title: Презентація на тему «Україна в вітчизняних війнах 1812 і 1941-1945 р»

text:
Слідів війни не заметуть століття( Україна в вітчизняних війнах 1812 і 1941-1945 р.)
Роботу виконала: Вигонюк Марина, учениця 11-Б класу
Загальноосвітньої школи
1-3 ступенів №1
м. Калинівки

Мета проекту: проаналізувати і порівняти причини, зміст і наслідки Вітчизняної війни 1812 року і Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років; розглянути місце України в цих війнах.
«Війна є продовження політики іншими засобами».   Фон Клаузевіц
ВІЙНА  -  збройна боротьба між  державами, народами або ворогуючими партіями, яка відбувається у вигляді відновлення, збереження  або отримання суперечливих прав і інтересів.
Вітчизняна війна – справедлива війна за свободу і незалежність Вітчизни проти іноземних загарбників, метою якої є не загарбання додаткових територій, а само існування   країни.
Франція
Німеччина
Причини
Наполеон
Правобережжя відходила до Великого герцогства Варшавського.
Галичина і Волинь мали відійти до Австрії (за воєнну допомогу у війні з Росією).
На території Лівобережжя і Південної України планувалося створити дві держави, які б підпорядковувалися Франції.
Поділ України на наполеоніди.

Гітлер
Після розгрому СРСР і повалення більшовицького режиму створити нову Російську державу, до складу якої увійшла б і Україна.
Сприяти створенню автономної Української держави, виходячи з тактичних міркувань та інтересів Німеччини.
Перетворити Україну на німецьку колонію – джерело сировини, трудових ресурсів, родючих земель.
Плани Наполеона  і Гітлера  щодо українських земель
Наполеон
Гітлер
«Якщо  я візьму Київ – я візьму Росію за ноги;
Якщо я візьму Петербург – я візьму Росію за голову;
 Якщо я візьму Москву – я поражу її в саме серце».
Наполеон
Операція буде мати сенс тільки в тому випадку, якщо ми одним стрімким ударом розгромимо всю державу цілком. Тільки захоплення певної частини території недостатньо
А.Гітлер

«Не слід розпочинати битву  чи війну, якщо немає впевненості, що за перемоги виграєш більше, ніж втратиш за поразки. Ті, хто домагається малих вигод ціною великої небезпеки, схожі на рибалку, який вудить рибу на золотий гачок: відірветься гачок — і ніяка здобич не відшкодує втрати».
                                                                                Октавіан Август
 Людські втрати (Росія від 200 до 300 тис. загиблими, Франція – від 10 (Наполеон) до 61 тис. (Козегартен) .
 Матеріальні втрати
 Загальні втрати Росії близько 1 млрд. крб. За даними міністерства фінансів,  витрати  Росії на війну дорівнювали 157,5 млн., а збитки населення 200 млн. крб.
Постраждали міста і села. В Москві було знищено 6496 будинки, 122 храм и 8521 торгівельних приміщень, тобто 37 % храмів і більш 70 % всіх будинків.
Скоротився обсяг промисловості і  торгівлі.
Розвіяні наполеонівські плани світового панування, покладено початок загибелі імперії Наполеона;
Піднесення міжнародного авторитету Російської імперії.
Зростання патріотизму та національної самосвідомості народів Російської імперії,

Наслідки війни 1812 року

Наслідки війни 1941-1945
  Величезні людські втрати ( СРСР - 27 млн. чоловік убитими (в Україні – 8 млн. осіб, або 16,7% довоєнного населення України), Німеччина - 7,836 млн  чол. (за іншими даними 11-13 млн.)
Народи світу врятовано від фашистського поневолення

4. Кардинальні зміни у міжнародних відносинах :
- СРСР вийшов з війни у новій якості наддержави
значні територіальні зміни  24% території на користь Польщі (втрата сілезького промислового району) та СРСР.( Східна Прусія, Прибалтика, Закарпаття);
 - завершення об’єднання українських земель;
піднесення національно-визвольного руху, розпад колоніальної системи (виникло понад 100 нових держав);
Розкол Німеччини на дві держави – ФРН (демократичний устрій) і НДР (тоталітарний режим).
5. Підтвердження життєвої необхідності міждержавного співробітництва заради миру.
3. Матеріальні втрати:
- руйнування міст та інфраструктури (Україна, Білорусія). В Україні зруйновано 714 міст і селищ міського типу, та понад 28 тис. сіл, 16,5 тис. промислових підприємств (81%), 18 тис. лікувальних установ, майже 33 тис. колгоспів, радгоспів, МТС. Без даху над головою залишилося 10 млн. осіб. сплачування Німеччиною репарації переможцям у вигляді конфіскації станків, обладнання, цінних речей, товарних поставок і використання праці німців
Висновки
Термін «вітчизняна війна» характерний лише для пострадянського простору.
Спільне: Війна  була розчата союзницею Росії супротив неї. Їй передував оборонний союз  і військове співробітництво. І Франція і Німеччина готувалися до війни. Обидві держави прагнули світового панування і проводили агресивну  зовнішню політику. В обох війнах була завойована майже вся Європа, крім Англії. І Наполеон, і Гітлер в своїх планах відводили особливе місце Україні, розглядаючи її як плацдарм і сировинну базу. Для залучення українців на свій бік намагалися грати на відчуттях патріотизму. Обидві війни почалися в червні. Планувалися наступи а Санкт-Петербург (Ленінград), Москву, Київ. На першому етапі  наші війська мусили відступати. Війна викликала масове патріотичне піднесення створювалися ополчення, партизанські загони. Обидві війни призвели до закордонних походів, заняття столиці противника, звільнення Європи, а також повного розгрому ворожих армій.

1.	Тривалість війни ( війна 1812 року тривала 6 місяців, а Велика Вітчизняна війна 3  роки 11 місяців).
2.	В 1941 році до причин війни додалося ідеологічне протистояння двох систем – капіталістичної і соціалістичної.
3.	В 1812 р. чисельність російських військ на кордоні напередодні війни була менше ніж французьких, а в 1941 р. кількість радянських військ перевищувала супротивника в 1,2 р.
4.	Наполеон головний удар спрямовував на Москву, Гітлер планував захопити всю державу.
5.	Україна під час війни 1812 р. майже не була окупована (за винятком західної Волині), а під час Великої Вітчизняної війни територія України була окупована повністю.
6.	Під час Великої Вітчизняної війни партизанський рух в Україні не був єдиним він поділявся на радянський, національний і польський. Радянський ставив за мету крім визволення України також відновлення радянської влади, а боротьбу як з фашистами так і з радянськими збройними силами.
7.	Масштаби людських і матеріальних втрат в 1941-1945 рр. значно більші. Якщо в  1812 р. Україна майже не постраждала, то в 1941-1945 рр. вона понесла найбільші втрати.
8.	Друга війна сприяла руйнуванню колоніальної системи.
9.	Було підтверджено життєву необхідність міжнародного співробітництва заради миру.

Вєдеєєв Д.В. Історична пам’ять про Другу світову війну як чинник формування політичної нації в Україні // Вісник Черкаського університету. – 2011. – С.9-14
Лисенко О.Є. Тематика Другої світової війни на сторінках «Українського історичного журналу. Історична ретроспектива на суспільно – політичному тлі//Український історичний журнал.- 2008.- № 1.- С. 119-142.
Палій О. Наполеон і російське «авось» //День – 2012 – 11 вересня http://www.day.kiev.ua/uk/article/podrobici/napoleon-i-rosiyske-avos
Петрович В.Г. Отечественные войны в истории нашей страны http://vvov.shpl.ru/pish4.html
Петровський В., Радченко Л., Семененко В. Історія України: неупереджений погляд. – Харків: ВД «Школа», 2007. – С.234-235; 403-474.
Семененко В.І. Історія України: прихована правда. – Харків: ВД «Школа», 2009. – С.86-88; 299-232
Симоненко І.М. Друга світова війна в історичній пам’яті українського народу.// Стратегічні пріоритети. - 2008. - № 4. - С. 44-54
Стеценко В. Українці у партизанському русі у Вітчизняній війні 1812 року//Наукові записки з української історії - №22. – С.52-55
Шевченко В.Ф. Геополітичні чинники у Другій світовій війні українського народу// Історичні науки – 2011. – С.15-21
Шитюк Н.Н.,  Горбуров Е.Г., Горбуров К.Е. Великая отечественная война (1941-1945гг.). Современный взгляд и анализ проблемы.

Література


title: Презентація на тему «Чорнобиль» (варіант 3)

text:
Презинтація для семінару “Розвиток ядерної енергетики  в Україні. Екологічні проблеми ядерної енергетики”
учениці 9-Б класу
Ботнаренко Анастасії
Чорнобиль  ̶  біль України
Життя до аварії
Чорно́биль - місто в Україні, розташоване на Київському Поліссі в Іванківському районі Київської області, при впадінні ріки Прип'яті до Київського водосховища і при впаданні в Прип'ять р. Уж.
Промислова та житлова зони Чорнобиля
У 70-80х роках 20 століття на березі Прип'яті поблизу міста була збудована
Чорнобильська АЕС - перша атомна електростанція в Україні.
Будівництво було почато у 1971 році, а перший енергоблок потужністю 1,0 млн квт вступив у дію 1977, згодом добудовано ще три енергоблоки – з 1983 року працювали 4 енергоблоки потужністю 4 млн квт.
Схема розташування перших 4-х блоків
Приміщення, в якому знаходився реактор
* Ядерний реактор - це пристрій, в якому здійснюється
керована ланцюгова ядерна реакція, що супроводжується виділенням енергії.
В той час велось будівництво 5 і 6 блоків
Центральний зал енергоблоку-3. Справа реактор-3
Пульт керування. Обслуговуючий персонал станції
26 квітня 1986 року. Аварія. Початок. Вибух
Перші дні після аварії
Після аварії утворилась радіоактивна хмара, яка дуже швидко накрила території колишнього Радянського Союзу та прилеглі території.Приблизно 60 % радіоактивних речовин осіло на території Білорусі.

Реактор був повністю зруйнований і в довкілля було викинуто велику кількість радіоактивних речовин.
Ця катастрофа вважається найбільшою за всю історію
ядерної енергетики, економічним збитком.
Реактор був неправильно спроектований і небезпечний;
обслуговуючий персонал не був проінформоіваний про небезпеки реактора;
Персонал припустився ряду помилок і неумисно порушив існуючі інструкції, частково через відсутність інформації про небезпеки реактора;
Відключення захисту або не вплинуло на розвиток аварії, або не суперечило нормативним документам.

Причини аварії
В середині травня 1986 року, Державною комісією було прийнято рішення щодо довготривалої консервації 4 блоку ЧАЕС з метою запобігання виходу радіонуклідів у навколишнє середовище та зменшення впливу проникаючої радіації. Було вирішено звести Саркофаг - об'єкт «Укриття»
Закачка бетону
Група ліквідаторів в захисних костюмах
Було прийнято рішення евакуювати населення.
Близько 200 000 чоловік було евакуйовано
Знаки «Чистого коридору»
"Чистий коридор" - безпечний прохід від локальної зони
саркофага до санпропускника. Радіоактивність у межах 1 мр/год
Подальша доля АЕСПісля аварії на четвертому енергоблоці робота електростанції була припинена через небезпечну радіаційну обстановку. Проте  вже в жовтні 1986 року, після масштабних робіт по дезактивації території і споруди «саркофага», перший та другий енергоблоки були знов введені в дію, у грудні 1987 року відновлена робота третього.
1996 рік. Пройшло 10 років
Великий щит керування
Знов працює великий щит керування -3
Ведуться роботи по стабілізації старого саркофагу
Великий пульт керування -1 на знімку зображений історичний момент - остаточна зупинка блоку № 1 30.11.96 р.
Ґрінпіс і міжнародна організація «Лікарі проти ядерної війни» стверджують, що в результаті аварії лише серед ліквідаторів померли десятки тисяч чоловік, в Європі зафіксовано 10 000 випадків вроджених патологій в новонароджених, 10 000 випадків раку щитовидної залози і очікується ще 50 тисяч. За даними організації Союз «Чорнобиль», з 600 000 ліквідаторів 10 % померло і 165 000 стало інвалідами
Вплив аварії на здоров’я людей
Проммайданчик ЧАЕС. 1996 - 2000 р.р.

