title: Презентація на тему «Життя та наукова діяльність Олександра Михайловича Бутлєрова»

text:
Життя та наукова діяльність Олександра Михайловича Бутлєрова
Підготувала учениця 11-А класу
Івова Наталія
Біографія
Народився в сім'ї поміщика в Чистополі  Казанської губернії.
 Дитинство його протікало спочатку в се-лі  Бутлеровці, потім в Казані.
Первинну освіту отримав в приватному   пансіоні Топорнина, а потім в 1-ій казанській гімназії, в 1844-1849 роках студент Казанського універси-тету.  Після закінчення університету Бутлеров в 1854 він склав     іспит і захистив дисертацію на ступінь доктора хімії. У 1868 був обраний професором хімії     Петербурзького університету
Педадогічна діяльність
Величезна заслуга Бутлерова - створення першої російської школи хіміків. Ще за життя         учні Бутлерова                                                    зайняли професорські кафедри в університетах.
 В різний час у бутлеровській лабораторії працювали практикантами Е. Е. Вагнер, Д. П. Коновалов,Ф. М. Флавицкий,                    А. И. Базарів, А. А. Кракау, А. П. Эльтеков та ін. видатні російські хіміки.
Відмінною рисою Бутлерова як керівника було те, що він учив прикладом -студенти завжди могли самі спостерігати,   над чим і як працює професор.
Створення теорії хімічної будови
Перший публічний виступ А.М. Бутлерова з  теоретичних питань органічної хімії відноситься до кінця                                                    50х років:його доповідь  на засіданні Паризь-кого хімічного суспільства 17 лютого 1858 г. В цій же доповіді Бутлеров уперше вжив і сам термін "структура".
У більш розвиненій формі ідея хімічної будови була викладена А.М.Бутлеровим  через три роки в доповіді"Про хімічну будову речовини", з якою він виступив на З'їзді  німецьких дослідників природи і лікарів в Шпейері (19 вересня 1861)

Сучасне значення теорії хімічної будови ім. Бутлерова
Відколи А.М.Бутлеров створив свою теорію хімічної будови органічних сполук пройшло більше 150 років. За цей час органічна хімія зробила колосальні успіхи. Звичайно,постає питання:   яке місце бутлеровскої теорії в сучасній органічній хімії? Відповідь на це питання пояснюється тим, що сам О.М.Бутлеров не сформулював теорію хімічної будови пункт за пунктом: вона розсіяна у багатьох публікаціях. Постараємося тепер провести порівняння первозданної теорії з її нинішнім варіантом.
1.Атоми в органічних сполуках пов'язані один з одним в певному порядку хімічними силами.
Сучасна наука набагато глибше проникла в при-роду хімічних сил і хімічного зв'язку. За часів Бутле- рова лише в загальних словах говорили про сили валентності і умовно зображували рискою хімічний зв'язок між ато- мами.
У наш час з'ясовано, що сили валентності мають електронну природу: риска символізує ковалент-ний зв'язок, пару електронів.
2.Будову можна вивчати хімічними методами
Вивчення будови органічних сполук - природних і синтетичних - було і залишається основним завданням органічної хімії. При цьому, як і за часів А.М.Бутлерова, ми користуємося методами хімічного аналізу і синтезу.

Проте, разом з ними у наш час широко застосовуються фізичні методи дослідження будови - різні види спектроскопії, ядерний магнітний резонанс, мас-спектрометрія, визначення дипольних моментів, рентгенографія, електронографія.
3.Формули повинні виражати порядок хімічного зв'язку атомів
Сучасна наука повністю приймає це положення, але в ті часи розрізняли формально лише три типи зв'язку -простий, подвійний, потрійний, то тепер ми знаємо про        хімічні зв'язки значно більше: властивості зв'язків змінюються під впливом сусідніх атомів, сусідніх зв'язків. У цьому проявляється взаємний вплив атомів - поняття введене в науку О.М.Бутлеровим і В. В. Марковниковим, а нині розкрите в конкретних формах електронних ефектів і просторових впливів.
4.Кожна речовина має одну певну формулу будови
Це положення зберегло силу. Часто запитують про те, як це узгоджується зі здатністю деяких органічних речовин існувати у вигляді тих, що знаходяться в рівновазі декількох ізомерних форм? Прекрасно ілюструє виконання цього пункту          притаутомерія - це моносахариди, здатні існувати у вальдегідній і циклічній формах.
Правила Бутлерова це ніяк не порушує: в рівновазі знаходяться дві речовини, кожне з яких має певну структурну формулу. Це ізомери, уся своєрідність яких в тому, що вони в звичайних умовах легко переходять один в одного.
5.Формула повинна відображувати будову реально існуючої молекули
Це положення  правильне, проте, всю суму сучасних знань про органічну речовину вже не можна  укласти в просту структурну формулу, що зображує молекулу як поєднання символів атомів і рисок зв'язків.
Тому нерідко можна бачити у складі структурних формул всілякі стрілки, пунктири, знаки зарядів і інші символи,що дозволяють повніше зрозуміти будову молекули. Усе це покращує відповідність між формулою і реальною молекулою, тобто відповідає принципам теорії будови, а не відміняє її.
Основне положення теорії хімічної будови:
Атоми в молекулах органічних речовин сполучені між собою хімічними зв’язками в чітко визначеній послідовності відповідно до їх валентності.

 Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Хіпстери» (варіант 3)

text:
Молодіжна субкультура:“Хіпстери”
Підготувала
учениця 11-а класу
Мороз Дарина
Хі́пстери (англ. hipsters) -  демонстративна молодіжна гедоністична субкультура зосереджена на зовнішньому вигляді. Хіпстери намагаються обігрувати образ молодих інтелектуалів. Цікавляться елітарною культурою і мистецтвом, модою, альтернативною музикою на кшталт інді-року, артхаусним кіно, сучасною літературою тощо.
Узагалі hipster — це англійською штани, які носяться не на талії, а на стегнах. Вперше субкультура з'явилася наприкінці 40-х років у США і проіснувала до 60-х. Щодо назви, то існує версія про те, що вона походить від виразу «to be hip», що можна перекласти приблизно як «бути в темі».

Що характерно для хіпстерів?
Хіпстери люблять вінтаж. Настільки, що дехто навіть стверджує ніби в них чим річ дешевша тим крутіша.
Джинси
Вузькі джинси, так звані «скіні», що обтягують ноги як добрі панчохи.
Майка-светрик
Майка чи светрик з малюнком. Зазвичай зображені старі рок групи, тварини, кеди, машини, стільці, гумористичні написи або просто геометричні фігури, байдуже що, аби було яскраво чи «концептуально».
Кеди
Найпопулярнішим взуттям серед хіпстерів є кеди, переважно марки Convers і яскравого кольору. Кеди носяться незважаючи на погоду. Носять також вінтажні туфлі, часто на босу ногу.
Окуляри
Хіпстери носять два види окулярів: це або темні сонцезахисні, що давно вже стали деталлю «крутого» образу, або, що незвично, звичайні у товстій оправі. Культова марка — Rayban.
Айподоманія
Айпод чи айфон, чи макбук — бо хіпстери фанати яблучних товарів. Справа не в їх технічній просуності чи в тому, що продукція компанії Apple якісніша, а в тому, що це модно.
«Лук»
«Лук» (від англійського look) — фотографія хіпстера у хіпстерському стилі. Об'єкт завжди має бути в повен зріст, стояти на витяжку і дуже бажано тримати в руці якийсь модний аксесуар, переважно сумку.
Харчові пристрасті
Хіпстери вживають багато цибулі.
Місце тусовки
Кав'ярні одне з найулюбленіших місць для хіпстерів. Вони можуть днями сидіти за кавою обговорюючи моду, модні журнали, модні тенденції, модних людей…
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Японське «економічне диво»» (варіант 2)

text:
Японське економічне диво
Підшготувала Кравченко Дарина
"Японське економічне диво" було сплановане й детально розроблене, у 1955 р. в якості офіційного урядового документа був прийнятий 5-річний план економічної незалежності, а через 2 роки Сабуро Окіта - творець японських реформ - очолив роботу над новим довгостроковим планом економічного розвитку, що мав забезпечити найвищі темпи зростання, структурну модернізацію й економічну стабільність, включно із практично повною зайнятістю та стійким підвищенням рівня життя в країні.
"Економічне диво" базувалося на використанні здобутків НТП: електронізації економіки й суспільства в цілому, широкомасштабній автоматизації праці, створенні й застосуванні принципово нових матеріалів і речовин, форсованому розвиткові науки про життя, зокрема, біологічних і біотехнологічних процесів.
Першою у світі Японія налагодила масове серійне виготовлення побутових відеомагнітофонів і відеокамер, промислових роботів, кремнієвих мікросхем тощо. Здійснення аграрної реформи привело до значного розширення внутрішнього ринку, появи на селі великої кількості господарств селян-власників, що сформували зростаючий попит на сільськогосподарські машини й знаряддя, хімічні добрива, гербіциди та ін.

У промисловості відбувалося форсоване накопичення капіталу, колосальна економія коштів на розвиткові власних науково-дослідних робіт, яка стала можливою завдяки вільному придбанню американських та західноєвропейських патентів і ліцензій на запровадження наукових відкриттів, зниження цін на світових ринках сировини й палива, відсутність значних військових видатків - усе це дозволило японським компаніям зекономити й спрямувати на розвиток промисловості величезні додаткові засоби.
Економічне зростання стимулювали й американські кредити. Варто відзначити й такий фактор, як достатньо висока ефективність державного регулювання економічного розвитку країни, високий ступінь координації зусиль між державою та приватним бізнесом на стадії вироблення принципових рішень із питань економічного розвитку, що полегшувало їхню практичну реалізацію.
Завдяки всьому цьому, а також перевагам місцевого ринку праці (системі по-життєвого і спадкового найму, винятковому патріотизму щодо фірми та відносно недорогій робочій силі) зростання японської економіки у 50-і - на поч. 70-х рр. було найбільшим у світі, становлячи щорічно в середньому 11%.
Практично не маючи запасів паливно-сировинних ресурсів (за винятком кам'яного вугілля), Японія вже наприкінці 60-х рр. посіла друге місце в капіталістичному світі за обсягом промислового виробництва, а на поч. 70-х рр. і за обсягом ВНП.
Причому за масштабами використання станків із цифровим програмним управлінням, роботів, гнучких виробничих систем Японія значно випередила США та інші країни. Протягом 1965-1985 рр. номінальна зарплата у Японії зросла більш ніж у 8 разів, а реальна -утричі, за рівнем погодинної реальної зарплати у 1986 р. (9,2 дол. або 18 дойчмарок) Японія упритул наблизилася до США (9,5 дол.) і перегнала ФРН (16,2 дойчмарки), а через 2 роки обійшла на 5% і США.

З політичного боку "японське економічне диво" забезпечувалося фактичною монополією на владу Ліберально-демократичної партії, що виникла в листопаді 1955 р. у результаті об'єднання Ліберальної й Демократичної партій. Нова партія спиралася на фінансово-підприємницькі кола і включила до своєї програми завдання створення "держави загального благоденства", урегулювання міжнародних відносин, "удосконалення самостійності й незалежності країни".
Ліберальні демократи прагнули здійснювати економічну політику, "засновану на принципах індивідуальної думки й свободи підприємництва". Одним із наріжних каменів внутрішньої політики ЛДП є слідування принципові парламентської демократії, що передбачає збереження в країні конституційної монархії.
Перебуваючи при владі в умовах багатопартійності у другій половині 50-х - 80-х рр., ЛДП великої уваги надавала збільшенню японського експорту, підвищенню конкурентноздатності вітчизняних товарів на світових ринках шляхом зниження податків із корпорацій, що виробляли експортну продукцію, зменшення митних тарифів на імпорт сировини й напівфабрикатів, надання пільгових державних кредитів для експортерів.

На рубежі 70-80-х рр. японська економіка зміцнилася настільки, що країна змогла розпочати "економічні війни" - пряму боротьбу за ринки збуту у США. Тоді ж розгорнулася масштабна структурна перебудова японської економіки, внаслідок якої виникли виробництва й цілі галузі, породжені прогресом науки й техніки: виробництво мікроелектронної техніки, великих і надвеликих інтегральних схем, нових засобів зв'язку, промислових роботів, біотехнологія та ін.
Водночас із стрімким економічним зростанням у середовищі військових і консервативної інтелігенції визріла ідея підкріплення промислової могутності країни політичними претензіями. Численні військово-спортивні та історичні товариства час від часу вдавалися до пропаганди воєнної історії Японії, традицій вірності імператорові, потреби реваншу за поразку у Другій світовій війні.
25 листопада 1970 р. група молодих радикалів, очолена відомими письменником Юкіо Місімою, захопивши штаб однієї з частин столичного гарнізону, здійснила спробу військового перевороту. Але оскільки солдати й офіцери "Сил самооборони" відмовилися підтримати цей виступ, Юкіо Місіма та його найближчі сподвижники вчинили ритуальне самогубство харакірі.

