title: Презентація на тему «Українська наука і культура початку XVIII — першої половини XIX ст»

text:
Українська наука і культура початку XVIII — першої половини XIX ст.

В умовах, коли більшість населення українських земель не вміла читати, а успіхи в розвиткові освіти були незначними, прогрес у науці вражав уяву.
У другій половині ХІХ ст. в Європі спостерігався розквіт природничих і точних наук: хімії, фізики, геології, ботаніки, біології, математики. Центрами наукових досліджень ставали університетські лабораторії. Університети на українських землях зробилися важливими науковими центрами як Російської імперії, так і Європи.
Розвій наук зумовлювали такі чинники:
·   розвиток промисловості після реформ 60–70-х рр., що потребував кваліфікованих спеціалістів і нових технологій;
·   загальноєвропейський прогрес у науці й техніці;
·   поширення й подальше домінування філософії позитивізму, яка сприяла пошукові достовірних і точних вимірів фізичних і суспільних явищ;
·   відсутність ідеологічного забарвлення в дослідженнях, а отже,– конфлікту з владою, хоч і не завжди.
Протягом другої половини ХІХ ст. з’явилася плеяда видатних науковців світового рівня, яких, на жаль, зараховують до росіян, поляків чи інших народів, на землях яких через різні обставини їм довелося працювати. Насправді вони були синами українського народу, якого не цуралися.

У галузі хімії в 19 столітті самим значним було відкриття Д.І. Менделєєвим Періодичного закону. На основі цього відкриття була розроблена таблиця хімічних елементів, яку Менделєєв побачив уві сні. Потім у відповідності з цією таблицею він припустив, що існують ще невідомі тоді хімічні елементи. Передбачені хімічні елементи скандій, галій і германій згодом були відкриті в період з 1875 по 1886 рр..
Хімія
Чимало для розвитку хімії зробив французький учений Антуан-Лоран де Лавуазьє. Завдяки його працям хімія стала самостійним науковим напрямом. За дорученням Паризької академії наук Лавуазье брав участь у вирішенні суто технічних проблем, зокрема повітроплавання, громадської гігієни. За винайдення способу найкращого освітлення міських вулиць учений отримав золоту медаль академії. Вагомим був внесок Лавуазье у зростання виробництва та поліпшення якості пороху у Франції. Свої великі прибутки він частково витрачав на відкриття наукових лабораторій і проведення досліджень. У роки революції у Франції виступав за встановлення конституційної монархії. У 1794 р. за вироком революційного трибуналу Лавуазье було страчено.
Медицина і біологія
 З приходом 19 століття наука починає розвиватися з небаченою досі швидкістю. Наукових відкриттів здійснюється стільки, що важко детально їх відстежити. Медицина і біологія в цьому не відстають. Найбільш значний внесок у цій області зробили німецький мікробіолог Роберт Кох, французи медик Клод Бернар і хімік-мікробіолог Луї Пастер. Бернар заклав основи ендокринології - науки про функції та будову залоз внутрішньої секреції. Луї Пастер став одним з основоположників імунології та мікробіології. На честь цього вченого названа технологія пастеризації - це спосіб термічної обробки в основному рідких продуктів. Ця технологія застосовується для знищення вегетативних форм мікроорганізмів для збільшення терміну зберігання харчових продуктів, наприклад пива і молока. Роберт Кох відкрив збудника туберкульозу, бацилу сибірської виразки і холерний вібріон. За відкриття туберкульозної палички він був нагороджений Нобелівською премією.

Фізика і електротехніка
Ключовою особливістю в розвитку науки цього періоду є широке застосування електрики у всіх галузях виробництва. І люди вже не могли відмовитися від використання електрики, відчувши її істотні переваги. Багато наукових відкриттів було саме в цій галузі фізики. У той час вчені почали вивчати предметно електромагнітні хвилі та їх вплив на різні матеріали. Розпочалося впровадження електрики в медицину. У 19-му столітті у сфері електротехніки працювали такі відомі вчені, як француз Андре-Марі Ампер, два англійці Майкл Фарадей і Джеймс Кларк Максвелл, американці Джозеф Генрі і Томас Едісон. Але найбільш видатними стали відкриття відомого сербського та американського винахідника і фізика Нікола Те́сли. Саме завдяки відкриттям Тесли створена дротова і бездротова передача електроенергії, сучасний мобільний зв’язок та Інтернет і ще багато іншого. У 1831 році Майкл Фарадей зауважив, що якщо мідний дріт рухається в магнітному полі, перетинаючи силові лінії, то в ньому виникає електричний струм. Так з'явилося поняття електромагнітної індукції. Це відкриття створило грунт для винаходу електродвигунів. У 1865 році Джеймс Кларк Максвелл розробив електромагнітну теорію світла. Він припустив існування електромагнітних хвиль, за допомогою яких передається електрична енергія в просторі. У 1883 році Генріх Герц довів існування цих хвиль. Він також визначив, що швидкість їх поширення - 300 тис. км / сек. На основі цього відкриття Гульєльмо Марконі та О. С. Попов створили бездротовий телеграф - радіо. Цей винахід став основою для сучасних технологій бездротової передачі інформації, радіо і телебачення, в тому числі всіх видів мобільного зв'язку, в основі роботи яких лежить принцип передачі даних за допомогою електромагнітних хвиль.
Машинобудування і промисловість
Перехід від мануфактурного виробництва до фабричного та винахід наприкінці XVIII ст. парового двигуна сприяли технічному прогресу у промисловості, основний зміст якого в першій половині XIX ст. полягав у створенні машин за допомогою машин. Отож, у промисловості однією з головних галузей стало машинобудування.
Вже на початку 19-го століття почався поступовий переворот у машинобудуванні. Олівер Еванс був одним з перших, хто у 1804 році у Філадельфії (США) продемонстрував автомобіль з паровим двигуном. В кінці 18-го з'явилися і перші токарні верстати. Їх розробляв англійський механік Генрі Модслі. За допомогою таких верстатів вдалося замінити ручну працю, коли було необхідно проводити обробку металу з великою точністю.
У 19 столітті був відкритий принцип роботи теплового двигуна і винайдений двигун внутрішнього згоряння, що послужило поштовхом до розвитку більш швидкісних засобів пересування: паровозів, пароплавів і самохідних машин, які ми зараз називаємо автомобілями. Також почали розвиватися залізні дороги. У 1825 році в Англії Георг Стефенсон збудував першу залізницю. Вона забезпечувала залізничний зв'язок міст Стоктон і Дарлінгтон. У 1829 проклали гілку, яка зв'язала Ліверпуль і Манчестер. Якщо в 1840 році загальна довжина залізниць становила 7700 км, то до кінця 19-го століття це вже було 1 080 000 км. 19-е століття - це століття промислової революції, століття електрики, вік залізниць. Він зробив істотний вплив на культуру та світогляд людства, в корені змінив систему цінностей людини. Поява перших електродвигунів, винахід телефону і телеграфу, радіо і нагрівальних приладів, а також лампи розжарювання суттєво змінили життя людей того часу.

Для виготовлення машин потрібно було багато металу, тому активно розвивалася металургійна промисловість. Англійський інженер Генрі Бессемер винайшов для виробництва чавуну, заліза та сталі обертову піч — конвертор, а французький інженер П'єр Мартен — піч для виплавлення сталі високої якості. На машинобудівних заводах використовували 50-тонний паровий молот, яким розплющували брили металу. Як самостійна галузь виникла хімічна промисловість. Значними були досягнення текстильників. Завдяки механізованому нанесенню малюнка на тканину замість п'ятдесяти робітників цю працю виконували два.Значні зміни відбулись на транспорті та у зв'язку. Основним засобом пересування на суші стали залізниці. На морських шляхах вітрильники поступово витіснялися пароплавами. У 1807 р. відбулося випробування першого пароплава Роберта Фултона. На початку століття у США та Англії з'явилися перші автомобілі з паровим двигуном. Швидкість їх руху в Англії обмежувалася 4 км/год.
Парові машини знайшли застосування в сільському господарстві. У 40-х pp. в Англії з'явилися перші парові молотарки, а через деякий час і парові плуги. Звідси вони почали поширюватися і в інші країниУдосконалювалися засоби зв'язку. Дуже швидко поширився винайдений 1844 р. американцем Семюелом Морзе телеграфний апарат.Необхідність розвитку світової торгівлі спричинила будівництво каналів. Найбільшим з них став Суецький, будівництво якого 1859 р. розпочав французький інженер Фердинанд Лессепс. Через 10 років канал було закінчено. Свідченням успіхів нової техніки стало введення в дію залізничних тунелів. У 1843 р. було завершено будівництво такого тунелю під Темзою. Удосконалювалися конструкції мостів. У 1818-1826 pp. в Англії інженер Телфорд спорудив перший залізничний навісний міст. Йоган Реблінг побудував у США п'ять славнозвісних ланцюгових мостів. Найвідоміший з-поміж них — Бруклінський у Нью-Йорку, довжина середнього прогону якого становить 486 м.

Електричні прилади та кінематограф
З кінця 70-х рр. ХІХ ст. почав поширюватися телефонний зв’язок, розпочалася ера електричної лампочки. Американський винахідник і підприємець Т.Едісон у своїх майстернях, які стали згодом основою знаменитої „Дженерал електрік”, розробляє всю техніку електроосвітлення. У 1882 р. він побудував у Нью-Йорку першу в світі теплову електростанцію загального користування, а в 1896 р. дала струм найбільша гідроелектростанція – Ніагарська. У 80-х рр. на вулицях Берліна з’являються перші трамваї. У 1897 р. німецький інженер Р.Дізель реалізував свою ідею двигуна внутрішнього згорання, названого його іменем.
У 1897 р. італійський радіотехнік і підприємець Г.Марконі одержав патент на винахід радіоприймача.
Наприкінці XIX ст. відбувся справжній переворот у науковому мисленні. Були подолані стереотипи наукової свідомості, що склалися під впливом класичної механіки. Наприкінці 1895 р. німецький фізик В.К. Рентген повідомив про існування нового роду променів із дивовижними якостями. Залишаючись невидимими, вони пронизують різні предмети. Раніше за Рентгена „х-промені” відкрив в Австро-Угорщині видатний український учений І.Пулюй. Він став піонером у їх вивченні і виготовив скляну лампу для світлоскопії.
У кінці ХІХ ст. почалося становлення як самостійної галузі науки атомної фізики. У 1896 р. французький фізик А.Бекерель уперше виявив радіоактивність солей урану. Радіоактивність різних елементів, радіоактивне випромінювання вивчали видатні французькі фізики П.Кюрі та його дружина М.Склодовська-Кюрі. Саме вони запровадили в науковий обіг поняття „радіоактивність”. М.Склодовська-Кюрі керувала Радієвим інститутом у Парижі. Разом з чоловіком дослідниця у 1898 р. відкрила нові елементи: полоній і радій.
Специфічною формою інтеграції науки й техніки стало відкриття кінематографа, який винайшли і в 1895 р. запатентували брати Люм’єр в Парижі. Глядачі були ознайомлені зі сценами, знятими з натури: „Вихід робітників із заводу Люм’єра”, „Прибуття поїзда на вокзал Ла Сьота”, „Политий поливальник”. Загалом фірма Люм’єр випустила близько 1,5 тис. одно- та двохвилинних фільмів. У жанровому відношенні це були прості репортажі, ігрові сцени на літературні та історичні сюжети.