2006 рік. Пройшло 20 років
Активно ведуться роботи з ремонту монстра ХХI століття - об'єкта "Укриття". (Вересень 2006 рік)
У вересні 2006 року виповнилося 20 років з дня завершення будівництва купола над залишками      4 реактора
Комплекс стабілізаційних заходів дозволить продовжити "життя" саркофага на кілька років - до моменту зведення нового конфайменту.
30 вересня 2006р. Так виглядає 3-я черга ЧАЕС - недобудовані 5 і 6 енергоблоки
Покинутий будинок в 30-кілометровій зоні
Гамма-фон біля грибів

Пам'ятник жертвам Чорнобиля. Київ

Знаки з перекресленими назвами міст і сіл, населення яких було відселено, музей Чорнобиля, Київ


title: Презентація на тему «ІІІ та ІV Універсали»

text:
Роботу виконала
Учениця 10 класу
Школи І-ІІІ ступенів №236
Міста Києва
Оніс Марія
ІІІ та ІV Універсали
7 листопада (20 — за новим стилем) 1917 — проголосив Українську Народну Республіку (УНР), формально не пориваючи федеративних зв'язків з Росією, і демократичні принципи: свободу слова, друку, віровизнання, зборів, союзів, страйків, недоторканість  особи й помешкання. Оголосив національну автономію для меншин (росіян, поляків, євреїв), скасував смертну кару, а також право приватної власності на землю й визнав її власністю всього народу без викупу, установив 8-годинний робочий день, оголосив реформу місцевого самоврядування, визначив 9 січня 1918 днем виборів до Українських Установчих Зборів, які мали бути скликані 22 січня 1918.
		   ІІІ Універсал
			Умови
Україна проголошується Українською Народною Республікою, не відділяючись від Росії;
До установчих зборів в Україні вся влада належить УЦР та Генеральному Секретаріату;
Скасовується право приватної власності на землю;
УЦР починає мирні переговори з Німеччиною та її союзниками;
Впроваджуються демократичні свободи: свобода мови, свобода друку та ін.;
Запроваджується 8 годинний робочий день;
Встановлюється державний контроль над виробництвом;
На грудень призначаються вибори до всеукраїнських установчих зборів;
Судова реформа;
Амністія політичних в'язнів.
Після жовтневої революції в Петрограді, на Україну більшовики встановили радянську владу в деяких прифронтових містах, почалася громадянська війна між прихильниками радянської влади і прихильниками Тимчасового уряду. Спочатку Центральна Рада займала нейтральну позицію, але незабаром приступила до активних дій і змогла встановити свою владу на більшій частині України. У листопаді верховенство влади Центральної Ради визнали Київський, Катеринославський, Одеський, Полтавський комітети РСДРП (б), ряд Рад робітничих і солдатських депутатів міст Україні, все селянські Поради.
Маніфестація вояків-українців. Петроград. Червень 1917 р.
Однак Україна все ще не претендувала на абсолютний суверенітет, так як передбачалося, що жовтневі події в Петрограді - це змова, який незабаром буде ліквідована. На території Україні залишалися в силі всі закони, постанови та розпорядження Тимчасового Уряду, якщо вони не були скасовані Центральною Радою або Генеральним секретаріатом. Залишалися всі колективні урядові установи і всі чиновники, призначені Тимчасовим Урядом до майбутніх змін в законодавстві Української Народної Республіки.
9 січня (22 січня за новим стилем) 1918 — проголосив УНР «самостійною, ні від кого не залежною, вільною суверенною державою українського народу», а виконавчий орган, Генеральний Секретаріат — Радою Народних Міністрів. власності і соціалізацію землі.
		   IV Універсал
			Умови
УНР проголошується незалежною, вільною  суверенною державою українського народу;
З усіма сусідніми країнами УНР  прагне  жити у мирі та злагоді;
Влада в Україні належить народу України, від імені якого, допоки не зберуться українські Установчі збори, буде правити ЦР;
Піддано жорстокій критиці політику більшовиків, яка веде до громадянської війни;
УЦР зобов'язується вести боротьбу  проти  прибічників більшовиків в Україні;
УЦР зобов'язувалась  негайно почати  мирні  переговори з Німеччиною;
УЦР планує провести  земельну   реформу в інтересах селян;
Держава має встановити  контроль над торгівлею та банками.
У зв'язку з почалися військовими діями між Радянською Росією та Українською Народною республікою перед Центральною радою стали наступні завдання: мобілізувати і організувати народ Україні для відбиття агресії, відмежуватися від режиму більшовиків  і створити умови для початку самостійних переговорів з Німеччиною. З метою вирішення цих завдань 22 (9) січня 1918 був проголошений IV Універсал, за яким УНР стало "самостійною, ні від кого незалежною, вільною суверенною державою українського народу", а виконавчий орган, Генеральний секретаріат, - Радою народних міністрів. Універсал містив ряд важливих положень: на уряд покладалося завдання "повністю самостійно" провести мирні переговори з Німеччиною та її союзниками.
Універсал був прийнятий на засіданні Малої Ради, проголосований у Центральній Раді поіменним голосуванням і опубліковано українською, російською, єврейською та польською мовами.
22 січня 1918 року у приміщенні Київського Будинку вчителя було підписано Четвертий універсал, яким Українську Народну Республіку проголошено суверенною і незалежною державою. А 1919 року в цей самий день на Софіївській Площі в Києві було проголошено Акт Соборності українських земель.Століттями розірваний український народ визволився з неволі – Лівобережна Україна вийшла з Російської, а Правобережна – з Австоро-Угорської імперій – і возз’єднався на своїй землі в єдиній Українській державі.
			Акт злуки
Дякую за увагу, кінець.


title: Презентація на тему «Релігійне дисидентство в Україні»

text:
Презентація На тему : Релігійне дисидентство в Україні .

                            План
1. Дисидентський рух.
2. Релігійне дисиденство.
3. Мета.
4.Причина виникнення.
5. Стан греко-католицької церкви.
6. Стан православної церкви.
7. Найбільш динамічні віровизнання
1. Дисидентський рух
Дисидентський рух — рух, учасники якого в СРСР
виступали за демократизацію суспільства, дотримання
прав і свобод людини, в Україні — за вільний розвиток
української мови та культури, реалізаціюправ українського
народу на власну державність.
2. Релігійне дисиденство
Релігійне дисиденство - окремий різновид
дисидентства на Україні,який базувався на
релігії.
                          3. Мета
    Головне своє завдання релігійна опозиція вбачала у боротьбі за реабілітацію та легалізацію Української греко-католицької церкви, протестантських церков та течій, за свободу совісті та вільне здійснення релігійних обрядів, повернення відібраних державою храмів та відбудову зруйнованих, звільнення засуджених за віру з місць ув'язнення, реабілітацію страчених служителів культу. Вона виступала проти втручання держави у діяльність віруючих і церкви, проти закриття храмів, переслідування підпільних богослужінь.
     4.Причина виникнення
   Заборона Української автокефальної церкви в довоєнні роки та Української греко-католицької церкви — в повоєнні, шалена антирелігійна кампанія кінця 50-х — початку 60-х рр. викликали до життя нетрадиційний різновид дисидентства  — релігійне.

    Теоретично радянська конституція гарантує свободу віросповідання. Але режим удавався до цілого ряду заходів для боротьби з релігійними віруваннями та практикою. Це було й обмеження релігійних публікацій, й заборона навчати дітей релігії, проведення серед них атеїстичної агітації, засилання агентів у середовище священнослужителів і церковної ієрархії, закривання культових споруд, застосування до тих, хто стоїть за віру, громадських та економічних санкцій, обмеження їхньої можливості здобути освіту.

    Для прикладу, на початок 1968 р. з 280 засуджених учасників національно-визвольної та опозиційної боротьби в Україні за релігію постраждали 84 особи, а на 1 серпня 1980 р. з 90 в'язнів українського руху опору 78 карались за "віру" (33 баптисти, 14 уніатів, 12 п'ятдесятників, 11 адвентистів, 6 єговістів і 2 православних). Проте духовна безплідність радянської ідеології з одного боку, та обурення жорстокою політикою режиму — з іншого зумовили відновлення потягу до релігії, особливо на селі.
    5. Стан греко-католицької церкви.
    Активно боролися за відновлення своїх прав греко-католики. Формально ліквідована, греко-католицька церква діяла в західних областях України в підпільних ("катакомбних") умовах. Значна частина населення цих областей продовжувала таємно відправляти релігійні обряди. Існувало кількасот (до 350) парафій на чолі з священиками. Ними керували єпископи, які також діяли в підпіллі. З-за кордону церквою керував кардинал Йосип Сліпий, який у 1963 р. прибув у Ватикан після багаторічного сибірського заслання. Існували навіть підпільні монастирі й таємні друкарні.

Одним із активних борців за легалізацію греко-католицької
церкви в Україні був Йосип Тереля. У  1982 р. цей колишній
в'язень таборів та "спецпсихушок" став одним із  організа-
торів  Комітету захисту Української греко-католицької
церкви. Однак до її легалізації були ще довгі роки.
6. Стан православної церкви.
Православна церква в Україні, що офіційно
називалася Російською православною
церквою, перебувала у вигіднішому
становищі, оскільки її визнавав радянський
уряд. Але ціною цього
було співробітництво
з режимом, що доходи-
ло до плазування
перед ним.

    Як наслідок, у православній церкві, й особливо серед її ієрархії, поширилися корупція, лицемірство й тенденція задовольняти державні інтереси за рахунок релігійних потреб. Це призвело до того, що кілька членів нижчого духовенства, зокрема жорстоко переслідуваний В. Романюк, виступили з осудом як своїх зверх-ників, так і держави.

   7. Найбільш динамічні віровизнання
    Чи не найбільш войовничими і динамічними віровизнаннями в Україні в 60-х—70-х рр. були баптистська та інші протестантські секти — п'ятдесятийки, адвентисти, свідки Єгови. Вони відправляли свої релігійні потреби в автономних конгрегаціях, навчали дітей, як цього вимагає їхня віра, нерідко відмовлялися реєструватися в органах влади, що ускладнювало контроль над ними. їхні фундаменталістські погляди, організація, що спирається на простих вірних, палка відданість вірі приваблювали до них численних новонавернених, особливо на Східній Україні.

В ці роки вони складали непропорційно
велику частку «в'язнів совісті»  в СРСР.
До свого виїзду
в Сполучені Штати
першим провідником
 баптистів був пастор
Георгій Вінс.


title: Презентація на тему «Обрядовий пратеатр, стародавні народні ігри, свята, ретуали»

text:
Обрядовий пратеатр, стародавні народні ігри, свята, ретуали
Підготували учениці 10 класу
Кисленко Є.
Зараз складно знайти людину, яка не знала б, що таке театр, не відвідувала б вистави. З чого ж починалося театральне мистецтво? Де шукати його витоки? Мабуть, у обрядах та фольклорі. В обрядовому фольклорі слов'ян здавна органічно поєднувалися музика, слово, жести, рухи, що поклало початок театрального мистецтва. Пратеатр — це своєрідний цикл картин, дія яких розгортається немовби за раніше створеним сценарієм.
Підґрунтям для театрального мистецтва стали слово, танець, жест, музика, дія, які люди використовували під час обрядів, свят, ритуалів. Кожній порі року була притаманна власна емоційна насиченість. Усе життя людини було підпорядковане календарним та трудовим святам, родинним звичаям та обрядам, що були наповнені магічними заходами, ритуальними діями, складною драматургічною композицією, злободенними діалогами, піснями, голосіннями, молитвами, танцювальними номерами.
Усі народні свята були підпорядковані порам року — зимі, весні, літу й осені. Весна завжди асоціювалась із пробудженням природи, тому весняні пісні супроводжувалися іграми й хороводами, що розігрувалися просто неба як дії вистави (імітувалися трудові процеси засівання зерна, поливання рослин). У дитячих піснях-іграх імітувалися голоси й рухи тварин. Інші обрядові свята також супроводжувалися імітацією відповідних дій. Простором для магічних обрядових дійств були природні «декорації» — ліси, гори, озера, ставки, печери. На галявинах водили хороводи, танцювали в колі, у печері — у півколі.
Якщо уважно розглянути обряди, то в багатьох із них можна побачити навіть прообрази театрального реквізиту. Так, на новорічні свята, під час «водіння кози» використовували костюм — вивернутий догори хутром кожух, що імітував саме козу. Виконуючи колядки й щедрівки, використовували маски, зображували старого діда — наклеювали бороду, вуса, розфарбовували обличчя; на Масницю — спалювали солом'яне опудало; улітку топили уквітчане стрічками деревце; символом урожаю був обжинковий сніп — Дідух.
Але не тільки реквізит (прообрази костюмів) дають нам можливість говорити про прадавній театр. Адже навіть у родинних обрядах містилися елементи акторської гри — діалоги, пантоміма, міміка, розподіл ролей (наприклад, у весільному обряді суворо дотримувалися послідовності дій — сватання, заручини, весілля, а учасники цього процесу діяли, як під час театралізованого дійства,— за сюжетом).
Театральність була невід'ємною складовою народних ігор. Так, народна гра-вистава «Коза» бере свій початок в язичницькій обрядовості (ритуально-магічний звичай «водити козу» був здавна поширений на українських землях).
Це є документальним доказом аутентичної оригінальності явища української народної драми і того, що українська сценічна традиція не лише не переривалася, але й органічно розвивалася паралельно з видовищними мистецтвами інших європейських країн.