Коли ж восени 1982 р. уряд очолив нетрадиційний політик із яскраво вираженим особистим стилем Ясухіро Накасоне, що виступав під гаслом "остаточного підведення підсумків повоєнної політики", радикальні сили сприйняли його як ознаку початку перетворення країни в державу світового масштабу не лише в економічному, а й у політичному плані. Прем'єроголосив про намір перетворити Японію в "непотопляємий авіаносець" і створити могутні ЗС, відмінивши ст. 9 конституції країни та 1-процентне (від ВНП) обмеження військових витрат, запроваджене у 1976 р. Я. Накасоне заявляв, що Японія має стати "наддержавою", залишивши в минулому пам'ять про поразку у війні, і подібно Р. Рейгану та М. Тетчер здійснив низку неоконсервативних заходів, зокрема, роздержавлення підприємств і зменшення оподаткування.
Японська армія
На 1 січня 2000 р. військовий бюджет Японії становив 41,1 млрд. амер. дол., а ССО(Сили Спеціальних Операцій) налічували 236 тис. чол., 120 бойових кораблів і 450 літаків (для порівняння в’єтнамська армія налічує 484 тис. чол., індонезійська – 298 тис. чол.).


title: Презентація на тему «Мілан Кундера» (варіант 1)

text:
«Нестерпна легкість буття»
Мілан Кундера
1 квітня 1929
1984
Як часто людина задумується про те, що їй би хотілось прожити своє життя знову, але володіючи вже набутими знаннями і не роблячи тих помилок, котрі були зроблені? Постійно переписуючи власну біографію ми надаємо речам нового значення. Якщо б можна було повторювати кожен момент життя, це б тривало вічність…! А у світі такого повторювання на всякому вчинку лежить тяжість нестерпної відповідальності. Ми ніколи не знаємо, що маємо бажати, не можемо порівняти наше життя з попередніми життями. Але що буде коли ми зупинимось на мить, затамуємо подих, відпустимо наші страхи і будемо жити ніби це не репетиція чи начерк картини, а сам шедевр!
На такі думки мене наштовхнула книга всесвітньо відомого чесько-французького письменника Мілана Кундери. «Нестерпна легкість буття» - найвідоміший роман мислителя, письменника та прозаїка нашого часу.

Сам роман, ніби казкова Прага – зовні чарівне місто, а всередині – кишить вузькими, звивистими, вимощеними бруківкою, вуличками, по яких хочеться блукати і блукати! Він переплетений декількома сюжетними лініями, які так чи інакше, пов’язані між собою. Читаючи книгу виникає асоціація з кубом, кожна грань якого є окремою історією життя того чи іншого героя. Кожна доля персонажа несе подвійний зміст. Автор ніби намагається нам донести, що людина – багатогранна! І дійсно, Кундера – чудовий психоаналітик, бо провів плідну працю над головними персонажами свого роману, він буквально оголив людські душі, і вони постають перед читачем незахищеними, а це саме те, чого так бракує інколи в інших книжках!
Перед нами чесна книга. Тут йдеться не просто про божевільну любов, ревність, муку та бунт, тут набагато глибше. І кожен розуміє цю глибину по-своєму. Ніби маленькі долі, але породжують такі великі та глибинні питання та роздуми! Ідеалізоване почуття, але такий сумний перебіг подій та рішень героїв! Чудовий художній текст пронизаний прекрасними метафорами та символами. Все побудовано на антитезах, і кожен з нас вибирає сам, що чорне, а що – біле. Роман буяє великою кількістю спірних тверджень, що допоможе читачеві сформувати свою власну думку з цього чи іншого приводу. Для мене ця книга – абсолютно осіння! Текст просякнутий цитатами, увесь роман – ніби велика цитата, ти постійно у роздумах.
Мілан Кундера розглядає тут ніцшеанську ідею постійного повернення та ідею протиставлення легкості та тяжкості, котру черпає у грецького філософа Парменіда. Прозаїк також концентрує увагу на концепції кітчу, що є не просто красивою неправдою, а ширмою, якою люди відгороджують себе від смерті.
Як на мене, це одна з небагатьох книг, де назва повністю відображає суть книги. Автор своїми «ліричними відступами» у книзі створює атмосферу розмови з другом чи радником. Після кожної розповіді про того чи іншого героя, він трішки відхиляється від художнього твору і ділиться своїми думками та поглядами. Тут знайдеш все – життєві проблеми, пов’язані з вибором, вірність і зраду, чистоту почуттів та безсоромність світу, силу характеру, беззахисність уві сні! Дочитавши до кінця, мимовільно запитуєш себе – то яка ж все-таки ця легкість для мене?


title: Презентація на тему «Михайло Петрович Драгоманов» (варіант 1)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Domestic and child violence»

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Presentation on the topic Domestic and child violence

prepared by Boyko Ekaterina
10th grade
Remember:  Not every act of violence between
two intimate partners is domestic violence. Also it is
not an isolated incident, but a pattern of coercive
and controlling behavior.
Boys and girls may be affected differently
Factor: Presence or absence of
             loving, supportive adults
That ONE adult
may be YOU!!
Factor: Responsiveness
In school-aged children:
 Use drugs or alcohol
 Be harmed when they                              intervene in an assault
 Display attitudes supporting the use of violence
 Use violence in their own intimate relationships
What Does Trauma Look Like?
Let's STOP the violence together!


title: Презентація на тему «Национальный музей пчеловодства Украины»

text:
Национальный музей пчеловодства Украины
Подготовилаученица 11-А классаКасперук Карина
Цель
Ознакомиться с историей происхождения музея, его деятельностью, задачами, особенностями территории, материалами. Рассмотреть химический состав меда и его полезные свойства.
План
Украина- медовая страна
Отец пчеловодства
Открытие музея
Задачи Института пчеловодства
Материалы музея
Территория музея
Главный продукт музея
День пасечника в музее
Польза меда
Химический состав меда
Вывод
Список источников.

Украина- медовая страна
Медовые напитки любили и ценили наши языческие предки. В договоре 911 года князя Олега мед и воск названы одними из главных продуктов торговли Руси с Византией. Музей пчеловодства не просто так был создан в Киеве. Украина считается родиной улья и медовой страной.
Отец пчеловодства
Отцом пчеловодства, автором рамочного улья для сбора меда и основателем первой в мире школы пчеловодства является украинец Петр Прокопович. Его научные работы публиковались в Европе и США, сам ученый вошел в науку, как реформатор технологии сбора меда, как просветитель, талантливый педагог и биолог.
Петр Прокопович воспитал себе достойную смену, его ученики не только сохраняют наработки своего учителя, но и преумножают их, что сделало украинское пчеловодство самым передовым в мире.
Открытие музея
Музей пчеловодства в Киеве. Первых посетителей Национальный музей пчеловодства Украины принял в середине 1980-х годов. Тогда же он стал структурным подразделением местного Института пчеловодства, который также был основан благодаря труду Петра Прокоповича и его единомышленников.
Задачи Института пчеловодства
Институт занимается научно-исследовательской, селекционной работой, разработкой технологий пчеловождения и переработки продуктов пчеловодства, вопросами профилактики, борьбы с болезнями пчел и их вредителями.
Материалы музея
В музее собрана материалы по истории пчеловодства, фотографии выдающихся ученых-пасечников, есть раздел апитерапии, новых достижений и технологий в этой отрасли. Экспозиция музея повествует обо всех этапах медопроизводства, начиная особенностями жизни пчелиной семьи, разнообразными медо-технологиями, заканчивая поверьями и легендами, связанными со сбором меда. В музейных стендах и витринах - инвентарь пчеловодов ХІХ столетия, рисунки и гравюры, первые издания, отображающие развитие «медовой науки».
Материалы музея
Гордостью музея является специально сконструированные наблюдательные ульи, сквозь которые можно посмотреть, как живут пчёлы, как строят соты, выгружают принесённый нектар, пыльцу, растят новых пчёлок. В музей также можно узнать о полезных свойствах разнообразных продуктов пчеловодства (мед, воск, обножка, перга, прополис, забрус, пчелиный яд).
Территория музея
Войдя на территорию музея, попадаешь в царство пчел, где под открытым небом собраны самые разнообразные ульи: от колод и плетенок до современных широко применяемых в пчеловодстве материалов.
Главный продукт музея
В музее можно узнать какие святые покровительствуют медосбору, о народных «медовых» праздниках, о технологии приготовления многочисленных медовых напитков и сладостей. И, конечно же, сможем продегустировать сладкую радость и гордость Украины – ее мед. Этого продукта здесь – более чем обширный выбор: на радость не только детям, но и взрослым.
День пасечника в музее
Ежегодно 19 августа в музее пчеловодства отмечается День пасечника, учрежденный Указом Президента Украины по инициативе Министерства агропромышленного комплекса и Союза пчеловодов. Все желающие могут приобрести как продукты пчеловодства, так и необходимый инвентарь. Гостей развлекают народные коллективы.
Польза меда
- Мед обладает противогрибковыми, антивирусными и антибактериальными свойствами;
- использование меда при ожогах, язвах, ранах и порезах в несколько раз ускоряет их заживление;
- мед кардинальным образом улучшает качество крови, потому как количество свободных радикалов контролируется полезными веществами меда;
- для людей, больных диабетом второй степени, мед может служить отличным заменителем сахара;
- мед улучшает процесс пищеварения, а также в течение короткого времени снимает заложенность носа, уменьшает кашель, снимает воспаление и уменьшает першение в горле при сухом кашле, помогает при лечении конъюнктивита. Молоко с медом: польза от сочетания этих двух компонентов проявляется в улучшении самочувствия в целом;
- мед естественным образом снимает воспаление тканей и способствует удержанию в организме кальция;
- при постоянном, но рациональном употреблении меда, польза меда проявляется в поддержании иммунной системы человека.
Химический состав меда
 В состав мёда входят:
вода - 16÷20%;
углеводы - около 80%:
инвертированные сахара — 65÷78% (цветочный мёд) и 60÷70% (падевый мёд):
фруктоза - 38.2% (33-42%);
глюкоза - 31.3% (27-36%);
дисахариды и полисахариды - 10.1% :
сахароза (или просто сахар) — 1.3% ;
мальтоза и другие дисахариды - 7.3%;
декстрины до 2% (цветочный мёд) и до 5% (падевый мёд);
азотистые вещества - 0.2÷2.3%:
белковые вещества
ферменты — 0.2÷2%;
свободные аминокислоты — 0.1%
алкалоиды;
минеральные вещества — до 0.64%, в среднем 0.2% (цветочный мёд) и до 1.6% (падевый мёд);
витамины;
органические кислоты - 0.1÷0.3%;

ароматические вещества;
флавоноиды (красители);
оксиметилфурфурол;
фитонциды;
гормоны;
липиды (жиры).
Вывод
Национальный музей пчеловодства Украины – один из музеев Киева. Материалы музея, объекты, расположенные на его территории,  служат полезным источником интересной информации для пчеловодов и людей, интересующихся этой отраслью хозяйства.
Список источников
http://primetour.ua/ru/excursions/museum/Muzey-pchelovodstva.html
http://panoramakiev.narod.ru/EXCURS/ChitajkaWiki/KievMed.htm
http://mesta.kiev.ua/museums/313-muzejj-pchelovodstva.html
http://shaundakul.com/rus/view_post.php?id=52
http://www.kievtown.net/rus/kiev_museums/beekeeping_museum.html
http://www.salkova.ru/Product_bee/Honey/chemistry.php
http://beehoney.com.ua/honey_chemical.html


Презентація на тему «Театр» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Мерлін Монро» (варіант 2)

text:
Легенда світового кіно Мерилін Монро народилася в США 1 червня 1926 року. Її справжнє ім'я — Норма Джин Бейкер. Практично відразу ж після народження дівчинка потрапила до прийомної сім'ї.

У 16 років майбутня зірка Мерилін Монро вийшла заміж, закинувши навчання в школі. Але через 2 роки її чоловік пішов на флот, а сама Мерилін Монро пішла працювати на авіазавод. Це поклало кінець її першому шлюбу.
У 18 років Мерилін Монро зайнялася модельною справою і отримала свій перший гонорар за фотозйомку. Свій контракт з кіностудією вона вже підписала з ім'ям Мерилін Монро. Зірковий статус вона отримала після ролей у фільмах «Ніагара» та «Джентльмени надають перевагу блондинкам».

У 1951 році Мерилін Монро познайомилася з Джоном Кеннеді. За чутками, у них був роман.
Другий шлюб Мерилін Монро був оформлений у 1954 році. Вона стала дружиною відомого американського бейсболіста.

