title: Презентація на тему «Недбаєв Василь Іванович»

text:
13.02.2014
Недбаєв Василь Іванович
Народився Василь Іванович Недбаев 25 березня 1905 в місті Комунарську , де провів дитячі та юнацькі роки. Навчався в заводській школі, працював на шахті № 10, а потім у ливарному цеху Алчевського металургійного заводу. Виріс у родині потомствених металургів, людей працьовитих і мужніх.
10.02.2014
Мармурова дошка
10.02.2014
 Виріс у родині потомствених металургів, людей працьовитих і мужніх. Династія Недбаєва на Комунарському металургійному заводі пропрацювала в цілому 210 років. З них півсотні років припадає на частку батька. А син потомственого металурга і сам робочий ливарного цеху Василь Іванович Недбаєв пов'язав свою долю з армією ще в 1923 році.
10.02.2014
10.02.2014
Вісімнадцятирічним хлопчиною він вступив до Харківської школу Червоних старшин, а в самий переддень Вітчизняної війни        (5 травня 1941 року) закінчив Військову академію імені Фрунзе. Відтоді майже чотири десятиліття служив під бойовими знаменами збройних сил, бив іноземних загарбників на східних і західних кордонах.
10.02.2014
22 червня 1941 Недбаєв вступив в перші бої з гітлерівськими загарбниками, віроломно напали на Батьківщину, потім воював на різних фронтах. Чотири рази був поранений і один раз контужений. Залікувавши рани, він знову ставав у стрій .
20 квітня 1945 В. І. Недбаєв, командуючи 358 стрілецьким полком 136 стрілецької дивізії 70-ї армії, вміло організував форсування Одеру в його пониззі схід Унтершлегена. Річка тут утворила два широких рукава-Ост-Одер і Вест-Одер. Між двома рукавами річки простягалася чотирикілометрова заплава, затоплена водою, порізана безліччю проток, каналів і дамб. Фашисти вважали, що на цьому важкопрохідні ділянці форсувати річку неможливо.
10.02.2014

10.02.2014

Полковник гвардії Недбаєв перехитрив ворога. За погодженням з командуванням 136-ї стрілецької дивізії його полк почав переправу на дві години раніше, ніж полки, що наступали на головному напрямку. Під прикриттям темряви і густого туману піхотинці пливли тихо, без єдиного сплеску, несподівано для німців з'явилися на західному березі Одеру і після двогодинного запеклого бою захопили першу і другу траншеї противника. На передніх човнах були розвідники старшого лейтенанта П. А. Чернова, які напередодні ретельно розвідали маршрут руху.
10.02.2014
Фашисти кинули проти батальйонів Недбаєва два десятки танків. Але гвардійці билися геройськи і не тільки успішно відбили дванадцять контратак противника і не відступили, але і розширили плацдарм. Це забезпечило успіх операції, яка мала велике значення для подальшого розвитку наступу на цій ділянці фронту.
10.02.2014
Зав'язалися рукопашні сутички. Через дві години бою полк захопив першу і другу траншеї противника, кілька знарядь, 78 полонених. Командир полку доповів про це командиру 136-ї стрілецької дивізії полковнику Трудолюбове. Той не відразу повірив в успіх полку, так як на головному напрямку гітлерівці відкинули наші частини у вихідне положення.
Тримайся міцніше, Василь Іванович! - наказав комдив.
Гвардійці стояли на смерть. 21-22 квітня батальйони відбили 12 запеклих контратак противника. Із села Розов фашисти кинули проти полку два десятки танків. Гвардійці і кроку не зробили тому. За два дні вони розширили плацдарм по фронту на три кілометри і на два кілометри в глибину. Це забезпечило успіх всієї операції .

10.02.2014
За поданням командувача військами 2 Білоруського фронту маршала К. К. Рокоссовського гвардії полковнику В.І.Недбаеву 29 червня 1945 було присвоєно звання Героя Радянського Союзу за доблесть і мужність, проявлені при форсуванні Одера.
10.02.2014
За бойові подвиги В. І. Недбаєв нагороджений двома орденами Леніна, чотирма орденами Червоного Прапора, орденом Суворова 3-го ступеня, Червоної Зірки, десятьма медалями.
10.02.2014
У післявоєнні роки Герой Радянського Союзу В. І. Недбаєв, персональний пенсіонер союзного значення, жив у Москві, працював викладачем тактики у військово- педагогічному інституті Радянської Армії. Неодноразово приїжджав в Алчевськ, зустрічався з земляками. Помер Герой в 1982 році. Похований у Москві
10.02.2014


title: Презентація на тему «Bastille»

text:
BΔSTILLE
       Bastille are an English indie-rock band formed in London in 2010. They began as a solo project by singer-songwriter Dan Smith, who later decided to form a band.
      The name of the band derives from Bastille Day – an event celebrated on Daniel Smith's birthday, 14 July.
      The four-piece consists of members Daniel Smith, Chris Wood, William Farquarson and Kyle Simmons.

         In February 2013, ahead of the release of their debut album, the band's fourth single, "Pompeii", was released to huge demand, charting at number two in the UK.Their first studio album, titled Bad Blood, was released in March 2013 and debuted atop the UK Albums Chart.
       Bastille debuted in June 2010 with their limited edition single featuring the two tracks "Flaws" and "Icarus". Released through London-based independent record label, 'Young & Lost Club', only 300 copies were pressed. This was followed by the release of the EP Laura Palmer later in 2011.
     After debuting further tracks online through sites such as YouTube and MySpace, the band received a great amount of media attention and fans.
       The group subsequently secured a few support slots, and later performed at major UK festivals including Glastonbury, the Isle of Wight and Blissfields. Their music has also been used to a large extent on the TV soap Hollyoaks, featuring most of their tracks from their Bad Blood album being used in 2013.
      Their third single, a re-release of their first 7" non-album single "Flaws", was a commercial success, earning the group their first position in the UK Top 40, debuting at number-twenty-one. In February 2013, Bastille confirmed the release of the fourth single to be taken from Bad Blood.
       "Pompeii"  was positively reviewed by critics, reaching number two in the United Kingdom. Their debut album followed a week later at the end of their Bad Blood Tour, and placed at number one in the UK Albums Chart. On 11 March, Bastille were announced to be playing at Leeds and Reading Festival in August 2013.
        In May 2013, Bastille released their Haunt EP in the US via iTunes. On 24 August 2013, Things We Lost in the Fire was released as sixth and the last single from the band's debut album.
     On 3 September 2013, Bastille released their "Bad Blood" album in the US via iTunes.
       On 9 October 2013, Bastille released a new single, "Of the Night", which is a mash-up of the songs "The Rhythm of the Night" by Corona and "Rhythm Is a Dancer" by Snap!.
       The single debuted at number two the UK Top 40. It is featured on their next collection album, All This Bad Blood, released on November 25, 2013.


Презентація на тему «Цікаві факти про Богдана Хмельницького»


title: Презентація на тему «Тести формату ЗНО» (варіант 1)

text:
Тести формату
ЗНО
Підготувала Ананьєва Поліна
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
А
Б
В
Г
Д
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Козацтво»

text:
«Тії слави козацької
Повік не забудем!..».
Т.Г. Шевченко
«Тарасова ніч»

Козацтво – ментальність українського народу
14 жовтня – День Українського козацтва
14 жовтня православні християни святкують день Покрови Пресвятої Богородиці. І водночас цей день відзначається Днем українського козацтва. У незалежній Україні це свято офційно існує з 1999 року (наказ Президента України від 7 серпня 1999р.), але неофіційно святкується вже декілька століть.

Унікальність нашої історії і нашого народу полягає в тому, що в козацтві виявився творчий і волелюбний дух наших предків. Багато хто з нас сьогодні має  козацькі прізвища. Через козацтво створювалася наша історія, і кожен з нас не тільки причетний, а й відповідальний за неї.

«Козак» означає «вільний», «хоробрий, волелюбна людина»,». Козацтво виникло з волі уряду - указом цар«вправний воїниці Єлизавети Петрівни в 1746 р. для захисту російських кордонів від кочівників. У козаки були зараховані в основному селяни Козаки розселялися по станицях, фортецям і редутів і займалися землеробством і скотарством

У мене в грудях серце б'ється рівно...
Султане, цісарю, королю, царю!
Ваш гнів довіку не злякає,
І ваші милості мене не куплять.
Чи жизнь, чи смерть, чи рай, чи пекло люте,
Про все байдуже Байді Запорожцю..

Пантелеймон Куліш

Клейноди Запорозької Січі.
Пірнач, булава
Бунчук
Литавра
Козацька печатка
Козацькі корогви ( прапори )
Козацькі клейноди – відзнаки, атрибути й символи військової та цивільної влади й окремих військових та цивільних урядів  в Україні в XV – XVIII ст.
Дмитро Вишневецький
Пам”ятник Д.Вишневецькому на Хортиці
Козацькому роду нема переводу

В фольклорі

Береженого Бог береже, а козака – шабля
В фольклорі
Не той козак, що за водою пливе, а той, що проти води
В фольклорі
Цікаво, що святкування Дня українського козацтва збігається зі святом Покрови Пресвятої Богородиці. З давніх-давен Богородиця є покровителькою українського козацтва й усіх українських збройних формувань. Запорожці мали на Січі церкву на честь Покрова Пресвятої Богородиці, з її іконою. Окрім того, споконвіку на свято Покрови Пресвятої Богородиці в Україні відбувалася Велика рада, яка обирала гетьмана та визначала, як козацтву жити далі.

Козацькі заповіді:
Кожен член козачого товариства повинен знати і слідуватиголовним принципам козачої моральності , яка в основі своїй має норми християнської моралі.

Люби росію , бо вона твоя мати , і ніщо в світі не замінить тобі її ;
ЧЕСТЬ І ДОБРЕ ІМ'Я ДЛЯ КОЗАКА ДОРОЖЧЕ ЖИТТЯ
Козаки всі рівні у правах . помни : " немає ні князя , ні раба , але все раби божі ! "
Служити вірно своєму народу , а не вождям
 По тобі судять про все козацтво і народ своєму
Держи слово . слово козака дорого
 Шануй СТАРШИХ , ШАНУЙ СТАРОСТЬ
 Гине, а ТОВАРИША ВИРУЧАЙ
ДЕРЖИСЬ ВІРИ ПРЕДКІВ , уставами СВОГО НАРОДУ
 БУДЬ працьовитим.
Не бездействуй
 Бережи сім'ю свою . служити їй прикладом

Покрова на Хортиці
2013
Сьогодні козак -  не той, хто одягнений у вишиванку й  шаровари. Козак - це передовсім воїн за духом, і воюватиме він тільки за честь і свободу. ШЛЯХЕТНІСТЬ, МУДРІСТЬ, ВІДВАГА – три основні прикмети козака: шляхетного не підкупиш, мудрого не обдуриш, мужнього не залякаєш!

Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «УПА» (варіант 1)

text:
1929 р. - створення на I Kонгресі у Відні Організації Українських Націоналістів (ОУН).
 Мета організації: визначалося відновлення Української Самостійної Соборної Держави на всіх українських етнографічних землях.
Шлях до мети: пролягав через національну революцію. Розчарування у соціалістичних та ліберальних ідеалах, що призвели до поразки української революції 1917-1920 р., зумовлює орієнтацію новоствореної організації на цінності передусім національні (формування сильної політичної еліти, національна солідарність, опора на власні сили і т.д, наводнений націоналістичними ідеями. Керівним органом був Провід Українських Націоналістів (ПУН) на чолі з полковником армії УНР Євгеном Коновальцем.
У перше десятиліття існування попередниця ОУН - Українська Військова Організація (УВО) спрямувала свою діяльність головним чином проти польської влади, що провадила на етнічних українських теренах дискримінаційну політику з елементами етноциду і відповідно розглядалася українцями як окупаційна. 1934 року польська поліція заарештувала декількох провідних діячів ОУН, у тому числі Степана Бандеру і протримала їх в ув'язненні до початку Другої світової війни. Москва, спостерігаючи розвиток українського націоналістичного руху на західних землях, теж не залишається бездіяльною. У 1938 р. радянський агент П. Судоплатов підступно вбиває в терористичному акті у Роттердамі провідника ОУН полковника Є. Коновальця, що мало драматичні наслідки для ОУН, яка з цього часу втрачає єдність.
Найбільшу роль у конфлікті відіграла проблема української співпраці з німцями, яку по-різному бачили старші і молодші члени ОУН. Компромісу не було знайдено, і незабаром утворюється фактично дві різних ОУН: ОУН(м) - "мельниківці" на чолі з Андрієм Мельником, затвердженим на другому конгресі у Римі 1939 р., і ОУН(б) - "бандерівці" з Степаном Бандерою на чолі проводу (революційного), затвердженим на другому (надзвичайному) конгресі у Кракові у квітні 1941 р. Остання називає себе ОУН (р - революційна), а пізніше - ОУН-СД (самостійників-державників). Конфлікт пережив війну і триває до цього часу.
Андрій Мельник
Степан Бандера
На той момент очевидною неминучість війни на Сході, оскільки протиприродний союз Гітлера й Сталіна не міг тривати довго. ОУНівські діячі логічно розцінюють цю майбутню війну як єдиний шанс для України повернути собі державність,і у Німеччині вбачають природнього і навіть неминучого союзника проти створеного несправедливого політичного ладу, за якого не знайшлося місця для держави багатомільйонного українського народу.
Досить поширеними були германофільські настрої (політична орієнтація України на Німеччину виникла ще у часи, коли ні фашизму, ні нацизму навіть не існувало), ностальгічні спогади про відносно затишне "життя за цісаря" і жива пам'ять про підтримку кайзерівською Німеччиною української самостійної держави. З іншого боку більшовики встигли зарекомендувати себе в краю як середньовічні дикуни, репресувавши лише за півроку 10% населення.
Державотворчі плани було втілено у життя негайно, щойно німецька армія перетнула західний кордон сталінської імперії. 30 червня 1941 р. у Львові ОУН(б) проголосила створення Української Самостійної Держави, доручивши формування уряду Ярославові Стецькові. Забезпечення акції було покладено на батальйон "Нахтігаль" (під командуванням сотника Романа Шухевича), (разом з батальйоном "Роланд" під командою майора Євгена Побігущого). Реакція німецької верхівки на цю визначну для українського народу подію остаточно розвіяла усі ілюзії ОУН(б) щодо можливості порозуміння українського визвольного руху з німецькими "визволителями". Степана Бандеру і Ярослава Стецька було заарештовано і депортовано до Берліну, а звідти - до концентраційного табору Заксенгаузен, після відмови відкликати Акт відновлення Української Держави. У концтаборі вони перебували до вересня 1944 р. Організація переходить у підпілля і розпочинає підготовку до збройного опору і повстання проти німців. Німецька СД звітує до Берліну, "що носієм ворожих течій між українцями є, як і раніше, група Бандери".
Ярослав Стецьков
Роман Шухевич
ОУН(м) засудила радикалізм Бандери у питанні проголошення державності і виявила схильність до більш гнучкої політики, вважаючи відкриту конфронтацію з німецькою потугою несвоєчасною і шкідливою для національних інтересів. Мельниківці формують у Києві Українську Національну Раду та видають газету "Українське Слово". Але німецькі репресії не оминають і це націоналістичне угрупування. У грудні 1941 р. членів Ради було заарештовано, частину з них страчено у Бабиному Яру. Сам Мельник до січня 1944 р. перебував під домашнім арештом у Берліні, а потім - у концтаборі Заксенгаузен. У кінці війни Андрій Мельник знову очолив ОУН.
Офіційною датою створення Української Повстанської (Повстанчої) Армії вважається 14 жовтня 1942 р. - козацьке свято Покрови - коли Сергієм Качинським було сформовано перший відділ УПА під егідою ОУН(б), але реально окремі українські націоналістичні збройні формування існували вже від початку війни (і навіть раніше - "вовки" Василя Сидора проти поляків). Так, своєю назвою УПА завдячує збройному формуванню вже згадуваного поліщука Боровця УПА "Поліська Січ", що діяло на Поліссі та Волині від початку війни проти большевиків, підтримуване німцями, а згодом і проти самих німців. Але на цей момент дії проти німців ще не набули значного масштабу, атакувалися переважно засоби зв'язку, транспортні шляхи, господарські об'єкти тощо.
Василь Сидор
Тарас Боровець
Навесні з ініціативи ОУН(б) почалася консолідація усіх націоналістичних сил, що діяли на окупованих теренах.
Етапи  процесу консолідації:
Не дивлячись на труднощі, на кінець літа до УПА вже було приєднано мельниківські повстанські загони і залишки УНРА (Українська Народна Революційна Армія).
УПА поповнилася за рахунок української поліції, що з німецької служби у більшості своїй перейшла до лав повстанців.
До УПА також масово переходили колишні полонені Червоної Армії, з яких німці творили допоміжні "східні батальйони" (литовські, грузинські, азербайджанські, узбецькі, татарські...), притулок тут знаходили і євреї, що рятувалися від геноциду. Наприкінці 1943 р. кількість інтернаціональних бійців, з яких творилися національні відділи УПА (всього 15 відділів), сягнула 10 тис. За даними П. Мірчука, на 1944 р. кожний п'ятий вояк УПА був неукраїнського походження. Медичний персонал було представлено значною мірою лікарями-євреями.
З ініціативи командування УПА було створено Українську Головну Визвольну Раду (УГВР), яка з того моменту і очолила визвольну боротьбу. Силою УПА являлася також і політична платформа: вона включала гасло самостійності України та боротьбу за основні громадські права, за демократію, за рівні права меншин і за співпрацю з іншими поневоленими народами проти нацизму і більшовизму.
Збройне протистояння УПА німцям починається від лютого 1943 р. нападом на німецьку залогу у містечку Володимирець і звільненням ув'язнених, а ще наприкінці січня зафіксовано напад на в'язницю в Дубні одного з відділів ОУН(м). Одночасно продовжуються дії УПА і проти червоних партизанів. Головною подією стало вбивство повстанцями у травні шефа німецьких штурмових партійних відділів Віктора Лютце, а у 1944 р. - смертельне поранення совєтського генерала Ватутіна, комадувача І "Українського" фронту. Окрім безпосередніх бойових дій УПА активно втручається у адміністративно-господарське життя окупованих територій: організує саботажні акції, ліквідує німецькі "лігеншафти", сформовані на місці колгоспів, відбиває українських "остарбайтерів", що вивозяться до Німеччини, а у самій Німеччині ОУН від імені українського уряду веде пропаганду і організує підпільні повстанські групи у таборах у середовищі совєтських воєннополонених українського походження...
У квітні 1943 р. повстанцями вже контролювалася майже уся сільська місцевість Волині і Поділля. У травні німці розпочинають масштабні наступальні операції проти УПА. В то т же час Активізується УПА також на Житомирщині та Київщині, у чорнобильських лісах, у Галичині. Німці відповідають масштабними репресіями: у одній лише Галичині восени 1943 р. німцями було страчено понад півтори тисячі членів ОУН і УПА. За голову провідника ОУН(б) Миколи Лебедя гестапо призначило нагороду в 50 тис. німецьких марок.
З літа 1943 р. УПА змушена вести боротьбу на два фронти - проти червоних партизанів і проти німців. А навесні 1944 р. відбуваються і перші бої з регулярними радянськими частинами. На додачу у цей період досягає своєї кульмінації кривавий конфлікт з поляками за українську Волинь, без якої останні у шовіністичному запамороченні не уявляли собі повноцінної польської держави. Через партизанський характер боротьби у конфлікт неминуче було втягнуто цивільне населення, що призвело до десятків тисяч жертв з обох сторін. Таким чином, західні землі стають ареною боротьби чотирьох взаємоворожих сил за володіння цим регіоном. З них усіх лише українські повстанці боролися на своїй землі.
Протягом усього часу протистояння населення піддається шаленій пропаганді протилежного змісту ворогуючих сторін. У цих обставинах Головною командою УПА було здійснено у березні 1944 р. спробу порозуміння, але усі вони закінчувалися нічим, оскільки українська сторона послідовно висувала вимогу відновлення після війни незалежної української держави, про що противник не хтів нічого слухати.
Влітку 1944 р. склад УПА відчутно поповнюється за рахунок дивізії "Галичина", розбитої під Бродами.
З літа 1945 р. бойові дії переносяться у Галичину і на Буковину, але боротьба не припиняється і на Волині. Більшість політичних і збройних акцій УПА були спрямовані проти нищівних дій радянських адміністративно-каральних органів, зокрема, проведення масової мобілізації, заборони УГКЦ і масового ув'язнення священників, депортації місцевого цивільного населення, запровадження колгоспів, конфіскації хліба у селян у 1947 р., що викликала  новий голод на Сході. Командуванням УПА розроблялися плани створення загону особливого призначення УПА-Схід, який мав пробитися в околиці Києва для організації масових антисовєтських виступів.
У 1946 р. московське керівництво ставить завдання "очистити" територію України від українських повстанців силами Червоної Армії, прикордонних військ, МВД і МГБ. Москва стягла до регіону, за підрахунками підпілля, 585 тис. війська, переважно НКВД, що на кілька порядків перевищувало сили повстанців. Доходили до маскараду з перевдяганням у "бандерівців", випалювання лісів, часом разом з прилеглими селами, затруєнням озер і криниць,поширенням на чорному ринку отруйних протифозних уколів. Не кажучи вже про застосування заборонених розривних куль, розстріли полонених і профанацію могил загиблих.
Вже в 1945 р. на території Західної України діяло 156 фальшивих "загонів УПА" у складі 1783 осіб.
У 1946-1947 рр. ОУН і УПА фактично зливаються у єдину формацію і називаються "збройним підпіллям ОУН-УПА". УПА здійснюють рейди територіями сусідніх держав з пропагандистською метою - інформування місцевого населення про мету боротьби українських націоналістів, про змагання за свободу й незалежність Української Держави,  а також викриття справжнього обличчя комуністичного режиму. Відділи УПА ведуть боротьбу проти польсько-радянського терору і примусової депортації українського населення до СССР, так званої "деукраїнізації”.
Весною 1947 р. на Лемківщині УПА було вбито заступника міністра оборони Польщі генерала Кароля Сверчевського, чим скористалося польське комуністичне керівництво для проведення запланованої раніше акції Вісла. Після реалізації комуністами цієї злочинної акції УПА втрачає матеріальну базу для своєї діяльності і інформаційну та моральну підтримку населення.
Відкритий і організований збройний опір припиняється, а після загибелі у 1950 р. у сутичці з частинами НКВД головнокомандувача генерала Шухевича УПА припиняє існування як єдина військова формація.
Попри все, окремі загони УПА продовжували боротьбу до травня 1954 р.(1955 р.), коли було захоплено у полон нового голокомандувача полковника Василя Кука-Коваля. Та й після цього деякі зберігали боєздатність аж до кінця 50-х років, а останній партизан Ілько Оберишин погодився вийти з лісу тільки у 1991 р., після проголошення незалежності України.
Члени УПА на еміграції відзначилися у народному повстанні в 1956 р. в Угорщині, загинувши у боях проти радянських окупаційних військ у Будапешті. Придушення радянським режимом угорської революції за мовчазної згоди Заходу розвіяло останні надії націоналістичного підпілля на визволення України збройним шляхом.
Вбивство в 1959 р. у Мюнхені агентом КГБ провідника ОУН Степана Бандери стало страшним ударом для українського націоналістичного руху

Після закінчення Другої світової війни ООН було створено Міжнародний військовий Трибунал,. Його засідання відбувалися з 20 листопада 1945 року по 1 жовтня 1946-го років. Використовуючи своє становище, СРСР передає слідчій комісії Трибуналу 26 томів із підібраними матеріалами, в яких звинувачувались ОУН і УПА. Слідча комісія Трибуналу вивчила не тільки матеріали, подані більшовиками, а всі документи німецьких архівів. Висновок був оголошений про те, що ОУН УПА не була у війні ворогом людства, а навпаки - вона була воюючою стороною проти нацизму, боролася за незалежність свої держави - України. Відмову про визнання УПА агресором було затверджено резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 11 грудня 1946 року


title: Презентація на тему «Трипільська культура» (варіант 5)

text:
Трипільська
культура
Борис Олійник
Ми тут жили ще до часів потопу. Наш корінь у земну вростає вісь. І перше, ніж учити нас, Європо, На себе ліпше збоку подивись. Ти нас озвала хутором пихато. Облиш: твій посміх нам не допече, Бо ми тоді вже побілили Хату, Як ти іще не вийшла із печер.
Трипілля
Село Трипілля розташоване за 50 км від Києва вниз по Дніпру. Саме тут впадають в нього відразу три річки – Стугна, Красна і Бобриця, утворюючи три поля, від чого і утворилася назва поселення
Час існування
Землеробсько-скотарські племена трипільської культури на теренах України мешкали із другої половини ІV до кінця ІІІ тис. до н.е., в енеоліті (перехідний період від кам'яного віку до епохи бронзи, коли людина навчилась обробляти перший метал – мідь)
Найдавніші її поселення нині датують другою половиною VI тис. до н. є.