Висновок:
19-е століття - це століття промислової революції, століття електрики, вік залізниць. Він зробив істотний вплив на культуру та світогляд людства, в корені змінив систему цінностей людини. Поява перших електродвигунів, винахід телефону і телеграфу, радіо і нагрівальних приладів, а також лампи розжарювання суттєво змінили життя людей того часу.
Перша половина ХІХ ст. стала періодом вагомих здобутків учених у природничих науках. Спричинили це як потреби розвитку суспільства, так і відсутність перешкод з боку імперських чиновників, які не вбачали небезпеки у діяльності вчених.
Чисельні винаходи вдосконалили технології виготовлення освітлювальних приладів і зробили можливим їх повсюдне застосування. У першій половині XIX ст. свічки все ще залишалися найважливішим джерелом освітлення і довго не поступалися місцем олійній лампі Аргана, яка давала яскравіше світло. І те й інше було витіснене близько 1860 р. керосиновими лампами Сіллімана. Однак форми тодішніх освітлювальних приладів були перешкодою для широкого розповсюдження всіх цих винаходів. Аж до кінця XIX ст. шукали новизни й неповторності в імітаціях історичних стилів, які однак не відповідали життєвому устрою, що радикально змінився.


title: Презентація на тему «Проголошення ЗУНР»

text:
Проголошення ЗУНР

ЗУНР
Західноукраїнська Народна Республіка — українська держава, що фактично існувала протягом 1918–1919 рр., формально ж і до 1923 р. на території Західної України зі столицею у Львові. Постала після Першої світової війни в результаті розпаду Австро-Угорщини. Проголошена 19 жовтня 1918 року. Охоплювала територію заселену українцями —Галичину, Буковину й Закарпаття.

 1 листопада 1919р. розпочався військовий конфлікт проти Польщі, яку підтримували країни Антанти, насамперед Франція.

 22 січня 1919 року ЗУНР об'єдналася з Українською Народною Республікою, отримавши назву Західна Область Української Народної Республіки (ЗОУНР).

Окупована 18 липня1919 року в ході українсько-польської війни. Анексована Польщею, Румунією і Чехословаччиною. До 15 березня 1923 року уряд ЗУНР перебував у еміграції.
Мапа територій, що на них претендувала ЗУНР
Історія утворення
Напередодні Першої світової війни велика частина українських земель — Східна Галичина, Буковина та Закарпаття — перебували у складі Австро-Угорщини. Коли в жовтні 1918 року в умовах воєнної поразки австро-німецького блоку та національно-визвольної боротьби народів Австро-Угорська імперія розпалася на декілька незалежних держав, і українці почали робити рішучі заходи зі створення власної держави на західноукраїнських землях.
Наприкінці вересня 1918 року у Львові було сформовано Український Генеральний Військовий Комісаріат (УГВК), який розпочав роботу з підготовки збройного повстання. У У жовтні 1918 р. головою комісаріату було призначено сотника Легіону Українських Січових Стрільців Дмитра Вітовського.

18 жовтня 1918 р. у Львові розпочалась конституанта — представницькі збори всіх українських депутатів австрійського парламенту, коли з українських послів Галицького і Буковинських сеймів, представників політичних партій Галичини і Буковини, духовенства (близько 500 осіб) і студентства було утворено Українську Національну Раду (УНРада) — політичний представницький орган українського народу в Австро-Угорській імперії.
19 жовтня 1918 р. УНРада проголосила Українську державу — початково в складі трансформованої на конфедерацію незалежних держав всіх складових націй Австрійської імперії — на всій українській етнічній території Галичини, Буковини і Закарпаття (буковинці підтримали проголошення незалежності на Буковинському Віче). Було вирішено виробити демократичну конституцію та обрано президента Української Національної Ради, яким став Євген Петрушевич.

Та 31 жовтня 1918 р. у Львові стало відомо про приїзд до міста Польської ліквідаційної комісії (створена 28 жовтня 1918 р. у Кракові), яка мала перебрати від австрійського намісника владу над Галичиною — і включити її до складу Польщі. УНРада поставила перед австрійським урядом питання про передачу їй всієї повноти влади у Галичині та Буковині. Проте австрійський намісник Галичини генерал К. Гуйн відповів категоричною відмовою. Тоді на вечірньому засіданні УГВК (Українського Генерального Військового Комісаріату) 31 жовтня 1918 р. було вирішено взяти владу у Львові збройним шляхом.
Поштова марка ЗУНР(травень 1919)
Листопадовий чин
В ніч з 31 жовтня на 1 листопада 1918 р. стрілецькі частини, очолювані полковником Дмитром Вітовським, зайняли всі найважливіші урядові установи у місті (крім залізничного вокзалу, що стало однією з помилок і причиною втрати Львова). Формальне перебрання влади відбулось після полудня; зокрема, після підписання протоколу намісник Гуйн передав всю владу заступнику В.Децікєвічу, той — на основі цісарського маніфесту від 16 жовтня 1918 р. — Українській Національній Раді.
9 листопада 1918 р. УНРада утворила свій тимчасовий виконавчий орган, якого 13 листопада 1918 р. було перетворено на уряд — Державний Секретаріат ЗУНР-ЗО УНР.

Проголошення Західноукраїнської народної республіки ( ЗУНР ).

18.10.1918р. – утворення у Львові Української національної ради

19.10.1918р. – постанова Української національної ради про об`єднання українських земель в Українську державу
01.11.1918р. – початок україно – польської війни

16.10.1918р. – маніфест австрійського уряду про перебудову держави на федеративних засадах

11.11.1918р. – утворення уряду – Державного секретаріата на чолі з К.Левицьким.
13.11.1918р. – проголошення ЗУНР

13 листопада 1918 р. УНРадою було затверджено Конституційні основи новоствореної держави — «Тимчасовий основний закон про державну самостійність українських земель колишньої Австро-Угорської монархії», згідно з яким вона отримала назву «Західно-Українська Народна Республіка». Закон визначав територію ЗУНР, яка включала українські етнічні землі і охоплювала Галичину, Буковину і Закарпаття. Територія ЗУНР становила 70 тис. км², населення — 6 млн осіб. Затверджено герб держави — золотий Лев на синьому тлі, та прапор — синьо-жовтий. Національним меншинам на території ЗУНР гарантувалися рівні права з українським населенням.

Тимчасовий Основний закон ЗУНР був з часом доповнений цілим рядом законів: про організацію війська (13 листопада1918 р.), тимчасову адміністрацію (15 листопада 1918 р.), тимчасову організацію судівництва (16 листопада і 21 листопада 1918 р.), державну мову (1 січня 1919 р.), шкільництво (13 лютого 1919 р.), громадянство (8 квітня 1919 р.), земельну реформу (14 квітня 1919 р.).
Поглинання території ЗУНР різними країнами

ЗУНР
Північна Буковина за умовами Сен – Жерменського договору 10.09.1919р. Включене до складу РУМУНІЇ

Закарпаття за умовами Сен – Жерменського договору 10.09.1919р. включене  до складу ЧЕХО - СЛОВАЧЧИНИ
ПОЛЬЩА:
загарбання Східної Галичини рішенням ради Антанти ( 14.03.1923р.) Сх.Галичина включена у склад Польщі
Населення
Відповідно до Австро-Угорського перепису 1910 року, на території проголошеної Західноукраїнської Народної Республіки мешкало близько 5,4 мільйонів осіб. Серед них 3 мільйони 291 тисяча (приблизно 60 %) українців, 1 мільйон 351 тисяча (приблизно 25%) поляків, 660 тисяч (приблизно 12%) євреїв. Решту становили німці, угорці, румуни, чехи, словаки, цигани, вірмени та інші. В містах та містечках мешкали переважно поляки та євреї, в сільській же місцевості в абсолютній більшості переважали українці. Такий розподіл місця прожиття виявився в майбутньому проблемним, тому що найбільше місто і адміністративний центр регіону Львів, який заснував король Данило Романович, було в більшості населене на той момент поляками і вважалось важливим центром польської культури. Конфлікт за це місто був неминучим.

Система управління ЗУНР

Національна Рада
( вищий законодавчий орган влади ЗУНР )
Державний секретаріат
( уряд ЗУНР)
Президент ЗУНР
Органи місцевого управління

Члени Уряду Західноукраїнської Народної Республіки(ЗУНР) у м. Кам'янці-Подільському. 1919 р.


title: Презентація на тему «Sport in society»

text:
Sport in society
There are a lot of things people can do in free time. Somebody play some musical instruments, someone draws or paints, others take photos. A lot of people prefer going in for sports. Sport is all forms of usually competitive physical activity which, through casual or organized participation, aim to use, maintain or improve physical ability and skills while providing entertainment to participants, and in some cases, spectators. Going in for spot is very important because it helps us to be healthy and keep our body fit.
There are different kinds of sport, so everybody can choose the sport which he/she likes the best. People can do some sport as a hobby or they can go in for sports professionally. There are a lot of pros and cons of being a professional sportsman. The main pros are fame and money. But there are a lot of situations, when people try to get betterresults with the help of using illegal methods, which is a big cons.
Sportsman who train a lot can get very good results in different competitions, so they can be proved of their achievements. Also they can leave some memories for other generations. But a lot of this people think nothing but training and when their career ends, they are very lonely.
Sport is very good for our health but many sportsman overstrain during the preparation for some competitions and they are  suffering from physical injuries and they muscles get deformed.
A lot of different sport competitions are held all over the world every day. The most famous competitions are Olympic Games. It has being held since the ancient times. There are a plenty of differences between ancient and modern Olympic Games.
The modern OG, as the ancient OG are held every four years but the modern competitions are divided into Winter and Summer Olympic Games.
The competitions in ancient times were held in one and same place in the open area but nowadays they are held in different countries and it is held in stadiums.  Also during the ancient OG sportsman could compete only in ten kinds of sport.
During the ancient OG sportsman completed nude, nowadays they wear special uniform.Also in the past woman couldn’t take part in this competitions but now they can.
The Olympic champions of modern OG get gold medal for the firth place, silver   for the second place and bronze for the third. The winners of the ancient OG got a wreath of olive leaves.
One of the most popular sports in Ukraine is football. Many people enjoy watching football matches on the TV.
Our country can be proud of such great sportsman as Volodimir, Vitalij Klichko and Andriy Shevchenko.
Sport is really important in the life of each person. Somebody goes in for it, somebody watch it on TV. But everybody enjoys it very much.


