Поширеність хімічних елементів у Всесвіті пов'язана з історією їх утворення в процесі нуклеосинтезу.
Розширення
Всесвіт розширюється. Кількісно це розширення описується законом Хаббла, а експериментальне свідчення на користь цього процесу дає червоний зсув. Розширення Всесвіту відбувається не в порожнечу, принаймні наукових свідчень про обмеженість Всесвіту нема. Границі Всесвіту, якщо вони існують, лежать далеко за межами можливостей спостережень. Розширення Всесвіту означає лише те, що відстані між астрономічними об'єктами збільшуються. Це розширення в сучасну еру прискорюється. Питання про те, чи зупиниться воно в далекому майбутньому й перейде в стиснення, залишається дискусійним і залежить від загальної кількості матерії у Всесвіті.

Найвіддаленішим від Землі зареєстрованим астрономічним об'єктом станом на січень 2011 імовірно є галактика UDFj-39546284, відстань до якої дорівнює 13,2 млрд св.р.
Теорії походження Всесвіту
Теорія Великого вибуху
Існують різноманітні теорії виникнення Всесвіту, якими намагались обґрунтувати, з чого виник Всесвіт і як він набув сучасних обрисів.
Основною теорією виникнення Всесвіту вважається теорія про Великий вибух, який відбувся приблизно 13,73 (± 0,12) млрд років тому з подальшим розширенням Всесвіту. У результаті Великого вибуху виникла матерія, простір і час. Теорія вважає, що після Великого вибуху Всесвіт мав дуже високу температуру. Приблизно через 10 секунд сформувались атомні частинки — протони, електрони і нейтрони. Атоми Гідрогену і Гелію, з яких складаються більшість зірок, утворилися лише через декілька сотень тисяч років після Великого вибуху, коли Всесвіт значно розширився в розмірах і охолов.
Пропонувалися також і інші теорії, наприклад теорія стаціонарного Всесвіту, яка, втім, втратила прихильників після відкриття реліктового випромінювання в середині 1960-их.
За підрахунками, якщо Великий вибух відбувся приблизно 14 млрд років тому, Всесвіт мав охолонути до температури близько трьох градусів Кельвіна. За допомогою радіотелескопів були зареєструвані радіошуми, які відповідають даній температурі, на всьому зоряному небі. Вони вважаються відголосками стану Всесвіту через деякий час після Великого вибуху, того часу, коли відбулося утворення нейтральних атомів.
Теорія стаціонарного Всесвіту
Теорія стаціонарного Всесвіту, яка, втім, втратила прихильників після відкриття реліктового випромінювання в середині 1960-их. Вчені підрахували, що якщо Великий вибух відбувся приблизно 14 млрд років тому, Всесвіт мав охолонути до температури близько трьох градусів Кельвіна.
Інфляційна модель
Теорії інфляції описують передбачувану стадію розширення Всесвіту, що почалася через ~ 10−42 с після Великого Вибуху, що носить назву інфляційної стадії. Ця ідея дозволяє пояснити плоску геометрію простору. Крім цього теорія інфляції припускає народження спостережуваного Всесвіту з маленької спочатку причинно-зв'язаної області, що пояснює однорідність і ізотропність Всесвіту. Габблове розширення є рухом по інерції завдяки великій кінетичної енергії, що була накопичена в ході інфляції.
Будь-яке інфляційне розширення починається з планківських розмірів і часів, коли сучасні закони фізики починають адекватно описувати процеси, які відбуваються в цей момент. Єдина причина прискореного розширення в рамках загальної теорії відносності  — це негативний тиск. Такий тиск можна описати скалярним полем, який отримав назву інфлантона. Зокрема, таким же чином можна описати і тиск фізичного вакууму (космологічну константу). В кінці інфляційної стадії це поле повинне розпадатися, в іншому випадку експоненціальне розширення ніколи не закінчиться.
Основний клас моделей інфляції грунтується на припущенні про повільне скочування: потенціал інфлантона повільно зменшується до нульового значення. Початкове значення може задаватися по-різному: це може бути значення початкових квантових збурень, а може бути строго фіксованим. Конкретний вид потенціалу залежить від обраної теорії.
Теорії інфляції також діляться на нескінченні і скінченні у часі. В теорії з нескінченною інфляцією існують області простору — домени — які почали розширюватися, але через квантові флуктуації повернулися в початковий стан, у якому виникають умови для повторної інфляції. До таких теорій належить будь-яка теорія з нескінченним потенціалом і хаотична теорія інфляції Лінде.