За часів Київської Русі театральне мистецтво втілювалося не тільки в народному, але й у княжому (дружинному) театрі. Основою княжого театру були виконавці сценок — актори — скоморохи та шпільмани (елемент, запозичений у Німеччині чи Візантії), які водночас були і співаками, і танцюристами, і дресирувальниками, і акробатами, і музиками. їх появу у Києві датують приблизно серединою XI ст. Вони брали участь у всіх народних святах, обрядових діях.
Багато скоморохів постійно жили при дворах князів, потішали глядачів веселими виставами, де кожен із них виконував конкретну роль, розкривав певний характер, що разом із масками не змінювалися впродовж років. Згадки про це зустрічаються в різних церковних писаннях. На попередніх уроках ми вже згадували про фрески Софійського Собору в Києві, на одній з яких зображено трьох скоморохів, які танцюють: один — соло, двоє — в парі. На іншій фресці зображено трьох музик, двох акробатів-еквілібристів.
Проте ані скоморохи, ані шпільмани, ані свистільники, попри свою широку популярність (в Україні збереглися такі назви сіл), були чужими сценічному духу Русі й театру не створили.
Церква переслідувала скоморохів за те, що їхні вистави не відповідали релігійно-церковним настановам життя. Останні згадки про скоморохів припадають на XVI ст.


title: Презентація на тему «Наука в Україні у другій половині 40-х років – на початку 50-х років»

text:
Наука в Україні у другій половині 40-х років – на початку 50-х років
Виконала:
учениця 11-А класу
Олійник Тетяни

Сергій Олексійович Лебедєв

Євген  Патон

	Міст Патона — один із мостів через Дніпро у Києві.
Початок будівництва — 1940 рік, введений в експлуатацію 5 листопада 1953 року.
Перший у світі суцільнозварний міст завдовжки 1543 метри.

Зот Ілліч Некрасов
Микола Михайлович Доброхотов
 Основні праці присвячені питанням:
газифікації твердого палива,
теорії і практики конструювання печей, технології виплавки і розливання сталі, теорії і конструювання газогенераторів
Іван Микитович Францевич
 Наукові праці Францевича присвячені створенню матеріалів, що відзначаються високою вогнетривкістю , міцністю та зносостійкістю,  призначених для праці в особливо складних умовах.

Микола Дмитрович Стражеско

Філатов Володимир Петрович
 Володимир Філатов почав наукові дослідження, маючи великий досвід роботи у практичній офтальмології. В 1917 р. він опублікував свій новий метод пластики круглим стеблом, що здобув широке визнання хірургів і відомий як філатовське кругле стебло. Цей метод і досі використовується у відновній хірургії при обширних дефектах тіла.
Лисенківщина
Лисенківщина – політична кампанія (сер.30-х – поч.60-х рр. ХХст). Вона включала у себе заперечення науки генетики та тимчасову заборону генетичних досліджень в СРСР. Кампанія отримала назву від Т.Д.Лисенка, який став її символом. У переносному значенні лисенківщина – це будь яке адміністративне переслідування вчених за їх політично "некоректні" наукові погляди.
В 1928 доти невідомий агроном Трохим Денисович Лисенко заявив про відкриття нової сільськогосподарської технології - яровизації (використання попереднього охолодження насіння злакових культур перед посівом навесні). В дійсності яровизация була відома принаймні з 1854, і активно вивчалася протягом 25 років. Підвищити врожаї таким чином виявлялося неможливо .
Розпочалася активна газетна кампанія, в якій селянський син Трохим Лисенко представлявся як геній з народу, самородок, який скоїв революційне відкриття. Лисенко став знаменитим і впливовим.
Мало хто з представників науки міг оскаржити некоректне твердження Лисенка про марність чи шкідливість  яровизації, тим більше, що Лисенко підтримували такі авторитетні вчені як Мічурін і Вавилов .
Виступ Лисенка Трохима Денисовича
Т. Д. Лисенко виступає у Кремлі на нараді передовиків урожайності по зерну, трактористів і машиністів молотилок з керівниками партії та уряду (29 грудня1935 р.). Ззаду (зліва направо) — С.Косіор,А.Мікоян, А.Андрєєв та Й.Сталін.


title: Презентація на тему «Нова економічна політика»

text:
Нова економічна політика(НЕП)
Презентацію виконали
Учениці 10-А класу
СЗШ№2 м. Новомосковська
Очеретяна Каріна
Калюжна Альона
Нова́ економі́чна полі́тика (НЕП) — економічна політика, яка проводилася в Радянських республіках починаючи з 1921 року. Була прийнята весною 1921 року X з'їздомРКП(б), змінивши політику «воєнного комунізму», що проводилася в ході Громадянської війни. Нова економічна політика мала на меті відновлення народного господарства і подальший перехід до соціалізму.  Головний зміст НЕП — заміна продрозкладки продподатком в селі, використання ринку і різних форм власності, залучення іноземного капіталу у формі концесій, проведення грошової реформи (1922—1924), в результаті якої рубль став конвертованою валютою. НЕП дозволив швидко відновити господарство, зруйноване Першою світовою і Громадянською війнами.
Передумови для НЕПу
       До 1921 Росія буквально лежала в руїнах. Від колишньої Російської імперії відійшли території Польщі, Фінляндії, Латвії, Естонії, Литви, Західної Білорусії,Західній Україні, Карської області Вірменії та Бессарабії. За підрахунками фахівців чисельність населення на територіях залишилися ледь сягала 135 млн. Втрати на цих територіях в результаті воєн, епідемій, еміграції, скорочення народжуваності склали з 1914 р. не менше 25 млн осіб . Під час військових дій особливо постраждали Донбас, Бакинський нафтовий район, Урал і Сибір, було зруйновано багато шахти і рудники. Через брак палива і сировини зупинялися заводи. Робітники були змушені покидати міста і виїжджати у село. Загальний обсяг промислового виробництва скоротився в 5 разів [джерело не вказано 933 дні]. Устаткування давно не оновлювалося. Металургія виробляла стільки металу, скільки його виплавляли при Петра I. Обсяг сільськогосподарського виробництва скоротився на 40% у зв'язку зі знеціненням грошей і дефіцитом промислових товарів. Таким чином, головне завдання внутрішньої політики РКП (б) і Радянської держави полягала у відновленні зруйнованого господарства, створення матеріально-технічної та соціально-культурної основи для побудови соціалізму, обіцяного більшовиками народу. Селяни, обурені діями продзагонів, не тільки відмовлялися здавати хліб, але і піднялися на збройну боротьбу.  Повстання охопили Тамбовщину,Україна, Дон, Кубань, Поволжі і Сибір. Селяни вимагали зміни аграрної політики, ліквідації диктату РКП (б), скликання Установчих зборів на основі загального рівного виборчого права . На придушення цих виступів були кинуті частини Червоної армії. Невдоволення перекинулося і на армію. 1 березня 1921 моряки і червоноармійці Кронштадтського гарнізону під гаслом "За Поради без комуністів ! "зажадали звільнення з ув'язнення всіх представників соціалістичних партій, проведення перевиборів Рад і, як випливає з гасла, виключення з них усіх комуністів, надання свободи слова, зборів і спілок усім партіям, забезпечення свободи торгівлі, дозволу селянам вільно користуватися своєю землею і розпоряджатися продуктами свого господарства, тобто ліквідації продрозкладки. Переконавшись у неможливості домовитися з повсталими, власті зробили штурм Кронштадта. Чергуючи артилерійський обстріл і дії піхоти, до 18 березня Кронштадт вдалося взяти; частина повсталих загинула, решта пішли в Фінляндію або здалися. Вже в 1920 лунали заклики відмовитися від продрозверстки : так, у лютому 1920 відповідне пропозицію вніс до ЦК Троцький, але отримав лише 4 голоси з 15-ти; приблизно в той же час, незалежно від Троцького, те ж питання в ВРНГ піднімав Риков.

Законодавчі заходи
У липні 1921 р. було встановлено дозвільний порядок відкриття торгових закладів. Поступово скасовувалися державні монополії на різні види продукції і товарів. Для дрібних промислових підприємств було встановлено спрощений порядок реєстрації, були переглянуті допустимі розміри використання найманої праці (з десяти працівників в 1920 р. до двадцяти працівників на одне підприємство з липневим декрету 1921 р.). Здійснювалася денаціоналізація дрібних і кустарних підприємств.
У зв'язку з введенням НЕПу вводилися певні правові гарантії для приватної власності. Так, 22.05.1922 р. ВЦВК видав декрет "Про основні приватних майнових правах, визнаних РРФСР, охороняються її законами і захищаються судами РРФСР".  Потім постановою ВЦВК від 11.11.22 р. з 1.01.23 р. був введений в дію Цивільний кодекс РРФСР, який, зокрема передбачав, що кожен громадянин має право організовувати промислові й торговельні підприємства.
Ще в листопаді 1920 р. РНК прийняв декрет "Про концесії", проте лише з 1923 р. починається практика укладення концесійних договорів, за якими іноземним компаніям надавалося право використання державних підприємств (дивись статтю Іноземні концесії в СРСР).

НЕП у сільському господарстві
       Земельний кодекс РРФСР було прийнято 30 жовтня 1922 і введений в дію з грудня того ж року. Він "назавжди скасовував право приватної власності на землю", надра, води і ліси в межах РРФСР. Здача землі в оренду дозволялася на строк не більше одного сівозміни (при трипілля - три роки, при четирехполье - чотири роки і т. д.). При цьому передбачалося, що "ніхто не може отримати за договором оренди в своє користування землі більше тієї кількості, яку він в змозі додатково до свого наділу обробити силами свого господарства". Використання селянами найманої праці допускалося лише при "неодмінному збереженні застосовують його господарством свого трудового ладу, тобто за умови, якщо всі наявні працездатні члени господарства нарівні з найманим робітниками беруть участь у роботі господарства" та за умови неможливості господарства самому виконати цю роботу.
       Необхідно, однак, відзначити той факт, що заможні селяни оподатковувалися за підвищеними ставками. Таким чином, з одного боку, була надана можливість покращувати добробут, але з іншого, не було сенсу занадто розгортати господарство. Все це разом узяте призвело до "осереднячіванію" села. Добробут селян в цілому в порівнянні з довоєнним рівнем підвищився, число бідних і багатих зменшилося, частка середняків зросла.  Проте навіть така половинчаста реформа дала певні результати, і до 1926 продовольче постачання значно покращився. Загалом, НЕП благотворно позначився на стані села. По-перше, у селян з'явився стимул працювати. По-друге (в порівнянні з дореволюційним часом) у багатьох збільшився земельний наділ - основний засіб виробництва.  Країні потрібні гроші - на утримання армії, на відновлення промисловості, на підтримку світового революційного руху. У країні, де 80% населення складало селянство, основний тягар податкового тягаря лягла саме на нього. Але селянство було не настільки багатим, щоб забезпечити всі потреби держави, необхідні податкові надходження. Підвищені податки на особливо заможних селян так само не допомогло, тому з середини 1920-х стали активно використовуватися інші, неподаткові способи поповнення казни, такі, як примусові позики і занижені ціни на зерно і завищені ціни на промислові товари. Як наслідок, промислові товари, якщо розрахувати їх вартість у пудах пшениці, опинилися в кілька разів дорожче, ніж до війни, незважаючи на менш високу якість. Утворилося явище, яке з легкої руки Троцького стали називати " ножицями цін ". Селяни відреагували просто - перестали продавати зерно понад того, що їм було потрібно для сплати податків. Перша криза збуту промислових товарів виникла восени 1923. Селяни потребували плугах і інших промислових виробах, але відмовлялися купувати їх за завищеними цінами. Наступна криза виникла в 1924 - 25господарському році (тобто восени 1924 - навесні 1925). Криза отримав назву "заготівельного", оскільки заготовки склали лише дві третини очікуваного рівня. Нарешті, в 1927 - 28 господарському році - нова криза: не вдалося зібрати навіть найнеобхіднішого.