title: Презентація на тему «Flag and Emblem of New Zealand»

text:
Flag and Emblem of New Zealand
Independence Day is celebrated
                                    on September, 26

Government type is parliamentary democracy. Administrative division is the following: 93 counties, 9 districts, and 3 town districts.
New Zealand Parliament Refurbishment
New Zealand Parliament Refurbishment
Legal system is based on the English law, with special land legislation and land courts for Maoris.
Since 6 February 1952 the chief of the state is Queen Elizabeth II, represented by Governor General Dame Silvia Cart-wright since 4 April 2001.
Since 10 December 1999, the Head of the government is Prime Minister Helen Clark and Deputy Prime Minister James Anderton.
Since 1984 the government has accomplished major economic restructuring, transforming New Zealand from an agrarian economy to a more industrialized, free market economy that can compete globally.
New Zealand is heavily dependent on trade — particularly in agricultural products.
The main industries are mining, food processing, wood and paper products, textiles, machinery, transportation equipment.
New Zealand's currency is New Zealand dollar.


title: Презентація на тему «Русский ковчег - уникальный пример русского киноискусства»

text:
«Русский ковчег» - уникальный пример русского киноискусства
Выполнено ученицей 42 группыКириченко Полиной
«Русский ковчег» — фильм российского режиссёра Александра Сокурова, который был снят в Зимнем дворце 23 декабря 2001 года за 1 час 27 минут 12 секунд «одним кадром» за один дубль, то есть без остановки камеры, и как следствие, без единой монтажной склейки.
Первый полнометражный художественный фильм, снятый без использования монтажа, отображает посредством новаторского киноязыка историю Зимнего дворца (Эрмитажа). Знаменитый музей переосмыслен как своего рода ковчег — средоточие всего культурного и духовного наследия России.
Мировая премьера состоялась в конкурсной программе Каннского кинофестиваля, где фильм остался без призов. Российская премьера, состоявшаяся в Эрмитаже 27 мая 2002 года, была приурочена к 300-летию Санкт-Петербурга. В России фильм вышел всего на 2 экранах, зато в американском прокате стал хитом.
В Зимнем дворце оказываются два путешественника в пространстве и во времени. Один из них (Сергей Дрейден) — французский маркиз первой половины XIX века. Другой (Александр Сокуров) — наш современник, петербуржец, остаётся для зрителя невидим: звучит только его голос. Эти два бесплотных духа, чаще всего оставаясь невидимыми для окружающих, оживлённо обсуждают друг с другом всё, что попадается им на пути.
Сюжет
Вместе с героями фильма зрители проникают сквозь три века истории Зимнего дворца, знакомясь с жизнью его постояльцев и гостей (включая Петра I, Екатерину Вторую, Пушкина, Николая I, семейство Николая II) и становясь свидетелями ключевых событий в жизни Эрмитажа: от блестящих великосветских балов до суровых дней блокады Ленинграда.
Фильм задумывался Сокуровым как попытка «одним дыханьем» вобрать «поток времени». В день съёмки Зимний дворец был закрыт для публики. Основная сложность состояла в том, что никакую погрешность при такой технологии съёмки нельзя впоследствии «подмонтировать». Замысел удалось воплотить в жизнь с третьей попытки после семи месяцев репетиций.
Уникальность
	Уникальность изобразительного решения фильма основана на использовании для съёмки всего видеоряда системы стабилизации камеры «Стэдикам». Применение системы даёт эффект полёта по помещениям вслед за персонажем Дрейдена. Оператору картины Тильману Бюттнеру пришлось пройти по коридорам Эрмитажа 1,3 километра, неся на себе систему стабилизации и кинокамеру с монитором и аккумуляторами, общим весом 35 кг.
Фильм снят 23 декабря 2001 года за 1 час 27 минут 12 секунд «одним кадром» за один дубль, то есть без остановки камеры, и как следствие, без единой монтажной склейки. Это стало возможным благодаря применению новейшей цифровой кинокамеры, время непрерывной съёмки которой не ограничено емкостью кассет с кинопленкой, как у традиционного киносъёмочного аппарата.

	Как подметил Хоберман, фильм Сокурова — прямая противоположность «Октябрю» Эйзенштейна (который также снимался в Зимнем дворце) и вообще ранней советской классике, замешанной на предельной густоте монтажа («Человек с киноаппаратом»).
	Газета The New York Times написала, что при всей внешней красивости режиссёр не замыкается в башне из слоновой кости и в конце фильма «намекает на историческую близорукость привилегированных элит», которые опрометчиво закрывали глаза на то, что их окружает кошмар крепостничества, и в итоге пали жертвами революционного бунта.


title: Презентація на тему «Paris» (варіант 1)

text:
Paris
Nous allons parler de Paris, sa beauté, et qu'est-ce qu'il célèbre en plongée un voyage intéressant.

L'un des symboles les plus frappants de la France est la Tour Eiffel.
La tour Eiffel est une tour de fer puddlé de 324 mètres des hauteur en bordure de la Seine. Construite par Gustave Eiffel de 1889, et initialement nommée « tour de 300 mètres », ce monument est devenu le symbole de la capitale française.

L’arc de triomphe de l’Étoile souvent appelé simplement l'arc de triomphe, construit de 1806 à 1836 sur ordre de Napoléon, est situé à Paris dans le 8e arrondissement, sur la place de l’Étoile.

Le blanc édifice du Sacré-Cœur surplombe majestueusement Montmartre. Construite sur la butte du quartier le plus populaire et le plus pittoresque de Paris.
Notre Dame de Paris est située sur la moitié est de l’île de la Cité, dans le quatrième arrondissement de Paris. La construction s’étant étendue sur de nombreuses décennies , le style n’est donc pas d’une uniformité totale : elle possède ainsi des caractères du gothique primitifet du gothique rayonnant.

Les gargouilles de Notre-Dame de Paris


title: Презентація на тему «Козацтво. Запорізька Січ. Козацькі клейноди»

text:
Козацтво. Запорізька Січ. Козацькі клейноди.
Козацькі клейноди
1- Хоругва
2-Бунчук
3-Пірнач
4-Булава
5-Печатка
Хоругва
Прапор (хоругва, корогва) - символ війькового і полкового обєднання. Зазвичай зберігалося у військовому храмі і виносилося в таких особливих випадках, як свято, смерть отамана тощо. Корогви були шовкові яскравих кольорів,найчастіше червоного,з одного боку була Богородиця ,а з іншого хрест з списом та з написом ,до якого полку належала корогва,ким і коли.
Бунчук
Бунчук - гетьманська відзнака, що символізувала владу та перемогу над невірними. Древко з металічним яблуком на кінці, з якого звисав кінський хвіст. Під час війни бунчуки ставили в таборі перед наметами старшини.
Пірнач
Пірнач (шестопер) - відзнака полковника полку і паланки. Звичай носіння його козацькими офіцерами зберігався аж до початку XX сторіччя.
Печатка
Печатка - символ повноважень писаря. Печатка запорожців відрізнялася тим ,що біля козака була ще зображена могила (курган) зі списом на ній,що означало прикордону службу запорожців.
Дякуємо за увагу!


title: Презентація на тему «Україна на початку ХХ століття»