До теорій зі скінченним часом інфляції належить гібридна модель. У ній існує два види поля: перше, що відповідає за великі енергії (а, отже, за швидкість розширення), а друге за малі, що визначають момент завершення інфляції. У такому випадку квантові флуктуації можуть вплинути тільки на перше поле, але не на друге, а значить і сам процес інфляції скінченний.

До нерозв'язаних проблем інфляції можна віднести стрибки температури в дуже великому діапазоні, в якийсь момент вона падає майже до абсолютного нуля. У кінці інфляції відбувається повторний нагрів речовини до високих температур. На роль можливого пояснення настільки дивної поведінки пропонується «параметричний резонанс».
Мультивсесвіт
«Мультивсесвіт», «Великий Всесвіт», «Мультіверс», «Гіпервсесвіт», «надвсесвіт», — різні переклади англійського терміну multiverse. З'явився він у ході розвитку теорії інфляції.
Області Всесвіту, розділені відстанями більшими за розмір горизонту подій, еволюціонують незалежно один від одного. Будь який спостерігач бачить тільки ті процеси, які відбуваються в домені, що дорівнює за обсягом сфері з радіусом, що становить відстань до горизонту подій. В епоху інфляції дві області розширення, розділені відстанню близько горизонту, не перетинаються.
Такі домени можна розглядати як окремі всесвіти, подібні до нашого: вони точно так же однорідні й ізотропні на великих масштабах. Конгломерат таких утворень і є мультивсесвітом.
Хаотична теорія інфляції припускає нескінченну різноманітність Всесвітів, кожна з яких може мати відмінні від інших Всесвітів фізичні константи. В іншій теорії Всесвіти розрізняються за квантовим виміром. За визначенням ці припущення не можна експериментально перевірити.
Еволюція Всесвіту
Процес еволюції Всесвіту відбувається дуже повільно. Зародження і еволюція життя землі є лише незначною ланкою в еволюції Всесвіту
Сучасні астрономічні спостереження свідчать, що початком Всесвіту, приблизно десять мільярдів років.
На початковому етапі: розширення Всесвіту з фотонів народжувалися частинки й античастинки. Усю історію нашого Всесвіту можна розділити на чотири ери – адронна, лептонна, віпромінювання та речовини.
Адронна ера
При дуже високих температур і щільності від початку існування Всесвіту матерія складалася з елементарних частинок. Речовина на етапі складаась, передусім, з адронів.

Лептонна ера
 Коли енергія частинок і фотонів знизилася не більше від 100 Мев до 1 Мев, в речовині було багато лептонів.
Фотонна ера чи ера випромінювання
З часу адронної і лептонної ери Всесвіт був заповнений фотонами. Наприкінці лептонної ери фотонів було у два мільярди разів більше, ніж протонів і електронів. Найважливішою складовою Всесвіту після лептонної ери стають фотони.

Зоряна ера
 Після «Великого Вибуху» настала тривала ера речовини, епоха переважання частинок. Ми називаємо її зоряної ерою. Вона триває з часу завершення «Великого Вибуху» до наших днів.
Спостереження
Інформація, якою володіє людство про Всесвіт як про єдине ціле — результат астрономічних спостережень. І якщо у більшості природних наук різноманітність джерел інформації нічим не обмежена, то в астрономів, у переважній кількості випадків, воно одне — електромагнітне випромінювання. Серед усіх спостережених і спостережуваних властивостей Всесвіту тільки невелика частка фактів інтерпретуються однозначно. Серед них:
Найпоширеніший хімічний елемент — водень.
Закон Габбла з високим ступенем точності лінійний щодо z ~ 0,1.
Реліктове випромінювання флуктує на масштабах четвертого порядку мализни.
Температура реліктового фону залежить від z.
Наявність Lα-лісу у спектрах далеких об'єктів (квазарів) з z>6.
Наявність сильної неоднорідності в розподілі галактик на масштабах < 100 Мпк.