НЕП у промисловості
Радикальні перетворення відбулися і в промисловості. Главки були скасовані, а замість них створені трести - об'єднання однорідних чи взаємозалежних між собою підприємств, які отримали повну господарську та фінансову незалежність, аж до права випуску довгострокових облігаційних позик. Вже до кінця 1922 р. близько 90% промислових підприємств були об'єднані в 421 трест, причому 40% з них було централізованого, а 60% - місцевого підпорядкування. Трести самі вирішували, що робити і де реалізовувати продукцію. Підприємства, що входили в трест, знімалися з державного постачання і переходили до закупівель ресурсів на ринку. Законом передбачалося, що "державна скарбниця за борги трестів не відповідає". ВРНГ, що втратив право втручання в поточну діяльність підприємств і трестів, перетворився в координаційний центр. Його апарат був різко скорочений. Саме в той час з'явився господарський розрахунок, при якому підприємство (після обов'язкових фіксованих внесків у державний бюджет) має право само розпоряджатися доходами від продажу продукції, самі відповідають за результати своєї господарської діяльності, самостійно використовують прибутки і покривають збитки. В умовах НЕПу, писав Ленін, "державні підприємства переводяться на так званий господарський розрахунок, тобто, по суті, в значній мірі на комерційні і капіталістичні початки".
Не менше 20% прибутку трести повинні були направляти на формування резервного капіталу до досягнення ним величини, рівній половині статутного капіталу (незабаром цей норматив знизили до 10% прибутку до тих пір, поки він не досягав третини початкового капіталу). А резервний капітал використовувався для фінансування розширення виробництва і відшкодування збитків господарської діяльності. Від розмірів прибутку залежали премії, одержувані членами правління і робітниками тресту.
Стали виникати синдикати - добровільні об'єднання трестів на засадах кооперації, що займалися збутом, постачанням, кредитуванням,зовнішньоторговельними операціями. До кінця 1922 р. 80% трестованої промисловості було синдиковано, а до початку 1928 р. налічувалося 23 синдикату, які діяли майже у всіх галузях промисловості, зосередивши у своїх руках основну частину оптової торгівлі. Правління синдикатів обиралося на зборах представників трестів, причому кожен трест міг передати за своїм розсудом більшу або меншу частину свого постачання і збуту у відання синдикату.
Реалізація готової продукції, закупівля сировини, матеріалів, обладнання вироблялася на повноцінному ринку, по каналах оптової торгівлі. Виникла широка мережа товарних бірж, ярмарків, торгових підприємств.

У промисловості та інших галузях була відновлена грошова оплата праці, уведені тарифи, зарплати, що виключають зрівнялівку, і зняті обмеження для збільшення заробітків при зрості виробітку. Були ліквідовані трудові армії, скасовані обов'язкова трудова повинність і основні обмеження на зміну роботи. Організація праці будувалася на принципах матеріального стимулювання, що прийшли на зміну позаекономічному примусу "воєнного комунізму". Абсолютна чисельність безробітних, зареєстрованих біржами праці, в період НЕПу зросла (з 1,2 млн людей на початку 1924 р. до 1,7 млн людей на початку 1929 р.), але розширення ринку праці було ще більш значним (чисельність робітників і службовців у всіх галузях народного господарства збільшилася з 5,8 млн в 1924 р. до 12400000 в 1929 р.), так що фактично рівень безробіття знизився .
У промисловості і торгівлі виник приватний сектор: деякі державні підприємства були денаціоналізовані, інші - здані в оренду; було дозволено створення власних промислових підприємств приватним особам з числом зайнятих не більше 20 чоловік (пізніше цей "стелю" був піднятий). Серед орендованих "приватниками" фабрик були і такі, які налічували 200-300 чоловік, а в цілому на долю приватного сектора в період НЕПу приходилося близько п'ятої частини промислової продукції, 40-80% роздрібної торгівлі і невелика частина оптової торгівлі. було розпочато випуск нової грошової одиниці - червінців, що мали золотий вміст і курс у золоті (1 червонець = 10 дореволюційним золотим рублям = 7.74 г чистого золота). В 1924 р. швидко витіснялися червінцями радзнаків взагалі припинили друкувати і вилучили з обігу; в тому ж році був збалансований бюджет і заборонено використання грошової емісії для покриття витрат держави; були випущені нові казначейські білети - карбованці (10 карбованців = 1 червонцю). На валютному ринку як усередині країни, так і за кордоном червінці вільно обмінювалися на золото й основні іноземні валюти за довоєнним курсом царського карбованця (1 американський долар = 1.94 рубля).

НЕП у промисловості

Згортання НЕПу
З жовтня 1928 року почалося здійснення першого п'ятирічного плану розвитку народного господарства. При цьому як план на першу п'ятирічку був прийнятий не проект, розроблений Держпланом СРСР, а завищений варіант, складений ВСНХ не стільки з врахуванням об'єктивних можливостей, скільки під тиском партійних гасел. У червні 1929 року почалася масова колективізація (що суперечила навіть плану ВСНХ) — вона проводилася з широким вживанням примусових заходів. Восени вона доповнилася примусовими хлібозаготівлями.
В результаті цих заходів об'єднання в колгоспи дійсно набуло масового характеру, що дало привід Сталіну в листопаді того ж 1929 років виступити із заявою про те, що середняк пішов в колгоспи. Стаття Сталіна так і називалася — «Великий перелом». Відразу після цієї статті черговий пленум ЦК схвалив нові, підвищені і прискорені, плани колективізації і індустріалізації.

Висновок
Нова́ економі́чна полі́тика (НЕП) — економічна політика, яка проводилася в Радянських республіках починаючи з 1921 року. Була прийнята весною 1921 року X з'їздомРКП(б), змінивши політику «воєнного комунізму», що проводилася в ході Громадянської війни.
Головна політична мета НЕПу - зняти соціальну напруженість, зміцнити соціальну базу радянської влади у вигляді союзу робітників і селян.
 Економічна мета - запобігти подальше поглиблення розрухи, вийти з кризи і відновити господарство.
 Соціальна мета - забезпечити сприятливі умови для побудови соціалістичного суспільства, не чекаючи світової революції.
Висновок
Безперечним успіхом НЕПу було відновлення зруйнованої економіки, причому, якщо врахувати, що після революції Росія втратила багато висококваліфікованих кадрів (економістів, управлінців, виробничників), то успіх нової влади стає ще більшим, стаючи справжньою «перемогою над розрухою». В той же час, відсутність тих самих висококваліфікованих кадрів стала причиною прорахунків і помилок.
Значні темпи зростання економіки, проте, були досягнуті лише за рахунок повернення в буд довоєнних потужностей, адже Росія лише до 1926—1927 року досягла економічних показників довоєнних років. Потенціал для подальшого зростання економіки виявився украй низьким. Приватний сектор не допускався на «командні висоти в економіці», іноземні інвестиції не віталися, та і самі інвестори особливо не квапилися до Росії через нестабільность, що зберігається, і загрози націоналізації капіталів. Держава ж була нездібна лише зі своїх засобів виробляти довгострокові капіталомісткі інвестиції.
Також суперечливою була ситуація і в селі, де явно гнобилися «куркулі» — найбільш дбайливі і ефективні господарі. У них був відсутній стимул працювати краще. Змусити село збільшувати обсяг виробництва можна було лише переклавши її на колективний спосіб господарювання, що підкоряється централізованому плануванню.


title: Презентація на тему «Хрущовська відлига» (варіант 1)

text:
Україна В ПЕРІОД ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ(СЕРЕДИНА 50-Х—СЕРЕДИНА 60-Х РОКІВ)			Хрущовська відлига
5 березня 1953 р. помер Й.Сталін.
У результаті формується тимчасове «колективне керівництво» – розподіл найвищих посад між найближчими соратниками Й.Сталіна (Г.Маленков – голова Ради Міністрів СРСР, М.Хрущов – перший секретар ЦК КПРС, Л.Берія – голова Міністерства внутрішніх справ і держбезпеки). Такий компроміс був нетривким, колишні соратники не довіряли один одному, боялися та шукали слушної нагоди позбутися конкурентів.
Лаврентій Берія
Микита Хрущов
Боротьба за владу, у результаті якої перемогу отримав М.Хрущов
26 червня 1953 р. був заарештований і страчений Л.Берія за звинуваченням у шпигунстві й підготовці державного перевороту.

Червень 1953 р. – звільнення з посади першого секретаря ЦК КП(б)У Л.Мельникова, обрання О.Кириченка (вперше українець за походженням обійняв таку високу посаду); арешт і страта міністра внутрішніх справ УРСР П.Мешика та його заступника.
З 1957 р. по 1963 р. посаду першого секретаря ЦК КП(б)У обіймав М.Підгорний.
1955 р. – звільнення Г.Маленкова з посади голови Ради Міністрів СРСР та обрання М.Булганіна.
М.Хрущов як перший секретар ЦК КПРС отримав усю повноту влади!

О.Кириченко
М.Підгорний
ПОЧАТОК ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
Десталінізація – процес ліквідації наслідків сталінізації, що почався після смерті Й.Сталіна.
- Створення комісій з перегляду справ засуджених у 1934-1953 pp.- Початок реабілітації безвинно засуджених.

Реабілітація – виправдання, поновлення доброго імені чи репутації несправедливо обвинуваченої, обмовленої або засудженої особи.
- Ліквідація позасудових органів, воєнних трибуналів військ МВС, скасування надзвичайних законів і постанов, спрямованих на боротьбу з «ворогами народу».- Чистка органів держбезпеки і значне скорочення їх кількості.- Припинення ідеологічних кампаній проти інтелігенції, націоналізму тощо.- Уповільнення процесу русифікації.- Зростання ролі українського чинника в різних сферах суспільного життя (висування місцевих і на керівні посади в регіонах, поява вихідців з України в найближчому оточенні М.Хрущова)
Розширення прав республік (в Україні з союзного до республіканського підпорядкування переведено декілька тисяч підприємств та організацій)..
Процеси лібералізації суспільства 1953-1964 р. отримали назву «відлига».
«Відлига» – це назва періоду перебування М.Хрущова при владі в СРСР (1954-1964), що характеризувався політикою десталінізації, політичною реабілітацією і непослідовністю реформ.

ВХОДЖЕННЯ КРИМУ ДО СКЛАДУ УРСР, УТВОРЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 лютого 1954 р. – указ Президії Верховної Ради СРСР на честь 300-річчя возз ‘єднання України з Росією «Про передачу Кримської області зі складу РРФСР до складу УРСР», «враховуючи спільність економіки, територіальну близькість і тісні господарські зв’язки між Кримською областю і Українською PCP».
7 січня 1954 р. була створена Черкаська область УРСР.

РОЗВИТОК ЕКОНОМІКИ УРСР У 1951-1955 pp.
Промисловість
- Промисловість України, як і раніше, посідала важливе місце в загальносоюзній економіці.- Особливого розвитку набули паливно-енергетична, металургійна, машинобудівна галузі.- Було побудовано Каховську ГЕС, зросли обсяги видобутку вугілля, нафти, газу.- Перекіс у бік важкої промисловості зберігся незмінним.

Сільське господарство
- Розвитку сільського господарства було приділило значну увагу- укрупнення колгоспів і перетворення частини їх на радгоспи.- У вересні 1953 р. на пленумі ЦК КПРС започатковано низку реформ у аграрному секторі:- збільшення капіталовкладень у сільське господарство;- забезпечення кадрами МТС;- списання заборгованості колгоспів;- збільшення заготівельно-закупівельних цін на сільськогосподарську продукцію;- заохочення особистого підсобного господарства (зменшення податків, їх тверда сума та заповідність розмірам господарства);- лютий-березень 1954 р. – початок освоєння цілинних земель (з України до Казахстану та Сибіру була направлена значна кількість людських і матеріальних ресурсів).
У результаті сільське господарство стало рентабельним, його валова продукція зросла на 35,3 % у порівнянні з попередньою п’ятирічкою.