text:
Україна на початку ХХ століття

Становище Наддніпрянської України у складі Росії на початку XX ст.
Початок XX ст. свідчив, що перебування України у складі царської Росії суттєво загальмувало і деформувало її соціально-економічний розвиток. На економічній ситуації в Наддніпрянській Україні першого десятиліття XX ст. відбилася глибока економічна криза 1900—1903 рр. і застій, що прийшов їй на зміну, який тривав до 1909 р. Підприємці і банкіри, прагнучи подолати кризу, почали створювати монополістичні об'єднання. Найбільш поширеною формою монополій у початковий період були синдикати — угоди самостійних у виробничому відношенні власників підприємств про спільну реалізацію продукції через спільно організовану систему збуту.
В Україні одним із перших виник 1887 р. цукровий синдикат.
1902 р. був організований металургійний синдикат «Продамет».
1903 р. заснований синдикат «Продаруд». У 1909—1914 рр. економічна криза і застій змінилися прискореним підйомом української промисловості. При цьому роль і місце України в економічному організмі Російської імперії не змінились.Як і раніше, на початку XX ст. царський уряд сприяв прогресу головним чином сировинних галузей народного господарства України і свідомо гальмував розвиток інших. Результатом цього стало те, що багато галузей промисловості, які були життєво важливі для українського суспільства, були у занепаді, і жителі України змушені були купувати російські або закордонні товари. Це спричиняло постійний відтік коштів з України.
Загалом із України вивозилось набагато більше, ніж ввозилось.
Розвиток сільського господарства Наддніпрянщини гальмувався на початку XX ст. малоефективним поміщицьким землеволодінням, у якому зосереджувались відсталі напівкріпацькі форми виробництва, та селянським малоземеллям. Поміщикам, що мали багато землі, не обов'язково було перебудовувати свої маєтки на капіталістичній основі. Вони задовольнялися селянськими відробітками і орендними виплатами селян. Провідну роль в сільському господарстві України відігравало виробництво зерна, особливо озимої пшениці.
Коксові печі Катеринославське товариство, Донецький басейн
Один з металургійних заводів
Економічний розвиток Західної України
На початку XX ст. західноукраїнські землі у складі Австро-Угорщини залишались відсталим перенаселеним краєм. Перебудову західноукраїнської промисловості стримувала австрійська влада, яка намагалась зберегти українські землі як сільськогосподарський район, що мав постачати промисловим центрам імперії дешевий хліб, ліс, худобу і був би ринком збуту її товарів. Розвивалась тільки нафтовидобувна промисловість та деревообробна, які майже повністю знаходились в руках іноземних монополій («Галицько-Карпатське товариство», «Галичина»).
Місцеві робітники отримували мізерну заробітну платню.
 У сільському господарстві, де капіталістичні відносини розвивалися повільно і дуже боляче для селян, панували великі дворяни-землевласники. Через це селяни нестерпно потерпали від малоземелля і безземелля. Життя примушувало їх орендувати землю на кабальних умовах у поміщиків.Земельна нестача спричинила масову еміграцію селян за океан. Тільки 1900— 1910 рр. з Галичини і Буковини виїхало понад 300 тис. селян. Закарпаття 1905 — 1914 рр. залишило понад 40 тис. осіб
Нафтопромисли «Інфланті» Боислав, Галичина
Карта еміграції українців
Соціальні рухи в Україні на початку XX ст.
Малоземелля і безземелля в селі, низька заробітна плата і сваволя підприємців щодо робітників у містах революціонізували селянське і робітниче середовище.
1902 р. на Харківщині і Полтавщині відбулися масштабні селянські виступи, для придушення яких царський уряд використав війська.
1900 р. в Харкові відбулася перша в Російській імперії першотравнева демонстрація
1903 р. велика кількість робітників України взяла участь у загальному страйку Півдня Росії, коли упродовж кількох днів зупинили роботу підприємства Одеси, Миколаєва, Катеринослава, Києва, був припинений рух на залізницях і міського транспорту.
Одночасно відбувалися виступи студентів. 1901 р. у зв'язку з відданням у солдати 183 студентів Київського університету — найбільш активних учасників масового студентського руху — сталися масові студентські заворушення по всій імперії, в яких взяли участь й студенти Києва, Харкова, Одеси.
Керівництво робітничим рухом намагалися очолити російські соціал-демократи, які після II з'їзду РСДРП (1903) розкололися на дві фракції — більшовиків на чолі з Володимиром Ульяновим (Леніним) та меншовиків, очолених Юлієм Мартовим. Перші віддавали перевагу насильницьким формам боротьби і соціальних перетворень, нелегальній антиурядовій діяльності «професійних революціонерів». Меншовики виявляли готовність брати участь у реформуванні суспільства мирним шляхом, вимагаючи встановлення демократичного ладу в усій Росії. Але, й ті й інші нехтували «українським питанням».На керівництво селянським рухом претендувала створена 1902 р. загальноросійська партія соціалістів-революціонерів (есерів), що вважала себе правонаступницею народників і відстоювала ідею «общинного соціалізму». Есери були прибічниками тактики індивідуального терору проти царських чиновників, вимагали «соціалізації землі».Селянські і робітничі виступи на початку XX ст. відбувались і в Західній Україні. 1901—1902 рр. на українських землях Галичини відбулися 24 робітничих страйки.
Ленін виступає на ІІ з’їзді РСДРП
Національно-визвольний рух на початку XX ст.
Причини національно взвольного руху на початку ХХст.:
У Наддніпрянській Україні соціальні утиски поєднувалися з великодержавною політикою царського уряду.
Переслідувались українська культура, її діячі, українська мова, преса, театр.
Тиск офіційної імперської влади доповнювався національним гнобленням з боку польських, румунських і угорських чиновників, великих землевласників і підприємців.
Закономірним наслідком такого становища було посилення боротьби за поліпшення національно-політичного становища. Саме в цей час на арену політичного життя Наддніпрянщини почали виходити політичні партії, які прагнули очолити невдоволених існуючим становищем. Першою з них була Революційна українська заснована в Харкові 9 січня 1900 р. Дмитром Антоновичем. Головною метою партії було досягнення незалежності України. У своїй діяльності РУП спиралася на студентів, семінаристів, учителів інших представників української інтелігенції, на робітників низки підприємств. Але політичний напрям її був нечіткий через соціальну строкатість її членів. Це продемонстрував її документ — брошура М. Міхновського «Самостійна Україна», головна думка якої містила в собі гасло «Україна для українців».

 Українські землі під час Російської революції 1905-1907 рр.
Соціальна і національна напруженість у суспільстві вилилася в Росії в революцію 1905—1907 рр., яка почалася після розстрілу у Петербурзі 9 січня 1905 р. робітничої демонстрації. Революційні виступи в Україні набули масового характеру. Вже на початку революції, в січні—березні 1905 р., страйкувало 170 тис. робітників усіх губерній України. Влітку 1905 р. селянський рух охопив половину повітів. Почалися виступи в армії. У червні 1905 р. почалося повстання на броненосці «Потьомкін», яке очолили українці Григорій Вакуленчук (загинув на самому початку повстання) та Афанасій Матюшенко. Через два тижні плавання Чорним морем броненосець із закінченням запасу палива і води змушений був здатися у румунському порту Констанца. Восени 1905 р. на чорноморському флоті підняли повстання 12 кораблів, очолене лейтенантом Петром Шмідтом, що служив на крейсері «Очаків». Але воно було придушене урядовими силами. Самого Шмідта наступного року було страчено за вироком суду. У листопаді 1905 р. на збройну демонстрацію вийшли три саперні роти, очолені підпоручиком Борисом Жаданівським. Цей виступ також був придушений урядовими військами. У грудні 1905 р. під впливом більшовиків, анархістів та есерів у Донбасі, Харкові, Олександрівську відбулися збройні повстання робітників. Після їх придушення революція пішла на спад.
Демонстрація в києві 1905р.

Команда панцерника «Потьомкін»                      Панцерник «Потьомкін»

Петро Шмідт служив на крейсері «Очаків»
 Григорій Вакуленчук
Розмах революційних подій 1905 р. налякав царський уряд. 17 жовтня 1905 р. у розпал жовтневого загальноросійського політичного страйку, що паралізував економічне життя країни, вийшов царський маніфест, у якому проголошувалося перетворення Росії на конституційну монархію, дарування народові всіх демократичних прав і свобод, зобов'язання уряду скликати виборний представницький орган — Державну думу. Цей маніфест, як і сама революція, привів до пожвавлення українського національно-визвольного руху. Молоді українські партії пропагували в масах ідеї автономії або повної самостійності України, вели боротьбу за скасування заборон на використання української мови, за усунення перепон на шляху до розвитку національної культури.В Україні відбувся справжній вибух національного життя. З'явились і відкрито поширювались масові періодичні видання — газети «Хлібороб» у Лубнах, «Громадська думка», «Рада» в Києві та ін. Перші успіхи були досягнуті у боротьбі за відкриття кафедр українознавства в університетах Одеси і Харкова. Велику патріотично-культурну роботу розгорнули відкриті з жовтня 1905 р. в Наддніпрянській Україні «Просвіти» — в Одесі, Києві, Миколаєві, Кам'янець-Подільському, на Полтавщині та Катеринославщині. До серпня 1907 р. в Україні діяло 35 «Просвіт». Однак при цьому так і не вдалося, за незначним винятком, домогтися українізації шкільної освіти. Важливою подією тодішнього політичного життя стала діяльність української парламентської громади у Державних думах, яка висувала вимоги автономії України, розширення місцевого самоврядування, впровадження української мови і в освіті і церкві, створення кафедр української мови, літератури і історії в університетах та учительських семінаріях, вирішення аграрного питання на користь селян.
Ілля Шранг голова Української парламентської громади
Перше засідання Другої державної Думи,лютий 1907р. Санк-Петербург
Післяреволюційна реакція
З 1907 р. самодержавство перейшло в наступ. Після «третьочервневого перевороту» (розпуск царем Миколою II другої Державної думи 3 червня 1907 р. з одночасним ухваленням нового виборного закону, що майже виключав участь у Думі представників селян і робітників) майже всі завоювання в національній і соціальній сфері, здобуті в попередні роки, були втрачені. Одночасно поширювалася діяльність російських шовіністичних організацій (чорносотенців). Серед них був заснований 1908 р. «Клуб Російських націоналістів», який виступав за нещадну боротьбу проти українського національно-визвольного руху.Почався новий виток русифікації. Одна за одною почали закриватися «Просвіти» з підконтрольними їм установами, заборонялися українські друковані видання, відновилася заборона на вживання української мови у школах та інших освітніх закладах.
Українські соціал-демократичні партії — УСДРП і «Спілка» не знайшли чіткої тактики своєї діяльності в умовах реакції. Лідери соціал-демократії почали шукати союзників в організованому 1908 р. міжпартійному політичному блоці українських ліберальних діячів. Таким політичним блоком було Товариство українських поступовців (ТУП) на чолі з М. Грушевським і С. Єфремовим. У програмі ТУП висувалися такі вимоги:• парламентаризм як основа загальнодержавного ладу;• федеративна перебудова Росії як засіб забезпечення прав українського народу;• національно-територіальна автономія України у складі Росії.У своїй діяльності «тупівці» знайшли спільну мову з російськими думськими фракціями трудовиків і конституційних демократів (кадетів), але ті продовжували ставитись критично до українського питання.

С. Єфремов
М. Грушевський
Столипінська аграрна реформа
Одночасно з проведенням курсу на обмеження і ліквідацію демократичних прав і свобод царська влада вживала заходів, спрямованих на послаблення соціального напруження у суспільстві. Цю мету ставила столипінська аграрна реформа, що розпочалася 1906 р. Реформа, руйнуючи селянську общину, створювала умови для економічного зростання селянства шляхом передачі їм земельних наділів у приватну власність. Таким чином, селяни мали перетворитися на фермерів. В 1907—1911 рр. в Україні на хутори і відруби виділилось понад 226 тис. селянських господарств.Щоб укріпити своє економічне становище, селяни (переважно заможні) користувались послугами Селянського банку: брали кредити під заставу своїх земельних ділянок. Не всі сільські господарі витримували ринкову конкуренцію. Багато хто розорявся. Коли борг не повертався, земля переходила у власність банку і продавалась ним. Таким чином, банківські операції призводили до подальшого розшарування селян. В Україні скоротились земельні наділи бідноти з 3,7 десятини у 1907 р. до 2,2 1916 року.
Збіднілим селянам надавалась можливість переселятись у малозаселені райони Російської імперії. Понад 1,1 млн. українських селян у 1907—1914 рр. переселилось у Сибір, на Далекий Схід, в Середню Азію і Казахстан.Столипінська реформа мала певні позитивні наслідки: збільшення орних площ, врожаїв. Але середній клас селян-фермерів, який міг би підтримувати царську владу, так і не був створений.
Столипін
Збіднілим селянам надавалась можливість переселятись у малозаселені райони Російської імперії. Понад 1,1 млн. українських селян у 1907—1914 рр. переселилось у Сибір, на Далекий Схід, в Середню Азію і Казахстан.Столипінська реформа мала певні позитивні наслідки: збільшення орних площ, врожаїв. Але середній клас селян-фермерів, який міг би підтримувати царську владу, так і не був створений.