У 1956 році Мерилін втретє вийшла заміж — за драматурга Артура Міллера. З ним вона прожила 4,5 роки, що є своєрідним особистим рекордом для Мерилін.

Мерилін Монро, будучи символом епохи і об'єктом захоплення мільйонів людей, померла від передозування снодійними речовинами. Смерть настала 5 серпня 1962 року. Їй було всього 36 років.

Цікаві факти
з життя
Мерилін Монро удостоєна зірки на голлівудській «Алеї слави».

Мерилін Монро і Радж Капур стали першими кіноакторами, розділили премію «Золотий глобус» у 1960 році.

 Пісні Леді Гага «Government Hooker», Blue System «The Wind Cries (Who Killed Norma Jean)»
Марка Ешлі «Marilyn's Dream»
Елтона Джона - «Candle in the Wind" (1973)
присвячені Мерилін Монро

Мерилін Монро вимовила всесвітньо відомі фрази «Не хвилюватися, а хвилювати», «Я люблю красивих чоловіків! Але серед нас їх дуже мало ... Ви можете назвати ім'я красивого чоловіка? Радж Капур, Кларк Гейбл, Лоуренс Олів'є і все, мабуть!»,«Дайте дівчині пару туфель на шпильках і вона завоює весь світ! »

  Мерилін Монро входить в число найбільш відомих шульг. Навіть на сайті BBC її ім'я в числі знаменитих людей, які писали лівою рукою. Але на фотографіях чітко видно, що актриса пише і фарбується правою рукою.

 Фотографія Мерилін Монро була на обкладинці першого номера журналу «Playboy».

 Всупереч поширеним чуткам, немає ніяких фізичних доказів того, що у Мерилін був любовний зв'язок з Робертом Кеннеді. Цілком можливо, що вони були просто друзями.
В останній день зйомок актор фільму «Неприкаяні» Кларк Гейбл заявив: «Господи Ісусе! Я щасливий, що цей фільм нарешті ДЗСН. Монро довела мене до серцевого нападу». На наступний день Кларк Гейбл отримав інфаркт міокарда і через 11 днів помер.
Актриса зробила декілька пластичних операцій. Хірурги виправили її ніс, змінили форму підборіддя й вирішили проблему з волоссям, які росли трикутним виступом на лобі.
 Існує широко поширений міф, що Монро підпилювала каблук на одній з туфель на півсантиметра, щоб домогтися своєї знаменитої вихляючою ходи, як у фільмі «В джазі тільки дівчата». Насправді вона цього не робила, а такої ходи вона домоглася під час зйомок у фільмі «Ніагара».
«Я згодна жити в світі, яким правлять чоловіки, до тих пір, поки можу бути в цьому світі жінкою»
— Мерилін Монро
«У жінок є тільки дві зброї: туш для вій та сльози. Але ми не можемо їх використовувати одночасно»
— Мерилін Монро
«Мрія мільйонів не може належати одному»
— Мерилін Монро


Презентація на тему «Основні екологічні закони»


title: Презентація на тему «Історія стилів у мистецтві та костюмі»

text:
Урок-презентація  з дисципліни “Історія  стилів у мистецтві та костюмі”
Тема:
 “Український народний костюм”

Підготувала
Учениця 9-Б класу
Сердюк Яна

Традиційне вбрання кожного народу є одним з найбільш масових видів його художньої творчості. Народний одяг відзначається простотою форм, стрункістю силуету, багатством і різноманітністю прикрас, насиченим колоритом. У ньому яскраво виявляється вміння народних майстрів за допомогою простих, логічних засобів органічно поєднувати практичність і красу. Багато творчої винахідливості й фантазії вклав у створення одягу український народ. Наче саму чудову природу України переносили в оздоблення костюма, в його радісну гаму народні умільці протягом століть.

Колорит вбрання багатьох районів України був світлий, білий, збагачений яскравими кольорами вовняних плахт, запасок, поясів, вінків, червоного намиста й стрічок.
Колорит з перевагою червоно-чорно-синього оздоблення характерний для Центрального Подніпров'я.
Цікаві яскраво оздоблені багатою вишивкою сорочки Київщини, Черкащини. Сорочки Полтавщини в основному вишиті вирізуванням, мережкою, нитками білого
або сірого кольору.
На Поділлі та Буковині переважала червоно-чорна, жовта та синя вишивка.
Заткані червоним сорочки Волині чудово поєднувалися з червоно-жовто-зелени-ми андараками та яскраво
розшитими кусанами.
При всій різноманітності крою, колористичних рішень, характерних для окремих районів України, дуже виразно виявляється підпорядкування окремих локальних видів одягу та оздоблення єдиному художньому ансамблю, характерному для українського народного одягу.
БУКОВИНАКінець XIX - початок XX ст.
Дівочий костюм. Сорочка з суцільними широкими рукавами, пришитими по основі, оздоблена поліхромною вишивкою. Кептар вишитий барвистими візерунками кольоровою вовною. Опинка, що обгортає стегна, з домотканої шерстяної тканини, заткана нитками жовтого та жовтогарячого кольорів. Головний убір — «кода» — зроблений з картону, обшитого тканиною, прикрашений бісером, квітами, стрічками. Зверху прикріплений пучок тирси (ковили). Різноколірне скляне намисто рясно вкриває погруддя та шию. Шкіряні черевики жовтого кольору, на ґудзиках, красиво орнаментовані.
Парубоцький костюм. Довга тунікоподібна сорочка з домотканого полотна, що одягалася поверх штанів, підперезана широким шкіряним поясом. Кептар та сердак оздоблені аплікацією із шкіри, сукна та вишивкою. Вузькі «холоші»-штани з білого полотна вишиті на холошах. Одяг був надзвичайно колоритним, багато прикрашався різноколірною вишивкою, плетивом, аплікаціями з шкіри, металевими пістонами. Парубоцькі капелюхи були оздоблені квітами, різноколірними стрічками, пером та ін. Постоли «морщені», «заклебучені», прив'язані до ноги «волоками».

ЗАХІДНЕ ЗАКАРПАТТЯКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Сорочка-довганя з домотканого полотна. Станок сорочки оздоблений «пазухою» — витканим з червоних ниток квадратом біля вирізу горловини. Рукава біля плеча вишиті багатоколірними ромбами. Вздовж рукавів вишитий ланцюг з різноколірних ромбів — «хвіст». Техніка вишивки «вито» — різновидність настилування. Безрукавка-«плічка» з зубцями на полах прикрашалась вишивкою та тасьмою. фартух-«плат» оформлений різноколірними стрічками та мережкою. Вінкопо-дібний головний убір з «уплітки» прикрашений квітами та бісером. Нашийна прикраса — «силянка» у вигляді широкої стрічки, розшитої бісером.
Чоловічий костюм. Коротка сорочка домотканого полотна. Полики її оформлені вишивкою білими нитками настилуванням та вирізуванням. Широкі штани «гачі» з білими китицями — «ройтами» — на холошах та «кривульками» з синьої тасьми густо зібрані біля пояса на вузький «ганчик». Сорочка та штани підперезані широким шкіряним поясом — «цифрованим чере-сом», орнаментованим тисненими узорами, мідними кільцями та ін. Постоли, як жіночі, так і чоловічі, орнаментовані тисненням та оздоблені металом.
СХІДНЕ ЗАКАРПАТТЯКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Сорочка-«ромованка» домотканого полотна з уставками, з вишивкою гладдю. Вишиті верхня частина рукавів, низки рукавів, зап'ясники та чохли. Запаски ткані, з поперечними смугами. Трималися запаски на поясі, так званому «багорі». Кептар оздоблений кольоровою вишивкою, волічковими китицями, аплікацією із шкіри та сукна, бісером і металом. Барвиста хустка з квітами на чорному тлі. Шкіряні морщені постоли одягнуті на плетені вовняні орнаментовані білими нитками «капчури».
Чоловічий костюм. Тунікоподібна сорочка носилася поверх штанів. Виріз горловини зібраний «в зморшки» і зав'язаний на очкур. Вишивка прикрашає комір, пазуху та поділ. Кептар та сердак оздоблені вишивкою, аплікацією із шкіри, волічковими китицями та смужками. Коричневий капелюх «клебанка». Червоні сукняні штани «гачі». Морщені постоли взуті на сукняні «капчури». При цьому враховувалось гармонійне поєднання кольорів штанів та капчурів.

ЛЬВІВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Сорочка домотканого полотна з уставками. Шерстяний безрукавний горсик з «лаптихами», прикрашений кольоровими нитками, шнурами та мереживом. Білий кабат розшитий чорним шнуром. Сорочка і полотняний фартух вишиті багатоколірною ниткою хрестиком. Орнамент переважно рослинний. Смугаста спідниця «щорц» з домотканої тканини є вдалим доповненням ансамблю. Вишита полотняна хустка пов'язана на червону «бавницю» з бахромою. Оригінальної форми постоли з пряжками надіті на білі онучі. Прикраси: гердани та «пістряне» намисто.
Чоловічий костюм. Сорочка на кокетці з виложистим коміром. На маніжці, комірі та манжетах вишивка. Штани вузькі, темного кольору, буденні — з домотканої тканини, святкові — переважно фабричні. «Каптан» (кафтан) білої домотканої вовни, прикрашений кольоровими шнурами та аплікацією з сукна й шкіри. Повстяний капелюх оздоблений стрічкою, квітами та пером. Шкіряні чоботи жовтого кольору багато орнаментовані.

ЧЕРНІГІВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Чоловічий костюм. Тунікоподібна сорочка домотканого полотна. Широка маніжка, стоячий комір, манжети й поділ прикрашені вишивкою. Одягалася сорочка переважно навипуск під кручений пояс. Штани грубого невідбіленого полотна, неширокі.
Жіночий костюм. Сорочка домотканого полотна «до поликів» з широкими, у півтори пілки, рукавами. На рукавах та поликах червоно-чорна вишивка гладдю. Синя керсетка з підрізною спинкою, «до фанд» (з фалдами). Червона спідниця у складку типу андарака домотканої вовни з тканим різноколірним геометри-зованим орнаментом по подолу. Білий полотняний фартух вишитий по подолу, з «закладками» та обшивкою мереживом. Дві різноколірні хустки пов'язані на білий очіпок. Одна хустка пов'язана «просто», а друга підведена під підборіддя і зав'язана на маківці. Личаки прямого плетіння у чоловіків та жінок одягалися на полотняні онучі.

ПОЛТАВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Парубоцький костюм. Полякова сорочка домотканого полотна з широкими рукавами. Станок сорочки разом з поликами «ря-сований» біля коміра. Шви розшиті сірою лляною ниткою. Такою ж ниткою зроблена мережка на пазусі та низках рукавів. Штани вибійчані «наддніпрянського» типу на очкурі. Пояс тканий, широкий, червоно-зелений. Чоботи-«витяжки» з низько відрізаними халявами («чирики»).
Дівочий костюм. Сорочка домотканого полотна з уставками, стоячим коміром. На уставках, підполиччі та рукавах червоно-чорно-зелена вишивка. Керсетка коротка, «до стану», з фабричної шерстяної тканини, з вишитим наріжником — кутом правої поли. Спідниця баєва з «перцями», фартух з брижами, закладками та вишитою лиштвою. До вікна прив'язані різноколірні стрічки. Прикраси: різноколірне намисто, каблучки, сережки. Черевики чорного кольору з зеленими шнурками.

ВОЛИНЬКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Сорочка домотканого полотна з виложистим коміром. Кусан, також з домотканої шерстяної тканини, шився зі складами від лінії талії. Він яскраво розшитий кольоровими нитками та аплікацією з зеленого сукна. На червоний літник, тканий поздовжніми смугами зеленого, білого та синього кольорів, пов'язана вовняна килимова запаска-«попередниця» із складним різноколірним геометричним орнаментом. Біла хустка з китицями заткана червоною смужкою. Хустка пов'язана на «кибалку», зроблену з джута лляної куделі, луб'яного обідка та ін.
Чоловічий костюм. Сорочка домотканого полотна. Комір виложистий. Пазуха, комір, станок та чохли оформлені геометричним тканим орнаментом червоного кольору. Підперезана сорочка багатоколірним тканим поясом з «кутасами». Штани вузькі з невідбіленого сурового домотканого полотна. Жінки та чоловіки носили личаки, що взувалися на полотняні «завої».