Кам’яний вік

II тис. до н.е.
IV - III тис. до н.е.
VI - III тис. до н.е.

Залізний вік
Бронзовий вік
Енеоліт – Мідний вік
Неоліт
Мезоліт
Палеоліт

Величезна територія лісостепової і частково степової смуги Правобе-режної України, Молдови і Східної Румунії, межиріччя Дніпра й Дністра, сягаючи на півночі волинського і київського Полісся та пониззя р. Десни, а на півдні – причорноморських степів
За останніми археологіч-ними даними, площа території України, зайнята трипільськими племенами, на сьогодні дорівнює близько 600 тис. гектарів
На ній виявлено близько двох тисяч трипільських поселень
Територія поширення
Дискусія про походження трипільської культури

Автохтонна, виникла на основі місцевої неолітичної людності

Гіпотези
Принесли первісні індоєвропейці (арійці), які виникли на Близькому Сході та в Малій Азії
Її коріння треба шукати на Балканах чи у Східному Середземномор’ї
Трипільські поселення. Ранній етап (4000—3600 рр. до н. е.)
Поселення:
мали як чітке, заздалегідь продумане, так і довільне, «стихійне» планування;
зводилися на надзаплавних терасах у вигляді декількох рядів споруд уздовж схилу балки;
були невеликі, забудовані наземними і напівземлянковими житлами; складалися з 10 – 15 хат розмірами від 12 до 150 кв.м, де мешкали по 40-60 осіб;
приклад чіткого плану - Беркашівське поселення, де 6 розміщених на відстані 15—18 м один від одного будинків охоплювали схили пагорба і творили таким чином коло діаметром понад 50 м
Трипільські поселення. Середній етап (3600—3150 рр. до н. е.)
Поселення:
будувалися на зручних для оборони місцях
мали великі (багатосімейні) та малі (односімейні) житла
планування відзначалося колоподібною, радіальною структурою
між розташованими у вигляді кількох кіл будівлями пролягали кільцеві проходи
входи споруд були орієнтовані на геометричний центр поселення
центральний майдан поселення виконував ритуально-символічну, об’єднуючу функцію
зовнішнє коло утворювалося з великих будинків глухими (затильними) стінами назовні, які правили за своєрідний захисний мур
Трипільські поселення. Пізній етап (3150—2350 рр. до н. е.)
Поселення - протоміста:
ще більше зростають площа поселень та чисельність їхнього населення
вони мали розвинену систему укріплень і форму, наближену до ідеального кола (діаметром понад 1 км) або еліпсу
найбільші поселення виявлені на Черкащині поблизу таких сіл:
 Тальянки - 450 га - у 4  !!!  рази більше за Вавилон, столицю шумерів. Одночасно в ньому проживало близько 14 тис. осіб, а жител налічувалося майже 3 тис.
 Майданецьке – 200 га
 Доброводи - 250 га, хати розміщувалися у 9 – 10 кілець, населення близько 10 – 20 тис. осіб
 Небелівка - 300 га

Трипільські протоміста
Панорама трипільського протоміста біля с. МАЙДАНЕЦЬКЕ
(3600—3500 рр. до н. е. )
Площа – 2 кв. км, близько 2 тисяч споруд, 6 – 9 тисяч мешканців
 Фрагмент реконструкції протоміста
Карта місцевості (100 × 100м) 
Трипільське житло
“Трипільська хата стояла на слупах, і на 1-му поверсі, мабуть, розміщувалися господарські приміщення — для худоби, зберігання якихось запасів. А для проживання відводився 2-й поверх. Саме там ми знаходимо жертовники, печі, лави, робочі місця. Житло ж трипільців було досить великих розмірів: завширшки 4,5 — 5 м, а завдовжки від 10 до 20 м. Штукатурка прогладжена, стіни пофарбовані в теракотовий (цегляний) колір, вікна круглі”
 (Археолог Владислав Чабанюк)
Моделі трипільського житла з глини;конструкція, яка, на думку археологів, зберігалася в українському селі до XIX ст.
Трипільське житло
1, 2 – комп'ютерні моделі зовнішнього та внутрішнього вигляду житла трипільців
Модель трипільського житла з глини
1
2
Макет житла трипільської культури раннього періоду
Макет виконано з тих самих будівельних матеріалів, якими користувалися в давнину: дерева, глини, соломи.
Це двоповерховий будинок з двосхилим дахом.
Стіни зроблено з дерева і обмазані глиною з домішкою полови, пофарбовані мінеральною фарбою
1
Задня стіна з вікнами
Макет створено на підставі реконструкції реального житла, дослідженого археологом,  кандидатом історичних наук аталією Бурдо за результатами власних розкопок на поселенні в с.Тимкове Одеської області
мотичне
із застосуванням тяглової сили тварин
орне
Рільництво у трипільців
Зображення рала на уламку трипільського горщика, знайдене у 2005 на Волині, археологи датують рубежем IV - III тис. до н.е., тобто припускають, що орне землеробство в Україні з'явилося на тисячоріччя раніше, ніж вважали
Рільництво у трипільців
Сіяли ячмінь, просо, пшеницю, вирощували садово-городні культури, льон
Ріллю обробляли дерев'яною мотикою з кам'яним чи кістяним наконечником, пізніше — ралом
Збіжжя жали серпами: кістяними із крем'яними вкладишами або крем'яними
Зерно на борошно мололи кам'яними зернотерками (жорнами)
Розводили велику і дрібну рогату худобу, коней, свиней
гончарство - виробництво глиняного посуду
виробництво знарядь з каменю, кості та крем'яних
Ремесла
обробка металів
прядіння й ткацтво
Гончарство
Вироби трипільських гончарів
Посудина біноклевидна ритуальна Пов'язана з "поїнням землі" та проханням родючості. Глина, ангоб, розпис. пос. Раковець
Іграшки на коліщатах
Тринокль – невід'ємна частина в ритуалах закликань дарування дощу, родючості землі. Глина.п. Веселий Кут, 4 тис. до н.е.
“Культура мальованої кераміки”
Прядіння й ткацтво
Трипільський ткацький верстат мав вертикальну будову і складався з дерев'яної рами.
Нитки основи у такому верстаті прив'язували щільними рядами до верхнього валу й рівномірно натягували глиняними відтяжками, до яких прив'язували нижні кінці ниток.
Нитки відповідно розподіля-лися на передні та задні. Вони перепліталися по горизонталі іншими нитками, утворюючи тканину
Прясла — округлі маховики для дерев'яного веретена, розміром від 3 до 8 см. у діаметрі, завтовшки 0,7 — 2 см., з невелич-ким отвором у центрі. Таким веретеном пряли нитку в різні історичні часи і у різних народів, включно до XX ст.
Вбрання племен трипільської культури

Зображення на ритуальному посуді.Слободка-Західна, Тимкове (Олександрівка)

Ритуальне вбрання жриці та її оточення (ранній етап енеоліту). Реконструкція
Особливості вбрання і його декору епохи енеоліту відроджує в наш час за матеріалами керамічного посуду і антропоморфної пластики художник-етнограф Зінаїда Васіна
Вбрання племен трипільської культури
Вбрання трипільських жінок
Трипільські жінки рясно декорували свій одяг розписом, вишивками, аплікаціями, носили прикраси, традиційно татуювали своє тіло, вміли робити нарядні зачіски; за допомогою техніки в'язання і плетіння виготовляли своєрідні головні убори - сітки, шапочки
У верхній частині горщика (біля вінців посуду) горизонтальною хвилястою лінією зображували Найвище Небо, де перебувають вічний Господар Світу і Світові води
Посередині - на другому ярусі розташо-вують Небесні Сили – астральний ряд: сонце, місяць, зорі, дощові потоки, які зумовлюють життєдайний колообіг природи
На третьому ярусі – у нижчій частині посуду – вимальовано світ Потойбічний: не окреслений символами, а позначений двома паралельними лініями
Духовний світ трипільців
Міфологічна картина світу:
Космос трипільці бачили єдиним і неподільним, і зображували його у своїх розписах тривимірним, трискладовим, триярусним:
"Колом, колом Сонце вгору йде"
Духовний світ трипільців
Земля та жінка порівнюються та уподоблюються на основі ідеї родючості
Жіночі зображення символізують Матір-землю, яка дає життя
Народження із зерна нових зерен уподібнено народженню дитини
земля
+ дощ
+
=
урожай
У природі:
зерно


Презентація на тему «Українські землі у складі Російської імперії у першій половині ХІХ століття»


title: Презентація на тему «Music» (варіант 4)

text:
Music
performed 8-C student in class
Laskava Valeria
Notion music
Music-art, artistic material which is sound, specially organized in time.
My notion music
I understand music as a State of mind, expressing loneliness or joy
Genres
 According to the method of execution: vocal, vocal and instrumental, solo;
content: lyric, epic, dramatic;

At the place and conditions of performance: Theater, concerts, Chamber music, film music, etc.

music is the only thing that calms me down

consoles


title: Презентація на тему «Розвиток кінематографу»

text:
Розвиток кінематографу.
Мій улюблений кіно фільм та кіноактор
У XX- ХХІ столітті з'явилися режисери, що спекулюють на складності мови і пропонують глядачам розгадувати заплутані ребуси. Приклавши сумлінні зусилля, ми нерідко зауважуємо, що мудра форма ховає порожнечу. Не тільки простота, але і складність буває гірше злодійства.
«Лео́н»— культовий фільм французького режисера Люка Бессона 1994 року. Знятий за власним сценарієм Бессона. Головні ролі в фільмі виконують Жан Рено, Ґері Олдмен, Наталі Портман та Денні Айєлло. Фільм посідає 34-е місце в списку найкращих 250 фільмів усіх часів і народів за версією рейтингу IMDb
Улюблений актор
Леонард Ґері Олдмен народився 21 березня 1958 року в Лондоні (Великобританія). Мати — Кетлін Черітон — домогосподарка ірландського походження. Батько — Леонард Бертрам Олдмен — моряк у минулому, працював зварником. Хлопець жив із матір'ю та двома сестрами, оскільки батько залишив родину, коли Ґері було 7 років.
У 1992 році його затвердили на роль графа Дракули в романтично-жахливому блокбастері Френсіса Форда Копполи (за цю роль він отримав премію Сатурн — номінація «Найкращий актор»)
У фільмі «Гаррі Поттер і в'язень Азкабану» Ґері Олдмена ухвалили на роль хрещеного батька головного героя — Сіріуса Блека. Під час зйомок Олдман та виконавець Гаррі Поттера Деніел Редкліфф знайшли спільну мову та стали близькими.
Із цього часу Олдман вважається найкращим актором, що втілює в життя образи найбільших лиходіїв.


title: Презентація на тему «Образотворче мистецтво у другій половині XIX століття»

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Презентація на тему «Архітектура та живопис доби Київської Русі»

text:
Архітектура та живопис доби Київської Русі
Архітектура:
З утворенням Київської Русі однією з основних проблем часу був захист країни від нападів зовнішніх ворогів. Саме тому питанням захисту кордонів Русі приділялося багато уваги. У 988 р. у літописі розповідається про будівництво на південних рубежах Київської Русі ліній укріплень з містами-фортецями по річках Сулі, Трубежу, Стугні та Ірпеню, що мали захищати підступи до Київської землі.

Архітектура:
Спаський собор у Чернігові. ХІ ст.
Архітектура:
Спаський собор у Чернігові ХІ ст.
Архітектура:
Спаський собор у Чернігові ХІ ст.
Архітектура:
Спаський собор у Чернігові ХІ ст.
Архітектура:
Давньоруські міста складалися з двох основних частин: дитинця та окольного града. Дитинець — це початкова найстаріша частина міста, яка добре укріплювалася й відігравала роль цитаделі. У межах оборонних укріплень дитинця містився князівський двір, палац, єпископська резиденція, кафедральний собор. Основна маса міського населення, що складалася переважно з ремісників, жила в окольному граді. Там же знаходилися двори бояр, дружинників, купців та торговельний майдан.
У великих містах за межами оборонних укріплень окольного града нерідко виникали поселення, що мали назву «кінці». У Києві відомий Копирів кінець.У слободах-кінцях мешкали ремісники: ковалі, гончарі, кожум'яки, а також дрібні торговці.

Архітектура:
Храм Богородиці 989-996 р. Київ
Архітектура:
Софія Київська. Київ
Архітектура:
Софія Київська. Київ
Архітектура:
Софія Київська. Київ
Архітектура:
Із запровадженням християнства Русь прилучалася до передової на той час візантійської будівельної культури, що вібрала багаті традиції античного мистецтва. Давньоруське ремесло досягло високого ступеня розвитку. Серед ремісників були фахівці багатьох різних професій, у тому числі теслярі, ковалі, гончарі, городники, древодели, гвоздочники, плінфотворителі та ін. Вони швидко оволоділи прийомами візантійського будівельного мистецтва, творчо пристосували його відповідно до місцевих умов.