На 2011 рік основні зусилля астрономів, що працюють в спостережувальній астрономії, спрямовуються у двох напрямках:
історія розвитку Всесвіту від ранніх етапів до наших днів;
космологічна шкала відстаней і пов'язане з нею явище розширення Всесвіту.
Вивчення історії розвитку Всесвіту і його великомасштабної структури
Вкрай важкі завдання — вивчення історії розвитку Всесвіту і проблема виникнення її великомасштабної структури — одночасно є вкрай важливими для всієї астрофізики в цілому: тільки їх вирішення може показати вірність розуміння процесів, що відбуваються в окремих об'єктах та їх об'єднаннях на даний момент.
Складність полягає в тому, що необхідно спостерігати об'єкти, що народилися в одну і ту ж епоху, але різного віку. Таким чином, з одного боку виникає потреба спостерігати віддалені об'єкти, ослаблені як відстанню, так і тим, що їх спектр разом з вкрай важливою лінією Lα через розширення Всесвіту зміщується в інфрачервоний діапазон, спостереження в якому пов'язані з великими технічними труднощами. З іншого боку в найближчих околицях необхідно спостерігати дуже старі об'єкти, пік світності яких вже минув і зараз вони, з різних причин втративши основне джерело енергії, можуть світити лише завдяки мізерним старим запасам. Іншими словами доводиться спостерігати слабкі об'єкти. У той же час необхідна масовість спостережень, щоб виключити ефекти селекції.
З технічної точки зору рішення першої проблеми — будівництво великих телескопів. Проте у великого телескопу не може бути великого поля і, отже, він не може забезпечити масовість спостережень. І навпаки: телескоп з широким полем не може забезпечити якісні спостереження слабких об'єктів. Але є й інший шлях, більш творчий: застосування різних методик аналізу вже наявних даних, отриманих з використанням наявних ресурсів. Зазвичай їх застосовують у зв'язці: за допомогою другого способу намічають проблеми і завдання, які потім вирішуються на якісно новому рівні з допомогою кращих космічних і наземних телескопів.
Додаткову складність вносить і те, що разом із Всесвітом еволюціонують і об'єкти, за допомогою яких ведуться дослідження. А значить, може скластися ситуація, коли залежності, побудовані на основі сучасного стану об'єктів, перестануть бути адекватними. Щоб уникнути подібного, крім самих об'єктів необхідно ретельно дослідити і метод, за допомогою якого ми хочемо вивчати Всесвіт.

Типовими об'єктами досліджень в космології є:

Галактики;
Квазари;
Зоряні скупчення;
Гамма-сплески;
Реліктове випромінювання;
Об'єкти, що не проеволюціонували або проеволюціонували слабо (сюди відносять як галактики, так і зірки. Характерною рисою даних об'єктів є їх низька металічність. Вони в основному складаються з тієї речовини, з якої складалися найперші зірки і галактики).
Теоретична доля Всесвіту
Сценарій великого розриву
Всесвіт і в наші дні продовжує свою еволюцію, оскільки еволюціонують його частини. Час цієї еволюції для кожного типу об'єктів відрізняється більше, ніж на порядок. І коли життя об'єктів одного типу закінчується, то в інших усе лише починається. Це дозволяє розбити еволюцію Всесвіту на епохи. Однак кінцевий вид еволюційного ланцюга залежить від швидкості і прискорення розширення: при рівномірній або майже рівномірній швидкості розширення будуть пройдені всі етапи еволюції і будуть вичерпані всі запаси енергії. Цей варіант розвитку називається тепловою смертю.
Якщо швидкість буде все наростати, то, починаючи з певного моменту, сила, що розширює Всесвіт, спочатку перевищить гравітаційні сили, які утримують галактики в скупченнях. За ними розпадуться галактики і зоряні скупчення. І, нарешті, останніми розпадуться найбільш тісно пов'язані зоряні системи. Через деякий час, електромагнітні сили не зможуть утримувати від розпаду планети і дрібніші об'єкти. Світ знову буде існувати у вигляді окремих атомів. На наступному етапі розпадуться і окремі атоми. Що буде після цього, точно сказати неможливо: на цьому етапі перестає працювати сучасна фізика.

Велике стиснення
Якщо розширення Всесвіту сповільниться, то в майбутньому воно припиниться і почнеться стиснення. Еволюція і вигляд Всесвіту будуть визначатися космологічними епохами до того моменту, поки її радіус не стане у п'ять разів менший від сучасного. Тоді всі скупчення у Всесвіті утворюють єдине мегаскупчення, проте галактики не втратять свою індивідуальність: в них все також буде відбуватися народження зірок, будуть спалахувати наднові і, можливо, буде розвиватися біологічне життя. Всьому цьому прийде кінець, коли Всесвіт скоротиться ще в 20 раз і стане у 100 разів меншим, ніж зараз; в той момент Всесвіт буде являти собою одну величезну галактику.
Температура реліктового фону досягне 274К і на планетах земного типу почне танути лід. Подальше стиснення призведе до того, що випромінювання реліктового фону затьмарить навіть центральне світило планетарної системи, випалюючи на планетах останні паростки життя. А незабаром після цього випаруються або будуть розірвані на шматки самі зірки і планети. Стан Всесвіту буде схожим на те, що було в перші моменти його зародження. Подальші події будуть нагадувати ті, що відбувалися на початку, але промотуючись в зворотному порядку: атоми розпадаються на атомні ядра й електрони, починає домінувати випромінювання, потім починають розпадатися атомні ядра на протони і нейтрони, потім розпадаються й самі протони і нейтрони на окремі кварки, відбувається велике об'єднання. У цей момент, як і в момент Великого вибуху, перестають працювати відомі нам закони фізики і подальшу долю Всесвіту передбачити неможливо.