Презентація на тему «Культура України на початку XX ст»


Презентація на тему «Київське, Чернігівське, Переяславське Князівства в середині 12 – першій половині 13 ст.»


title: Презентація на тему «Проголошення незалежності України» (варіант 2)

text:
Проголошення незалежності України
Декларація про державний суверенітет (1990)
 16 липня 1990 року Верховною Радою Української PCP була прийнята Деклара́ція про́ держа́вний сувереніте́т Украї́ни. Це була не перша декларація такого типу у СРСР.          Перебуваючи під тиском суспільних настроїв, 16 липня 1990 XXVIII з'їзд КПУ прийняв резолюцію «Про державний суверенітет Української РСР». Оскільки більшість у Верховній Раді УРСР формально складали комуністи, того ж дня депутати Верховної Ради УРСР прийняли Декларацію на виконання резолюції з'їзду.
   Проте Декларація про державний суверенітет України далеко випередила декларацію Росії та резолюцію КПУ. Це фактично була програма побудови незалежної держави.
   Практично всі положення Декларації суперечили чинній на той час Конституції УРСР. Але заключним в Декларації стало положення про те, що принципи Декларації про суверенітет України будуть використані для укладення нового союзного договору.

Спроба державного перевороту у СРСР

   19 серпня 1991 року з метою повернення суспільства до попередніх порядків була здійснена спроба державного заколоту. Його ініціатори — представники вищого державного керівництва СРСР — заявили, що у зв'язку з начебто хворобою Президента СРСР М. Горбачова його обов'язки виконуватиме Г. Янаєв, а країною керуватимеДержавний комітет з надзвичайного стану.

   ДКНС оголосив про запровадження на півроку в окремих районах СРСР надзвичайного стану. Призупинялася діяльність всіх політичних партій, окрім КПРС, громадських організацій і рухів демократичного спрямування, заборонялися мітинги, демонстрації, страйки, запроваджувалася жорстка цензура над засобами масової інформації, призупинявся вихід газет, крім кількох лояльних до ДКНС. У Москві, де відбувалися головні події, було запроваджено комендантський час, виведено на вулиці та майдани війська.
Переворот в Москві 19 серпня 1991 р.
   Головні події розгорнулися у Москві. Центром опору стала Верховна Рада РРФСР, навколо якої зібралися тисячі захисників демократії, було зведено барикади. Опір ДКНС очолив президент Російської Федерації Б. Єльцин. На його заклик десятки тисяч людей вийшли на вулиці столиці й перекрили бронетехніці та військам шлях до будинку Верховної Ради РРФСР. Серед захисників демократії в Москві було чимало українців. Над барикадами, поруч з іншими, майорів і український синьо-жовтий прапор.
   Провал заколоту мав катастрофічні наслідки для КПРС, діяльність якої зразу ж було заборонено. 30 серпня Президія Верховної Ради України заборонила діяльність Компартії України як складової частини КПРС.
   Після цього Президент СРСР М. Горбачов, який у дні заколоту був ізольований путчистами на південному березі Криму, стрімко втрачав владу. Різко посилювалася діяльність керівництва Російської Федерації, яке відіграло ключову роль у придушенні заколоту. Союзні органи влади були паралізовані. Виникли сприятливі обставини для здобуття незалежності союзними республіками з-під радянської окупації.

Акт проголошення незалежності.
   24 серпня 1991 р. Верховна Рада України прийняла Історичний документ виняткового значення для долі українського народу — Акт проголошення незалежності України. У ньому зазначалося.

   За Акт проголосувала абсолютна більшість депутатів Верховної Ради. УРСР перестала існувати. На геополітичній карті світу постала нова самостійна держава — Україна.

-Газета "Голос України" №165 від 27.08.1991 р. з текстом Постанови та Акту проголошення незалежності України.
Мітинг на площі біля Верховної Ради України. Київ, 24 серпня 1991.
Референдум
   На підтвердження Акта проголошення незалежності Верховна Рада України вирішила провести 1 грудня 1991 р. республіканський референдум. Він був потрібен, щоб нейтралізувати політичні спекуляції противників української незалежності, особливо у східних і південних областях республіки, які заявляли, що народ буцімто не підтримує Акт про незалежність.
   Союзне керівництво на чолі з президентом СРСР М. Горбачовим, не втрачаючи надій на укладення нового союзного договору, вело активну роботу в цьому напрямі. Крім того, світове співтовариство не поспішало з визнанням самостійності України, вичікуючи, як розгортатимуться події.
На всеукраїнському референдумі кожен громадянин мав чітко відповісти «Так, підтверджую», або «Ні, не підтверджую» на запитання: «Чи підтверджуєте Ви Акт проголошення незалежності України?»
Підтримка Акту незалежності  по областях у відсотках.
   Із 37885,6 тис. громадян України, котрі були внесені до списків для таємного голосування, взяли участь у голосуванні 31891,7 тис. (84,18%). Із них позитивно відповіли 28804,1 тис. виборців (90,32%). Зокрема, у Криму відповіли на запитання референдуму «Так, підтверджую» 54,19% громадян, у Севастополі — 57,07%; у Донецькій, Луганський,Одеській, Харківській областях підтвердили Акт про незалежність понад 80% виборців; в Івано-Франківській, Львівській, Тернопільській, Волинській,Рівненській, Житомирській, Київській, Хмельницькій, Черкаській, Вінницькій областях за незалежність проголосувало понад 95%, у решті областей — понад 90% громадян.

   За результатами референдуму вже ні в кого не могло бути сумніву, чи український народ хоче мати свою самостійну державу. Втретє за 350 років від Визвольної війни середини XVII століття Україна здобула самостійність. Головним завданням стало збереження незалежності й суверенності Української держави, недопущення помилок, зроблених на двох попередніх етапах існування державності, — у середині XVII ст. і в 1917—1920 рр.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Національно визвольна війна під проводом Богдана Хмельницького»

text:
Національно визвольна війна під проводом Богдана Хмельницького(1648-1654рр.)