ПОДІЛЛЯКінець XIX — початок XX ст.
Чоловічий костюм. Сорочка домотканого полотна, кроєна «впе-рекидку», з виложистим широким коміром. Рукава та «третин-ниці», що вставлялися між основними пілками, зшиті швами, розшитими нитками жовтогарячого кольору. Комір та пазуха вишиті «виноградом» жовто-золотавого кольору. Сорочка навипуск, підперезана червоно-зеленим поясом з китицями. Неширокі штани з темної фарбованої домотканої тканини. Кожух «до стану» із стоячим коміром. Комір, поли та низки рукавів обшиті чорним смушком та вовняними кольоровими нитками. Шапка «стовбувата» з чорного смушку.
Парубоцький костюм. Тунікоподібна сорочка з широким стоячим коміром. Комір, пазуха та манжети вишиті нитками червоно-чорного кольору. «Чугаїна» темно-рудого кольору, кроєна «до стану», з «прохідкою», з яскравою поліхромною вишивкою вовняними нитками. Капелюх повстяний, прикрашений стрічками та квітами.

ПОДІЛЛЯКінець XIX - початок XX ст.
Дівочий костюм. Сорочка домотканого полотна з суцільним рукавом. Виложистий комір, верхня частина рукавів та погруддя вишиті великими квітами червоно-синіми нитками. Широка спідниця-літник з домотканого сукна обшита по подолу плисом, фартух домотканий шерстяний з різноколірною вишивкою. Червоний тканий пояс з китицями пов'язаний на два боки. Характерний для Поділля вінок, в який ззаду вплітають більші квіти, спереду менші. Чоботи руді з орнаментованими закаблуками. Прикраси: червоне «кам'яне» та перламутрове біле намисто і сережки.
Жіночий костюм. Сорочка домотканого полотна з суцільними рукавами, пришитими до станка декоративними кольоровими розшивками. Рукава, особливо верхня частина, та погруддя пишно вишиті технікою набирування. Характерні вертикально вишиті смужки біля пазухи. Поділ сорочки має два розрізи, вишиті яскравою, в основному червоного кольору, вишивкою. Носили сорочку з великим напуском на пояс. Горбатка з чорної шерстяної домотканої тканини з кольоровою ниткою по подолу. До вузької крайки, що підтримує горбатку, підвішений гаманець. Невисокий очіпок циліндричної форми, до якого пов'язана «нафрама» з тонкої білої тканини. Прикраси: червоне «кам'яне» намисто з дукачами, каблучки та сережки. Постоли шкіряні на ремінцях.

ПОЛТАВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Дівочий костюм. Сорочка домотканого полотна з поликами, вишита квітами червоно-чорного кольору. Керсетка довга, «у складку», з високою талією, прикрашена тасьмою і плисом. Рясна спідниця з напівшерстяної фабричної тканини з нашитими по подолу стрічками з плису. Вінок високий, «чубатий», з прив'язаними до нього кольоровими кісниками. Намисто «добре», червоне, з дукачами. Чорні шкіряні черевики на високих підборах.
Жіночий костюм. Сорочка з домотканого полотна. Рукава, під-поличчя та полики вишиті лляними нитками сірого або білого кольорів. На місці з'єднання рукавів з уставками рукав збирався в зборочки-«пухлики». Керсетка «в розмашку», «з вусиками», пошита з ситцю в квіточку. Поли керсетки обшиті плисом, по лінії талії нашиті червоні гудзики. Плахта «з крилами», шерстяна, з дрібним малюнком у квадратах. Колір квадратів переважно зеленкувато-синій та червоний, фартух з полотна оздоблений мережкою та вирізуванням. Головний убір «намітка» з тонкої білої тканини, пов'язаний на м'який очіпок. Орнаментовані чоботи — «сап'янці» жовто-коричневого кольору.

КИЇВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Чоловічий костюм. Сорочка домотканого полотна з «призбиранням» біля коміра. Пазуха, комір, низки рукавів та рукава біля пройми вишиті червоно-чорними нитками хрестиком. Орнамент рослинний. Штани широкі, «наддніпрянські», з сурового полотна, на очкурі, підперезані широким червоно-зеленим поясом, пов'язаним «на два кінці». Чорно-рудувата свита доморобного сукна пошита «до ряс». Стоячий комір, поли та «закавраші» обшиті шкірою. Висока шапка із сивого смушку «стіжкуватої» форми. Чорно-руді шкіряні чоботи з невисокими халявами.
Жіночий костюм. Сорочка домотканого полотна з уставками та вузеньким стоячим коміром. Червоно-чорна та чорно-синя вишивка на пазусі, уставках та чохлах виконана хрестиком бавовняними нитками. Для мережки по подолу використана сіра лляна нитка. Зелена з червоними «перчиками» баєва юпка пошита «на три вуси» з великим виложистим коміром. Запаски, червона передня та синя задня, з домотканої шерстяної тканини з різноколірним геометричним орнаментом по подолу. Крайка з китицями зав'язана на лівому боці. Вишитий волічкою бавовняний очіпок затягувався на потилиці червоною стрічкою. Прикраси: червоне намисто, намисто з бурштину (янтарю), сережки та каблучки. Чоботи червоні на високих «корках».

ХАРКІВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Чоловічий костюм. Сорочка «до гестки» з бочками, що вшивалися між основними пілками. У зв'язку з тим, що станок, завдяки бочкам, ширший, ніж кокетка, біля шва, що з'єднує станок та кокетку, утворювались численні зборки. Червоно-чорна вишивка хрестом на комірі, маніжці та манжетах. Штани широкі, пістрякові до очкура. Капелюх — бриль з соломи. Чоботи-«пришви» з чорної шкіри.
Жіночий костюм. Сорочка з уставками прямокутної форми. Багатоколірна вишивка у вигляді квадратів на уставках, вздовж рукавів та на вузенькому стоячому комірі. Низки рукавів «от-лажки» зібрані «на нитку». Поділ прикрашений мережкою та прутиком. Парчева, керсетка «до дев'яти вусів», з зубцями на погрудді, обшитими, як і поли керсетки, кольоровою тасьмою «висічкою». Плахта виткана квадратами переважно жовтогарячого кольору. фартух-«завіса» парчевий, з подолом, обшитим червоним сукном. Парчевий очіпок циліндричної форми з «вушками». На очіпок пов'язували квітчасту хустку. Чоботи-«чорно-бривці» чорно-жовті, з орнаментованими закаблуками.

ДНІПРОПЕТРОВЩИНАКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Характерним для керсеток та юпок на Дніпропетровщині на той час був чотирикутний виріз горловини — «каре». Юпанка з блискучої, «оертусової», тканини, «до складок». Поли, низки рукавів та виріз горловини обшиті чорним плисом та кольоровими нитками. Плахта ціла, «нагальна». Орнамент «ведмежі лапи» створює ритмічний малюнок із різноколірних вовняних ниток з перевагою червоно-білих та жовто-зелених кольорів. Білий полотняний фартух прикрашений вишивкою та «зашивками». Звужений з боків червоно-сріблястий шовковий «капор» часто носили без хустки. Зелено-чорні чоботи-«чорнобривці» з вистроченими закаблуками та мідними підківками на високих «корках». Прикраси: «добре» намисто з дукачами, каблучки та сережки.
Чоловічий костюм. Полотняна, з «бамбака», «лоцманська» сорочка з широкими рукавами в дві пілки. Нашивна маніжка та стоячий комір, зав'язаний червоною стрічкою, вишиті червоно-чорними нитками. Оздоблені вишивкою також низки рукавів. Сорочка заправлена в широкі пістрякові штани «наддніпрянського» крою, підперезані широким червоним в'язаним поясом з китицями. Свита біла з домотканого сукна «до стану», з стоячим коміром. Головний убір — сіра смушкова шапка циліндричної форми.

ДОНЕЧЧИНАКінець XIX - початок XX ст.
Жіночий костюм. Сорочка «до гестки» з нашитою вздовж вирізу горловини пілкою. Вишивка червоно-чорного кольору Прикрашена сорочка ще мережкою та вирізуванням. «Кохта черкасинова», «під усики», розшита кольоровою тасьмою. Поли обшиті мереживом. Рясна спідниця з яскравої фабричної тканини по подолу обшита плисом та підшита «щіточкою», щоб не протиралася на перегині, фартух-попередниця, «запон» з фабричної тканини, оздоблений мережкою та підшитою по подолу «шляркою». Кашемірова хустка надіта на «сіточку», що пов'язувалась на «гуг-лю» — туго скручене волосся. Високі шкіряні черевики з червоними шнурками.
Чоловічий костюм. Тунікоподібна сорочка з широким стоячим коміром і широкою маніжкою. Комір, маніжка і низки рукавів вишиті. Обов'язковим атрибутом чоловічого костюма була коротка «жильотка» темного кольору. Штани з напівсукна, вузькі, міського крою. Чоботи-«бутилки» з твердими блискучими халявами. Головний убір — картуз.

ЖИТОМИРСЬКА ОБЛАСТЬДруга половина XX ст.
Жіночий костюм. Бавовняна сорочка, пошита за традицією з уставками, пришитими до стану широким «змережуванням», з вишитими рукавами. Нагрудник, схожий на білоруський «саян», з шерстяної тканини синього кольору є комплексом ліфа з спідницею, фартух з такої ж тканини, оздоблений вишивкою гладдю та мережкою. Хустка квітчаста шерстяна. Прикраси: «плетьонка» з бісеру, «коралі».
Дівочий костюм. Біла шовкова блузка вже з коротким рукавом, але з традиційним орнаментом, вишитим вздовж пазухи та на рукавах. Сарафан з квітчастої тканини відрізний, в талію. Прикраси: традиційна «плетьонка» з бісеру світлих кольорів.

ТЕРНОПІЛЬСЬКА ОБЛАСТЬ
Чоловічий костюм. 50—60-і pp. Сорочка синього кольору на кокетці, з поліхромною вишивкою маніжки, манжетів та подолу. Штани темні з фабричної шерстяної тканини. Сорочка носиться переважно поверх штанів «під пас».
Дівочий костюм. 70-і pp. XX ст. Блузка з суцільним вишитим рукавом. Виріз горловини обшитий плетеною сіточкою з різноколірних ниток. Безрукавка-«сердак» вишита «коралями» і обшита по полах тасьмою. Спідниця «шаленова» з шерстяної тканини в квіточку.

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКА ОБЛАСТЬ70-і pp. XX ст.
Багатошаровий, яскраво розшитий костюм молодої жінки є зразком, де органічно переплелися традиційні форми і декор з сучасним матеріалом. Сорочка з фабричного полотна з типовим для Поділля суцільнокроєним рукавом. Округлість рукава призбирана. Рукава, пазуха і поділ розшиті різноколірними «розшивками». Безрукавка і спідниця складають один ансамбль, вони з тонкої фабричної шерсті традиційного для Поділля темного кольору. Спідниця у складку з розшитим подолом. Безрукавка в талію, поли яскраво вишиті. На ногах туфлі-«постоли» традиційного типу.
Жіночий костюм, що склався на традиційній основі. Блузка з фабричної тканини з суцільнокроєним рукавом. Вишивка на рукавах і пазусі однотонна (чорна) або ж двоколірна (чорна з червоним). Широка спідниця з яскравої фабричної тканини, переважно з малюнком (квіточки, горошок). Поділ спідниці прикрашають, як правило, кількома поперечними складками.

ХМЕЛЬНИЦЬКА ОБЛАСТЬ50-60-і p.p. XX ст.
Жіночий костюм. На Вінниччині замість традиційної жіночої сорочки в наш час увійшла в побут сорочка «до талійки» з поліхромною вишивкою квіточками на кокетці і рукавах, з обов'язковою квіткою, вишитою на вирізі горловини. Рясна спідниця з барвистої тканини обшита по подолу зеленим плисом, фартух із ситцю із «шляркою» (оборкою) прикрашений кольоровими стрічка.
Чоловічий костюм. Біла бавовняна сорочка з кокеткою-«пере-гинкою», від якої вздовж погруддя зроблені дрібненькі складочки-«фальбаночки». На комірі, пазусі та «дудах» поліхромна вишивка. Вузькі штани сучасного крою.