Архітектура:
Золоті ворота. Київ 1019-1037
Архітектура:
Золоті ворота. Київ 1019-1037
Архітектура:
Свято-Успенський собор Києво-Печерського монастиря. Київ, 1077р.
Архітектура:
Михайлівський Золотоверхий собор. Київ. 1108-1113
Архітектура:
Михайлівський Золотоверхий собор. Київ. 1108-1113
Живопис:
Розвиток живопису в Київській Русі цілком пов'язаний з поширенням християнства. Оздоблення церков здійснювалося спочатку грецькими й малоазійськими майстрами. З Візантії спочатку завозилися й ікони.

Живопис:

Живопис:
Живопис:
Живопис:
Та вже з другої половини XI ст. при давньоруських монастирях починають плідно працювати й власні іконописні майстерні. І хоча в ті часи живописці не підписували своїх робіт, а залишали тільки знаки приналежності ікони тій чи іншій майстерні, до нас дійшли імена київських іконописців Григорія та Аліпія, що жили на межі XI—XII ст. при Києво-Печерській лаврі

Живопис:
Живопис:
Живопис:
Живопис:
Але оскільки мозаїки були дуже дорогими у виконанні, більшість зображень у храмах і в князівських палатах  виконувалися у вигляді розписів фарбою — фресок. Майстри фрескових розписів працювали не лише над релігійними сюжетами. Світськими за характером були фрески, що прикрашали стіни княжих палат, а в церквах з'являлися розписи, побутові за тематикою, наприклад, сцени полювання та княжого життя в галереях Київської Софії.
Живопис:
Живопис:


title: Презентація на тему «La musique francaise» (варіант 1)

text:
La musique française
Vanessa Paradis


title: Презентація на тему «Голодомор» (варіант 22)

text:
Підготувала
студентка 1 курсу 5 групи
економічного факультету
Данько Любов

Голодомор 1932-33 років в Україні
Перший масовий голод, що розпочався відразу ж після закінчення громадянської війни та придушення української революції, охопив значну частину України: Запорізьку, Донецьку, Катеринославську, Миколаївську, Одеську губернії. Причини його частково мали об'єктивний характер - посуха 1921 року, економічні наслідки першої світової та громадянської воєн. Але найголовнішими чинниками стали: крах сільськогосподарської практики тодішнього режиму, скорочення посівних площ у колишніх хлібородних районах внаслідок політики воєнного комунізму, директивні методи компартійного керівництва, яке розподіляло наявні продресурси на користь промислових центрів, передусім тих, що знаходилися поза межами України.

Перші згадки про голодомор
Голод 1932-33 років охопив ті ж самі регіони України, але цього разу  його спричинили,насамперед, політичні чинники. Голодомор 1932-1933 рр. був не випадковим явищем природного чи соціального походження, а наслідком цілеспрямовано застосованого тоталітарною владою терору голодом, тобто геноцидом.

Масове фізичне винищення українських хліборобів штучним голодом було свідомим терористичним актом сталінської політичної системи проти мирних людей, проти українців як нації і, зокрема, проти селян як класу. Внаслідок чого зник не тільки численний прошарок заможних і незалежних від держави селян-підприємців, але й цілі покоління землеробського населення. Було підірвано соціальні основи нації, її традиції, духовну культуру та самобутність. Головною метою організації штучного голоду був підрив соціальної бази опору українців проти комуністичної влади та забезпечення тотального контролю з боку держави за всіма верствами населення.

За розпорядженнями уряду, заборонялась будь-яка торгівля в сільській місцевості, призупинялося продовольче постачання сіл, переслідувалося та каралося на 10 років ув'язнення і розстріл   будь-яке використання хліба для оплати праці в районах, що не виконали хлібозаготівельних планів, запроваджувалася система натуральних штрафів, товарних репресій. Питома вага українського зерна в загальносоюзному обсязі хлібозаготівель сягала більше третини, а по окремих регіонах перевищувала планові завдання для Північного Кавказу, Центрально-Чорноземного регіону, Казахстану та Московської області разом узятих.

 Наслідки Голодомору
Коли дослідники говорять про Голодомор 1932-33 рр., мається на увазі період з квітня 1932 по листопад 1933 рр. Саме за ці 17 місяців, тобто, приблизно за 500 днів, в Україні загинули мільйони людей. Пік голодомору прийшовся на весну 1933 року. В Україні тоді від голоду вмирало 17 людей щохвилини, 1000 - щогодини, майже 25 тисяч - щодня.

Найбільш постраждали від голоду колишні Харківська і Київська області (теперішні Полтавська, Сумська, Харківська, Черкаська, Київська, Житомирська). На них припадає 52,8% загиблих. Смертність населення тут перевищувала середній рівень у 8-9 і більше разів. У Вінницькій, Одеській, Дніпропетровській рівень смертності був вищій у 5-6 разів. У Донбасі - у 3-4 рази.
Дослідники називають різні цифри загиблих під час голодомору: 5, 7, 9 та 10 мільйонів. Але, в будь-якому випадку, мова йде про МІЛЬОЙНИ безневинних жертв. А з урахуванням непрямих жертв (внаслідок повного фізичного виснаження, тифу, кишково-шлункових отруєнь, канібалізму, репресій, самогубств на грунті розладу психіки та соціального колапсу), за приблизними підрахунками, голодомор забрав життя 14 мільйонів людей.

За антиукраїнською спрямованістю та масштабністю застосування, голод 1932-33 рр. виявився найжахливішою зброєю масового знищення та соціального поневолення селянства, якою скористався тоталітарний режим в Україні.

Без належної оцінки Голодомору 1932-1933 рр. в Україні - цієї найбільш цинічної форми політичного терору в історичному, соціологічному, правовому і політичному аспектах, неможливо сьогодні уявити історію Європи ХХ ст., збагнути саму суть тоталітаризму. Слід з повною підставою говорити про глобальну соціо-гуманітарну катастрофу в історії людства, а не лише українства.

Голодне лихоліття 33-го – не просто історична минувшина, а незагойна фізична і духовна рана українського народу, яка пекучим болем пронизує пам’ять багатьох поколінь. Сьогодні треба говорити про минуле задля майбутнього, адже безпам’ятність породжує бездуховність, котра, наче ракова пухлина, роз’їдає тіло й душу нації – перекреслює її історію, паплюжить традиції й руйнує соціокультурну самобутність народу.


Презентація на тему «Художня  культура  Київської  Русі»


title: Презентація на тему «Легенди химерного краю»

text:
Mad Heads
Flëur
Fight For Future
Mad Heads
Flëur
Fight For Future
Mad Heads
Flëur
Fight For Future
Mad Heads
Flëur
Fight For Future
Mad Heads
Flëur
Fight For Future


title: Презентація на тему «Трипільська культура» (варіант 3)

text:
Трипільська культура
Археологічна культура - таким поняттям історики та археологи називають згуртування племен, які ще не знали державності, але були поєднані господарчими та культурними зв'язками. На території певної археологічної культури під час розкопок знаходять речові пам'ятки, схожі одна на одну способом виготовлення та оформленням. Археологічна культура має визначену територію та час існування.
У 1893 р. експедиція археологів, якою керував Вікентій Хвойка, уперше знайшла сліди поселення цих трударів поблизу села Трипілля Обухівського району, що на Київщині. За науковою традицією, цю культуру назвали трипільською за місцем першої знахідки. Час її існування припадає на період від IV до середини II тис. до н. е. Історики не можуть пояснити витоки цієї культури. Одні вважають, що трипільці — це місцеві племена хліборобів і скотарів — Наддніпрянщини та Наддністрянщини, інші стверджують, що трипільці прийшли до нас із Молдови чи Балкан. Треті доводять, що носіями культури були кілька народів.

Чисельність трипільців постійно зростала, оскільки землеробство забезпечувало їх продуктами харчування в достатній кількості. Тому в III тис. до н. є. збільшується територія, на якій вони мешкали. Зростають розміри окремих поселень. Вони сягають площі 250-400 га, тобто стають схожими за своїми розмірами на міста. Відомо, що окремі невеликі поселення гуртувалися, як правило, навколо одного великого.
 Господарство,побут і духовне життя носіїв трипільської культури
Самі поселення мали незвичайне планування. Вулиці утворювали форму кілець, одна всередині іншої. Від центральної площі вулиці також розходилися променями. У середині II тис. до н. є. такі поселення були оточені захисними укріпленнями. Поселення починають будувати у важкодоступних місцях.
Житла розміщували кількома колами навколо великого майдану. Ці майдани трипільці використовували як загони для худоби. Стіни приміщень будували з плетеного верболозу, який потім обмазували глиною. Цікаво була настелена підлога — на низ клали дерев янии поміст, а зверху вкривали глиною. Дах був двосхилий, покритий солом'яними або очеретяними снопами. Такі житла мали невеликі округлі вікна.
На сьогодні знайдено сліди близько кількохсот поселень. Тепер ми знаємо про такі поселення трипільців, як Майданецьке, Доброводи, Тальянки тощо. Це сучасні назви поселень, біля яких знайдено пам'ятки трипільців. Деякі міста існували до 80 років, а потім трипільці спалювали старі будинки і будували нові. Як відомо, трипільці не були войовничим народом. Напевно, їм самим стали загрожувати войовничі сусіди. Трипільці вміли виготовляти знаряддя не лише з каменя, а й з міді, які побутували одночасно. Це було типовим явищем для середини неоліту. Відомо, що, крім великої та малої рогатої худоби, трипільці почали розводити коней.
Археологічні дослідження надали в руки істориків численні зразки гончарного, або керамічного, посуду, тобто посуду з випаленої глини. Трипільці виготовляли кілька різновидів гончарного посуду.
Узагалі, головною прикметою трипільської культури є кераміка. Недаремно трипільську культуру називають культурою мальованої кераміки. Посуд трипільців був як ліпний, так і гончарний. Його випалювали в печах. Посуд виготовляли для кухонного, столового та релігійного призначення. Трипільці розфарбовували посуд переважно трьома кольорами: червоним, білим (уважалися символами вогню) та чорним. При цьому кожна місцевість, навіть кожне поселення мали свій улюблений орнамент, притаманний тільки цій місцевості. Типовою формою глечиків є груша, трапляються глеки з вузеньким горлом, гострими боками.Трипільці обожували природу. Імена їхніх богів невідомі, але ми знаємо, що вони, як і всі землеробські народи, найбільше шанували божества родючості, богів сонця та місяця, а також богів, які були покровителями худоби.
На посуді найчастіше зображували Матір-Землю — найшанованішу богиню. Досить часто на посуді трипільців трапляється зображення змія, який є символом весни. Мабуть, тому спіраль, у яку згортається змія, була також поширеним символом. Якби ви перенеслися в минуле й подивилися на трипільське поселення згори, то за планом воно нагадало б вам ту саму спіраль. Вона для трипільців була с
имволом того, чому слід поклонятися, а можливо, і боятися.
Предмети домашнього вжитку, релігійного призначення трипільці прикрашали символами родючості, життя, сонця, особливо вони шанувалия сім'ю та рід. Пам'ятки мистецтва, предмети домашнього вжитку, одяг, способи розфарбовування посуду свідчать про те, що трипільська культура була світлою, життєрадісною, привабливою. Трипільці любили природу і бажали добра всім навколо себе. Культура трипільців, як це не раз бувало в історії людства, поступово згасла наприкінці II тис. до н. є. Причини її зникнення нині не з'ясовані.
Високий розвиток землеробства, скотарства, зачатки ремесел привели до соціальної диференціації суспільства.Важливо сказати про структеризацію праці, про що свідчить наявність трипільців, що займалися суто малярством, а особливо виникнення поселень малярів.Наявність скарбів свідчить про нагромадження багатства в руках окремих індивідумів.
Отже, проаналізувавши попередній матеріал можна сказати, що трипільькі племена були доволі сильно розвинутими у культурному, соціальному та економічному плані, враховуючи час у який існували трипільські племена.
Виконали учениці 10 класуЛевіна Вероніка та Бухарська Діана


title: Презентація на тему «Іспанські художники» (варіант 2)

text:
Іспанські художники
Диего Веласкес(1599 —1660)
Іспанський художник.
Автор жанрових картин і портретів.
Портрет папи Інокентія Х
140×119 см
Галерея Доріа-Памфілі, Рим
Невідома іспанка(1646)
Портрет графа Оливареса (1638)
Эрмитаж, Санкт-Петербург
Три музики  (1599 — 1660)
Берлін
Філіп IV верхи
Іспанія, Мадрид
Франсиско Гойя
(1746—1828) — іспанський живописець і гравер.
Поклоніння імені Бога
Написана на стелі купола малого хору Богородиці в Сарагосі .
Луг у Сан-Ісідро
44 × 94 см
Музей Прадо , Мадрид
Піжмурки
269 × 350 см
Музей Прадо , Мадрид
Маха оголена
97 × 190 см
Музей Прадо , Мадрид
Портрет маркізи Санта-Крус
125 × 208 см
Прадо , Мадрид
Похорон сардинки
82.5 × 62 см
Королівська академія витончених мистецтв Сан-Фернандо , Мадрид
Шабаш відьом
140 × 438 см
Музей Прадо , Мадрид
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Українські січові стрільці» (варіант 2)

text:
Українські січові стрільці
1914-1918
 Стисла історія Легіону Українських Січових Стрільців
    Унікальну добровольчу військову формацію, що в майбутньому назавжди була пов'язана з назвою «Українські Січові Стрільці», було засновано в серпні 1914 року, з початком Великої Війни. Формувався Український Легіон на підставі Імператорського патенту 1851 року, згідно якого кожен дворянин габсбургської монархії мав можливість створити добровільну військову формацію, озброїти та спорядити її, особисто очолити та надати для війська суверена.