Визвольна війна українського народу середини XVII ст. сформувала в Україні цілу когорту талановитих воєначальників. Серед них найяскравіше проявився геній гетьмана України Богдана Хмельницького (1595-1657) як державного і військового діяча. Як зазначається у монографії В.А. Смолія та В.С. Степанкова "Богдан Хмельницький", цей славетний син українського народу дійсно був полководцем європейського масштабу. Саме він створив одну з найсильніших армій у тодішній Європі, зумів належним чином озброїти її, значно підніс ефективність української кінноти та артилерії. Блискучий стратег і тактик, прихильник блискавичних і рішучих воєнних дій, неперевершений майстер маневру, Богдан Хмельницький заслуговує на почесне місце в історії воєнного мистецтва.
У квітні 1648 р. М.Потоцький послав на приборкання повстанців частину реєстрових козаків на байдаках Дніпром під проводом полковників Кричевського, Вадовського й Гурського та військових осавулів Іляша й Барабаша, а також відділ німецької піхоти. Вони мали з'єднатися біля Кодака з відділом, який рушив 21 квітня "полем" під проводом гетьманового сина Стефана Потоцького. В цьому відділі була решта реєстровців - близько 2500 чоловік під проводом комісара Шемберга й близько 1500 жовнірів із кварцяного (королівського) війська. Це був авангард, слідом за яким рушило через кілька днів з-під Корсуня й головне військо, в якому було не більше 5-6 тис. людей.
                                                 (Перша битва на Жовтих Водах)Перша битва Богдана Хмельницького відбулася на Жовтих Водах (правий берег Дніпра, на Південний Захід від сучасного Кременчука) 29 квітня - 16 травня 1648 р. 6-тисячний передовий загін поляків зустрівся з об'єднаними козацько-татарськими 9-тисячними силами.Козаки підійшли під самі польські шанці, підкопалися, попідвозили гармати, порох, та почали приступ. Але поляки мали сильнішу артилерію й відбили напад запорожців.Тоді розпочалася позиційна боротьба. Повстанці замкнули звідусіль польський табір, почали його обстрілювати та періодично йшли на нього приступом: "день і ніч боротьба з ними була, і по кілька разів на день".30 квітня 1648 р. штурм польського табору розпочався наступом української піхоти при підтримці татарської кінноти. Питома вага татарської кінноти у штурмі польського табору була мінімальною, але перебування навколо табору її полків, готових до бою, стримувало проведення контратак польської кавалерії проти наступаючої козацької піхоти. Але поки що козацький штурм не мав успіху. У поляків на вежах було 10 гармат. Хмельницький мав на той час всього 3 гармати-фальконети малого калібру. Бойові дії 30 квітня - 1 травня 1648 р. показали, що такою силою польський табір не здобути.8-9 травня татарська кіннота залишила Жовті Води і пішла в район зосередження на Інгульці, де хан збирав усі сили для допомоги Богдану Хмельницькому.
8-9 травня татарська кіннота залишила Жовті Води і пішла в район зосередження на Інгульці, де хан збирав усі сили для допомоги Богдану Хмельницькому.Польський табір залишався в облозі козаків. Б. Хмельницький знав, що Дніпром проти нього йдуть не самі поляки, а реєстрові козаки, послані ними, тобто такі самі православно-руські люди, як і всі українці, лише зобов'язані службою польському королеві. І запорозький вождь зважився вплинути на їхні почуття, аби відірвати їх від поляків. Полишивши табір, Б. Хмельницький поспішив до правого берега Дніпра, до урочища Кам'яний Затон, куди ввечері 3 травня підійшли й пристали до берега реєстрові козаки. За допомогою таємних агентів Б. Хмельницький зумів пробудити у реєстрових козаків таку ненависть до поляків, що вони, ледь прийшовши до Кам'яного Затону, повстали проти поневолювачів українського народу, перебили своїх начальників Барабаша, Вадовського, Ілляша та інших, покидавши їхні тіла у Дніпро, і 4 травня об'єдналися з козаками, що стояли в таборі. До Жовтих Вод їх доставили на прохання Б. Хмельницького, кіньми Тугай-бея 5.Вночі 15 травня польське військо вишикувалося для здійснення маршу до урочища Княжі Байраки в умовах козацького оточення не "табором" з возовою рухомою обороною, а в інший похідно-бойовий порядок - так званого "старого польського шикування". Це шикування мало вигляд великого, порожнього всередині кінного чотирикутника, готового з кожного боку до негайної кавалерійської атаки. С. Потоцький просунувся на 8-12 км уздовж урочища Княжі Байраки.Тут на світанку була введена у бій Богданом Хмельницьким козацька піхота, яка застосувала проти рухомого польського табору польову артилерію, маневруючи гарматами за допомогою верхових коней.
                               (Битва під Пилявцями)У вересні 1648 р. відбулася битва під Пилявцями. На правому березі р. Ікви (Пилявки) були головні сили української армії, а на лівому полки М.Кривоноса. Їх об'єднувала вузька гребля, яку зміцнили шанцями та гарматами. Зумівши за допомогою розвідки дезінформувати польське командування, гетьман заманив сюди 80-90 тисячне (включаючи озброєних слуг) вороже військо, яке 19 вересня розташувалося табором на пагорбах і заболочених долинах. Реально оцінивши сили, він вдався до тактики активної оборони табору з наступною задачею потужного контрудару.Битва розпочалася 21 вересня. Незважаючи на втрату у цей день переправи, Б.Хмельницький, скориставшись підходом 22 вересня близько 5 тис. татар, наступного дня провів добре скоординований широкомасштабний наступ з обох таборів і переміг. Пилявецька перемога ще раз переконливо продемонструвала силу українського війська, полководницький дар Богдана Хмельницького. Тут були показані високі бойові якості української кінноти, яка винесла основний тягар боротьби з поляками, бо допомога татар мала переважно морально-психологічний характер.
	                                          (Битва під Корсунем)25-26 травня 1648 р. відбулася битва під Корсунем. Оскільки для повстанців вона здійснювалася з ходу (з маршу), то є всі підстави вважати, що основи її переможних чинників були закладені під час просування козацького війська.Вранці, маючи звістку про поразку передового загону під Жовтими Водами й переконані підісланим козаком у тому, що повстанці значно переважають їх, командувачі 20-тисячних головних польських сил Калиновський та Потоцький залишили вигідні позиції під Корсунем і, маючи за поводиря таємного агента гетьмана, почали відступати, долаючи багато перешкод. 26 травня неподалік від Корсуня відбулася битва між польськими і козацьким військом (козацькі сили зросли до 15 тис. без врахування татарської кінноти). Поляки знову зазнали поразки. Б.Хмельницькому до рук потрапили обидва командувачі польсько-шляхетської армії, 80 великих вельмож, 127 офіцерів, 8520 жовнірів, 41 гармата. За шість днів до битви під Корсунем помирає король Польщі Владислав IV. Річ Посполита раптом втрачає короля, командирів і армію.
Головними, вирішальними чинниками перемоги Б.Хмельницького були: 1) ліквідація польської оперативно-тактичної переваги у кавалерії шляхом включення до козацької армії татарської кінноти; 2) створення оперативно-тактичної переваги української армії над польською у піхоті за рахунок переходу на бік повстанців реєстрових козацьких полків; 3) вдале оперативне маневрування козацької армії шляхом проведення форсованого маршу від Жовтих Вод до Корсуня та оточення польського війська в районі Корсунь-Стеблів-Ситники 7.Для здійснення оперативного маневрування головні сили української армії просувалися у смузі шириною до 13 км, що забезпечило одночасність їх виходу у район битви. При цьому Б.Хмельницький використав високу рухомість татарської кінноти для створення самостійного передового загону, який наздогнав і затримав польське військо, а також прикрив вихід в район битви головних сил української армії.Уже перші битви дарували Богданові Хмельницькому на все життя побратимів - талановитих воєначальників Максима Кривоноса, Данила Нечая, Івана Богуна. Після Корсунської перемоги Б.Хмельницький отаборився під Білою Церквою. Звідти він звернувся до українського народу з Універсалом, закликаючи його взяти участь у Визвольній війні на добрих конях і зі справною зброєю проти своїх "розорителів, озлобителів і супостатів".Визвольна армія Б.Хмельницького досягла більше 100 тисяч. Повстання переросло у Визвольну війну українського народу проти поневолювачів.
                                               (Битва під Пилявцями)У вересні 1648 р. відбулася битва під Пилявцями. На правому березі р. Ікви (Пилявки) були головні сили української армії, а на лівому полки М.Кривоноса. Їх об'єднувала вузька гребля, яку зміцнили шанцями та гарматами. Зумівши за допомогою розвідки дезінформувати польське командування, гетьман заманив сюди 80-90 тисячне (включаючи озброєних слуг) вороже військо, яке 19 вересня розташувалося табором на пагорбах і заболочених долинах. Реально оцінивши співвідношення сил, він вдався до тактики активної оборони табору з наступною задачею потужного контрудару.Битва розпочалася 21 вересня. Незважаючи на втрату у цей день переправи, Б.Хмельницький, скориставшись підходом 22 вересня близько 5 тис. татар, наступного дня провів добре скоординований широкомасштабний наступ з обох таборів і переміг. Пилявецька перемога ще раз переконливо продемонструвала силу українського війська, полководницький дар Богдана Хмельницького. Тут були показані високі бойові якості української кінноти, яка винесла основний тягар боротьби з поляками, бо допомога татар мала переважно морально-психологічний характер.
Добившись успіху, Б.Хмельницький здійснює похід на Захід, узявши спочатку в облогу Львів (8-26 жовтня), а згодом Замостя (6-21 листопада). Для організації боротьби населення Белзького, Волинського і Руського воєводств він розіслав у різні райони свої полки. До середини листопада вони разом з загонами місцевих повстанців звільнили весь західноукраїнський регіон. Тут розпочалося формування державних інституцій, зокрема, полково-сотенного територіально-адміністративного устрою 8.В даній ситуації відбуваються деякі корективи у стратегії гетьмана Богдана Хмельницького.У Києві Хмельницькому влаштували урочисту зустріч. Тут він отримав благословення своїй справі від ієрусалимського патріарха Паїсія, який простував до Москви. З ним Хмельницький і відправив до московського царя Олексія Михайловича своє перше посольство на чолі з Мужиловським для ведення переговорів. Тим часом Богдан Хмельницький створює в Україні гетьманське правління. Чигирин став головною резиденцією гетьмана України. Це було початком державності, що складалася в Україні в ході Визвольної війни середини XVII ст. Хмельницький налагодив виробництво гармат, вогнепальної зброї, селітри, пороху.
Улітку 1648 р. на Лівобережжі були сформовані Борзенський, Гадяцький, Миргородський, Полтавський, Прилуцький, Ніжинський, Ічнянський, на Правобережжі - Вінницький, Київський. З метою мобілізації сил народу для свого визволення одночасно зі створенням нових територіальних козацьких полків на їх базі розпочалося формування державних структур за полково-сотенним ладом. Це було найяскравішою ознакою переростання повстання Б.Хмельницького у Визвольну війну українського народу з-під колоніальної залежності від Речі Посполитої.До 1650 року в Україні було сформовано 16 полків, які становили територіальне ядро (180-200 тис. кв. км) держави, де проживало 1,6 млн населення9.Б.Хмельницький, як і більшість старшин, продовжував залишатися у полоні ідей автономізму. Осіння кампанія 1648 р. після Пилявецької битви проводилася не стільки з метою включення західного регіону до складу козацької держави, скільки для реформування державного устрою Речі Посполитої: запровадження абсолютизму й визнання за Україною  таких же прав, які мала Литва. Причому ці сподівання пов'язувалися з обранням на трон короля (Владислав IV помер у травні 1648 р.) спочатку московського царя, пізніше - трансільванського князя, а коли ці надії стали примарними - королевича Я. Казимира. Саме тому Б.Хмельницький та його прибічники припустилися стратегічної помилки, якої згодом так і не вдалося виправити: замість того, щоб укріпитися на західних кордонах (як це радили М.Кривоніс і П.Головацький), вони пішли 21 листопада на укладення перемир'я з Яном Казимиром,. Враховуючи силу опору покозачених мас, Б.Хмельницький відмовився (крім окремих випадків) від надання будь-якої допомоги шляхтичам, які наважувалися повернутися до своїх володінь. Водночас він визнав козацькі права за тими селянами, і міщанами, які продовжували перебувати у складі його армії.
                                             (Переговори у Переяслеві)20 лютого 1649 р. у Переяславі розпочалися українсько-польські переговори. Їх перебіг показав, що на цей час гетьман, переосмисливши уроки торішньої боротьби, вперше в історії українського суспільно-політичної думки сформулював основні принципи національної державної ідеї. Надалі вони були розвинені під час його квітневих переговорів з московським посольством Г.Унковського.Посли від польського короля вручили Б.Хмельницькому грамоту на гетьманство, булаву і стяг. Нова політична програма гетьмана висувала як першорядне завдання включення до складу української держави західного регіону. З огляду на це насамперед потрібно було закріпити за собою контрольовану територію. І, згідно з умовами укладеного 25 лютого 1649 р. з польським посольством перемир'я, гетьман добився визнання де-факто автономії козацької України. Кордон між нею і Річчю Посполитою мав проходити по ріках Горині, Прип'ять та м. Кам'янець-Подільський, через який заборонялося переходити польським підрозділам, урядовцям і шляхті. У політичному житті відбувається заміна функціонування "генеральної" (чорної) ради старшинською, зміцнення гетьманської влади, яку Б.Хмельницький починає розглядати як дану Богом, що засвідчувало появу в нього монархічних прагнень 10.З початку травня 1649 р. за умов небажання польського уряду йти на серйозні поступки сподівання на продовження українсько-польського політичного діалогу стають примарними.
                                    (Мобілізація для битви під Зборовом)В 1648 р. козаки під проводом Богдана Хмельницького підняли повстання проти Польщі. Після проведення успішної військової кампанії 1648 року українська сторона, як і польська, готувалась до наступальних операцій. Богдан Хмельницький навесні 1649 року оголошує мобілізацію до українського війська, надсилає послів на Дон та у Крим з проханням про допомогу в боротьбі з поляками. Українське козацьке військо у червні 1649 року розпочало наступ у двох напрямках: основні сили під проводом Богдана Хмельницького йшли на Захід, а частина козацьких полків на чолі з полковником Михайлом Станіславом Кричевським виступила на Полісся, щоб запобігти фланговому удару литовського війська. На допомогу Хмельницькому прибув загін кримських татар на чолі з ханом Іслям-Гераєм ІІІ.
В червні 1649 року козаки завдали поразки передовим частинам польської армії, які очолював Ярема Вишневецький, і оточили залишки ворожих військ у фортеці Збараж (тепер Тернопільська область). На підмогу обложеним з-під Любліна вирушило 30-тисячне військо, очолюване королем Яном II Казимиром.
Дізнавшись про це через розвідників, Хмельницький, для продовження облоги фортеці залишив частину військ під командуванням генерального обозного Івана Черняти під Збаражем, а сам з головними силами виступив назустріч королівській армії. Основні сили українських і польських військ зустрілися під Зборовом на річці Стрипі.
Берестецька битва (1651) — найбільша битва другого періоду Національно-визвольної війни українського народу середини XVII ст., а за кількістю її учасників — найчисельніша в історії України з найдавніших часів до XIX століття.
Незважаючи на Зборівську угоду, укладену Богданом Хмельницьким 1649 р. з королем, у січні 1651р. сейм Речі Посполитої ухвалив відновити з ним війну.
  вангардне 12-тисячне військо під командуванням польного гетьмана Мартина Калинов-ського в лютому вирушило на Поділля, напало на містечко Красне, а в березні здобуло містечка Стіну та Ямпіль і взяло в облогу Вінницю. Однак йому дав відсіч Іван Богун. Потім Калиновський захопив фортецю Бар і місто Летичів, але затримався в Кам’янці-Подільському. Козаки, відвоювавши Бар, почали атакувати Кам’янець-Подільський.
У травні обидві воюючі сторони з’єдналися зі своїми головними силами: Калиновський між Добротвором і Кам’янкою-Буською — з армією короля; козацькі війська з’єдналися з армією Богдана Хмельницького в селі Колодному поблизу Вишневця (тепер Тернопільська обл.), де гетьман України збирав і впорядковував свою армію. Документальних відомостей про точну кількість військ Богдана Хмельницького немає. За однією версією, крім досвідчених козаків (кількість яких також точно невідома- 60-80 тис.), до Хмельницького приєдналося 170 тис. повсталих міщан і селян. Польський шляхтич повідомляв із Берестечка: «Ворог має 50 тисяч найкращих стрільців, а черні й охорони — близько 200». Більшість дослідників схиляється до думки, ш,о всіх разом в армії Хмельницького було ймовірно 100-110 тис. та ш;е 40-50 тис. союзників-татар.
     ПЕРШИЙ МОЛДАВСЬКИЙ ПОХІД БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГОЗ метою досягнення воєнно-політичної ізоляції Польщі Богдан Хмельницький на початку 1650-х рр. прагнув зав’язати відносини з придунайськими країнами - Валахією, Трансильванією, а надто Молдавією.
Влітку 1648 р. гетьман удався до спроби схилити молдавського господаряВасиля Лупула до встановлення добросусідських відносин з Гетьманщиною.
Проте Лупул і надалі підтримував польський уряд, який планував використати Молдавію у своїй боротьбі проти повстанців.
У другій половині серпня 1650 р. 60-тисячна українська армія під проводом Богдана Хмельницького й 30 тисяч кримських татар перейшли Дністер і вступили на територію молдавського князівства.
На початку вересня 1650 р. козацькі полки заволоділи столицею князівства - м. Яссами. Василь Лупул погодився на мир, головною умовою якого була відмова Молдавії від союзу з Польщею. Так між Україною і Молдавією було встановлено союзницькі відносини. Щоб зміцнити політичні зв’язки з Гетьманщиною, молдавський господар зобов’язався видати свою дочку Розанду за сина Богдана Хмельницького - Тимоша.
Однак після Берестецької битви Василь Лупул відмовився виконувати свої зобов’язання щодо України. Нагадати про умови україно-молдавського договору Хмельницький вирішив силою зброї. Гетьман підготував новий похід проти Молдавії.
                                                         БАТОЗЬКА БИТВА
Не бажаючи допустити воєнного союзу України з Молдавією, польський уряд наказав великому коронному гетьманові М.Калиновському виступити проти українських полків, що йшли з Подніпров'я до Молдавії.
Польські загони розташувалися табором біля гори Батіг на Брацлавщині(сучасна Вінниччина), на правому березі Південного Бугу.
22 травня 1652 р. передові козацькі частини під командуванням Тимоша Хмельницького й загони татарської кінноти почали битися з польською кіннотою, а основні частини підійшли непомітно 23 травня.
Оточивши польський табір, українська армія атакувала одночасно з усіх боків. Богдан Хмельницький скористався прорахунками поляків, які, очікуючи на допомогу, побудували надто великий табір, якого не могли захистити наявними силами.
До вечора польське військо було вщент розбите, загинув і його головнокомандувач. Довідавшись про поразку під Батогом, польське військо, яке йшло на допомогу Калиновському, повернулося назад.
Тактику Богдана Хмельницького в Батозькій битві сучасники порівнювали з класичним зразком воєнної тактики на оточення і знищення ворожих військ, застосованої карфагенським полководцем Ганнібалом щодо римського війська у битві під Каннами 216 р. до н. е.
                                         ЖВАНЕЦЬКА ОБЛОГА
Батозька перемога не означала швидкого завершення війни проти Польщі. Від лютого 1653 р. польські загони здійснювали спустошливі рейди на козацьку територію.
А восени 1653 р. польський король із 40-тисячною армією вирушив з-під Львова до Галича, а звідти - до Кам`янця-Подільського і став табором під містечком Жванець, між річками Жванчик і Дністер.
Туди підійшли й основні сили українсько-татарського війська. Польський табір було взято у тривалу облогу, яка виснажила ворожу армію. У польському таборі почався голод, спалахнули епідемії. Та від остаточної поразки поляків уже вкотре врятували ординці.
5 грудня хан і польський король уклали усну угоду, за якою воєнні дії припинялися, татари отримували дозвіл брати ясир на західноукраїнських землях. Інтереси України за Кам`янецькою угодою не бралися до уваги, бо передбачене нею відновлення умов Зборівського договору вже не влаштовувало українців.
      Дякую     за     Увагу!   Виконав: Андрій Половинченко              Учень 8 класу.