Українські зачіски та головні убори
Дівочі зачіски та головні убори. За часів Київської Русі дівчата носили розпущене волосся, розділене посередині. Ця традиція протягом століть зберігалася в побуті українських дівчат. Однак у кінці XIX — на початку XX ст. це явище вже стає винятковим і частіше пов'язується з тим чи іншим обрядом, зокрема весіллям. Під час праці волосся підв'язували або заплітали в одну чи дві коси. Дрібненько сплетені косички (дрібниці) були поширені серед дівчат Поділля, Київщини та Полтавщини. На Волині та й на тому ж Поділлі дівчата заплітали коси учетверо (батіжок)
У деяких місцевостях Прикарпаття зберігався старовинний звичай подовжувати природне волосся штучними косами з червоної бавовняної волічки. На Гуцульщині дівчата вплітали в косу нитку (шварку), на яку нанизували ґудзики. Для закріплення коси на голові її густо оплітали червоною вовною (попліткою) або прив'язували кінці кіс на тім'ї червоною стрічкою, яка закінчувалася на потилиці. Зачіску оздоблювали живими квітами — закосичували. На Покутті дівчата розділяли волосся на тім'ї на дві половини і заплітали над вухами коси (китки), які укладали на зразок вінка
Для дівчат Лівобережжя у святкові дні було типовим заплітання волосся в одну косу, яка вільно звисала за спину, а в будень — у дві, що закладалися вінком. На Правобережжі і в свято і в будень дівчата заплітали волосся здебільшого у дві коси, які в свято вільно спадали на спину, а в будень закріплювалися навколо голови. На Полтавщині дівчата інколи заплітали волосся в одну велику і кілька маленьких кіс. Відомі й більш складні види зачісок, наприклад, у зв'язку, при якій частину волосся спереду розділяли навпіл та напускали на обидві сторони чола, утворюючи так звані начоси, кінці яких закладали за вуха під коси.

Звичай прикрашати голову квітами (квітчатися) був дуже поширений. Заплітаючи волосся у дві коси, дівчата обвивали їх навколо голови та закріплювали за ними квіти, що створювало враження одягнутого на голову вінка.
Дівочі головні убори суттєво відрізнялися від жіночих. Їм притаманна велика різнобарвність і пишність кольорів. Особливим розмаїттям форм і оздоблень відзначалися весільні головні убори. Характерним для них було те, що верх голови, маківка, був завжди відкритим. Звідси й головний убір здебільшого мав вінкоподібний вигляд.
Вінкоподібні головні убори поділяються на вінки-шнури, вінки площинні та вінки звиті. Матеріали, конструкція, форми й техніки їх виготовлення були найрізноманітнішими. Існували дівочі головні убори і інших форм.
Вінки-шнури мали вигляд тоненької яскравої стрічки, яку пов'язували навколо голови і закріпляли ззаду, стримуючи розпущене волосся. За таку стрічку, наприклад, на Чернігівщині затикали штучні або живі квіти, а на Київщині нашивали закладену у дрібні складки різнокольорову тканину, що імітувала вінок.
Площинні вінки робили обов'язково на твердій (іноді картонній) основі, яка мала циліндричну форму. Часом на неї у багато рядків нашивали вузенькі різнокольорові стрічечки, зібрані у дрібні складки. Частіше ж основу обтягували шовковою тканиною, а зверху прикріплювали квіти.
Звиті вінки — найскладніша стадія розвитку дівочих головних уборів, яка мала значні територіальні відмінності. Так, на Середньому Подніпров'ї розмір квітів поступово зменшується в напрямку потилиці, в той час як в інших місцях (наприклад, на Поділлі) "квітчалися" в протилежному напрямку.
У звитому чубатому вінку композиційний акцент був спереду. Залежно від призначення такий вінок міг бути більш або менш нарядним і складним. Робили його з різних живих (чорнобривців, рожі, васильків, маку, жоржини, барвінку) або штучних (воскових чи паперових) квітів, прикрашали сусальним золотом, пташиним пір'ям, пофарбованим у яскраві кольори. Ззаду на спину опускалися барвисті стрічки

На Західній Україні зачіски прикрашали уплітами, ґерданами зі скляних намистин, листками позолоченого барвінку тощо. Дівчата підв'язували підборіддя червоною хустиною і, піднявши її на тім'я, опускали кінці з тороками за голову — у переміть. Попід хусткою з боків голови втикали живі або штучні квіти — чічки. На Івано-Франківщині до кіс прив'язували цілі жмути червоної, рідше різнокольорової вовни, яку опускали на плечі, — уплітки. Гуцулки носили З. в. зі стеклярусу та стрічок, штучних квітів і павиного пір'я — карабулі. На весілля одягали головний убір на зразок шапочки, зроблений з ґерданів та стрічок і оздоблений спереду круглими металевими бляшками, а збоку китицями квітів.
На свята прикрашали коси квітами або дрібним пір'ям, яке вмочували в розтоплений віск. Поверх усього цього накладали різнокольорові шовкові стрічки, кінці яких опускали на плечі. Під час праці дівчата підв'язували волосся стрічками.
Лопатушка. Цей головний убір складався з окремих круглих звивів закладеної у дрібні складки різнокольорової тканини або шовкової стрічки, які закріплювалися на твердій основі циліндричної форми. Побутував на Полтавщині.
Пов'язка — закріплений на каркасі яскравий шерстяний плато. (Чернігівщина, Полтавщина).
Стрічки-бинди. За допомогою таких різнокольорових стрічок дівчата прикрашали весь комплекс свого вбрання, прикріплюючи їх у великій кількості до стрічки або вінка на потилиці або пришиваючи до стрічки, яку пов'язували на шиї (Чернігівщина, Лівобережна Київщина та Черкащина).
Чільця — низка тоненьких орнаментованих латунних пластинок, що спадали на чоло. Ч., які побутували у XIX ст. на Гуцульщині, зберегли багато архаїчних рис і нагадують старовинні головні прикраси періоду Київської Русі.
Зачіски та головні убори заміжніх жінок
Зачіски заміжніх жінок помітно відрізнялися від дівочих. За давнім звичаєм, вони не заплітали волосся в коси, а, розділивши навпіл, зав'язували у жгут та звивали у плаский клубок на потилиці. У XIX — на початку XX ст. на значній території У країн й зачіска жіночого волосся зводилася до простого закручування його у вузол і підтикання під головний убір. У ряді районів Подністров'я та на Бойківщині жінки, однак, заплітали волосся у дві коси, подовжені уплітами з червоної вовни. Над чолом вони укладали очіпок, зроблений з кольорової бавовняної хустки, тісно зав'язаної на дерев'яному обручі. Очіпок оздоблювали низкою великих заколок із блискучими золотавими головками. Від нього на плечі звисали дві довгі червоні стрічки (партиці) поміж косами, що спадали нижче талії. Поверх очіпка носили білу хустку, зав'язану так, що два кінці, схрещуючись під підборіддям, зав'язувалися на шиї.
"Засвітити волосся" — давній термін, що означав ходити з непокритою головою. Для заміжньої жінки це вважалося тяжким гріхом. За народними уявленнями, простоволоса заміжня жінка накликала неврожай, хвороби та пошесті.
Чоловічі зачіски та головні убори
Для найбільш поширених чоловічих зачісок українських селян XIX ст. характерне досить високе підрізання волосся навколо всієї голови. Верхнє волосся біля маківки прикривало підголені місця. Головні убори були більш різноманітними. Залежно від сезону, місцевих традицій тощо їх робили із різних матеріалів та багатьох форм. Деякі різновиди мали пишне оздоблення, особливо на Західній Україні.
Підворота — повсюдно поширена на Україні зачіска, коли волосся підрізалося навколо голови, а на потилиці залишалося дещо довшим. Гуцули залишали волосся ззаду досить довгим, іноді заплітаючи його в одну чи дві коси.
"Під макітру" ("в кружок") — спосіб підстригання, відомий з XVII ст., коли за краєм накладеної на голову макітри відтинали волосся рівно довкола голови. Ця стрижка збереглася на Поділлі до початку XX ст. Їй передувала традиція голити всю голову, залишаючи на маківці довгого чуба (оселедця), який закручували за вухо. Ця традиція побутувала переважно серед запорізького козацтва.
Брилі (солом'яники) займали важливе місце серед головних уборів українських селян. Їх плели різними способами: рівною широкою стрічкою, а також у зубчики, в луску, косичкою тощо. Перші носили назву простих, а інші — зубчастих. Широкою популярністю користувалися брилі з широкими крисами і головкою у вигляді зрізаного конуса.
Солом'яні капелюхи Буковинського Поділля мали високе дно та вузькі загнуті догори криси, які облямовувалися чорною стрічкою, оздоблювалися квітами, ґерданами та півнячим пір'ям. На Подністров'ї високі головки капелюхів прикрашали плетеними із різнокольорового бісеру ґерданами, павиним пір'ям, паперовими й волічковими квітами.
Шапки (капелюхи) — найдавніший тип чоловічих головних уборів. Узимку носили шапки з овечого хутра або суконні з хутровою опушкою. Ця стародавня традиція зберігалася до початку XX ст. Носили їх залежно від місцевих звичаїв — прямо на всю голову, заломлюючи посередині, зсуваючи на потилицю або набакир.
СЛОВНИК СПЕЦІАЛЬНИХ ТЕРМІНІВ
Андарак — вид спідниці з цупкої тканини.Бавниця — китиці.Бертусова тканина — блискуча тканина фабричного виробництва.Бамбак — бавовняна тканина фабричного виробництва.Букурійка — вузький ремінний пояс.Волічка — вовняна нитка, гарус.Вуса — склади.Гачі — полотняні або суконні штани.Гердан, силянка — дрібне намисто, нанизане на нитяну мережу.Гуня, гунька — вид свити.Закавраші — великі манжети.Кабат — верхній одяг типу свити.Капчури — короткі вовняні панчохи.Косиця — дівоча сорочка з поздовжньою вишивкою на рукавах.Крайка — жіночий тканий пояс.Кусан — жіночий жакет з рукавами.Кутаси — китиці.Лаптих — оздоблення горсика.Літник — вид спідниці з поздовжніми смугами різного кольору.Прохідка -  невідрізна частина спинки від лінії талії.Ряси — рясні складки.Табівка — шкіряна сумка, оздоблена металом.Черкасинова кохта — жіночий жакет з рукавами.Чугай, чугаївка, чуганя — вид свити.Щорц — смугаста спідниця.

Кінець.

Лубни 2012


title: Презентація на тему «Конкуренція» (варіант 2)

text:
Конкуренція
Конкуренція — економічний процес взаємодії і боротьби товаровиробників за найвигідніші умови виробництва і збуту товарів, за отримання найбільших прибутків.
Конкуренція — це суперництво між суб’єктами ринкової економіки за найкращі умови виробництва, вигідну позицію на ринку. Вона є тією ринковою силою, що забезпечує взаємодію попиту і пропозиції, яка урівноважує ринкові ціни.
Сфера дії
Внутрігалузева конкуренція являє собою суперництво підприємств однієї галузі, що випускають однакову продукцію: взуття, тканини, продукти харчування тощо. Вона спричинює виникнення ринкової вартості товару.
Міжгалузева конкуренція складніша: охоплює суперництво за сфери більш вигідного застосування капіталу. Внаслідок постійних переливів капіталу зі сфер менш прибуткових до сфер більш прибуткових, формуються ціни виробництва, які відбивають ці умови.

За типом ринкової структури
Досконала (чиста) конкуренція

Недосконала конкуренція

 Досконала конкуренція
1)багато дрібних підприємств, що пропонують на ринку однорідну продукцію.
2)частка кожного підприємства в загальному обсязі ринкової пропозиції настільки незначна, що будь-яке його рішення про підвищення або зниження ціни не позначиться на ціні ринкової рівноваги. Діють вільні ціни.
3)для входу нових підприємств до галузі та виходу будь-якого підприємства з неї немає жодних перешкод.
Недосконала конкуренція
Це конкуренція, яка тією чи іншою мірою пов'язана з певним обмеженням вільного підприємництва. Для недосконалої конкуренції характерна незначна кількість фірм у кожній сфері підприємницької діяльності, можливість якоїсь групи підприємств впливати на кон'юнктуру ринку. При недосконалій конкуренції існують жорсткі бар'єри для проникнення на конкретні ринки нових підприємців, немає близьких замінників продукту, що виробляється привілейованим виробником.
За методами ведення конкурентної боротьби розрізняють цінову, нецінову, добросовісну і недобросовісну конкуренцію.
Цінова конкуренція здійснюється маневруванням цінами з метою більш вигідного використання ринкової кон'юнктури. (збивання ціни)

Нецінова конкуренція ґрунтується на технічних перевагах, вищій якості та більшій надійності товару, ефективніших методах збуту, використанні різних форм маркетингової комунікації, поліпшенні умов оплати.
Добросовісна конкуренція — це таке суперництво, при якому дотримуються правових та етичних норм взаємовідносин з партнерами.