    Українці складали переважно незаможне сільсько-господарське населення Східної Галичини Австрійської імперії, тому вони не змогли, на відміну від поляків, створити потужне з'єднання, придбати найсучаснішу зброю, між іншим й гармати. Але їх завзятий дух, неабиякі хоробрість та відданість, готовність до самопожертви спіткали прихільність наслідника престолу ерцгерцога Карла й він особисто прилучився до того, щоб українська частина з чисто добровольчої формації перетворилася на підрозділ на засадах регулярного війська.
Прапор УСС
“Руський лев” на каркаді УСС
           Датою створення Легіону Українських Січових Стрільців є 6 серпня 1914 року, коли Головна Українська Рада та Українська Боєва Управа проголосили маніфест, в якому закликали гуртуватися під знаменами Українських Січових Стрільців для створення добровільного військового підрозділу — Легіону. Він, як і всі інши добровольчі військові формації (наприклад — Легіони Польські, Тірольський Штандшютц тощо) увійшов до складу австрійського ландштурму й відповідно підпорядковувався австрійському Міністерству оборони.
Сотня Мельника над Золотою липою
  Перші усуси    поранені в боях
Видно, що на першому етапі існування Легіону грошей вистачило лише на купівлю застарілих кольорових одностроїв угорського гонведу. Проте січові санітари носять сучасні однострої ландверу та спільної армії із захистного матеріалу сіро-синього кольору
 Структура легіону
  Протягом 1914—1916 років поступово формувалася структура Легіону УСС за австрійською моделлю. Вже в вересні 1914 року Легіон налічував 2500 осіб. Осередком добровольців спочатку був Львів, а трохи згодом — Стрий. Усіх легіонерів було поділено на два батальйони (за національною термінологією — курені) та один напівбатальйон (напівкурінь).

      Спочатку курені ділилися на сотні по 220 осіб. До складу сотні входили 4 чоти (взводи). Чота складалася з 4 роїв. А один рій налічував 10—15 стрільців. Зазвичай, сотня в бойових умовах нараховувала 100—150 вояків, 2 ремісника, писаря та його помічника.       Військові звання в Українському Легіоні також використалися згідно з національно-історичною термінологією: очолював курінь отаман (відповідав майору), а на всі посади нижче курінного призначались добровольці на власний розсуд: командира сотні називали хорунжий або ж сотник (капітан, пізніше — лейтенант). Командування легіоном здійснював полковник або ж підполковник австрійської армії. Часто — українець за походженням.
Чисельність та командний склад
     Загальна чисельність Легіону ніколи не перевищувала 2000 осіб. Австрійський уряд дозволяв записуватися до лав УСС лише добровольцям з ландштурму, тобто тих, хто за віком вже не підходив до служби в регулярному війську або за якихось обставин на військову службу не потрапив. Тим не менш, до Легіону часто вступали юнаки с місцевостей, окупованих австрійською армією, а також інтерновані в таборах Вольфсберг і Феліціентель. Тож до початку 1917 року, в стрілецьких лавах відслужили близько 7 тисяч вояків. Із них було вбито в боях 350 осіб, 1200 поранено і ще 1500 потрапили до російського полону.
       На фронті, у вересні 1914 року, 1-й курінь легіону був приєднаний до групи генерала Гофмана (General der Infanterie Peter Baron von Hofmann). Згодом групу було перейменовано на XXV армійський корпус. Першим батальйоном було укріплено 129-у піхотну бригаду 55-ї піхотної дивізії, а другим — 131-у бригаду 8-й кавалерійської дивізії генерала Лемана (Feldmarschallleutnant Georg Edler von Lehmann)
General der Infanterie Peter Baron von Hofmann
       В березні 1915 року Легіон отримує більш правильну військову організацію за австрійським зразком: 2 окремих батальйони по 4 роти в кожному. В вересні, після знайомства усусів з ерцгерцогом Карлом, з них утворюється 1-й Полк Українських Січових Стрільців (k.k. Ukrainische Schutzenregiment), якому за чисельністю до полку австрійського ландверу не вистачає лише одного батальйону. У 1916 році командний склад Легіону отримує звання офіцерів і унтерофіцерів регулярної армії.

    В самому розпалі війни , в травні-червні 1916 року, Полк УСС вже додатково нараховував:
   кулеметну роту (2 відділення, 80 осіб)
   взвод мінометів і вогнеметів
   ротний телефонний зв'язок
   відділення хімічного захисту (з 1917 року)
   технічну роту, на базі якої пізніше були створені окремі технічна та будівельна сотні

     Ще з жовтня 1914 року планували створити й конну сотню УСС, але через брак коней кілька десятків кавалеристів виконували обов'язки розвідки й зв'язку.
     Окрім, власне, бойових частин, в полку УСС було організовано господарчу службу, обоз (4 одиниці транспорту й одна польова кухня на сотню) та медичну службу (з січня 1915 року — по 40 осіб на курінь).
     Січовики добре організували й тилову службу. Як і решта термінів, вона мала специфічну назву кіш. До кошу входили канцелярія, господарча служба, відділи новобранців та одужуючих. Так само в коші функціонувала маршева рота та служба підготовки кадрів та перепідготовки одужуючих (вишкіл УСС). З березня 1915 року кіш було переорганізовано за австрійським зразком (Ersatzkompagnie der Ukrainischen Legion). А влітку 1916 року тилова служба УСС отримала назву Вишкільна група.
    Крім того, як у полку, так і в коші існували просвітницькі осередки, які отримали назву "Пресової квартири". Вони відіграли неабияку роль в справі національно-партріотичного виховання легіонерів. Саме в Пресовій квартирі та Українській Бойовій Управі розроблялися знамена та уніформа УСС.

Бойовий шлях УСС: від Карпат до Золотої Липи(1914-1915)
Узимку 1914 — 15 сотні УСС у складі 130 бригади боронили карпатські переходи: їм припала тоді розвідча й охоронна служба. Незабаром легіон УСС було перетворено на полк, а при ньому створено кіш — запасну частину, що займалася набором новобранців. Австрійське командування не поспішало кидати «усусів» до бою, не маючи впевненості щодо їхньої лояльності. Уперше бійці УСС взяли участь в оборонних боях із кубанськими козаками російської армії на Борецькому й Ужоцькому перевалах.
Після цих битв відбулося доукомплектування УСС українськими селянами із закарпатських сіл. Австрійське командування завжди скеровувало «усусів» на найважчі завдання. У 1915—1917 рр. «усуси» виявили героїзм у битвах із частинами російської армії на горі Маківка в Карпатах, підГаличем, Бережанами і під час Брусиловського прориву, поблизу містечка Козова.
У серпневих, а також вересневих боях за Лисоню полк УСС втратив з 44 старшин — 28 і близько 1 000 рядових убитими, пораненими і полоненими і на 30 вересня 1916 нараховував ледве 9 старшин і 444 стрільців, однак зупинив московський наступ, завдавши російським військам важких втрат.
Бойовий шлях УСС: від Золотої Липи до Стрипи(1915-1916)
Першим успіхом легіону УСС була перемога на горі Маківці 29 квітня — 3 травня 1915. Далі він визначався в боях під Болеховом, Галичем, Завадовом і Семиківцями.
З літа 1915 УСС окопалися над р. Стрипою; там, у Соснові і на Веселій, перебували до серпня 1916. 9–21 серпня 1915 відповідно до розпоряджень австро-угорської військової команди та корпусної команди було утворено 1-й полк
Українських січових стрільців як самостійне військове з’єднання у складі двох куренів (батальйонів) під командуванням полковника (команданта) Григорія Коссака, з листопада 1916 — підполковник Антін Варивода, у серпні 1916 легіон переведено під Бережани, де він окопався на горбі Лисоня.
Бойовий шлях УСС: Соснів-Потутори(1916-1917)
Удруге відчутних втрат легіон УСС зазнав на початку липня 1917 в бою під Конюхами, під час т. зв. офензиви Керенського, коли в полон потрапив майже весь Легіон УСС. Від полону врятувалося близько 400 старшин і стрільців. З них, з Гуцульської сотні і доповнень з Коша УСС сформовано новий курінь УСС, який здійснив похід до р. Збруча, а в лютому 1918 вирушив у похід на Україну з австрійською окупаційною владою, був розташований на Херсонщині і приділений окупаційною владою до групи архікнязя Вільгельма Габсбурґа(полковника Василя Вишиваного).
Куренем командував до Збруча Дмитро Кренжаловський, після нього отаман Мирон Тарнавський (жовтень 1917 — 08.01.1918) і сотник Осип Микитка(08.01. — жовтень 1918) (до Листопадового чину).
Подальша доля УСС
             5 вересня 1918 року на сторінках газети “Народня воля опубліковано звернення Головної Ради галицьких, буковинських та угорських українців в Києві, яка зважаючи на загрозу Українській Державі зовні та отримавши згоду уряду, ухвалила організувати знову січових стрільців і закликала всіх українців вступити до їх лав.
              На початку жовтня 1918 формацію УСС переведено з Херсонщини на Буковину. Під час українсько-польських боїв за Львів Легіон УСС прибув до Львова щойно 3 листопада і вже не зміг змінити бойової ситуації в місті.
              Далі Легіон УСС входив до складу групи «Схід» УГА і в січні 1919 був переформований на 1 бригаду УСС в складі одного, пізніше двох полків піхоти УСС, кінної сотні УСС, гарматного полку УСС і допомогових відділів. Командантом 1 бригади УСС був отаман Осип Букшований.
              Поповнені українцями з російської армії, УСС сформували в Києві у листопаді 1917 Галицько-Буковинський курінь Січових Стрільців (СС), який згодом розгорнувся в полк СС, а далі в корпус і групу СС, що були однією з найкращих формацій української армії.

Жінки в УСС
Фалеристична спадщина УСС

 Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Архітектура Галицько-Волинського князівства»

text:
Архітектура
Галицько-Волинського князівства…
Особливостями галицької архітектури є надзвичайна різноманітність типів споруд, для оздоблення яких часто використовували білий камінь та спосіб облицювання стін керамічними рельєфними плитками із зображенням грифонів, орлів, воїнів, з рослинним і геометричним орнаментом тощо.

Розквіту архітектура Галицької землі досягла у 12 ст. за князювання Ростиславичів. У стольних містах тоді з'явилися муровані князівські палаци, кам'яні храми, оборонні споруди
Найвідомішою пам’яткою галицької архітектури є грандіозний
Успенський собор у Галичі,
збудований в середині 12 ст.

У соборі під час розкопок фундаменту було виявлено саркофаг самого князя, Ярослава Осмомисла

Єдиною спорудою давнього Галича, що збереглася до наших часів, є церква св. Пантелеймона, побудована в другій половині 12 ст. (сучасне село Крилос Івано-Франківської області).

У 13 ст. значним архітектурним центром був Холм, де продовжували розвиватися традиції галицької архітектури.
На жаль, жодна із пам’яток холмської архітектури не збереглася, але Галицько-Волинський літопис розповідав про собор Іоанна Златоуста, яку князь Данило спорудив і відновив після пожежі Холма 1256 р.

Серед збережених храмових споруд Волині найстаршим є Успенський собор у Володимирі, збудована за князя Мстислава Ізяславича в 1160 р.
У 13 ст. на Західній Волині з’явився новий тип оборонних споруд – великі оборонні вежі-донжони, побудовані з каменю або цегли.