title: Презентація на тему «Богдан Ступка»

text:
      Богдан Ступка     життя та творчість
Богдан Ступка народився в селі Куликове Львівської області в Україні 27 серпня 1941. Хлопчиськом Богдан бачив кров, убитих, повішених. А після війни гуляв із друзями, які розбирали міни й гранати, і знав, як відриваються руки.
Батько Богдана Ступки співав у хорі в оперному театрі, старший мамин брат був солістом, тітка - головним концертмейстером. Богдан із семи років крутився за лаштунками, бачив і чув всіх видатних співаків, Козловський і Лемєшев гладили хлопчика по голівці.
У самого ж Ступки слуху не виявилося, щоправда, коли служив в армії, в оркестрі штабу Прикарпатського військового округу, стукав на барабані, ну а потім в ансамблі «пенсії й пиятики» займався конферансом.
До театру Богдан Ступка прийшов, може бути, через страх перед реальним, жорстоким життям: знав смерть із дитинства. Театр зображує життя, тобто там не по-справжньому гинуть, умирають, і так далі.
Там у це все грають, грають у життя. Театр - продовження життя, ти трохи підносишся над реальністю, але тільки в художній формі. Театр - не втеча з життя, ні, просто людина знайшла іншу її форму: життя - це життя, театр - це театр.
Богдан Ступка закінчив студію при театрі ім. М. Заньковецької і театрознавчий факультет Київського театрального інституту ім. І. К. Карпенко-Карого.
Вже багато років Богдан Ступка - був художнім керівником Українського національного академічного драматичного театру ім. Івана Франко. Але характер керівника міг проявити тільки на сцені, через роль, через мистецтво, по-іншому в нього не виходило.
І спектаклі сам Ступка не ставив, запрошував режисерів. І грав не так вже багато, хоча йому, як артистові, відразу ж кожен режисер пропонував: «Для вас є роль». А от, наприклад, в «Наталці Полтавці» один артист зіграв так, що Богдан Ступка йому навіть сказав: «Мені так не зробити, грай ти». В Києві на цей спектакль не потрапити.
Син Богдана Ступка - Остап - артист у театрі в батька. І всі говорять, що артист гарний. Він якось Богдану Сильвестровичу сказав, жартома: «Тато, поміняй прізвище, чи не занадто - дві Ступки в одному театрі!».
Остап зіграв з батьком у спектаклі «Тев’є-Тевель».
Найпершою, і дійсно зоряною в кіно, стала робота Богдана Ступки в прославленій картині Юрія Ільєнко «Білий птах із чорною міткою».
У фільмі описується звільнення румунської частини України в 1939 році Червоною армією. Ступка зіграв бандерівця, одного із братів Дзвонарів, що родом з Буковини, причому, як виявилося такого привабливого, що всі наче збожеволіли.
Орест Дзвонар подався в часи війни до загону українських націоналістів й повів за собою доньку священика Дану, бажану всіма трьома братами. І у результаті всіх перипетій наклав на себе руки.
Акторові взагалі найчастіше доручали негативні ролі в кіно. Особливо вражаючим вийшов відомий Тимофій Лисенко в багатосерійному телефільмі «Микола Вавілов» (1990).
У політичній стрічці Ігоря Гостева «Сірі вовки» (1993) він був ні ким іншим, як Семичасним, а в драмі Режиса Варньє «Схід - захід» (1999) полковником з органів, які ставлять перешкоди «поверненцям», що наївно повірили своїй батьківщині.
І все-таки, на превеликий жаль, багатогранний талант актора довгий час не був належною мірою затребуваний. Більшість картин, у яких Богдан Ступка знявся за тридцятирічний період (70-і, 80-і, 90-і роки), не стали помітними творами на екрані.