Презентація на тему «Українські підприємці-меценати другої половини XIX століття»


Презентація на тему «Культура України 17 століття»


title: Презентація на тему «Кримська Війна»

text:
Кримська Війна

Музиченко Влад, 21 група
        Причини Війни

      1) Загострення політичних і економічних суперечностей на Близькому Сході та на Балканах між Росією, Англією, Австрією, Францією, Туреччиною.
      2) Росія захотіла забезпечити вихід із Чорного моря в Середземне море, встановити контроль над протоками Босфор та Дарданели.

         Привід до війни

    1)Конфлікт між православною і католицькою церквами за право контролю над святими для християн місцями в Палестині.

Мета, яку ставили для себе держави

  Росія - перегляд режиму черноморских проливів; посилення впливу на Балканскому пів-острові.
 Турція - ослаблення Росії, повернення Криму  і Закавказзя.
 Франція і Англія -  ослаблення Росії, поширення економічного і політичного впливу на Близькому Сході.
         Хід війни

  I етап: жовтень 1853 - квітень 1854р.р.
   Суперником  Росії була Туреччина, а воєнні дії проходили на Дунайському і Кавказському фронтах.
    В цей час відбулася СИНОПСЬКА БИТВА під керівництвом П.С. Нахимова.

              Хід війни

   II етап: квітень 1854 - лютий 1856 рр.:
Проти Росії об'єдналися Туреччина, Франція, Англія і Сардинія.

             Хід Війни

  IIІ етап: квітень 1854 - лютий 1856 рр
  Вересень 1854р. армія союзніков висадилася в Криму в районі Євпаторії.
  Битва на річці Альті головнокомандувач князь А. С. Меншиков.
  Инкерманський бій
  Битва під Балаклавою

           Результати

   349 днів оборони, 11 місяців безперервних боїв, з вересня 1854 по серпень 1855гг.
              Результати

      Був укладений Паризький мирний договір за яким :
   1) Росія віддає Туреччини Карс в обмін на Крим і Севастополь
   2) Чорне море - нейтральне (відкрите для суден всіх країн)
   3) Росія і Туреччина не можуть мати военного флоту і укріплень на Чорному морі.
   4) Росія втрачає права ‘’захисниці’’ балканскіх народів.
          Результати

      Після того, як Пруссія нанесла поразки Австрії і Франції, Росія вирішила розірвати угоду 1856. Тому у 1871 році В Лондоні буда скликана конференція, за якою :
    1) Росія отримала право мати військовий флот на Чорному морі.
    2) Росія також отримала право будувати військові укріплення  на Чорноморському узбережжі.

     У результаті цієї дипломатичної перемоги Росія значно активізувала свою зовнішню політику на Балканах.


title: Презентація на тему «Дисиденти» (варіант 2)

text:
Підготувала:
учениця 11 клсуСидорук Оксана
Поняття і терміни
Дисиденти (від лат. dissidens – незгідний) – учасники опозиційного руху в СРСР з кінця 50-х – до середини 80-х; виступали за демократизацію суспільства, дотримання прав і свобод людини, в неросійських республіках – за національні права, власну державність.
Слово «дисидент» означає «людину, що протестує», яка відкрито протиставляє свої погляди панівній ідеології та рішуче виступає за свої переконання.
Синонімами слова «дисидент» є «правозахисник» та «інакомислячий».
Основні причини виникнення дисидентського руху:
       1) Відсутність справжньї політичної самостійності республіки.2)Однопартійна система.3)Заборона діяльності опозиції.4)Установа цензури.
        5) Політика зросійщення.6)Позбавленя українського народу самобутніх рис, можливостей  для вільного національно-культурного розвитку
        7)Згасання збройної боротьби ОУН- УПА
Передумови виникнення дисидентського руху:

Джерела формування:
 Підпільний рух, який став спадкоємцем діяльності ОУН-УПА, але відмовилися від збройних методів боротьби.
 Рух шестидесятников
“Шестидесятники – осередок українських дисидентів.
Ліна  Костенко
Василь Симоненко
Іван Драч
Іван Дзюба
Іван Світличний
Особливості дисидентського руху:

Стає більш масовим і організованим.
Заперечення насильницьких методів боротьби.
Прагнення легалізувати свою діяльність.
Був представлений течіями різного ідеологічного напрямку.
Рух здобув яскравого вираженого антитоталітарного характеру.
80% дисидентів становила інтилигенція.
 дисиденти здійснювали зв’язок  з громадськістю країн Заходу і міжнародними правогороними організаціями .