Кам’яне храмове будівництво Київської Русі
Протягом 989–996 рр. у Києві з каменю будували храм Богородицi, відомий під назвою Десятинної церкви – перший християнський кам'яний храм Київської Русі.

Видатною пам'яткою давньоруської архітектури був Успенський собор Печерського монастиря,
збудований протягом 1073–1078 рр.

у 1108–1113 рр. великий київський князь Святополк-Михайло Ізяславич збудував Михайлівський Золотоверхий собор


title: Презентація на тему «Культура Київської Русі» (варіант 6)

text:
Культура
Київської Русі
Культура цього періоду досягла високого рівня, що пояснюється значними здобутками попередніх етапів розвитку схід них слов'ян, розквітом Київської держави та творчим засвоєнням досягнень Візантії та Західної Європи.
Величезне значення для розвитку культури мала поява писемності. Слов'янську азбуку створили близько 863 р. болгарські просвітителі Кирило та Мефодій (кирилиця, яка лежить в основі сучасних українського та російського алфавітів).

Старослов'янська азбука
Поширення писемності сприяло розповсюдженню освіти на Русі, яка опікувалася церквою та князем і зосереджувалася переважно в монастирях.
Києво-Печерський монастир
Перша школа в Києві при Десятинній церкві була відкрита Володимиром Великим, ще більшого поширення набули школи за правління Ярослава Мудрого.
Десятинна церква
Навчання грамоті розпочиналося з вивчення азбуки. Учні писали на восковій дощечці за допомогою писал-стрижнів із загостреним кінцем. Великі текс ти писали на березовій корі (берестяні грамоти).

1037 року при Софійському соборі відкрили школу нового типу, де, крім грамоти, вивчали грецьку і латинську мови, основи філософії і медицини. Відомим лікарем у Києві був Агапіт, який умів робити хірургічні операції.
Агапіт Печерский
Багата і різноманітна усна народна творчість доби Київської Русі. Одним з найстаріших фольклорних жанрів є народні перекази (про трьох братів, що заснували Київ, про Вольгу Святославича, про Кожум'яку).
Рябушкин А.П.
«Вольга Святославич». 1895
Існував і дружинний епос, який знайшов своє відображення в билинах. Найпопулярнішими героями билин були князь Володимир «Красне Сонечко», Ілля Муромець, Добриня Нікітіч, Альоша Попович, Микула Селянинович.

В. М. Васнецов «Три богатирі»
1898
Виникнення писемності створило передумови для перетворен ня усної народної творчості в писемну літературу. Одним з найдавніших зразків літератури є «Слово про закон і благодать», написане першим київським митрополитом Іларіоном близько 1050 р.
Іларіон Київський
В ньому піднімається значення християнства, яке протиставляється язичництву, високо оцінюється діяльність князя Володимира Великого за те, що зробив Русь відомою в усіх кінцях землі, висловлюється гордість за неї.
Видатним письменником свого часу був великий князь Володимир Мономах, який написав «Повчання дітям». Цей твір є автобіографією князя і разом з тим викладом його політичних та філософсько-етичних поглядів. Володимир вважав, що князь сам повинен входити до всіх галузей управління, не кривдити людей, зберігати мир, єдність Руської держави, зміцнювати великокнязівську владу.
Володимир Мономах

Найвидатнішим поетичним твором княжої доби є «Слово о полку Ігоревім» (1185-1187 pp.). У ньому з великою художньою силою викладено історію походу 1185 року новгород-сіверського князя Ігоря Святославовича проти половців, який закінчився поразкою і полоном князя. Головна ідея твору — заклик до єдності князів у боротьбі з іноземними ворогами.
Значна частина літератури належить до релігійної. Найбільш відомими є створені в другій половині XI ст. «Житіє Бориса і Гліба» та «Житіє Феодосія Печерського».
Визначними пам'ятками оригінальної давньоруської літератури є літописи, тобто історичні твори про події, подані в хронологічному порядку за роками. У Києві був укладений перший давньоруський літописний звід 1037-1039 pp. Найвідомішим є літопис «Повість врем'яних літ» (1113 p.), складений у Києво-Печерському монастирі ченцем Нестором, в якому виклад відноситься до 1110 року.
«Повість» є загальноруським літописом, що відбиває минуле східних слов'ян на всій території їх розселення. Історія Русі розглядається в контексті світової історії. Основна ідея Нестора — ідея єдності Руської землі, а символом об'єднання є князівська династія Рюриковичів. Завдяки глибоким філософським роздумам та концептуальним підходам, високим художнім якостям, «Повість временних літ» стала вершиною літератури Київської Русі.

Серед пам'яток архітектури слід відзначити Золоті ворота і Софійський собор, який став перлиною давньоруського мистецтва. Шедеврами світового значення є мозаїки собору.
Золоті ворота, реконструкція
Софійський собор
Мозаїчні композиції виконані зі смальти 177 кольорових відтінків на золотистому тлі. Серед них вражає зображення Богоматері-заступниці з піднятими вгору руками («Оранта») висотою 5,45 м.
Значного розвитку набув іконопис. Видатним живописцем ХII ст. був Алімпій, який написав знамениту ікону «Богоматір велика Панагія». Зразками високого рівня мистецтва книжкової мініатюри є «Остромирово Євангеліє» (1056-1057 pp.) та «Ізборник Святослава», прикрашені чудовими заставками і мініатюрами.
Аліпій Печерський
На досить високому рівні знаходилось музичне мистецтво. Найвідомішим музичним виконавцем XI ст. був Боян. Особливу групу акторів і музикантів становили скоморохи — виконавці усної поезії, музичного фольклору. На Русі існували струнні інструменти (гуслі, гудки, лютні), духові (труби, флейти, сопілки), ударні (бубни, металеві тарілки).
До моменту прийняття християнства русичі вже були знайомі з десятичною системою рахунку від одного до десяти тисяч, дробами. До XII ст. рахунок розширився до 10 000 000. Ботаніка обмежувалася вивченням лікарських трав. Досить поширеними були знання про тваринний світ, оскільки полювання мало суттєве значення і русичі добре знали звички тварин та птахів. Уже в XII ст. згадується лісопильна рама, яка діяла енергією води водоспаду.
Основними продуктами харчування в раціоні руських князів були хліб та м'ясо. У свята подавався здобний хліб з медом і маком. Ікра вперше згадується в джерелах у XII ст. Пшонна та вівсяна каші були найпоширенішими серед простого народу. Вживали три види напоїв: квас, мед та імпортне вино. Одежу в основному шили з льону, але бояри та їх жінки надавали пере вагу одягу з шовку та парчі.
Таким чином, культура Київської Русі мала значні досягнення, які увійшли до скарбниці світової цивілізації.


title: Презентація на тему «Чорнобиль» (варіант 1)

text:
Чорнобиль
Пилить ще атомний реактор,дає взнаки
Та катастрофа,проклята АЕС.
Це мука,плач і крик,і спадок на віки…
Так людство платить за прогрес…
Місто Чорнобиль було засноване за три сторіччя перед тим, як Колумб відкрив Америку, задовго перед тим, як доба Ренесансу та Реформації змінила обличчя Європи, за п'ятсот років перед тим, як Петро Перший створив Російську імперію. Протягом восьми сотень років мешканці міста та його околиць працювали на землі, вирощуючи жито й картоплю, розводячи велику рогату худобу й свиней. Ґрунт тут піщаний, чимало навколишніх земель були заболочені і мало придатні для рільництва. Однак місто жило. Незважаючи на голод, пошесті чуми й холодні зими, чорнобильці трималися своєї землі.
Тепер Чорнобиль порожній, покинутий, позбавлений людського тепла, оточений мовчазним рудим лісом. Тепер це одне з 179 міст і сіл, евакуйованих після найбільшої в історії людства атомної аварії.
Атомна енергія невблаганна: вона не прощає помилок. Одна-єдина аварія може змінити цілий світ. Тим-то атомні електростанції ретельно проектуються, регулярно перевіряються й обладнуються численними приладами, що запобігають виникненню небезпеки. Люди, які відповідають за роботу цих приладів, - здебільшого чесні, щирі, розумні й віддані своїй справі люди. Головна їхня турбота – безпечна робота реактора. Але навіть за найвищої кваліфікації фахівців може статися аварія. Люди помиляються. Машини ламаються. І тому протягом років на ядерних електростанціях траплялися неполадки – більші й менші.

Склад:
*енергоблок № 1, зупинений у 1996
*енергоблок № 2, зупинений в жовтні 1991
* енергоблок № 3, перебував в режимі експлуатації до 2000 року;
енергоблок № 4, на якому в 1986 році сталася аварія масштабу екологічної
* енергоблоки № 5 та № 6 з незавершеним будівництвом,
* сховище рідких та твердих радіоактивних відходів і відпрацьованого ядерного палива та інші споруди.
Чорнобильська АЕС (ЧАЕС)
Чорнобильська АЕС (ЧАЕС) — атомна електростанція, збудована в 1971 році. Розташована на території України (Київська область)
25 квітня 1986 року на Чорнобильській АЕС готувалися до зупинення  4-го блоку на плановий  ремонт. Цим вирішили скористатися, щоб провести випробування однієї з систем безпеки експлуатації реактора РБМК-1000. Але програма випробування мала серйозні недоліки. Внаслідок збігу цілого ряду обставин, починаючи з 1 години 24 хвилини 26 квітня, відбулася серія вибухів, які призвели до руйнування реактора та будівлі 4-го блока і викиду великої кількості радіоактивних речовин у довкілля. Потоки високоактивної лави з розплавленого палива й графіту проникли у приміщення нижньої частини реактора. В результаті склалася надзвичайна ситуація, яка вимагала термінових дій по нейтралізації небезпеки.
Аварія 26 квітня 1986 року
Першими в боротьбу з вогнем включилися воєнізовані пожежні частини міст Чорнобиля і Прип'яті, а також Києва й інших населених пунктів Київщини, особливо міста Білої Церкви.
Завдяки рішучим діям воєнізованої пожежної охорони Чорнобильської АЕС та інших підрозділів пожежу на покрівлях ЧАЕС о 6 годині 35 хвилин 26 квітня було повністю ліквідовано.

Практично всі, хто першими включилися в боротьбу з пожежею, дістали небезпечні для життя дози опромінення.
Всі вони посмертно відзначені високими нагородами.Високі моральні якості, бойова готовність, професіоналізм – усе це дозволило пожежникам успішно вийти з ситуацій, що виникли відразу ж після аварії. Разом з тим стало ясно, що пожежна техніка була погано захищена від проникнення радіоактивного пилу в кабіни машин, мала невеликий коефіцієнт захисту від іонізуючого випромінювання. Пожежники не мали надійних засобів захисту особового складу, пристрої індивідуального дозиметричного контролю не завжди забезпечували достовірні дози опромінювання.
Розчищенням підходів до зруйнованого реактора, прибиранням викинутих вибухом ядерного палива, уламків паливних шматків, графітової кладки та елементів конструкцій зайнялися підрозділи збройних сил колишнього СРСР, ряду міністерств і відомств. У перші ж дні після аварії розгорнулися інженерні, хімічні та інші роботи по мінімізації наслідків трагедії. Для виконання робіт у зоні Чорнобильської АЕС було мобілізовано велику кількість цивільних осіб, які перебували на військовому обліку.
1.Проведення недостатньо повно та правильно підготовленого електричного експерименту.

2.Низький рівень культури операторів, керівництва як станцій, так і міністерства електрифікації в цілому в галузі ядерної безпеки.

3. Недостатній рівень безпеки графіт-уранового реактора РБМК-1000.

4. Помилки персоналу.
Причини:
Масштаб Чорнобильської катастрофи, найтяжчої за всю історію людства техногенної катастрофи, добре відомий всім. В навколишнє середовище надійшло близько 3% радіонуклідів, які на момент катастрофи були накопичені в 4-му енергоблоці ЧАЕС.

Аварія призвела до забруднення більше 145 тисяч кв. км території України, Республіки Білорусь та Російської Федерації. Внаслідок Чорнобильської катастрофи постраждало біля 5 мільйонів людей
Наслідки:

Урядова комісія прийняла рішення про створення 30-км зони відчуження навколо Чорнобильської АЕС. З 27 квітня 1986 року Уряд України провів евакуацію мешканців міст Прип’ять та Чорнобиль, районних центрів та сіл 30-км зони (близько 100 тисяч людей).

Приховування інформації про Чорнобильську катастрофу призвело до виникнення і розповсюдження найнеймовірніших чуток щодо можливих наслідків катастрофи..