Виїзд людей на освоєння  цілинних земель в Казахстані
Каховська ГЕС
14-25 лютого 1956 p. відбувся XX з’їзд КПРС, на якому М.Хрущов виступив із закритою доповіддю «Про культ особи Й.Сталіна та його наслідки»:
- критика сталінської політики як хибної та злочинної за організацію масових репресій, депортацію під час війни, використання незаконних методів слідства…;- критика особи, а не системи, яка її породила (причинами появи культу Сталіна називали його риси характеру, гостру боротьбу з капіталістичним оточенням тощо);- початком злочинної політики визначався 1934 р., тобто не ставилися під сумнів методи проведення колективізації, голодомор 1932-1933 рр. і т. ін.;- небажання правлячої верхівки розділити відповідальність за вчинені злочини; незмінність партійних засад.
30 червня 1956 р. – постанова ЦК КПРС «Про подолання культу особи та його наслідків»
ОПІР ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
Червень 1957 р. – виступ групи колишніх активних учасників сталінської політики (В.Молотов, Л.Каганович, К.Ворошилов, М.Булганін та ін.) проти підриву «керівної ролі партії», постановка питання про зміщення М.Хрущова. Але Хрущов уже мав міцну «групу підтримки» зі своїх ставлеників.
Березень 1958 р. – виключення противників десталінізації зі складу Президії ЦК, звільнення М. Булганіна з посади голови Ради Міністрів СРСР. Цю посаду обійняв М. Хрущов, одночасно залишаючись першим секретарем ЦК КПРС. Таким чином, М. Хрущов зосередив у своїх руках майже всю владу в державі.
Опір десталінізації був подоланий!

ПОГЛИБЛЕННЯ ПРОЦЕСУ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
1. Прискорення політичної реабілітації (на кінець 50-х років переглянуто 5,5 млн справ, за якими реабілітовано 3,5 млн чол., серед реабілітованих – Л. Курбас, М. Куліш, В. Чубар, С. Косіор та ін.);
Не підлягали реабілітації особи, звинувачені в «буржуазному націоналізмі».

Лесь Курбас
2. Курс XXII з’їзду КПРС (жовтень 1961 р.) на поглиблення десталінізації:
- звинувачення у масових репресіях не тільки Сталіна, але й людей із його найближчого оточення (зокрема В. Молотова, Л. Кагановича, Г. Маленкова та ін.);- рішення про винесення тіла Сталіна з мавзолею на Красній площі, зруйнування численних пам’ятників, перейменування всіх міст, колгоспів, вулиць, установ, названих на честь вождя, вилучення його творів із бібліотек;- лібералізація партійного життя: курс на переростання диктатури пролетаріату в загальнонародну державу; регулярне оновлення на чверть складу керівних органів КПРС, перебування на найвищих посадах не більше трьох строків.
Лібералізація – пом’якшення політичного режиму, вільнодумство.

3. Розширення повноважень республіканських рад (зокрема, Верховна Рада УРСР ухвалила низку законів про бюджетні права УРСР і місцевих рад, судоустрій, цивільний, кримінальний та процесуальний кодекси і т. ін.).
4. Уведення в практику всенародного обговорення проектів законів та інших важливих питань.
5. Розширення прав профспілок.
ЕКОНОМІЧНІ РЕФОРМИ М.ХРУЩОВА ТА ЇХ НАСЛІДКИ ДЛЯ УКРАЇНИ
Промисловість
- Спроба децентралізації управління промисловістю та будівництвом шляхом створення раднаргоспів та ліквідації низки галузевих міністерств (в УРСР було створено спочатку 11, а згодом ще 3 економічні райони на чолі з раднаргоспами). Позитивні риси: розширення господарчих прав на місцях, наближення управління до виробництва, скорочення управлінського апарату. Негативні: ускладнення зв’язків між підприємствами окремих раднаргоспів, так зване «місництво», незацікавленість у комплексному розвитку всієї галузі.

Раднаргоспи (Ради народного господарства) – територіальні органи управління, створені в 1957 р. замість галузевих міністерств, які помітно поліпшили керування економікою регіонів, але призвели до розриву зв’язків між окремими галузями.
Збережено старі важелі адміністративно-командної системи, реформа не була підкріплена введенням госпрозрахунку та наданням самостійності підприємствам, і це призвело до повернення старої централізованої схеми управління. У 1960 р. створено Українську раду народного господарства та зменшено кількість українських раднаргоспів до 7; у 1963 р. організовано Вищу раду народного господарства СРСР та низку державних комітетів з окремих галузей промисловості.
Впровадження здобутків науково-технічної революції (НТР) у виробництво (створення Державного комітету Ради Міністрів СРСР у справах нової техніки, Всесоюзного товариства винахідників і раціоналізаторів, в УРСР відкрито 5 тис. організацій цього товариства).
Позитивні риси: впровадження перших кібернетичних машин, запуск першого штучного супутника Землі в 1957 р., політ Ю. Гагаріна в космос у 1961 р., використання атомної енергії в мирних цілях, заміна паровозів тепловозами й електровозами, пароплавів – теплоходами, використання нових машин та технологій тощо. 6 листопада 1960 р. відкриття Київського метрополітену.
Негативні: повільні темпи НТР, перекіс у бік оборонної галузі, недостатні асигнування на науку, відсутність конкурентної боротьби виробників на ринку.

Київський метрополітен
Сільське господарство
- Велика увага до розвитку аграрного сектору.
- Новий наступ на особисті присадибні господарства, спричинений впровадженням у життя ідеї про стирання різниці між містом і селом та будівництвом так званих агроміст: у 1956 р. встановлено високий податок за утримання худоби в міській місцевості, обмежено власників худоби у пасовищах і заготівлі кормів; у 1959 р. заборонено утримувати худобу в містах і робітничих селищах, встановлено ліміт на утримання живності на селі; зменшення продажу продуктів тваринництва, підвищення цін на них.
- Продовження «цілинної епопеї» (перша надпрограма М.Хрущова), в якій взяло участь 80 тис. українських юнаків та дівчат.
- «Кукурудзяна кампанія» (друга надпрограма М.Хрущова) – спроба вирішити проблему з кормами, збільшивши обсяги виробництва; зменшення посівів пшениці та інших цінних культур в Україні. «Кукурудзяна епопея» набула надмірно великих розмірів. У 1963 р. «цариця полів» зайняла 40% посівних площ.

Реорганізація МТС (перетворення МТС на ремонтно-технічні станції з обслуговування колгоспної техніки шляхом примусового викупу колгоспами старої техніки МТС за завищеними цінами); перетворення слушної ідеї надання можливості колгоспам вільно розпоряджатися власною технікою на їх чергове обкрадання.
- Надпрограма у тваринництві (третя надпрограма М.Хрущова) – за 3-4 роки наздогнати США у виробництві м’яса, молока та масла на душу населення; завищені плани здачі продукції тваринництва, зменшення поголів’я худоби.

МТС
Соціальна сфера
- Збільшення мінімальної зарплатні та пенсій.
- Скорочення робочого тижня.
- Видача паспортів селянам, введення зарплатні колгоспникам.
- Скасування плати за навчання.
- Припинення практики примусових державних позик.
- Широкомасштабне житлове будівництво.
- Грошова реформа 1961 р., наслідком якої стало зростання цін на товари.

“Хрущовки”
Грошова реформа 1961
УСУНЕННЯ М. ХРУЩОВА ВІД ВЛАДИ
Початок 60-х рр. XX ст. – зростання невдоволення політикою М. Хрущова серед різних верств населення у зв’язку з ростом цін, замороженням зарплатні, дефіцитом товарів, наступом на особисте господарство селян, формуванням нового «культу особи» і т. ін.
- Хвиля робітничих виступів у Краматорську, Черкасах, Харкові, Києві. Найбільші – 1962 р. у Донецьку, Жданові (нині — Маріуполь) та Новочеркаську (тут 7-тисячну демонстрацію розстріляли війська), 1963 р. у Кривому Розі.
- Партійне керівництво, невдоволене «волюнтаризмом» М. Хрущова, скороченням партійного апарату та втратою привілеїв, поглибленням демократичних процесів, склало змову.

Волюнтаризм - соціально-політична діяльність, що характеризується суб’єктивними бажаннями, рішеннями окремих осіб чи груп осіб.
14 жовтня 1964 р. -пленум ЦК КПРС звільнив М. Хрущова з усіх посад «за станом здоров’я». Сама можливість такого кроку була великою заслугою самого М. Хрущова. Першим секретарем ЦК КПРС став Л. Брежнєв, головою Ради Міністрів СРСР – О. Косигін.

Л.Брежнєв
ЗАРОДЖЕННЯ ДИСИДЕНТСЬКОГО РУХУ
Дисидентство – це опозиційний рух проти панівного державного ладу, протистояння офіційній ідеології та політиці.
Середина 50-х років – зародження дисидентського руху в СРСР, зокрема в УРСР.

Причини виникнення дисидентського руху:
- поліпшення внутрішньополітичного клімату за часів «відлиги», що призвело до нової хвилі національно-визвольної боротьби;- антикомуністичні виступи в країнах Східної Європи (в Угорщині, Польщі, Чехословаччині);- активний правозахисний рух, спричинений прийняттям Декларації прав людини (1948 р.);- монопольна влада партійно-радянської бюрократичної верхівки;- постійні утиски та обмеження національного та культурно-духовного життя;- політика русифікації.

Форми боротьби дисидентів:
протести, звернення на адресу керівників країни, «відкриті листи» до ООН («Відкритий лист» до ООН українських політв’язнів мордовських концтаборів, у якому узагальнювалися головні вимоги українського дисидентства, висловлювався рішучий протест проти дискримінації українства); поширення нелегальної літератури («самвидав»); створення в Україні дисидентських організацій.

Найвідоміші дисидентські організації України

	Українська робітничо-селянська спілка(УРСС) Створена у Львові

Об'єднана партія визволення України

Український національний фронт (УНФ) Створена З.Красівським та М.Дяком

Український національний комітет (УНК)

Демократичний союз соціалістів

Партія боротьби за реалізацію ленінських ідей

Реалістичний робітничий гурток демократів — створений на Донбасі
У 1962-1965 рр. було проведено судові процеси над активними дисидентами. Репресії були проти П.Григоренка, І.СвітличногоЮ, П.Заливахи, В.Мороза…
У травні 1961 р. у Львові почався закритий судовий процес над УРСС. Суд засудив Л. Лукяненка до розстрілу. Вирок замінили 15 роками позбавлення волі.
Відповіддю на арешти дисидентів стала стаття  І.Дзюби «Інтернаціоналізм чи русифікація?» (1965 р.)

Левко Лук’яненко
Іван Дзюба
Шістдеся́тники — назва нової генерації (покоління) радянської та української національної інтелігенції, що ввійшла у культуру (мистецтво, літературу тощо) та політику в СРСР в другій половині 1950-х — у період тимчасового послаблення комуністично-більшовицького тоталітаризму та хрущовської «відлиги» (десталінізації та деякої лібералізації) і найповніше себе творчо виявила на початку та в середині 1960-х років (звідси й назва).
Василь Симоненко
Сергій Параджанов
Алла  Горська
Микола Вінграновський


title: Презентація на тему «Історія України» (варіант 1)

text:
Історія  України
Підготували:
Гордієнко Ілона
Гринь Лілія
Корман Наталія
План
Давня історія України
Київська Русь
Середньовічна історія України
Галицько-Волинська держава
Економічний розвиток  та суспільство України у XIV-XVI столітті
Запорізька Січ
Державність
 II Світова війна
Повоєнні часи
Суверенітет
Незалежність
Цікаві факти про Україну

Давня Історія України
Давня історія України – від появи першої людини (1 млн років тому) до VΙ ст. – виникнення перших слов’янських державних утворень (проте часто Давню історію України продовжують до ΧΙΙΙ ст. остаточної загибелі Київської Русі).

Розселення східнослов'янських племен у межах сучасної України

Засновники києва
Перший брат Кий, другий — Щек, а третій - Хорив, і сестра їхня - Либідь. Кий сидів на горі, де нині узвіз Боричів, а Щек сидів на горі, яка нині зветься Щекавицею, а Хорив — на третій горі, через що і прозвана вона Хоривицею.
І збудували вони городок в честь свого старшого брата й нарекли його Києвом. А навколо города був ліс і пуща велика, і ловили там звірів.