Багато з них, що називається, взагалі й не згадати, навіть прочитавши назву й дізнавшись ім'я зіграного героя. А якщо й залишився в пам'яті який-небудь лихий «вестерн по-радянськи» типу «Забудьте слово "смерть"» (1979), то однаково смутно уявляєш собі, що за персонаж Островий, якого зобразив у цьому фільмі з погонями й перестрілками зовні фактурний український актор. Справжній успіх до Богдана Ступки прийшов лише в новому столітті...
21 століття для актора почався з роботи в історичній драмі українського режисера Миколи Засіва «Чорна рада», що розповідає про боротьбу за гетьманську владу на Україні в XVII столітті. Правда, цей фільм залишився широким глядачем непоміченим.
Історичну тему Ступка продовжив у досить спірному фільмі Юрія Ільєнко «Молитва за гетьмана Мазепу». Як і картина 30-літньої давнини новий фільм Ільєнко теж неабияк політизований.
Коли про нього говорять, звичайно згадують «Полтаву» Пушкіна, де Мазепа - зрадник. А в поемі ж Рилєєва «Войнаровський», яку майже ніхто не читав, Мазепа - позитивний персонаж, борець із царським самодержавством. От й у фільмі Мазепа - освічена, цікава людина, яка веде в той непростий час тонку політичну гру між Росією, Швецією й Польщею....
Справжній успіх до актора прийшов в 2004 році. У той час Богдан Ступка знімався у двох фільмах одночасно й три місяці мотався між Севастополем і Псковом: тиждень там, три дні тут, потім, навпаки, три дні там, тиждень тут. Це як дві душі, і обидві болять. Вибрати, яка з них ближче, для актора було складно. Але, звичайно, такого подвійного успіху ніхто не очікував - так буває дуже рідко.
 Не сумнівався актор ні в режисерах - він бачив попередні фільми Павла Чухрая й Дмитра Месхієва й саме тому погодився працювати з ними, ні в операторах Клебанові й Мачильскому, ну й у чудових артистах теж, партнерами були Хабенський та Петренко.
Цими фільмами були «Свої» Дмитра Месхієва й «Водій для Віри» Павла Чухрая. Вони були просто одержимі, готувалися до кожної сцени, все продумували, по кілька разів репетирували, якщо щось не виходило, починали знову. Звичайно, для колишнього артиста Ступки це не було ново, але він не очікував від молодих акторів такої серйозності й такого бажання допомогти партнеру.
Як жартував сам Ступка, за три десятиріччя своєї кар'єри він переграв всіх царів, вождів і генералів: Річард III і король Лір, генерал в «Водії для Віри», гетьман Мазепа в «Молитві за гетьмана Мазепу», у Сергія Бондарчука в «Червоних дзвонах» - Олександр Федорович Керенський, і, звичайно ж, Брежнєв в «Зайці над безоднею».
В 2007 році режисер Володимир Бортко почав зйомки нового серіалу за гоголівським «Тарасом Бульбою», де Ступка грав, звичайно ж, Тараса.
У фільмі Кіри Муратової «Два в одному» Богдану Ступці дісталася дуже несподівана роль. Там він зіграв «статевого гангстера». У молодості герой актора був грозою жінок, але постарів, розгубив всіх своїх подруг. Щоб не зустрічати Новий рік на самоті, він змушує доньку знайти йому жінку, яку випадково побачив з вікна. І, зрештою, закохується в неї.
22 липня 2012 року Богдан Ступка після тривалої хвороби на сімдесят першому році життя помер о 6:45 у лікарні «Феофанія».
24 липня 2012 року у театрі імені Івана Франка відбулась церемонія прощання з актором. Як повідомив його син, Остап, причиною смерті став серцевий напад на тлі запущеного захворювання на рак кісток.


title: Презентація на тему «England» (варіант 6)