Керівництво СРСР відмовилось від міжнародного співробітництва при проведенні робіт з ліквідації наслідків ядерної катастрофи..

Внаслідок вибуху стався потужний викид радіоактивних речовин у довкілля
Медико-демографічні наслідки Чорнобильської катастрофи:
медико-демографічна ситуація на радіоактивно забруднених територіях продовжує формуватися в умовах триваючої в Україні демографічної кризи. З 1991 р. смертність населення стала перевищувати народжуваність. У радіоактивно забруднених областях ці негативні зміни відбулися на рік раніше й більш виразно.

З 1994 р. став зменшуватися обсяг витрат на ліквідацію наслідків катастрофи, що негативно вплинуло на здійснення заходів протирадіаційного, соціального і медичного захисту постраждалих.

Наразі поступово знижується смертність постраждалих дітей, що можна визнати одним із позитивних досягнень медичної науки й практики та здійснюваних у країні заходів протирадіаційного, соціального і медичного захисту потерпілих дітей.
Екологічні наслідки Чорнобильської катастрофи визначаються двома головними факторами - опроміненням природних об’єктів та їх радіоактивним забрудненням. Слід виділити два головних джерела опромінення: зовнішнє та внутрішнє.

Під час аварії зовнішнє опромінення сягало біологічно небезпечних рівнів практично тільки в межах 30-км зони, де спостерігався складний спектр біологічних ефектів різного рівня.
Еколого-біологічні наслідки
Чорнобильська катастрофа стала причиною серйозних збитків для економіки та соціальної сфери як у колишньому СРСР, так і за його межами. Аварія порушила нормальну життєдіяльність та виробництво у багатьох регіонах УРСР, БРСР та РРФСР, призвела до зниження виробництва електроенергії для потреб економіки, істотні збитки були завдані сільськогосподарським і промисловим об’єктам, постраждали лісові масиви та водне господарство.
У 1986 році виникла проблема будівництва додаткового житла для евакуйованих.
Економічні збитки
26 квітня 1986 року – одна з найтрагічніших дат в історії людства: на четвертому блоці Чорнобильської атомної електростанції за 110 кілометрів від столиці України Києва, майже в центрі Європи, сталася аварія, яку обґрунтовано кваліфікують як найбільшу в світі техногенну й екологічну катастрофу.

Висновки
Навколо цієї події виникло чимало міфів, перекручень, домислів. Дехто зробив чорнобильську тему картою у політичній грі, а в деяких колах, керуючись суб'єктивними інтересами і розрахунками, намагаються применшити значення катастрофи чи навіть піддати її забуттю.

Втім, Чорнобиль не минув. Він промовисто нагадує про себе щодня численними проблемами в різних сферах суспільства, у долі мільйонів людей, житті кожного з нас.

Ядерний розпад має свою, добре відому науці пролонгованість в часі й просторі, а готових програм щодо подолання наслідків подібних катастроф не існує.

майбутнє підкоряється людині тоді, коли вона здатна глибоко і всебічно осмислювати минуле і вміти отримувати уроки з допущених помилок і прорахунків, шукати нових засобів вирішення завдань. З цього погляду Чорнобильська катастрофа, котра застала нас зненацька, виявивши нашу низьку готовність до екстремальних ситуацій, поки що мало чого нас навчила. На багатьох напрямках роботи щодо подолання її наслідків маємо проблеми, породжені як зміною соціально-економічної ситуації, так і вічними нашими вадами – безгосподарністю, користолюбством, нездатністю до конструктивної самокритики.
Чорнобильська катастрофа трапилась в період, коли намітився злам тоталітарної системи колишнього радянського суспільства, оголивши принципові моменти дисгармонії в його соціальній, технічній і моральній культурі. Водночас при локалізації і подоланні наслідків катастрофи виявили героїзм, мужність і талант представники різних народів колишнього СРСР. Ціною здоров'я, життя вони врятували людство від ще більшого лиха.

Своїм відлунням Чорнобильська катастрофа спонукає до пильності. Вона знову і знову примушує замислитися на тим, що науково-технічний прогрес не тільки дає сучасній людині засоби, щоб досягти намічених цілей на шляху цивілізованого поступу, а й вимагає (й дозволяє) знаходити запобіжники, котрі дають гарантії безпеки, а це прямо пов'язано і з формуванням та розвитком світоглядних моральних засад, які об'єднують людей.

Чорнобиль кличе людство до консолідації заради власного порятунку.
Взято з:
http://www.fizika.net.ua/index.php?newsid=698

Дякую за увагу  ☺


Презентація на тему «Народні символи України» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Українська центральна рада» (варіант 2)

text:
Українська центральна рада(УЦР)
Украї́нська Центра́льна Ра́да (УЦР), також Центральна Рада — спочатку український представницький орган політичних, громадських, культурних та професійних організацій; згодом, після Всеукраїнського Національного Конгресу — революційний парламент України, який керував українським національним рухом. Заснована 3-4 березня 1917 року.
Утворення УЦРРосійська революція 1917 року була поштовхом до піднесення українського національно-визвольного руху. За ініціативою ТУП і УСДРП у Києві 3 березня на засіданні депутатів було створено громадський комітет. В новоутвореному комітеті не було єдиної думки щодо майбутнього статусу України. 4 березня 1917 у Києві на Володимирській 42, в приміщенні українського клубу «Родина» ініціативи ТУП за участю різних партій було оголошено про утворення УЦР. Головою УЦР було обрано М.Грушевського. З часом Рада мала скликати український парламент і сформувати звітний перед ним уряд. Працювала РАДА у будівлі Педагогічного музею.
Для ведення поточної праці УЦР обрала виконавчий комітет КЦР (офіційна назва Комітет Центральної Ради), який згодом перейменовано на Малу Раду. Вона складалася з членів президії й секретарів УЦР та з двох представників від політичних фракцій. За час її існування відбулося 9 пленарних сесій.
Універсали
За час існування, Центральна Рада видала 4 Універсали:
Перший Універсал(10 червня 1917 року)-проголошував автономію України. Універсал був виданий на ІІ Всеукраїнському Військовому з’їзді, а 15 червня був створений Генеральний Секретаріат. Автором Універсалу був Винниченко.
Другий Універсал(3 липня 1917 року)-Україна відмовлялась від самочинного введення автономії. Дозволялась українізація війська, але під російським наглядом. Цей Універсал був проголошений на сесії УЦР.
Третій Універсал(7 листопада 1917 року)-УЦР проголосила утворення Української Народної Республіки з визначеною територією у федеративних зв'язках з Росією.
Четвертий Універсал(22 січня 1918 року)-проголошував повну незалежність УНР. Була видана низка законів( про 8-годинний робочий день, про земельну реформу, про державний герб УНР та інші.
Перший Універсал
Перший Універсал
Другий Універсал
Перший Генеральний Секретаріат Центральної Ради
Третій Універсал
Проголошення Третього Універсалу.
Четвертий Універсал
Четвертий Універсал
Герб УНР
Переворот
29 квітня 1918 року за підтримкою німецьких військ відбувся переворот, який проголосив генерала П.Скоропадського гетьманом Української Держави. Своєю грамотою гетьман Скоропадський розпустив УЦР і Малу Раду, а видані ними закони скасував.
Склад
При кінці липня 1917 УЦР нараховувала формально 822 депутатів. З цих 822 чоловік обрано Малу Раду в числі 58 чоловік, в якій національні меншини здобули 18 місць. Члени УЦР належали до таких груп: Всеукраїнська Рада сільських депутатів — 212, Всеукраїнська Рада військових депутатів — 158 (лист), Всеукраїнська Рада робітничих депутатів — 100, представники неукраїнських рад робітничих і солдатських депутатів — 50, Української соціалістичної партії — 20, Російської соціалістичної партії — 40, Єврейської соціалістичної партії — 35, Польської соціалістичної партії — 15, представники від міст і губерній — 84, представники професійних, просвітніх, економічних і громадських організацій та інших національних меншин (молдаван, німців, татар, білорусів) — 108.


Презентація на тему «Зимові свята на Україні»


title: Презентація на тему «Софіївський собор» (варіант 1)

text:
Презентація на тему:
Софіївський собор
Виконав Учень 10 класу
Драчук Микола
Собор святої Софії — Премудрості Божої, Софія Київська або Софійський Собор — християнський собор в центрі Києва, пам'ятка української архітектури і монументального живопису 11 — 18 століть, одна з небагатьох уцілілих споруд часів Київської Русі. Одна з найголовніших християнських святинь Східної Європи, історичний центр Київської митрополії. Знаходиться на території Софійського монастиря i є складовою Національногo заповідника «Софія Київська». Окрім цього собору до Національного заповідника належать такі пам'ятки історії, як Золоті ворота, Андріївська церква, Кирилівська церква і Судацька фортеця.
У «Повісті минулих літ» заснування Софійського собору значиться під 1037 роком. Натомість в Новгородському літописі ця подія позначена 1017 роком. В будь-якому разі, засновником собору історичні джерела визначають київського князя Ярослава Володимировича (Мудрого). В останні роки набула певної популярності гіпотеза щодо заснування Софії Київської князем Володимиром, але, на думку значної частини вчених, ця гіпотеза є безпідставною.
Київський Софійський собор був однією з найбільших будівель свого часу. Загальна ширина храму — 54,6 м, довжина — 41,7 м, висота до зеніту центральної бані — 28,6 м. Собор має п'ять нав, завершених на сході апсидами, увінчаний 13-ма верхами, що утворюють пірамідальний силует, і оточений з трьох боків двома рядами відкритих галерей, з яких внутрішній має два яруси. Довгий час вважалося, що галереї прибудовані до собору пізніше, але дослідженнями останнього часу доведено, що вони пов'язані з ним єдиним задумом і виникли водночас. Тільки хрестильня, вбудована у західну галерею, належить до середини XII ст.
Увінчувала собор ступінчаста композиція з тринадцяти бань, покритих свинцевими листами. Стіни викладалися з великих природних каменів — граніту й рожевого кварциту, що чергувалися з рядами плитоподібної цегли — плінфи. Мурування виконували на рожевому вапняно-цем'янковому розчині. Первісно собор не був зовні потинькований і побілений.
Загальна характеристика
Хронологічна таблиця
Схема території Київського Собору
Схема заповідника Софійський собор.
Софійський собор
Дзвіниця
Будинок митрополита
Трапезна церква
Братський корпус
Бурса
Консисторія (хлібня)
Південна в'їзна вежа
Брама Заборовського
Келії
Монастирський готель
Пам'ятна стела бібліотеці Ярослава Мудрого

Збереглися і крізь віки до нас дійшли 260 кв. метрів мозаїк та 3 тисячі кв. метрів фресок. Навряд чи десь в Європі можна знайти стільки фресок та мозаїк 11 сторіччя, що зберіглися в одній церкві. Біля кожної мозаїчної композиції є написи грецькою мовою, що пояснюють сюжет. Імена мозаїстів невідомі. Однак художні особливості окремих зображень і способи укладання смальти дають можливість визначити склад бригади майстрів у кількості восьми чоловік (не рахуючи підмайстрів).
Особливу цінність становлять мозаїки ХІ ст., які прикрашають головні частини храму — центральну баню і головний вівтар. Тут зображені основні персонажі християнського віровчення. Вони розташовані в строгому порядку згідно з «небесною ієрархією».
Богоматір Оранта
Мозаїка в центральному куполі — Христос
Мозаїка в центральному куполі — Архангел
Мозаїка
Фрески
Частина фресок, що збереглися в Софійському соборі, датується ХІ століттям — вони були виконані під час будівництва собору. В XIX столітті, під час реконструкції собору, на стіни були нанесені нові малюнки, виконані олійними фарбами, які, як правило, повторювали контури старих зображень. В ХХ столітті, під час чергової реставрації вченими було виявлено, що велика частина фресок ХІ століття збереглася під шаром тиньку та олійних фарб, і, де це було можливо, старі фрески були відкриті.
Родина Київського Князя Ярослава Мудрого. Фреска ХІ століття
Свята Євдокія. Фреска XI ст.
Графіті
На стінах Софійського Собору досі залишилися написи та малюнки, залишені священиками та відвідувачами собору.
Ці написи та малюнки мають загальноприйняту назву — графіті. Кількість графіті та малюнків (збереглися понад 300) свідчать про високий рівень писемності в Київській Русі. Найпомітнішим дослідником та відкривачем більшості графіті був історик Сергій Висоцький[1].
Найперше — це цінні знахідки давньоруської письменності, оскільки найдавніші з них виконані не кирилицею, а глаголицею.
Повідомлення про смерть Великого Київського князя Ярослава Мудрого.
Автограф Володимира Мономаха
В ХІ ст. під час будівництва Собору вівтар був відокремлений від загального приміщення лише невисокою передвівтарною огорожею, виготовленою з мармуру.
Перший іконостас був виготовлений та встановлений під час перебудови Собору Митрополитом Петром Могилою у 1637–1638 роках.
Під час великої перебудови XVIII зміни в бік бароко торкнулися і інтер'єру Собору. Виконаний у цьому стилі дерев'яний позолочений іконостас був виготовлений в 1747 році українськими майстрами і є чудовим взірцем різьблення по дереву та станкового живопису. Іконостас мав 3 яруси, з яких дотепер зберігся тільки нижній, оскільки в 1935–1937 роках більшовики зруйнували та спалили вісім барокових іконостасів, бічних вівтарів та верхні яруси головного вівтаря.
Іконостас
Іконостас Софійського Собору 1747 року
Посилання
Національний заповідник «Софія Київська» — офіційний сайт
Тривимірна модель Софійського собору (3,2Мб)
Софія Київська — Софійський собор
oko.kiev.ua — Софійський монастир. Софійський собор (ХІ — XIX ст.)
М. І. Жарких. Фальшивий ювілей, або помилковість думки про заснування Київської Софії князем Володимиром
Георгій Бурсов. На фресках Софії Київської насправді — князь Володимир з родиною?
Сергій Висоцький. Пам'ять минулого (фільм ДТРК «Культура», 2009 про відкриття у стінах Софії Київської)
Джерела
Нікітенко Н. Софії Київській 1000 років. К., 2011.
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BE%D1%84%D1%96%D0%B9%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%81%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%80_(%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2)#.D0.9C.D0.BE.D0.B7.D0.B0.D1.97.D0.BA.D0.B0
С
о
ф
і
ї
в
с
ь
к
и
й
с
о
б
о
р