Недобросовісна конкуренція включає технічне шпигунство, переманювання фахівців-професіоналів, підкуп працівників підприємства-конкурента, неправдиву рекламу (чорні технології)


title: Презентація на тему «Храми Індії» (варіант 1)

text:
Виконала:
Учениця 11 класу
Ярмолюк Анастасія
Храми Індії
Тадж Махал (Taj Mahal), мармурове диво Індії.
Цей пам'ятник-мавзолей оповідає про ніжну любов мусульманського короля Великих Моголів (не плутати з монголами) Шаха Джахана до своєї дружини - казкової красуні Мумтаз Махав.
Будівництво цього грандіозного мавзолею, що перевершував красою і розмірами всі інші, продовжувалося більше двадцяти років. У роботі брало участь більше двадцяти тисяч чоловік, включаючи кращих архітекторів запрошених з Персії, Туреччини, Самарканду, Венеції і самої Індії. Закінчений твір вражає своєю досконалістю і красою своїх ліній і фарб. Дійсно, це диво з чудес. Легкий, як уранішня пісня, чистий, як гірське джерело. Висота Тадж Махала разом з куполом досягає 74 метрів. По кутах мавзолею піднімаються чотири витончені мінарети заввишки по 42 метри. Стіни Тадж Махала викладені білим полірованим мармуром, сяючим як сніг під променями полуденного сонця. Прекрасний своїми довершеними формами, Тадж Махал вражає і своїми деталями - витонченим різьбленням, ажурними гратами і коштовними кольоровими каменями, що виблискують в білосніжних стінах. Склепінчасті переходи прикрашені арабською вязью, що відобразила на камені деякі з сур Корану. Навколо Тадж Махала був розбитий прекрасний декоративний парк з озерами, фонтанами і каналами, що зайняв в цілому 18 гектарів.
Танджавурский храм
Цей храм побудований за часів правління династії Чола (X-XIV століття н.е.). Танджавур в ті часи був столицею цього князівства. Династія Чола знаменита великими храмобудівниками. За час свого існування вони побудували 74 храми.
Танджавурській храм оточений трьома кам'яними стінами. Ну і звичайно для огорожі обов'язкова наявність воріт. Тут їх налічується троє. Загальна висота храму 65,4 метра. Верхівка увінчана монолітним каменем вагою в 80 тонн. Говорять цей камінь везли з відстані 6 км
Храм Крис
З'явився він в Раджастані близько 600 років тому. Храм тісно пов'язаний з культом богині Дурги, яка якось перевтілилась в звичайну жінку на ім'я Карні Мату.
Як би там не було, але щурам в цьому місці живеться зовсім непогано. Щодня знаходяться паломники, охочі нагодувати їх, пригостити ласощами, налити свіжого молока або змінити воду в мисці. Є в храмі і особливий щур, альбінос, і якщо вже він вийшов до кого-небудь і прийняв пригощання, то успіх обов'язково посміхнеться цій людині.

     Входити в будівлю храму, як і в будь-яку тутешню святиню, слідує тільки босоніж. Паломники-індійці сприймають це куди простіше, а ніж європейці. Втім, їм дозволяють залишитися в шкарпетках. Також існує легенда, що ці священні щури здатні вилікувати будь-яку невиліковну хворобу людини та будь-який негативний стан душі, так наприклад, депресію. Але перш ніж наважитися на цей крок людина повинна себе морально налаштувати, відчувати сміливість та рішучість, бути готовою до того, що по ній буде повзати не один десяток крис. В іншому ж випадку може трапитися нещасний випадок, за який, звісна річ, що відповідальності нести ніхто не буде. Як правило, на такий крок йдуть люди, яким уже нічого втрачати.
Храм Лакшмі
Лакшмі-нараян - храм з біло-рожевого мармуру, присвячений богам Крішні (Нарайані) і його дружині Лакшмі побудований сім'єю відомих промисловців Бірла. Крішна і Лакшмі - покровителі любові і сімейного щастя - найпопулярніші божества релігії індуїста.
Храм був побудований на початку XX століття на пожертвування багатющих людей країни і освячений у присутності самого Махатми Ганді.

Храм Мінакши
Обширний храмовий ансамбль Мінакши в Мадураї розташовується в південноіндійському штаті Тамілнаду, приблизно в 520 кілометрах від Мадраса. Храмовий комплекс Мінакши займає площу 258 х 223 метри. Розплановану територію ансамблю з безліччю внутрішніх двориків і водоймищ для обмивання прикрашають вісім башен-гопурамів. Чотири з них підносяться на зовнішніх стінах храмового комплексу, відзначаючи місця воріт, інші чотири, менших розмірів - на огорожі, що знаходиться на території внутрішнього двору. Висота найвищого гопурама складає 50 метрів. Для збільшення ефекту масштабності його численні яруси зменшуються до вершини башти, яку увінчує традиційний для Південної Індії кам'яний вал-циліндр
Храми Індії
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Цегла»

text:
                          Цегла
Презентацію підготував учень 10 клсу Галізін М.С.
Початок цегляного виробництва
.   Археологічні розкопки свідчать про використання цегли ще 5 - 6 тисяч років тому. Проте ніхто не може точно сказати, хто, де і коли винайшов цей будівельний матеріал. Вцілому, історія цегли бере свй початок в південних країнах. Першу випалену цеглу почали виробляти в Месопотамії ще в середині IV тисячоліття до н.е. Через 1 000 років цегляне будівництво тут досягло свого розквіту. Саме тоді були побудовані перші монументальні споруди, наприклад, храми в місті Урук. В 2 тисячолітті до н. е. була споруджена відома Вавілонська вежа, що на протязі історіі не раз була зруйнована, а потім відбудована. Ще й до сьогодні залишилися в цьому регіоні будинки, споруджені з багатовікової цегли Вавілонської вежі.

Цегла як будівельний матеріал для захисних стін міст і палаців.
    Розкопки Вавілону, свідчать про те, що частина міста на східному березі річки Євфрат, яка мала площу 4 млн. квадратних метрів, була оточена захисною цегляною стіною. З початком високої культури будівництва цеглу починають застосовувати не лише для мурування, але й для декоративного оздоблення стін палаців. Найяскравішими прикладами декорантивного будівництва цього часу є Процесійна вулиця, що з`єднувала Ворота Іштар та місто Вавілон, а також палац в Сусі, побудований в 500 р. до н.е. на замовлення персидського шаха Дарія I Великого.

Поширення цегляного будівництва в країнах Європи.
   Мистецтво виробництва цегли прийшло в країни Європи разом з військовими походами римлян. З 12 століття найбільшими центрами цегляного будівництва стають Ломбардія, Франція та Німеччина. Цегла знайшла своє застосування в усі часи архітектурних стилів: від романіки до готики та ренесансу. Про середньовічне бідвництво з цегли, виготовленої вручну, свідчать чисельні споруди, що залишилися до наших часів насамперед в північо-європейських країнах, особливо, в північній Німеччині, Бельгії, Голландії, Англії та Скандінавських країнах.

Цегляне будівництво на Україні.
   На Україну цегляне будівництво поширилось з Візантії разом з Христянством і архітектурною школою зведення культових споруд. В Х-ХІІІ століттях цеглу широко застосовують в будівництві Киівської Русі. Поступово дерев`ні міста України перетворюються на цегляні.

Початок промислового виробництва цегли
    Промислове виробництво цегли почали англійці. Проте могутнього розвитку набуло виробництво цегли в Німеччині - саме тут був винайдений штранг-прес берлінським фабрикантом Шлікейзен в 1854 році та в 1858 році запатентована кільцева піч архітетора Фрідріха Хоффманна.    З тих часів мистецтво випалювання цегли поступово удосконалювалось до рівня сучасного високотехнологічного виробництва, що дозволяє отримувати ту високоякісну та міцну цеглу, яку ми маємо на сьогоднішній день.

З технічної точки зору…
Назва граней:
Постіль — рабоча грань виробу (з розмірами 250х120 мм);
Ложок — середня по площі грань виробу (з розмірами 250х65 мм);
Тичок — найменша грань виробу (з розмірами 120х65 мм).

Види цегли
Гіперпресована цегла
Вогнетривка цегла
Червона цегла
Фасонна цегла
Лицьова цегла
Рядова цегла
Пічна цегла
Актурна цегла
Силікатна цегла
Лекальна цегла
Глазурована цегла
Черенева цегла
Клінкерна цегла
Тротуарна цегла
Свинцева цегла
Саман
Матеріальний склад цегли
Не всякий різновид цегли може бути застосована для обробки фасаду будівлі. Вогнетривка (шамотна) цегла добре протистоїть тривалим термічним навантаженням, але погано переносить зволоження і, тим більше, промерзання. Лицьова кладка з подібної цегли неприпустима.

Кислототривка груба кераміка виготовляється зі спеціальних, досить рідкісних глин. Будучи за своєю природою найближчим родичем клінкерної кераміки, має відмінні міцнісні та експлуатаційні характеристики, але відрізняється високою ціною - на 20% -30% вище, ніж у аналогічного за розмірами клінкерної цегли. Випуск її обмежений невеликою кількістю родовищ підходящої глини і практично повністю диктується потребами хімічної індустрії. Теоретично, дорожня цегла (бруківка) може бути використаний при облицюванні фасаду, але вартість такого рішення виявляється невиправдано високою - на 30% -50% вище, ніж у будь-якого іншого цегляного варіанту.
Розглянемо докладніше, з яких матеріалів, і яким способом виробляють цеглу, що потрапляють в розряд лицьових.

Сировина для виробництва випалювальних лицьових цеглин

В якості сировини для одержання випалювальних цеглин найбільшого поширення набули глини - природні дрібнозернисті (діаметр частинок менше 0,005 мм) осадові породи, пилоподібні в сухому стані, що стають пластичними при зволоженні. Буд глина складається з одного або декількох мінералів групи каолініту, монтморилоніту або інших шаруватих алюмосилікатів (т.зв. глинисті мінерали), але може містити і піщані та карбонатні частинки. Оксид алюмінію Al2O3 і оксид кремнію SiO2 - складають значну частину хімічного складу глінообразующіх мінералів. Більшість глин охристого кольору, але зустрічаються глини білого, червоного, жовтого, коричневого, синього, зеленого, лілового і навіть чорного кольорів. Їх забарвлення обумовлена домішками іонів - хромофорів, в основному заліза.

На лицьових цеглинах я закінчу свою доповідь, так як мені просто не вистачить часу щоб описати всі існуючі види цегли. Я сподіваюсь вам сподобалась презентація.
Дякую за увагу, на все добре.


title: Презентація на тему «Пётр Ильич Чайковский»

text:
Пётр ИльичЧайковский
подготовила
Григор Татьяна 9А класс

ПЛАН
1.Кто он?
2.Семья
3.Обучение и служба
4.Творчество
5.Выводы
6.Литература
Кто он?
Русский композитор,
дирижёр,
педагог,
музыкально-общественный деятель,
музыкальный журналист.
Считается одним из величайших композиторов в истории музыки. Автор более 80 произведений, в том числе десяти опер и трёх балетов.

Родился 25 апреля 1840 года в селении при Камско-Воткинском заводе Вятской губернии
Его отец — Илья Петрович Чайковский (1795—1880) — выдающийся русский инженер, был сыном Петра Фёдоровича Чайки.
Семья
Пётр был вторым ребёнком в семье: в 1838 году родился его старший брат Николай, в 1842 году — сестра Александра (в замужестве Давыдова) и Ипполит. Братья-близнецы Анатолий и Модест появились на свет в 1850 году.
Родители Петра Ильича любили музыку. Его мать играла на фортепиано и пела, в доме стоял механический орган — оркестрина.
Обучение и служба
 В 1852 году, поступив в училище, он начал серьёзно заниматься музыкой, которую преподавали факультативно.

Окончив училище в 1859 году, Чайковский получил чин титулярного советника и начал работать в Министерстве юстиции.