«Походження назви “Русь”»
У VІІІ ст. джерела почали вживати для позначення території племен полян, сіверян та деревлян назву «Русь». Щодо походження і значення цієї назви існує досить багато гіпотез: фінського походження, угорського, хозарського, литовського

«Руссю» фіни називали одне з племен норманів-шведів, які у VІІІ–ІХ ст. почали здійснювати походи на узбережжя Західної та Східної Європи. У той же час вони завоювали Новгород і заснували там державу

Князі Києвської Русі

"Періодизація формування та розвитку держави Київська Русь":

Середньовічна історії України
Середньовічна історії України – VΙ ст. (або ΧΙΙΙ ст.) до 1569 року – Люблінська унія – створення Речі Посполитої. Основні віхи періоду – Існування Київської Русі, удільний період, Русько-Литовська держава.

Архітектурні споруди середньовіччя

Утворення Галицько-Волинської Держави
Відбулося об’єднання Галицького і Волинського князівств у єдину Галицько-Волинську державу. Це об’єднання було подією великої історичної ваги, оскільки постало князівство, яке стало претендувати на центр об’єднання земель Південно-Західної Русі, тобто українських земель.

Галицько-Волинське князівство за Романа Мстиславича
Роман Мстиславич був сміливою, твердою і рішучою людиною. У 1173 р. Роман Мстиславич посів волинський престол і відстояв своє право на нього.
Захопивши Галич, Роман переніс туди свою резиденцію.

Економічний розвиток України у XIV-XVI столітті

Українське суспільство

Суспільство  України В хVi СТОЛІТТІ

Запорізька січ
укріплений осередок нереєстрового Війська Запорозького Низового другої половини XVI — кінця XVII століття  , що був розташований за порогами Дніпра. Сьогодні Запорозька Січ  вживається для позначення усієї території та устрою Війська Запорозького.

 Відомі козаки запорізької січі
Богдан Хмельницький    Іван Мазепа          Дем’я Многогріний

Відомі козаки запорізької січі
Іван Вишневецький    Петро Сагайдачний    Павло Полуботок

Державність
22 січня 1919р. Україна об’єдналася в одну державу,проте проіснувати довго не змогла,адже 1921р. Галичина та Волинь відвйщли до Польщі,а схід- до СРСР

Україна під час ІІ Світової війни(1939-1945)
Окупанти закатували близько 5 млн мирного населення та військовополонених.
Україна опинилася в епіцентрі війни вже у вересні 1939 р.
На початку жовтня 1944 р. було визволено територію України в кордонах 1939 р., а наприкінці жовтня -  Закарпаття
Існує дуже приблизна цифра –                                               3 млн осіб - загиблих українців,                                            що перебували в Червоній армії.                                      Втрати зі складу народного                                    ополчення, партизанів, підпільників                                        і мирного населення невідомі.

Плакати,якими агітував срср під час  ІІ Світовой війни

Фото учасників ІІ світової війни

Війна принесла україні дуже багато втрат,та сподіваємося,що це ніколи не повернеться

Повоєнні часи в україні
Рішенням Верховної Ради СРСР у 1954р. Крим було переведено до складу УСР. Цим етапом скінчилося формування сучасної території України. Таким чином сьогодні Україна має 24 області.

суверенітет
1990р. Україна оголосила про свій суверенітет. Л.М.Кравчука було призначено головою президії Верховної Ради.

незалежність
1 грудня 1991 р.,українці підтримали акт проалежність.
24 серпня 1992 р. Україна отримала незалежність

Цікаві факти про україну

Один з найбільш відвідуваних McDonald's у світі
9 ресторанів швидкого харчування McDonald's в Україні увійшли в топ-100 найбільш відвідуваних закладів американської мережі.

Найкоротша центральна вулиця
Хрещатик є найкоротшою центральною вулицею столиці в Європі. Починається від Європейської площі, проходить через Майдан Незалежності, і закінчується Бессарабською площею. Довжина Хрещатика становить 1225 метрів.

Найглибша станція метро в світі
Станція метро Арсенальна у Києві є найглибшою в світі - 105,5 метрів. Її побудували в числі перших п'яти станцій в столиці України, в безпосередній близькості від будівлі парламенту.

Екологічно чисті ракетоносії
На дніпропетровському заводі Південмаш виробляють екологічно найчистіші ракетоносії у світі - Зеніт 3SL. Завдяки яким Україна є співвласником проекту " Морський старт " (разом з США, Росією та Норвегією).

Українська "Сахара"
Олешківські піски часто називають українською "Сахарою". Площа - 160 тисяч гектарів, що робить їх найбільшою пустелею Європи.


title: Презентація на тему «Оverview»

text:
overview
In December 1911 - January 1912 South Pole was reached by competing teams of Roald Amundsen and Robert Scott, with a difference of 33 days. Scott Polar team killed in full on the way back, its fate during the XX century has been the subject of extensive debate very professional historians polar and polar expeditions ...
Amundsen and Scott way
The terrain on which routes were similar Amundsen and Scott. From wintering bases both teams were on the Ross Ice Shelf, followed by glacial valleys of the Transantarctic Mountains and then along the plains of the Polar Plateau. Both teams based on the experiences of E. Shackleton Expedition 1908-09, the (not reached the Pole 97 geographical miles or 180 miles) and believed that the major cause difficulty crossing the mountains and climb to the plateau.
Ross Ice Shelf was the most easy part of the route.
Weather Conditions
Weather conditions accompanying expeditions, consider difficult because of the difference in terms of campaigns. Scott wrote in his diary that at the end of the pole route he encountered unexpectedly low temperatures. However, during the winter on the "Discovery", in March 1903 were recorded temperature below -40 ° C. Amundsen tried whenever possible to reduce the time of being in the field, avoiding the adverse conditions encountered Scott.
Return back
On return to base Amundsen spent one and a half times less time than the way to the pole, so its average speed for the entire distance is 36 km / day. The reasons are obvious: no need for reconnaissance, traces of (partially) were intermediate compositions in each geographical degree of latitude. Team Scott Speed was approximately constant for both the journey.
When Scott's team climbed on the Beardmore Glacier, despite the blizzard 5 - 9 December 1911 and crack zone, its rate increased. This was due to the fact that after shooting horses simplified assembly and folding of the original camp. The surface of the glacier did not create serious obstacles.

In December 1911, Scott's team took an average of 27 km / day at the end of the month the speed dropped to 21 km / day, and in the first week of 1912 - up to 19 km / day. These features are not reflected in the diary Scott

On the way back from the pole pace movement commands Scott rose from 20 to 22 km / day. In January 1912 Amundsen introduced a new schedule: tight schedule transitions to 28 km with a six-hour stay. This pace was maintained until the return to base. Signs of exhaustion dangerous team Scott appeared after three months of transition, apparently, it is a time limit for safe operation in extreme conditions. Since death E. Evans, Scott average transition command does not exceed 5 km / day, and often was below

Amundsen triumph was marred by several deaths: January 9, 1913 committed suicide Hjalmar Johansen, February 11, arrived in New Zealand barque "Terra Nova" with the message that the November 12, 1912 were found the bodies of Scott and his two companions, who died in late March
Amundsen said in an interview:
I would donate all the money and fame, so if I could save by Scott from a horrible death


title: Презентація на тему «Голодомор 1921-1923 років» (варіант 2)

text:
Презентація на тему:
“ Голодомор 1921 – 1923 років “
ПЛАН:
  Причини першого Голодомору в Україні 1921-1923 р.р.;

  Події, які спіткали український народ;

  Наслідки Голодомору в Україні;

  Висновок.
Голодомор – геноцид
української нації
Причини голодомору:
Політика продрозкладки вбачала: вилучення зерна та продуктів харчування в селян продзагонами…
Не сприйняття радянської влади та політики в Україні…
Відсутність допомоги з боку держави…
Неврожай, посуха;
Скорочення посівних площ;
Недолуга аграрна політика уряду…
Незацікавленість селян в своїй праці.

Володимир Ілліч Ленін (1870 - 1924) - політичний діяч, революціонер, засновник Більшовицької партії,.

Саме Ленін заснував політику Голодомору:
· Плавномірно проводима політику московських загарб-ників щодо українського народу, що мала на меті: 1. без-карний економічний грабунок, 2. підрив генофонду ук-раїнської нації, 3. придушення національно - визвольного руху;
· Нещадний економічний взиск та грабунок українського народу московськими окупантами з метою забеспечення радянської влади ресурсами до існування;
· Планове вилучення московськими військами продукції у населення незважаючи навіть на посуху і велику шкоду нанесену сільському господарству за період затяжної вій-ни;
· Нищеня великих та малих землевласників - господарів і вперше запроваджене рабство в Україні у формі колгосп-ного ладу;

“Діяч-мучитель” українського народу.
   Голодне лихо спричинило значний спад сільського гос-подарства. В Миколаївській, Запорізькій,  повітах Одесь-кої, Катеринославської і До-нецької губерній засівна площа зменшилася до 25% нормального засіву.
   Порівняно з 1920 р., на За-поріжжі недосів ярини був у 3 рази, а озимини - у 2 рази більший. На Донеччині було засіяно всього 70% площі ми-нулого року. Загальне число худоби в голодних губерніях зменшилося майже на поло-вину. За браком коней більша частина селян не мала змоги обробити своє поле. За таких умов, наприклад, кукурудза не могла бути вповні засіяна. Селяни також внаслідок три-валого голоду підупали в си-лах і не могли обробляти по-ля як належить.
Наслідки Голокосту - Голодомору в Україні:
Висновок:
Голодомор приніс такі наслідки:

- Людські втрати: тільки в 1921 р. в Україні померли від голоду сотні тисяч селян;

- Придушення повстанського руху на півдні Україні. В умовах го-лоду повстанський рух позбавився підтримки селянства і пішов на спад; для більшовицького режиму голод став фактором, який заспокоював селян ефективніше, ніж каральні експедиції більшовицьких військ;

- За рахунок українського селянства більшовики вирішили проб-лему поставок продовольства в промислові центри і змогли втримати владу в умовах кризи.

Таким чином, в 1921-1923 р.р. в Україну вперше був ви-користаний терор голодом, як форма здійснення дер-жавної політики.

Кінець


title: Презентація на тему «Євромайдан» (варіант 1)

text:
"Україна – це Європа!"
#Євромайдан
Опівночі на Майдані їх було вже 1,5 тисячі.  Організатори акції протесту закликали брати із собою теплий одяг, їжу та парасольки
Протягом наступних днів на Майдані та в урядовому кварталі відбувалися сутички з силовиками
В ті дні проти "Беркуту" активісти вже застосовували газ
 В активістів ще не бело зброї. Однак "Беркуту" вже діставалося
                                 Це - восьмий день на Майдані Незалежності триває                                 	                    Всеукраїнський #Євромайдан.
                 Вночі ці люди в чорному нападуть на студентів, що           	   призведе до нової, більш активної стадії Євромайдану.
1 грудня, коли на Майдані відбувся марш Мільйонів, на Банкову прийшли активісти. Серед них були не тільки провокатори, але й ті молоді люди, які виступали за більш активну бротьбу з режимом.
Після 1 грудня розпочалися перші арешти
Коли сила силенна людей йшла Маршем Мільйонів
1 грудня,
міліція захищала Леніна.
Не народ
Знамените фото. Священик на Банковій
Коли в Київ вперше привезли "тітушок", їх розпізнавали за кросівками
Ніч у Михайлівському соборі. Після розгону студентів собор прихистив сотні людей
 Михайлівському соборі працював госпіталь
  Знамениті барикади на Євромайдані. Ручна робота
Перший загиблий
Коли наставала тиша …
Молитва…
Лід та полум'я - шини горять, понівечені авто замерзають
Лицар з Грушевського
Ці люди досі не покарані
Шина - символ революції 2013-2014
Димові завіси
Ми вас не боїмося!
                                   Початок “ЛЕНІНОПАДУ”
Шпиталь  Евромайдана
“Плине кача…”


title: Презентація на тему «Вирішальні битви Великої Вітчизняної війни»

text:
Вирішальні битви Великої Вітчизняної війни
Радянсько-німецька угода про ненапад строком на десять років, знана як Пакт Ріббентропа-Молотова, з плином подальших подій не змогла стати гарантом надійної безпеки для народів СРСР.
Початок бою для Червоної армії був несприятливим. Цілий ряд об'єктивних і суб'єктивних причин зумовили важкі поразки Червоної армії протягом першого періоду Великої Вітчизняної війни (червень 1941 - листопад 1942 pp.)
Таким чином, протягом літа-осені 1941р. німецькі війська та їхні союзники захопили всю Правобережну і більшу частину Лівобережної України та Крим. He окупованими в Україні залишилися лише східні райони Харківської області, частина Донбасу, а також невелика частина кримської землі із Севастополем. У грудні 1941 р. радянські війська провели успішну контрнаступальну операцію під Москвою.
Битва пiд Москвою
1941 -1942
Попередні події
Початковий план бліцкригу припускав взяття Москви протягом перших трьох або чотирьох місяців війни. Однак, незважаючи на успіхи німців у перші місяці війни, згодом опір радянських військ посилився, що перешкодило ворожому планові.