Кінець


title: Презентація на тему «La radio»

text:
La radio

                                               Préparé par Diana Targonill
La radio constitue le média préféré des Ukrainiens.

Quant a moi, je préféré "Radio Trek".

"Radio Trek" a été fondé en 1997.

"Trek" c'est la radio regionale qui presente aux auditeurs de notre contrée actualité ukrainienne et internationale et la musique differente.

Elle propose aussi les débats et les interview, perle des événements locaux et donne des informations pratiques.
Les programmes les plus populaires sont: "L'heure de la musique ukrainienne", "Nouvelles sportives", "Affiche", "Non stop musique", "O-la-la", " Taksophone musical".

Les animateurs les plus celebres de "Radio Trek" sont:
Oleg Netchidiouk

Alla Likhatchova

Olia Bagnill

Kostia Tarontinoff

Dj Borneo

Cette raiseau fonctionne 24 heures sur 24.

"Radio Trek" priviligie les auditeurs de 20 a 45 ans.

Pour avoir la possibilité d'écouter "Radio Trek" a toutes les coins de l'Ukraine et meme a l'étranger on peut s'adresser a site officiel de raiseau.

Voila son adresse:
  http://www.radiotrek.rv.ua

Merci pour votre attention;)


title: Презентація на тему «Володимир Великий» (варіант 2)

text:
Володимир Великий958-1015рр.

Володимир I Святославич  — руський державний і політичний діяч з варязької династії Рюриковичів, князь новгородський ( 969-978, 979-988),Великий князь Київський (980-1015). Наймолодший та незаконнонароджений син Святослава I Хороброго, та його коханки — ключниці його матері княгині Ольги Малуші. Канонізований Католицькою і Православною церквами як Святий рівноапостольний князь Володимир. Відомий також як Володимир Великий, Володимир Святий, Володимир.

Про подальшу долю Малуші літописи не повідомляють, а малолітній Володимир повернувся до Києва, де перебував під наглядом княгині Ольги. Вихованням його керував вірогідно дядько по матері Добриня, оскільки у звичаях Русі було довіряти виховання спадкоємців членам старшої дружини.
 Точний рік народження Володимира невідомий. Його батько Святослав народився 934-го року, а старший син Володимира Вишеслав — близько 978 року, звідки можна вивести роком народження Володимира 958 з точністю до одного року. Як повідомляють пізні джерела XVI століття (Никонівський і Устюзький літописи), Володимир Святославич народився в селі Будутині, куди розгнівана Ольга відіслала Малушу.

Завоювання київського престолу
Після загибелі 972 року князя Святослава I князівство було поділено між синами на три частини. Києвом керував його законний син Ярополк. У кінці 977-го року розгорілася міжусобна війна між Ярополком і легітимними синами Святослава

Володимир, рятуючись, втік до свого дядька в Швецію, де набрав варязьке наймане військо і повернувшись 979 року спершу до Новгорода, почав війну проти київського князя.Володимир захопив місто Полоцьк, перебивши сім'ю варязького правителя міста Рогволода. Його дочку Рогніду, засватану за Ярополка, він насильно взяв за дружину.
Таким способом було приєднано Полоцьке князівство. Потім з великим варязьким військом Володимир обложив Київ, де замкнувся Ярополк. Згідно з літописом слуга Ярополка по імені Блуд, підкуплений Володимиром, змусив Ярополка утекти в маленьке містечко Родня, залякавши заколотом киян. У Родні Володимир заманив Ярополка на переговори, де двоє варягів «підняли його мечами попід пазухи».
З хронологічних міркувань найвірогіднішою  датою сходження Володимира на престол є 980 рік, оскільки саме тоді було проведено його перші реформи.
Дохристиянське правління
Новий князь київський вжив заходи щодо реформації язичницького культу. Спорудив у Києві капище з ідолами шести головних богів слов'янського язичництва (Перуна,Хорса, Даждьбога, Стрибога, Семаргла та Мокоші). Також є відомості, що князь запровадив, подібно до скандинавів, практику людських жертвоприношень богам.

Повість временних літ так передає образ життя Володимира до хрещення:
Походи
981 року Володимир Святославович здійснює похід на червенські міста, захоплює їх. Тоді ж проведено успішний похід на в’ятичів,  накладено на них «данину од плуга, як і отець його брав».
984 пішов Володимир на радимичів і підкорив їх владі київській
983 року «пішов Володимир на ятвягів і взяв землю їх».
982 року Володимир вдруге пішов походом на в'ятичів, які повстали проти князя.
985 року Володимир Святославич виступив проти Волзької Булгарії. Війна тривала з перемінним успіхом і незабаром обидві сторони погодились на мир, який був скріплений черговим шлюбом. Умови його влаштовували більше булгар, бо булгари клялися, що «тогда не буди межди нами мира, егда камень начнет по воде плавати, а хмель погрязнути».

Осінь 987 - весна 988  – Херсонеська війна.
Головним її результатом було укладення союзу з Візантією, шляхом шлюбу із принцесою Анною (963-1011), дочкою імператора Романа ІІ(938-963).
988 – не менш важливим наслідком цієї війни було прийняття Київською Руссю християнства.
Хрещення Русі
Православні джерела стверджують, що після хрещення князь звільнив від подружніх обов'язків усіх колишніх язичницьких дружин. Рогніді він запропонував обрати чоловіка, але вона відмовилась і прийняла чернечий постри
Реформи Володимира Великого

Адміністративна реформа
Як і батько, Володимир посадив по великих містах і землях володінь своїх синів, а він їх мав 12. Відтак вони вели ту ж політику, що й батько. Ця реформа зразу ж дала свій позитивний ефект адже було усунено від влади місцевих князів. Влада тепер, навіть на місцях, була зосереджена виключно у руках династії Володимира. Зосередження влади в руках однієї князівської родини дало можливість усунути племінний сепаратизм. Відтак Русь стала державою із сильною князівською владою, в якій всі рішення приймалися із єдиного центру.

Укріплення кордонів Русі
Замість далеких походів Володимир зосередився на захисті власних володінь. Щоб протистояти загрозі з боку печенігів, він збудував розгалужену мережу укріплень, а також нові міста на південь від Києва. Оборонні війни, на які почав звертати увагу Володимир, лише сприяли зміцненню кордонів Русі.

Дуже багато зусиль було витрачено на укріплення південного кордону. Печеніги дійшли тепер до того, що безперервно нападали на прикордонні оселі, захоплюючи навіть час від часу Київ. Володимир особисто на чолі своєї дружини обороняв кордон, зустрічаючи печенігів то під Києвом, то під Переясом. лав
Князь також був змушений організувати оборону в інший спосіб: побудувати оборонні укріплення. Він почав розбудовувати прикордонні фортеці. Було побудовано низку городів над річкою Стугною на південь від Києва і над Десною, Трубежем, Сулою на Лівобережжі. Залишки цих укріплень збереглися і по сьогоднішній день. Відтак, оборонна політика Володимира сприяла визнанню Київської держави. Говорячи сучасною мовою, оборонна реформа сприяла підвищенню статусу Київської держави в очах світової спільноти.
Реформа зовнішньої політики

Володимир Великий залишив далекі воєнні походи, які залюбки проводили його попередники. Він пішов за голосом громади, яка вимагала від князя, щоб він беріг народні сили. То ж Володимир вів тільки оборонні війни. Знову порушуючи традицію попередників, він звернув свій погляд на Захід і також додав до своїх володінь землі сучасної західної України. У цьому є й негатив, адже цим було покладено початок довготривалому суперництву з поляками за цей регіон.
Важливими були також і зв’язки з західними племенами. Дуліби, хорвати, тиверці як союзники брали участь у поході на Візантію ще за Олега. Потім вони увійшли до складу Київської держави. Для Русі ці землі мали значення передусім як постачальники солі. Через західні землі проходили також торгові шляхи – на Волинь, до Польщі, Німеччини та Угорщини. Це було причиною того, що 981 року Володимир пішов походом на Захід і зайняв Перемишль, Червень та ін.
Усе це свідчило насамперед про його дипломатичний хист. Володимир також встановив загалом дружні стосунки з поляками, угорцями і чехами. Імовірно, були встановлені зв’язки з Німеччиною, що також мала провідне становище в Європі. В основі цієї західної орієнтації лежало його прагнення підпорядкувати собі головні торгові шляхи на Константинополь – важливий політичний, культурний, торговий центр тогочасної епохи.
Внаслідок виваженої політики володіння князя стали найбільшими в Європі. Вони загалом охоплювали близько 800 кв. км.

Військова реформа

Після відходу варягів з місцевого елементу постала княжа дружина. Володимир особливо дбав про її розвиток та добробут. Літопис передає характерний епізод. Одного разу дружина почала нарікати для князя: "Лихо нашим головам – мусимо їсти дерев’яними ложками, не срібними". Тоді князь наказав викувати для дружини срібні ложки і при тому сказав: "Сріблом і золотом не здобуду дружини, але дружиною здобуду срібло і злото!". Цей епізод показує, що Володимир особливо дбав про боєздатність і благополуччя війська. Тож значення цієї реформи саме собою очевидне – адже без боєздатної армії годі було думати про свій авторитет, а значить, про перетворення Русі на могутню державу.
Фінансова реформа
Володимир розпорядився карбувати золоті та срібні гроші – золоті монети "златники" і срібні монети – "срібники". На аверсі цих монет поміщено зображення Володимира, а також напис: "Володимир на столі, а се його злато (сребро). Ця реформа дозволила значно зміцнити становище Київської Русі.
Вшанування пам’яті Володимира Великого

Пам’ятник у Ланівцях, Тернопільська обл.
Памя’тник у Києві
Пам’ятник у Лондоні

Пам’ятник у Переяславі-Хмельницькому

Пам’ятник у Білгороді


title: Презентація на тему «Location and climate of the United States»

text:
Location and climate of the United States
Location
Located in the Western Hemisphere, mostly in the continent of North America. United States consists of 48 contiguous states with each other in the "mainland" and 2 states that do not have a common border with the rest: Alaska - located in the northwest of the continent of North America (not to be confused with the Alaska Peninsula, which is much smaller), and Hawaii in the Pacific Ocean. In addition, in the United States includes the District of Columbia and incorporated territory of Palmyra Atoll.
In the south of the US borders with Mexico, to the north - with Canada. The US also has a maritime border with Russia. On the territory of the US west by the Pacific Ocean in the east - the Atlantic, in the south-eastern United States is the Gulf of Mexico, Alaska Peninsula in the north bordering the Arctic Ocean.

Climate
Due to the large size of the country, its extent and the wide variety of geographical features in the US can be found areas with virtually any climatic characteristics. Type of climate within a single zone can vary significantly depending on the terrain, proximity to the ocean and other factors. The favorable climate has had a considerable influence on the settlement of the continent by Europeans and largely contributed to the US occupation of leading positions in the world.
Thanks for watching
V.MAZUR