Обучение и служба
В 1861 году поступил в Музыкальные классы Русского музыкального общества (РМО), а после преобразования их в 1862 году в Петербургскую консерваторию стал одним из первых её студентов по классу композиции.
Обучение и служба
По окончании консерватории, по приглашению Николая Рубинштейна, переехал в Москву, где получил место профессора классов свободного сочинения, гармонии, теории и инструментовки в только что основанной консерватории.
Оперы
Воевода (1868)
Ундина (1869)
Опричник (1872)
Евгений Онегин (1878)
Орлеанская дева (1879)
Мазепа (1883)
Черевички (1885)
Чародейка (1887)
Пиковая дама (1890)
Иоланта (1891)
Творчество
Балеты
Лебединое озеро (1877)
Спящая красавица (1889)
Щелкунчик (1892)
Творчество
Симфонии
Симфония № 1 «Зимние грезы» (1866)
Симфония № 2 (1872)
Симфония № 3 (1875)
Симфония № 4 (1878)
«Манфред» — симфония (1885)
Симфония № 5 (1888)
Симфония № 6 (1893)
Творчество
Сюиты
Сюита № 1 (1879)
Сюита № 2 (1883)
Сюита № 3 (1884)
Сюита № 4 Моцартиана (1887)
Щелкунчик, сюита для балета (1892)
Творчество
Фильмы о жизни композитора
«Третья молодость», 1965 год
«Чайковский», 1969 год, режиссёр Игорь Таланкин — биографический фильм.
«Любители музыки», 1971 год, режиссёр Кен Расселл — вольный пересказ биографии композитора
«Апокриф: музыка для Петра и Павла», 2004 год Приз «Золотая нимфа» 2006 г
«Чайковский», режиссёр Филипп Дегтярев
Выводы
Творчество композитора отличалось мелодичностью, многообразием художественных образов. Среди произведений П.Чайковского, которые и сегодня не сходят со сцен театров мира – оперы «Пиковая дама», «Евгений Онегин», балеты «Лебединое озеро», «Спящая красавица» «Щелкунчик».
Литература
http://ru.wikipedia.org/wiki/Чайковский,_Пётр_Ильич
Учебник Всемирной истории 9 классЯ.М. Бердичевский, Л.В. Морозова.


title: Презентація на тему «Френк Альберт Сінатра»

text:
Френк
   Альберт
        Сінатра
Френк Сінатра з'явився на світ 12 грудня 1915 року в місті Хобокен, в родині італійських емігрантів. Його життя в ранньому дитинстві була звичайнісіньким. У ньому не було злиднів чи навмисного багатства. Єдиною яскравою плямою в його долі завжди була музика.
Батько нашого сьогоднішнього героя був родом з італійського міста Палермо. За своє життя в Америці він був вантажником, барменом, пожежним і навіть боксером.
Зовсім інша справа - мама майбутнього музиканта. Все своє життя вона вела тихе й розмірене життя. Довгий час була звичайною американської домогосподаркою, однак, поставивши сина на ноги, вирішила в один прекрасний момент побудувати кар'єру і стала працювати в якості голови міського осередку Демократичної партії.
Вже з тринадцяти років він заробляв співом, виступаючи в барах рідного міста. Спочатку все йшло досить звичайно, однак через якийсь час пішли перші виступи на радіо, які й дозволили майбутньому співакові визначитися з майбутньою професією.
В середині тридцятих років Френк Сінатра разом зі своїми тодішніми приятелями створив гурт «The Hoboken Four», з якою дуже скоро постав на конкурсі молодих талантів. Виступ виявився вдалим, і вже наступного місяця вся команда вирушила в національне турне по містах США. Після цього деякий час Френк Сінатра працював в музичному кафе і виступав на радіо.
«The Hoboken Four»
Однак справжній успіх до нашого сьогоднішнього героя прийшов на початку сорокових років. У цей період він почав часто виступати з джазовими оркестрами Гаррі Джеймса і Томмі Дорсі. У цей період талановитий музикант привернув до себе увагу видатних діячів американського шоу-бізнесу. У 1946-му році Френк записав свій перший альбом «The Voice Of Frank Sinatra», а через два роки вийшов альбом  «Christmas Songs By Sinatra».
Френка Сінатра був одружений чотири рази Справи йшли добре, але в якийсь момент все почало руйнуватися. Шлюб Френка з давньою подругою Ненсі Барбато розпався через роман з актрисою Авой Гарднер, але стосунки з нею теж скоро переросли у великий скандал. Через це були скасовані деякі концерти виконавця в Нью-Йорку. Френк впав у затяжну депресію, яка через якийсь час стала причиною його звільнення з радіо. На довершення всього в 1951-му році співак несподівано втратив голос через затяжну застуду. Придавлений вантажем проблем, великий музикант задумався про самогубство ... Але останній крок Френк Сінатра все-таки не зробив
Але вже через якийсь час справи почали повільно налагоджуватися. Втративши голос, Френк звернув увагу на кінематограф і вже в 1953-му році виконав одну з ролей у картині «Відтепер і навіки вічні». За дану акторську роботу Френк Сінатра отримав «Оскар» як кращий актор другого плану. З цього моменту все поступово почало повертатися в свою колію. Проблеми з голосом виявилися тимчасовими і дуже скоро Френк почав знову виступати і працювати в студії. Нові альбоми музиканта виходили один за іншим. А незабаром шанувальники таланту великого музиканта отримали можливість також часто спостерігати його і в кіно. У період з 1954 по 1965 актор почав часто зніматися, відзначившись в дванадцяти фільмах. Найбільш яскравими серед них були стрічки «Вище суспільство» та «Маньчжурський кандидат».
Зоряний шлях співака і актора тривав аж до кінця сімдесятих років. У 1979-му Френк Сінатра записав композицію «New York, New York» і тим самим немов би попрощався з американською сценою. Згодом він ще кілька разів з'являвся на естраді, проте подібні виступи були вже скоріше винятком, ніж правилом. У 1998-му році великий музикант і великий актор помер від серцевого нападу в своєму будинку. У цей день у всій Америці був оголошений національний траур. За рік до своєї смерті співак був удостоєний Золотої медалі Конгресу, яка вважається найвищою нагородою в США.


title: Презентація на тему «Кібернетика 60-х років»

text:
Кібернетика 60-х років
Інститут кібернетики імені В. М. Глушкова НАН України
Історія інституту починається з 1957 року, тоді, на базі лабораторії обчислювальної математики та техніки Інституту математики АН УРСР, був заснований Обчислювальний центр Академії наук УРСР, перетворений в 1962 році в Інститут кібернетики, на який покладались завдання розвитку обчислювальної техніки і кібернетики та їх застосування в усіх галузях господарства, науки, оборони. Саме у згаданій лабораторії у 1950 році під час перебування її у складі Інституту електротехніки АН УРСР під керівництвом академіка С. О. Лебедєва було створено першу в СРСР і континентальній Європі Малу електронну обчислювальну машину «МЕОМ».
Засновником і директором інституту до 1982 року був академік Віктор Михайлович Глушков (1923–1982 ), ім'я якого сьогодні носить інститут.

Ві́ктор Миха́йлович Глушко́в

Інститут кібернетики імені В. М. Глушкова НАН України
Під його керівництвом науковці створили першу в світі обчислювальну машину широкого профілю “Дніпро”. Призначена для контролю та управління безперервними технологічними процесами і складними фізичними експериментами, а також для вивчення процесів в період їх алгоритмізації.
Налагодження першого зразка комп'ютера „Дніпро”. Обчислювальний центр Академії наук УРСР, 1960 р.
Характеристики комп'ютера ”Дніпро”
Структура команд: двохадресна
Система числення: двійкова
Спосіб представлення чисел: з комою, фіксованою перед старшим розрядом
Розрядність: 26 двійкових розрядів, з яких один старший — знаковий
Середня швидкодія 10000 операцій / с.
Система команд: 88 команд
Займана площа: 35-40 кв. метрів
Споживана потужність: 4 кВт

Електронна обчислювальна машина «Промінь»
Машина «Промінь» працювала в двійково-десятковій системі числення з 5 десятковими знаками. Обсяг оперативного запам’ятовуючого пристрою становив 140 слів. Команди в систему вводились або за допомогою штекерів, або могли бути записані на металеві перфокарти. Обсяг запам’ятовуючого пристрою для команд — 100 команд. З них 80 — для збереження команд та проміжної інформації, 20 — для збереження констант. Система команд була одноадресна. Середня швидкість обчислень становила 1000 операцій додавання або 100 операцій множення за хвилину.
Введення числової інформації здійснювалось з клавіатури. Вивід здійснювався на табло з десятковими індикаторними лампами.
Найвище керівництво СРСР біля машини «Промінь»
Електронна обчислювальна машина «МИР-1»
 Випускалася серійно та призначалася для використання в навчальних закладах, невеликих інженерних бюро та наукових відділах. Мала ряд унікальних властивостей, зокрема апаратно реалізованумашинну мову, близьку за можливостями до мов програмування високого рівня, та розвинуте математичне забезпечення.
В. М. Глушков з командою розробників «МИР-1»
Електронна обчислювальна машина «Київ»
Розробка ЕОМ «Київ» розпочалась в 1954 р. в тій самій лабораторії, де під керівництвом C. О. Лебедєва була створена «МЭОМ» Безпосереднім ініціатором проведення розробки був Б. В. Гнєденко, на той час — директор Інституту математики АН УРСР.
Наприкінці 50 — початку 60-х років XXст. на ЕОМ «Київ» під керівництвом В. М. Глушкова була виконана серія унікальних на той час експериментів з штучного інтелекту, машинного розпізнавання простих геометричних фігур, моделювання автоматів для розпізнавання друкованих та письмових букв, автоматичному синтезу функціональних схем.

Основні характеристики:
зовнішній запам'ятовувальний пристрій — три магнітних барабани місткістю 9 тис. слів
елементна база — електронні лампи.
введення даних — з перфокарт, перфолент, телеграфних ліній зв'язку.
виведення даних — друкуючий пристрій або перфолента.
система команд — 32 операції, в тому числі команди скороченого множення, ділення, операції для організації циклів.
форма представлення чисел — з фіксованою комою перед старшим розрядом
розрядність машинного слова — 41 біт.

Налаштування ЕОМ «Київ»


title: Презентація на тему «Илья Ефимович Репин» (варіант 3)

text:
Илья Ефимович Репин
(1844 –
1930)
Репин родился в селе Чугуево Харьковской губернии в семье военного поселенца. Его первыми учителями живописи были местные иконописцы.
Домик Репиных в Чугуеве (фото)
И.Е.Репин в кругу семьи
Жена В.А.Репина
Дочери: Вера и Надя
Сын Юра
Перед поступлением в Академию художеств в 1863 г. Репин год занимался в Рисовальной школе. Здесь он
встретился с главой передвижников — известным русским художником И. Н. Крамским. Крамской оказал большое влияние на формирование общественных
взглядов и творческой манеры молодого живописца.
Императорская
Академия художеств,
Петербург
В 1871 г.за конкурсную картину «Воскрешение дочери Иаира» художник получает золотую медаль
В картинах И.Е.Репина отразились разные стороны жизни тогдашней России, проявилось мастерство Репина-реалиста, тонкого психолога и наблюдателя, его умение с глубоким чувством передать драматизм ситуации. С 1870 по 1873 гг Репин работает над картиной 			«Бурлаки на Волге»
В «Бурлаках на Волге» Репин не только заставляет нас почувствовать всю тяжесть подневольного труда бурлацкой артели. Он раскрывает характер каждого бурлака, ту духовную силу, которая поддерживает этих изможденных людей.
Фрагменты картины
Энциклопедией жизни тогдашнего общества называли современники одно из лучших полотен Репина — «Крестный ход в Курской губернии».
Фрагменты картины
 Борцам за счастье народа — революционерам-народникам — посвятил художник следующие  произведения: «Арест пропагандиста»
«Не ждали»
«Отказ от исповеди».
Интересны исторические картины Репина. Незабываемое впечатление производит страшное, обезображенное ужасом лицо царя Ивана в картине «Иван Грозный и сын его Иван 16 ноября 1581 года». В тот день от удара отца царевич погиб.
«Запорожцы пишут письмо турецкому султану»
Это большое полотно, над которым Репин работал более 12 лет,  — гимн смелым, сильным,
свободным людям, оно дышит жизнеутверждающим весельем и юмором.
Все персонажи в картине — красочные, колоритные фигуры, у каждого свой характер, своя манера держаться.
Фрагменты картины
Последняя крупная работа художника — великолепный групповой портрет «Торжественное заседание Государственного Совета»
С.И.Мамонтов
П.М.Третьяков
Репин был великим мастером портрета.
Портрет Л.Н.Толстого
Л.Н.Толстой
В.М.Гаршин
Каждый портрет отличается жизненной полнотой и многогранностью характеристики.
М.П.Мусоргский
А.Серов
Д.И.Менделеев
Умер Репин в преклонном возрасте, в 1930 году, и вплоть до последних лет своих не выпускал из рук кисть.


title: Презентація на тему «Джавахарлал Неру» (варіант 2)

text:
Джавахарлал Неру
Підготувала учениця
ІІ лінгвістичного класу
Ніжинського ліцею
Ніжинської міської ради
При НДУ ім.М.Гоголя
Крамер Оксани
План
Пандіт (Вчений) Неру.
Вплив Махатма Ганді.
Вибори 1947.
Будівельник нової Індії.
Індустріалізація.
Принципи зовнішньої політики.
Індія – демократична республіка.
Принципи панча Шили.
Візит до Москви.
Кінець життя.