Оборона Москви (операція "Тайфун")

Наступ ворожих військ на Москву розпочався 30 вересня 1941 р. Танковими ударами ворог прорвав оборону радянських військ і підійшов до Вязьми.
5 жовтня Державний комітет оборони ухвалив рішення про захист Москви. 19 жовтня у Москві було запроваджено стан облоги. Командувачем оборони Москви було призначено Жукова.
	15 листопада 1941 р. розпочався новий наступ німців на Москву, Після кровопролитних боїв вони наблизилися на відстань 25-30 км до міста. Німецькі офіцери, дивлячись у біноклі, бачили Кремль і готували парадну форму до параду на Червоній площі.
 Підсумки оборони Москви
Командувач німецької 2-ї танкової армії Г. Гудеріан так записав своє резюме: «Наступ на Москву провалився. Всі жертви і зусилля наших доблесних військ виявилися марними. Ми зазнали серйозної поразки, яке через упертість верховного командування повело в найближчі тижні до фатальних наслідків. У німецькому наступі настала криза, сили і моральний дух німецької армії були надламані.»
Відчувши перелом у ході битви, радянське командування віддало наказ на контрнаступ.
	Поразка під Москвою назавжди поховала міф про непереможність німецьких армій, завдала остаточного удару по планах блискавичної війни. Перемога радянських військ означала початок повороту у Великій Вітчизняній і другій світовій війні. Фашистськi вiйська, знекровленi в попереднiх боях, почали вiдступ. В результатi контрнаступу радянських вiйськ нiмецькi сили були вiдкинутi вiд Москви на 100-300 км.
	Битва під Москвою - одна з найстрашнiших людських трагедій. Загальні втрати радянських військ склали 1.805.000 людей
	Битва під Москвою по кількості військ і військової техніки, розмаху і напруженості боїв і операцій була однією з найбільших в історії війн.

Сталінградська битва
(17 липня 1942 — 2 лютого 1943)

       5 квітня 1942 року Гітлер затвердив Директиву верховного головнокомандування вермахту № 41, в якій викладався загальний задум наступу в літній кампанії 1942 року. Ця амбіційна директива була заснована головним чином на помилковому припущенні Гітлера про неминуче матеріальне і моральне виснаження Червоної Армії після величезних втрат, понесених у 1941 році.
    Сталінградська битва (17 липня 1942 — 2 лютого 1943) — битва радянських військ проти німецьких, італійських, румунських і угорських військ у ході Німецько-радянської війни. Битва була одною з найважливіших подій Другої світової війни й поряд з битвою на Курській дузі була переломним моментом у ході воєнних дій, після яких німецькі війська втратили стратегічну ініціативу.
План Блау
	 Навесні 1942 року Гітлер був повний рішучості повернути собі ініціативу на Східному фронті після різкого провалу битви під Москвою.
     За допомого німецького наступу, який мали здійснювати дві групи військ загальною чисельністю більше ніж 1 мільйон людей та близько 2500 танків, за підтримки військ сателітів: Румунії, Угорщини та Італії (близько 600 000 осіб) повинні були остаточно розгромити радянські війська на півдні країни з метою захоплення басейнів Дону і Волги, оволодіння важливим промисловим містом Сталінградом (вузлом річкового та залізничного сполучення, важливим машинобудівним центром), а потім опанувати нафтовими свердловинами Кавказу для забезпечення Німеччини достатньою кількістю енергетичних ресурсів, необхідних для продовження війни.

Бої у Сталінграді
   Сталін заборонив повну евакуацію жителів міста, тому що їх присутність сприятиме захисникам в організації опору. Цивільні особи, включаючи жінок і дітей, були мобілізовані для риття траншей і будівництва оборонних позицій.
.

        19 листопада 1942 року Червона армія розпочала операцію «Уран». Наступаючі радянські війська під командуванням генерала Миколи Ватутіна, складалися з трьох повних армій 1-ої гвардійської , 5-а танкової і 21-ої армії, які включали в себе 18 піхотних дивізій, 8 танкових бригад, 2 механізовані бригади, 6 кавалерійських дивізій та протитанкову бригаду.
          Радянські війська швидко просувалися на захід і зустрілися через два дні недалеко від міста Калач, замкнувши кільце навколо німецьких військ у Сталінграді.
         В оточення потрапило від 250 000 до 290 000 солдатів.
Микола Ватутін
          У січні 1943 року починається новий наступ радянських військ, операція «Сатурн». Деякі німецькі офіцери просили Паулюса протистояти наказам Гітлера і замість цього спробувати вирватися з міста, але він відмовився.
    30 січня Гітлер підвищив Паулюса у фельдмаршали. Німецькі фельдмаршали ніколи не були взяті в полон, і Гітлер очікував, що Паулюс буде битися на смерть або вчинить самогубство. Попри це, Паулюс здався, коли радянські війська підійшли до його штабу в руїнах головного універмагу. Південна група німецьких військ здалася31 січня за наказом Паулюса. Північна капітулювала 2 лютого 1943. 91000 втомлених, хворих і голодуючих німців були взяті в полон. Серед ув'язнених було 22 генерали.

Битва на Курській дузі або Курська битва
	Курська битва
 	(5 липня -23 серпня 1943р.) стала одним із найважливіших етапів досягнення перемоги Радянського Союзу над фашистською Німеччиною. Одна з її завершальних операцій відбулася 18-22 серпня  1943 р. під Охтиркою.
             5 липня о 2 годині на ділянці 19-го танкового корпусу були захоплені в полон німецькі сапери. В районі Воронець і Верхнє Тагіно вони робили проходи для танків у своїх мінних полях. На допиті полонені розповіли, що вранці 6 бронетанкових німецьких дивізій перейдуть в наступ у напрямі на Курськ. Ця інформація негайно була передана командуванню Центрального та Воронезького фронтів. Щоб зірвати раптовий напад противника, війська цих фронтів через 20 хвилин завдали могутнього артилерійського удару по бойових порядках, вогневих позиціях артилерії, командних і спостережних пунктах гітлерівців.

           5 липня 1943 року німецькі ударні угруповання за планом операції "Цитадель" почали настання на Курськ з районів Орла і Бєлгорода.
     У тилу Курського виступу був розгорнутий Степовий фронт у складі 1 стрілецького, 3 танкових, 3 моторизованих і 3 кавалерійських корпусів.
Г.Клюге
Е.Манштейн
          12 липня в районі залізничної станції Прохоровка (56 км до півночі від Бєлгорода) відбувся самий великий зустрічний танковий бій другої світової війни між танковим угрупованням супротивника, що наставала і радянськими військами, що наносили контрудар. По обидва боки в бої брало участь до 1200 танків і самохідних установок
      До 18 липня війська правого крила Центрального фронту цілком ліквідували клин супротивника на курському напрямку. У цей же день у бій були уведені війська Степового фронту, що почали переслідування супротивника, що відступав.
        Увечері 5 серпня 1943 року в Москві вперше прогримів артилерійський салют на честь звільнення Орла і Бєлгорода (12 залпів з 120 знарядь).
         Перемогою під Курськом і виходом радянських військ до Дніпра завершився корінний перелом у ході війни. Радянська Армія після перемоги на Курській дузі розгорнула стратегічний наступ на всіх фронтах, головне завдання якого полягало у відвоюванні Лівобережної України.

Визволення Києва
Вересень – 6 листопада 1943 року
 Початок вигнання окупантів з України
У ході загального контрнаступу Червоної армії з кінця грудня 1942 р. почалося звільнення України від німецько-фашистських загарбників. Першими на землю України вступили війська 1-ї гвардійської армії під командуванням генерала          В. Кузнєцова, які 18 грудня 1942 р. вибили окупантів із села Півнівка Меловського району на Луганщині. Цього ж дня були визволенні й деякі інші населені пункти Меловського району.
	Відповідно до плану Ставки на початку 1943 р. потужний наступ радянських військ почався в напрямку Донбасу й Харкова. Червоній армії вдалося визволити ряд північно-східних районів Донбасу й м.Харків, однак супротивник завдав потужних контрударів і повернув під свій контроль ряд цих територій. Але, незважаючи на невдачі, стратегічна ініціатива залишалася на боці Червоної армії.

 Продовження наступу Червоної армії на Лівобережній Україні
 Битва на Курській дузі (5 липня - 23 серпня 1943 р.) стала завершенням докорінного перелому в ході Великої Вітчизняної та Другої світової війн. Перемога в цій битві відкрила для Червоної армії можливість широкомасштабного наступу на всьому південному напрямку радянсько-германського фронту. 23 серпня 1943 р.  був визволений м.Харків практично  повністю зруйнований окупантами.
У ході Донбаської наступальної операції (13 серпня - 22 вересня 1943 р.) були визволені найважливіші промислові центри Донбасу, a 8 вересня -м. Сталіно (зараз  м. Донецьк).

Командування вермахту у своїх планах розраховувало, що непереборною перешкодою для наступу військ Червоної армії стане    р. Дніпро, і назвало створювану гітлерівськими військами захисну лінію «Східним валом». Війська Червоної армії вийшли до Дніпра фронтом від Києва до Запоріжжя. Уночі проти 21 вересня 1943 р. в районі села Лютіж почалося форсування Дніпра - епопея масового героїзму радянських воїнів. 14 жовтня 1943 р. було визволене
м. Запоріжжя, 25 жовтня - м. Дніпропетровськ.
Окупанти спішно евакуювали свої установи, вивозили  матеріальні та культурні цінності, награбовані в Києві. Тікали й ті, хто служив окупантам, і ті, хто не сподівався на милість від радянських каральних органів уже за одне те, що опинився на окупованій території, потрапив у полон.

	Тим часом радянські війська накопичували сили на захоплених плацдармах для рішучого наступу на Київ. Головний удар по ворогу було завдано з Лютізького лацдарму. 4 листопада, з настанням темряви через Пуща-Водицький ліс рушили танки з ввімкненими фарами та сиренами, на ходу ведучи інтенсивний  вогонь з гармат і кулеметів. Приголомшений ворог безладно  кидав позиції, і на ранок 5 листопада радянські війська оволоділи  Святошиним. Німці, намагаючись уникнути оточення, тікали на захід та південний захід. Радянська штурмова авіація завдавала ударів по скупченнях німецької техніки та військах на цих шляхах. На околицях міста тривали бої з ар'єргардами ворога. Разом з частинами Червоної армії Київ визволяли підрозділи 1-ї Чехословацької окремої бригади під командуванням полковника Людвіка Свободи.
	На 4 годину ранку 6 листопада 1943 р. Київ було повністю визволено від нацистських військ.
	Визволителі входили в обезлюднілу столицю, не знаючи, що населення було вигнано за межі міста ще понад місяць тому. Вони дивувались руїнам, на яких подекуди вже повиростали й деревця. Палали великі будинки на Володимирській, 19, Великій Житомирській, 9, Львівській, 10, на Костельній, на Великій Васильківській, Саксаганського, друкарні на Львівській площі та Бульварно-Кудрявській, старий університет та інші гарні будівлі, підпалені перед втечею нацистськими окупантами.
	Того ж дня Москва салютувала визволителям Києва, і вперше за війну пролунало 24 залпи з 324 гармат. Завдання командування  - визволити столицю України до 26-ї річниці Жовтневої революції - було виконане! Задля цього, як завжди, «за ціною не постояли»: київська наступальна операція 1943 р. коштувала життя 417 тис. воїнів Червоної армії... Зате 65 військовим з'єднанням і частинам, що найбільше відзначилися у визволенні столиці, було присвоєне почесне найменування Київських.