text:
England
Підготувала учениця
10 класу
Лемак Андріана
England is a country that is part of the United Kingdom. It shares land borders with Scotland to the north and Wales to the west. The Irish Sea lies north west of England, whilst the Celtic  Sealies to the south west. The North Sea to the east and the English Channel to the south separate it from continental Europe.
There are a lot of places of interest in Great Britain.
There are both modern and ancient monuments, like Stonehenge and Hadrian Wall, Durham castle and York Cathedral.
Britain also has many interesting museums. For example one can visit the Steam Boat Museum in Embleside . The oldest ship in this museum — her name is “Dolly” — is 150 years old. In York the tourists are usually attracted by the National Railway Museum. It contains the history of Stephenson’s invention of steam locomotive.
But the main attraction, no doubt, is London places of interest. Among them there are: Westminster Abbey, the Houses of Parliament, Buckingham Palace, St Paul’s Cathedral, London Bridge, the Tower of London.  On the Houses of Parliament one can see the famous Tower Clock Big Ben, the symbol of London. Big Ben is the real bell which strikes every quarter of an hour. Another place which you can admire is Buckingham Palace. It’s the residence of the Queen. London is also famous for its beautiful parks. Hyde Park is the most democratic park in the world, as anyone can say anything he likes there. Regent’s Park is the home of London Zoo.
Visiting this country, don't forget about its natural attractions such as the Highlands, Loch Ness, where some people think a large monster lives and the Lake District, the place, associated with the history of English literature.
The name "Big Ben" is generally known to describe the clock tower as a whole. However, "Big Ben" is actually the principal bell within the tower.

There are two theories of how the bell got its name. The first suggests that it was taken from the nickname of a champion heavyweight boxer of the time called Ben Caunt. The second and more probable explanation, is that it was named after the bulky Welshman Sir Benjamin Hall, who was First Commissioner of Works from 1855 to 1858 and whose name was inscribed on the bell.

The Clock Tower is 96.3m (316 ft) tall and the Bell weighs 13.8 tonnes. From the ground floor there are 292 steps to the clock room, 334 steps to the belfrey and 393 steps to the lantern (known as the Ayrton Light)

A light shines above the clock face whenever Parliament is at work after dark.

Big Ben is not open to the public.
THE HOUSES OF PARLIAMENT
Tourists can take a tour of the Houses Of Parliament in annual Summer Opening in August and September. The guided tour visits the House of Commons and the House of Lords. The Ticket Office opens from mid-July and is located on Abingdon Green, opposite Parliament & The Victoria Tower Gardens.
On a clear day you can see up 25 miles from the top of this 32 capsule giant  ferris wheel on the South Bank of the River Thames.
THE LONDON EYE
The Monument
Visitors to the Monument can climb the cantilevered stone staircase containing 311 steps to see some of the most breathtaking views of London. This may not be suitable for those with disabilities or a weak heart but there is a web cam at the bottom of the Monument showing live images from the top.
Royal Albert Hall
The Royal Albert Hall is one of London's most famous art venues. Each year, the venue is host to more than 350 performances ranging from local and community events to rock concerts, opera and lavish banquets.
Stonehenge
Stonehenge is a circle of ancient stones erected between 3000BC and 1,600BC. It is one of the most important prehistoric monument sites in Britain.
Tower Bridge Exhibition
Tower Bridge is one of London's iconic sights and visitors to the exhibition will learn all about its history and how the bridge works.
WESTMINSTER ABBEY
The Collegiate Church of St Peter, Westminster, which is almost always referred to as Westminster Abbey, is a mainly Gothic church, on the scale of a cathedral. It is the traditional place of coronation and burial site for English monarchs.
Hadrian's Wall
Hadrian's Wall was built in AD122 and stretched for 73 miles from the east to west coasts in northern England.
Eros Statue
Eros is a famous statue located on top of the Shaftesbury Avenue Memorial fountain in Piccadilly Square, London
Wellington Arch
Wellington Arch is a triumphal arch situated at Hyde Park Corner, between Green Park and Hyde Park.
Victoria Memorial
The Victoria Memorial is a statue in front of Buckingham Palace in London, placed at the centre of The Queen's Gardens.

The golden statue on top is of Queen Victoria facing north-eastwards down The Mall.
The Albert Memorial
The Albert Memorial was commissioned by Queen Victoria in memory of her beloved husband, Prince Albert who died of typhoid fever in 1861, aged 42. It was designed by Sir George Gilbert Scott in the Gothic Revival style and opened in July 1872 by Queen Victoria. The memorial is 176 feet tall, took over 10 years to complete, and cost £120,000. The cost was met by public subscription.
Reculver Tower and Roman Fort
The hamlet of Reculver once occupied a strategic location at the western end of the Wantsum Channel, between the Isle of Thanet and the Kent mainland. This inspired the Romans to build a small fort, probably around 43 AD, and, starting late in the 2nd century, they built a "castrum" called Regulbium, which later was part of the chain of Saxon Shore forts.
Trafalgar Square
Trafalgar Square is a square in the centre of London and is named after the battle of Trafalgar. The focal point of Trafalgar Square is Nelson's Column which towers 151ft above the square with an 18ft statue of Nelson on top.