Народився 14 листопада 1889 р. в Аллахабаді. Відомий також як Пандіт (Вчений) Неру.
Сім“ я Неру 1890-ті р.
На виборах 1947 соратники Неру завоювали 86% всіх місць у парлдомогтися аменті. Неру вдалося приєднання до Індійського Союзу майже всіх індійських князівств.
Будівельник нової Індії

Ще в 1948 році на з'їзді ІНК в Джайпурі були сформульовані основні принципи зовнішньої політики Індії:
 антіколоніалізм;
збереження миру і нейтралітету;
 неучасть у військово-політичних блоках.
Восени 1949 Неру відвідав США.
У 1950 році Неру проголосив Індію світської і демократичною республікою
 1954 році він висунув 5 принципів мирного співіснування (панча Шила). Принципи панча Шили:
взаємна повага територіальної цілісності і суверенітету;
Взаємний ненапад;
невтручання у внутрішні справи один одного;
дотримання принципів рівності і взаємної вигоди сторін;
мирне співіснування.
У 1955 році він відвідав Москву
http://translate.google.com.ua/translate?hl=uk&sl=ru&u=http://100grm.ru/novejshee-vremya/stroitel-novoj-indii/&prev=search
http://translate.yandex.ua/translate?srv=yasearch&url=http%3A%2F%2Fwww.wisdoms.ru%2Favt%2Fb167.html&lang=ru-uk&ui=uk
http://bukvar.su/istorija/page,2,162568-Idei-Dzhavaharlala-Neru.html
http://uk.wikipedia.org/wiki/Джавахарлал_Неру

Джерела

Дякую за увагу!:)


title: Презентація на тему «Нотр-Дам де Пари»

text:
Нотр-Дам де Пари –
собор Парижской Богоматери
Среди храмов Франции собор Парижской Богоматери выделяется строгим величием своего облика. сегодня, глядя на его целостный и гармоничный ансамбль, невозможно поверить, что он строился почти двести лет, многократно переделывался и капитально реставрировался.
Смена эпох и течений отразилась во внешнем облике монументального здания: романский стиль постепенно сменялся готическим. Так собор приобрел свой неповторимый облик. В его линиях царят вертикали и стрельчатые формы. В контурах нет и намека на прямые плоскости, лишь игра объемов, теней и контрастов.
Скульптуры собора
.
В интерьере собора доминирует серый цвет камня, из которого сложены стены и своды храма. Здесь царят вертикали и стрельчатые формы, а стены прорезаны сужающимися кверху нишами и окнами с ажурными колонками – собор "струится". Главный фасад Нотр-Дама не совсем готический: предусмотренные проектом островерхие шпили на верхушках двух башен так и не были построены, чтобы не нарушить достигнутой гармонии. В нижней части фасада – три мощных портала: слева – портал Девы Марии, в центре – портал Страшного суда, справа – портал Св. Анны.
Необыкновенен собор благодаря своему "голосу", который заключен в огромном колоколе, висящем в правой башне. Он был преподнесен в дар собору в 1400 году. Позднее этот колокол был переплавлен. Присутствовавшие при этом знатные дамы и простые парижанки бросали в расплавленную массу золотые и серебряные украшения, отчего, как утверждают, колокол приобрел чистый и звучный тембр.
Огромное внутреннее пространство собора поражает каждого входящего. Здесь нет ни массивных опор, ни голых стен – интерьер словно соткан из лучевидных нервюр, устремленных вверх.
Как и в других готических храмах, в Нотр-Дам де Пари нет настенной живописи, и единственным источником цвета в однообразно-сером интерьере являются многочисленные витражи, вставленные в переплеты высоких стрельчатых окон.
Спасибо за внимание!


Презентація на тему «Валерий Яковлевич Брюсов» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Шведська крона»

text:
Шведська крона
Шведська крона – валюта Швеції з 1873 року.  Шведську крону використовують в Швеції, а також на Аландських островах, що належать Фінляндії (сумісно із валютою Фінляндії — євро).
Загальні відомості
Історія
Введення крони, яка замінила по номіналу риксдалер, було результатом Скандинавського Валютного Союзу, який набрав чинності в 1873 і продовжився до Першої Світової Війни.
Між 1873 та 1876 роками, монети в найменуваннях 1, 2, 5, 10, 25, 50 ере (öre), 1, 2, 10 та 20 крон були представлені 1, 2 та 5 бронзовими ере, 10, 25 та 50 срібними ере, 1 та 2 срібряними кронами та 10 і 20 золотими кронами. В 1881 було додано золоті 5 крон.

Виробництво золотих монет зупинилось в 1902 році і було тільки короткочасно перезапущено в 1920 і 1925 роках перш, ніж припинилось зовсім. Через нестачу металу під час Першої Світової війни, бронзу замінили залізом 1917 и 1919.
Монета шведської крони 1906 року, на якій зображений Оскар ІІ
Банкноти Швеції
Сельма Лагерлоьф
 (письменниця, автор художніх, історичних, краєзнавчих книг. Перша жінка-письменниця, відзначена у 1909 році Нобелівською премією з літератури)
Йенні Лінд
(оперна співачка, яку часто називають «шведський соловей»)
Карл Лінней
(шведський природознавець: ботанік, зоолог і лікар — видатний учений XVIII століття, перший президент Шведської Академії Наук).
Карл ХІ
(король Швеції (1660–1697 рр.) з династії Віттельсбахи)
Густав І Ваза
(регент шведського королівства з 23 серпня 1521, король Швеції з 6 червня 1523. Під його керівництвом Швеція добилася незалежності від Данії).
Курс валют
	Валютний курс шведської крони історично залежав від валютної політики, що переслідувала Швеція у відповідний час. З листопада 1992 року, було встановлено плаваючий валютний курс. Валютний курс був відносно стійким відносно євро починаючи із введення у 2002 році (приблизно 9-9.5 SEK за 1 ЕВРО), але з другої половини 2008 року закупівельна ціна крони зменшилась приблизно на 20 %. Головною причиною є те, що Риксбанк дуже знизив офіційну процентну ставку і не намагався захистити валютний курс.


title: Презентація на тему «Бароко» (варіант 6)

text:
     Бароко

Що таке “Бароко ”?
Баро́ко (від порт. barroco ісп. barrueco та фр. baroque — перлина неправильної форми) — стиль у європейському мистецтві (живописі, скульптурі, музиці, літературі) таархітектурі початку 16 — кінця 18 ст. Хронологічно бароко слідує за Ренесансом, за ним слідує Класицизм. За естетичним визначенням, бароко — стиль, що виникає на хвилі кризи гуманізму і народження маньєризму. Він висловлює бажання насолоджуватись дарунками життя, мистецтва і природи. Бароко в перекладі з італійської означає «чудернацький». Великого значення в цей час набули церемоніали, етикет, ушляхетнення образу життя й зовнішнього вигляду людини. Ці постулати знайшли своє відображення в мистецтві. Основні риси стилю бароко — парадність, урочистість, пишність, динамічність.
церкваСв. Сусанни у Римі, один з перших зразків римського бароко, 1603 рік.
Загальна характеристика
Культура бароко позначена тяжінням до:
Прагнення вразити читача пишним оздобленням твору;
Відтворенням постійного руху, пишності, вихору часу;
Алегоризм;
Різкий контраст;
Тенденції життєствердного сприйняття дійсності;
Вираження просвітницької тематики;

Засновником бароко в Італії вважають Мікеланджело Буонаротті (1475—1564). Саме він підсилив архітектуру велетенським ордером, широко використовував карнизи, подвоєння пілястр та колон, тісняву архітектурних елементів та надлюдський розмір. Скульптурні та архітектурні твори генія й досі справляють враження скорботи, напруги, нервовості, хоча зберігають чітку побудову, симетрію і потойбічну, майже неможливу красу.

Історія
Бароко виникло і набуло великого розвитку в Італії, замінивши прості і ясні форми мистецтва Раннього і Високого Відродження. Пов'язане з дворянською культурою часів розквіту абсолютизму, бароко було покликане прославляти знать і церкву. Але в ньому відбилися і прогресивні ідеї, зумовлені тогочасною боротьбою за національну єдність в різних країнах Європи. Поряд з цим бароко відкрило нові можливості для мистецтва, що особливо яскраво виявилися в синтезі мистецтв, в створенні грандіозних міських і паркових ансамблів тощо.
Найкращі представники італійського бароко: архітектор і скульптор Лоренцо Берніні, архітектори Франческо Борроміні і Карло Фонтана,Ювара, живописці П'єтро да Кортона, Джордано Лука, Маньяско, Дж. Б.Тьєполо. Здобуті в Італії досягнення бароко лягли в основу подальшого розвитку мистецтва Іспанії та її американських колоній, а також Німеччини, частково Франції, Фландрії, Польщі та України в її складі, Австрії та Чехословаччини в її складі тощо

Бароко в літературі
Письменники та поети в епоху бароко сприймали реальний світ як ілюзію та сон. Реалістичні описи часто поєднувалися з їх алегоричним зображенням. Широко використовувалися в цю добу символи,метафори, театральні прийоми, графічні зображення (рядки віршів утворюють малюнок), насиченість риторичними фігурами, антитезами, паралелізмами, градаціями, оксиморонами. Існуєбурлескно-сатиричне відношення до дійсності. Для літератури бароко характерне прагнення до різноманіття, підсумовування знань про світ, всеохоплюваність, енциклопедизм, який іноді обертається хаотичністю та колекціюванням сміховин, намаганням дослідити буття в його контрастах (дух та плоть, морок та світло, тимчасове та вічне). Етика бароко тяжіє до символіки ночі, теми тліну і марноти, життя-сну (Ф. де Кеведо-і-Вільєгас, П. Кальдерон). Відома п'єса Кальдерона так і зветься: «Життя це сон». Утворилися жанри — галантно-героїчний роман (Ж. де Скюдері, М. де Скюдері), реально-побутовий та сатиричний роман (Фюретьєр, Ш. Сорель, П. Скаррон). Бароко як стиль дав декілька різновидів, течій: маринізм, гонгоризм (культеранізм), консептизм (Італія, Іспанія), метафізична школа та евфуїзм (Англія) (див. Преціозна література).
Дії романів часто переносяться у вигаданий світ античності, у Давню Грецію, палацові кавалери та дами постають у вигляді пастухів, виникла й окрема назва пасторалі (Оноре д'Юрфе, «Астрея»). В поезії розквітли примхливість або вигадливість, складні метафори. Розповсюдились такі форми, як сонет, рондо, кончетті (невеличкий вірш з обов'язковою дотепною думкою), мадригали.

Скульптури Бароко

Бароко в українському мистецтві
На західні землі України бароко прийшло рано — в перші роки 17ст. Протягом 1610-1630-х років у Львові був збудований найбільший у Львові костел єзуїтів на плані першого барокового римського собору Іль Джезу, завершенням будівництва якого займався архітектор Джакомо Бріано. Католицька громада Львова вже у 1644 р. мала дивний зразок італійського бароко — Стрітенський костел босих кармелітів (збережений). Архітектор Джованні Баттиста Джизлені майже точно скопіював храм Карло Мадерно у Римі, побудований там у 1603 р. Зберігся й Петропавлівський костел і монастир у Луцьку, побудований архітектором з ВенеціїДжакомо Бріано у 1606–1610 рр. Не вщухає захоплення й від костелу Св. Трійці в містечку Олика, побудований Радзивіллами, де працювали Б. Моллі та Я. Маліверна ще в 1635–1640 рр. (збіднілий, пошарпаний, але збережений). А будуть ще церковні барокові велетні в Барі, Городенці, Бучачі , Микулинцях, Золочеві,Вінниці, Ізяславі, Кременці, Почаєві. Шедеври бароко донині стоять у Львові, Бердичеві, Кам'янці-Подільському, Наварії, Угневі, Підкамені, Богородчанах. На завершення доби бароко з середини XVIII ст. у Львові були зведені костел Божого тіла домініканців та Собор святого Юра, перебудовані інтер'єри більшості святинь.
Домініканський костел
Фасад костелу єзуїтів у Львові
Барокові надгробки в Україні
Прикрасою деяких барокових костьолів України були барокові надгробки. Тема нечаста в обговореннях про твори мистецтва, а дарма.
Меморіальна пластика одна з характерних рис доби бароко і класицизму. Надгробок Олександра Ванка Лагодовського 16 століття розмістили у Львівській галереї мистецтв за його значущі мистецькі якості.
Про врятований Возницьким Борисом Григоровичем надгробок дітей родини Понінських скульптора Канови тепер відомо й широкому загалу.
Але є твори, що випали з поля зору дослідників. Серед них є значущі. Так, в місті Жовква зберіглися два надгробки роботи Андреаса Шлютера, знакової постаті в мистецтві бароко. Зберегти, вивчити і зробити копії тих надгробків — завдання невідкладне.

Колишній Домініканський костел, Жовква. Надгробок Марка  Собеського
Деякі пам'ятки

Собор святого Юра в Львові
Михайлівський Золотоверхий собор в Києві
Маріїнський палац в Києві
Бароко не золоте ( і нікому не потрібне ? )
Нажаль , в Україні є багато закинутих пам’яток архітектури доби Бароко
Покинутий палац Муравйових-Апостолів (Хомутець, Полтавська область), Україна
Поморянський замок, Україна, Львівська область
Пошкоджені двері 1610року.

Підготував