Корсунь-Шевченківська битва
Український Сталінград  24 січня — 17 лютого 1944 року
	Канни на Дніпрі, Український Сталінград, Корсунь-Шевченківське побоїще - як тільки не називали в свій час перемогу радянських військ під Корсунем. Багато вже часу минуло з тієї похмурої та мінливої зими із снігопадами та відлигами, коли вдалося остаточно та назавжди вибити німців із славетних для історії українського народу місць.
Початок кінця
Хвиля радянського наступу докочується до правобережної України.
Німецьке командування використовує поріділі дивізії ваффен-СС для латання дірок в своїй обороні на стратегічно важливих ділянках фронту. Тому в січні 1944 року "вікінги" з "валонцями" опиняються на берегах Дніпра.
Останньою ділянкою "Східного валу", яка ще залишалась в той час за німцями, був так званий   Корсунь-Шевченківський виступ. Тут оборонялись правофлангові з'єднання 1-ї танкової армії та лівофлангові 8-ої польової армії з групи армій південь генерала-фельдмаршала Манштейна у складі 9 піхотних дивізій та згаданих частин ваффен-СС.
Південніше війська 2-го Українського фронту під командуванням Маршала Радянського Союзу Конєва вже визволили Кіровоград. На півночі та північному-заході підрозділи 1-го Українського фронту генерала Ватутіна вели бої під Сарнами та Вінницею. Німецьким військовим стратегам все було добре зрозуміло - треба відводити війська з Канева та Корсуня та вирівнювати лінію оборони. Але Гітлер, не розділяє думок своїх генералів і вперто вірить, що "справи ще можна поправити". Він марить новим німецьким наступом на Київ. Тому не віддає наказу про відступ.
Водночас радянське командування робить складні приховані (нічні) перегрупування військ. Зокрема 5-у гвардійську танкову армію, у складних погодних умовах (відлига та пов'язане з нею бездоріжжя) перекидають з під Кіровограда на північ. Сили для наступу накопичуються значні.
В операції з ліквідації Корсуньського виступу приймали участь: частина сил 40-ї та 27-ї армій, 6-а танкова армія і підрозділи 2-ї повітряної армії 1-го Українського фронту; 52-а, 4-а гвардійська, 53 армії, 5-а гвардійська танкова армії, 5-й гвардійський кінний корпус і 10-й винищувальний корпус ППО.
Одних тільки танків у згаданій 5-й гвардійській нараховувалось 205 одиниць. До речі, у танковій дивізії СС "Вікінг", не рахуючи самохідної артилерії, було не більше 2-3 батальйонів танків  Т-ІV, T-V. Згадані німецькі "броньовані машини" за своїми тактико-технічними характеристиками, особливо T-V "Пантера", майже не поступались радянськими Т-34-76 і могли практично на рівних вести з ними бій.
Командуючий 2-м Українським форонтом
маршал І.С.Конєв
Командуючий 1-м Українським фронтом
генерал М.Ф.Ватутін
Основні ж танкові сили Вермахту, а це близько 10 дивізій німці тримали під Уманю та Кіровоградом. Поступаючись у живій силі та танках, не володів стратегічною ініціативою і 4-й повітряний флот Люфтваффе (перевага у порівнянні з радянськими ВПС була тільки у денних бомбардувальниках).
Отже, війська 2-го Українського фронту в ніч на 24 січня переходять у наступ. Через день їм на зустріч починають з боями прориватись ударні танкові групи прориву. Німці відчувають серйозну загрозу для усього свого угруповання і перекидають на фланги радянського прориву декілька танкових дивізій з під Кіровограда. Одночасний удар у напрямку на Оситняжку мав за мету відрізати від основних сил передові радянські танкові частини. Становище 5-ї танкової армії стає майже критичним. Невеличкі групи фашистських танків з піхотою навіть прориваються до тилів 20-го і 29-го танкових корпусів. Але сил у німців на більше не вистачає. Радянські ж резерви та стрілецькі частини зі складу 4-ї гвардійської і 53-ї армій відбивають німецький контрнаступ і навіть розширюють фронт прориву. В той же час вводиться в бій 5-й гвардійський Донський кавалерійський корпус.
Таким чином, з важкими боями частини обох фронтів досягають Звенигородки. Танкове "кільце" радянських військ зімкнулось. Для створення внутрішнього фронту оточення слідом за танковими частинами наступають підрозділи 27-ї та 4 гвардійської армії разом кавалерійським корпусом. Всього ж у оточенні за радянськими даними опинилось близько 80 тисяч солдатів і офіцерів противника, 250 танків, до 1800 гармат і мінометів.
Кінець операції
Німецьке командування приголомшене: "Невже новий Сталінград?". В бій кидаються одна за одною танкові дивізії, стягнуті з інших ділянок фронту. Організовується постачання боєприпасів, пального та продовольства повітряним шляхом. При цьому німці втрачають велику кількість (біля 200) транспортних літаків, які стали, як і на берегах Волги, легкою здобиччю для радянських винищувачів.
Нарешті 11 лютого командування групи армій "Південь" починає останній вирішальний наступ на зовнішньому фронті оточення.
Описи (наведені у радянській літературі) останньої ночі фашистів чимось нагадують дії відступаючої армії Наполеона після Смоленська. Голодні "оточенці" забирають все їстівне у мешканців села. Смажать м'ясо навіть на багнетах прямо посеред вулиці. Есесівці починають розстріли тих, хто начебто хотів здатися у полон. Але "вечеря" швидко закінчується. Нічні бомбардувальники У-2 (у народі "кукурузники"), не дивлячись на сніг, сиплють на голови німців бомби, а скупчення людей у селі колосальне.
Генерал Штеммерман розуміє, що Гітлер не вибачить йому здачі у полон, і віддає наказ двома колонами пробиватися на зустріч Хубе. Радянські командири говорили, що це була фатальна помилка. В умовах майже нульової видимості заметільної ночі необхідно було пробиватися з оточення дрібними маневреними групами. Суцільного заслону на шляху фашистів не було.
Генерал Штеммерман
Вийшовши з Шендерівки ударні німецькі групи відразу ж потрапили під шалений артобстріл і вступили в бій. Генерал армії Конєв, на якого Ставка поклала командування частинами, що діяли на внутрішньому фронті, вирішив з початку притримати резерви.
Німці метались, шукаючи шпарини в радянській обороні. Декотрі здавалися в полон. Декотрі продовжували чинити шалений опір. Між Комарівкою та Хильками на так званому Бойковому полі скупчилась вся недобита маса солдатів обох колон у паніці, шукаючи рятівний шлях.
Генерал армії Конєв
Сьогодні про героїчну перемогу радянських військ у Корсунь-Шевченківській битві нам нагадує величезна кількість пам'ятників та меморіалів. Так, наприклад біля села Стеблів споруджено 7,5 метрове залізобетонне кільце - символ оточення німецьких частин. А скільки в цій місцевості пам'ятників-танків, навіть важко перерахувати.
Визволення Криму и Одеси
Одеська наступальна операція
	Наступальна операція військ 3-го Українського фронту (командувач генерал армії Малиновський Р. Я.) у взаємодії з Чорноморським флотом (командувач віце-адмірал Октябрьський П. С.) та у взаємодії з 2-м Українським фронтом (командувач — маршал Радянського Союзу Конєв І. С.) під загальним керівництвом представника Ставки Верховного головнокомандування маршала Радянського Союзу Василевського О. М., що проводилася в період з 26 березня по 14 квітня 1944 з метою розгрому 6-ої німецької і 3-ої румунської армій групи армій «А» командувач генерал-фельдмаршал Е.фон Кляйст), виходу з рубежу річки Південний Буг та річку Дністер та звільнення Одеси. Одна із завершальних фронтових операцій стратегічного наступу в Правобережній Україні.
	Увечері 9 квітня радянські війська увірвалися в північні квартали Одеси і нічним штурмом при сприянні партизан до ранку 10 квітня звільнили Одесу. За 17 днів Одеської наступальної операції війська 3-го Українського фронту за складних погодних умов подолали більш як 160 км, звільнили Миколаївську та Одеську області. Сили Чорномор. флоту отримали можливість базуватися в Одесі, Миколаєві, Очакові.
	Водночас, становище гітлерівців на Кримському півострові, які втратили надійний зв'язок з базами в Болгарії та Румунії, а також морські комунікації з портом Констанца, погіршилося.

Кримська операція (1944)
(8 квітня — 12 травня 1944) — наступальна операція військ 4-го Українського фронту (генерал армії Ф. Толбухін) і Окремої Приморської армії (генерал армії А. Єрьоменко) у взаємодії з Чорноморським флотом (віце-адмірал П. Октябрський) і Азовською військовою флотилією (контр-адмірал С. Горшков).
Розвивалася шляхом прориву оборони противника одночасно на Перекопському і Сиваському напрямках, з головним ударом в напрямку Сімферополя. Окрема Приморська армія вела наступ з району Керчі на Севастополь.
14 квітня війська 4-го Українського фронту оволоділи Бахчисараєм та Алуштою, а 18 квітня війська Окремої Приморської армії визволили Балаклаву. 5 травня радянські війська почали наступ на Севастополь з півночі, а 7 травня — з району Балаклави.  9 травня за підтримки кораблів Чорноморського флоту і авіації вони штурмом оволоділи Севастополем і 12 травня завершили визволення Криму.
Звільнення західної України. Берлін.
	На початок січня 1944 року було сформовано остаточний план операції:
	1-й Український фронт наносить головний удар на Вінницю, Могилів-Подільський і частиною сил на Луцьк і Христинівку. 2-й Український фронт наносить головний удар на Кіровоград, Первомайськ і частиною сил також на Христинівку. Головним завданням 1-го та 2-го Українських фронтів був розгром головних сил групи армій «Південь» та виходом до Карпат — розкол фронту супротивника. Дії цих фронтів координував Маршал Радянського Союзу  Г. К. Жуков.

Дніпровсько-Карпатська операція
(24 грудня 1943 — 17 квітня 1944)
Східно-Карпатська операція
Загальна чисельність військ Червоної Армії становила 246 тис. чоловік. З боку німців протистояли армійська група близько 300 тис. чоловік.

У результаті проведення Східно-Карпатська операція радянські війська прорвавши укріплення Лінії Арпада перейшли Карпати, зайняли територію Закарпатської України і створили умови для подальшого просування в Чехословаччину.
ЛЬВІВСЬКО-САНДОМИРСЬКАСТРАТЕГІЧНА НАСТУПАЛЬНА ОПЕРАЦІЯ
Згідно з планом Ставки удари одночасно завдавались на двох векторах: з-під Тернополя на Львів у центрі й з району Луцька на Раву-Руську на правому крилі.
Під час жорстоких боїв 13—18 липня оборону противника прорвано на глибину 50—80 км у 200-кілометровій смузі, в районі Бродів оточено й знищено 8 дивізій.
27 липня німці залишили Станіслав, Львів, Перемишль. Оскільки після цього військам 1-го УФ довелося діяти у двох напрямах, що розходилися — сандомирському й карпатському, Ставка 30 липня створила з його лівого крила 4-й УФ (командувач — І. Петров).
29 липня — 1 серпня з’єднання 1-го УФ подолали Віслу. Під час операції було розбито 32 і знищено 8 ворожих дивізій. 65 тис. убитими й 224,3 тис. пораненими втратив 1-й УФ. Причиною таких значних жертв стали помилкові рішення командування фронту під час підготовки й проведення боїв за Зборів та Львів.
Підсумком операції стало звільнення Львівської, Станіславської областей від окупантів та вихід на територію Польщі.
1944 р. став роком визволення українських земель від німецько-фашистських окупантів. 8 жовтня 1944 р.
від ворога було звільнено останній населений пункт УРСР у її довоєнних межах — село Лавочне Дрогобицької області. Офіційним днем визволення України вважалось 14 жовтня 1944 pоку, коли відбулося урочисте засідання в Києві. А Закарпатську Україну радянські війська очистили від ворога силами 4-го Українського фронту 28 жовтня 1944 р.
 Йшла весна останнього року війни. Війська 2-го, 1-го Білоруських і 1-го Українського фронтів почали Берлінську операцію.  Радянський Союз зробив вирішальний внесок у розгром фашистських загарбників.
І ось довгоочікуванне повідомлення: «О 0 годин 43 хв. (за московським часом) 9 травня 1945 року Німеччина підписала Акт про беззастережну капітуляцію германських збройних сил.»
«Помните! Через века, через года, - помните! О тех, кто уже не придет никогда, - пожалуйста, помните!»Вічна  пам'ять і слава полеглим. Честь і слава героям живим!