за відновлення в Україні заборонених релігійних конфесій, за свободу віросповідання).
 за вільний розвиток української мови й культури, за відновлення самостійної України
вимоги дотримання в СРСР основних прав і свобод людини, викриття злочинів тоталітарної системи
виступали на захист прав і свобод усіх народів
Методи боротьби:
Першою опозиційною організацією нового типу стала Українська робітничо-селянська спілка (УРСС), створена у Львові в 1958 р. молодим юристом Левком Лук'яненком. Створена ним організація мала за мету вихід України зі складу СРСР. Уперше в повоєнній історії опозиціонери пропонували суспільству мирні засоби боротьби. Головним із них уважалася пропаганда реалізації статті конституцій СРСР та УРСР про право виходу України зі складу Радянського Союзу. Наступним кроком члени спілки вважали вирішення цього питання або Верховною Радою УРСР, або усенародним референдумом. Однак у січні 1961 р. учасники спілки були виявлені та заарештовані. У травні того ж року у Львові їм був оголошений судовий вирок»
Організації  дисидентів:
Левко Лук'яненко
 Об*єдна партія визволення України
 Ураїнський  національний фронт (УНФ) Створена  З.Красівським та М.Дяком у 1964 р.
  Український національний комітет(УНК)
  Демократичний союз соціалістів
  Партія боротьби за реалізацію ленінських ідей
  Реалістичний робітничий гурток демократів— створений на Донбасі у 1956 р
З.Красівський
М.Дяк
Розправи над дисидентами
Значення дисидентського руху:
 Завдяки самовідданій боротьбі у громадській свідомості поступово утверджувалась думка про необхідність виходу України з Радянського Союзу і створення власної незалежної держави.
Відкрив  Україну світові, вивів  українську проблему  на міжнародний рівень.
Сприяв розхитуванню радянської тоталітарної системи, поширенню і утвердженню в народі демократичних ідеалів.
Дисиденти зробили вагомий внесок у сучасну теорія і практику державного будівництва.
Із середовища дисидентів вийшла чимала когорта політиків незалежної України.
Дисиденти зробили вагомий внесок у розвиток української культури і науки.

Провідні учасники дисидентського руху:
Олесь Бердник
 Михайло Горинь
Олекса Тихий
Валентин Мороз
Іван Коваленко
Василь Симоненко
2014 р.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Claude Monet» (варіант 4)

text:
Claude Monet
Prepared
Pupil form10
Kolpakchi Yana
Oscar-Claude Monet (14.11.1840 – 5.121926) was a founder of French Impressionist painting and the most famous continuer of  this direction.
From the late 1860s  impressionists were met with rejection
At their first exhibition, held in April 1874, Monet exhibited his work, that were to give impressionist their good name.
"Impression, Sunrise". This picture  was painted in 1872.                                                                        the art critic Louis Leroy coined the term "Impressionism",as disparagement, but the Impressionists appropriated the term for themselves.

"Impression, Sunrise".
Claude Monet fought all his life for the right of existence of impressionism
The first Impressionist exhibition was held in 1874 at 35 boulevard des Capucines, Paris, from 15 April to 15 May. The primary purpose of the participants was  promote a new style and  free themselves from the constraints
 Boulevard des Capucines
Claude Monet. Chrysanthemums
Claude Monet - Portrait of Mrs. Gaudibert
Claude Monet. Water Lily Pond.
In the Garden by Claude Monet.
Young Girls in the Rowing Boat .Claude Monet.
Claude Monet was a great artist, a fighter for the style that he created. I am confident that we will admire his paintings more than one century.
Pierre Auguste Renoir . Claud Monet


Презентація на тему «Радянська модернізація в Україні 1928-1938»


title: Презентація на тему «Директорія УНР» (варіант 3)

text:
Директорія УНР
Директорія УНР — найвищий орган державної влади відродженої Української Народної Республіки, який діяв з 14 листопада 1918 року до 10 листопада 1920 року.
Склад Директорії•В. Винниченко (член УСДРП), • С.Петлюра (член УСДРП)- головний отаман армії УНР, • Ф. Швець ( член УПСР)- професор геології, • А.Макаренко ( представник об’єднаної рада залізничників України)- безпартійний,  • П. Андрієвський ( член Української партії Самостійників-соціалістів)- адвокат;
Причини приходу до влади:
Програмні завдання Директорії, проголошені в Декларації 26 грудня 1918 року
Директорія намагалася встановити в Україні національний варіант радянської влади
Становище нової влади
Зовнішня політика Директорії
Економічна ситуація за часів Директорії
По причині критичного політичного та військового становища в республіці Директорії не вдалося налагодити управління економікою.
Великі економічні втрати
в результаті першої світової війни та революційних подій
Значно знизився рівень видобутку вугілля. У 1918 році було видобуто 34,8 % вугілля порівняно з 1913, а в 1919 — лише 20,5 %.
Залізо-рудна і марганцева промисловість у 1919 році майже повністю припинила свою діяльність
Різко скоротила виробництво машинобудівна промисловість України.

Негативний  відбиток  на матеріальному становищі населення, особливо міського
Тисячі робітників, рятуючись від голодної смерті, тікали з міст у село
Торгівля набула спотворених форм
Вирішення земельного питання
Більшість селян розцінили ці заходи як поміщицькі та прокуркульські.

Поміщики та буржуазія теж були невдоволені політикою Директорії, яка ігнорувала їхні інтереси.
Чому Директорії не вдалося надовго втримати владу?
Недоліки
Падіння ДиректоріїВ квітні 1919 року на Правобережжі були розгромлені війська Директорії, і станом на весну 1919 року на території України знову було встановлено радянську владу.
ВИСНОВОК:Опинившись на перехресті політичних перспектив, лідери Директорії не змогли їх реалізувати і запропонувати програму реформ, що влаштувала б основну частину населення.


Презентація на тему «Трагедія Бабиного Яру»


Презентація на тему «Художня культура Київської Русі» (варіант 1)


title: Презентація на тему «День Соборності» (варіант 3)

text:
День Собо́рності — свято України, що відзначається щороку 22 січня в день проголошення Акту возз'єднання Української Народної Республіки й Західноукраїнської Народної Республіки, що відбулося в 1919 році.

Офіційно в Україні День соборності відзначався з 1999 року.
Свято встановлено в Україні «…враховуючи велике політичне та історичне значення об'єднання Української Народної Республіки і Західноукраїнської Народної Республіки для утворення єдиної (соборної) української держави…» згідно з Указом Президента України «Про День соборності України» від 21 січня 1999 року.
У цей день також прийнято згадувати іншу подію, яка відбулась рівно на рік раніше 22 січня 1918 р. - прийняття IV Універсалу УЦР, яким проголошувалася повна незалежність УНР.
22 січня 1939-го було вперше за 20 років урочисто відзначено на офіційному рівні свято Соборності. Відбулось це у Карпатській Україні (м. Хуст), на той час - автономній республіці Чехословаччині. Це був чудовий привід нагадати закарпатцям про волю, висловлену на з’їзді Всенародних зборів українців у Хусті 21 січня 1919-го про приєднання Закарпаття до Української Народної Республіки зі столицею у Києві, і легітимізувати тим самим свою програму побудови Української держави на базі «закарпатського П’ємонту».

Це була не просто маніфестація, а найбільша за 20 років перебування краю у складі Чехословаччини демонстрація місцевого населення за участю 30 тис. люду, яке з’їхалось до столиці Карпатської України з усіх куточків краю.
Живий ланцюг 1990
Ця акція стала однією з найяскравіших подій під час руху за відродження незалежної соборної демократичної України та утвердження національної ідеї. Патріотичні сили в передчутті розпаду СРСР згуртувалися й 21 січня 1990 р. організували «живий ланцюг» між Києвом, Львовом та Івано-Франківськом як символ духовної єдності людей східних і західних земель України, як запорука існування єдиної, соборної України. Від 1 до 3 мільйонів людей, узявшись за руки, створили на дорогах і шосе безперервний ланцюг від Києва до Львова.
Живі ланцюги в 2000-ні
В кінці 2000-них рр. відродилася традиція створення «живих ланцюгів», що символізують єдність українського народу. В 2008 — 2011 роках у Києві такі «ланцюги» утворювали на мосту Патона. Таким чином символічно об'єднували правий та лівий береги Дніпра. Найбільшого розмаху акція досягла 2011 року, коли на міст Патона прийшло понад 1000 учасників. 22 січня 2011 р. «живий ланцюг» утворено у понад 20 містах України. Так у Львові близько п'яти тисяч осіб утворили «живий ланцюг» від пам'ятника Тарасу Шевченку до пам'ятника Степану Бандері.


title: Презентація на тему «Держава Скоропадського»

text:
Держава Скоропадського
Підготувала:
Учениця 10 класу
Черкаської ЗОШ І-ІІІ
Колпакчі Яна
Павло Скоропадський
   (15 травня 1873 — 26 квітня 1945) український громадський,політичний  діяч, військовик.Походив з козацько-старшинського роду Скоропадських.Офіцер армії Російської імперії. Учасник російсько-японської, Першої світової воєн ГетьманУкраїнської Держави Один із лідерів, ідеологів монархічного гетьманського руху.
Павло Скоропадський прийшов до влади завдяки підтримці німецької влади й був змушений прийняти їхні умови.
Згідно із цими умовами Центральна Рада розпускалася, вибори в законадательные органи повинні були відбутися при обліку умов німецької влади. Була встановлена заборона на антинімецькі виступи, відновлялася власність на землю, відсторонення від влади деяких членів уряду.

29 квітня 1918 року, на з'їзді Земельних Власників України генерал Павло Скоропадськийбув оголошений гетьманом України. Він відразу видав Грамоту до всього українського народу. У той же день були проголошені Закони про тимчасовий державний устрій України
 Закони про тимчасовий державний устрій України
У руках гетьмана зосереджувала виконавча й законодавча влада
 Гетьман був також головнокомандуючим армії й флоту й тільки контроль над судами був покладений наГенеральний Суд
Було змінено й назви держави, замість УНР воно стало називатисяУкраїнську державу (Украйинська Держава)

Більші труднощі спостерігалися у відношенні з німецькою владою. Хоча вона вважалася. союзницької й тільки, однак фактично саме вона
мала всю повноту влади й постійно втручалася у внутрішні справи України. Разом з австро - угорськими частинами на півдні число німецьких військ досягало 800.000 чоловік.
Керували ними головнокомандуючий фельдмаршал Герман Айхгорн і глава його штабу генерал Вільгельм Гренер.
У середині травня відбувалися таємні з'їзди українських соціалістів, які засудили політику гетьмана й виступили проти її. По суті, опорою гетьмана стали великі промисловці, хлібороби й российкие партії, а також німецька
окупаційна влада. 12 червня в Кмеве більшовицька делегація під керівництвом Християна Раковского й Дмитра Мануильского підписала тимчасовий мир, відповідно до якого Україна була визнана незалежною державою.
Важка ситуація зложилася на окраїнах України. 13 січня 1918 року Румунія окупувала Бессарабію. На Холмщину австрійкою владою не допускалися представники українського уряду. Улітку й восени 1918 року на Україні проводилися широкі просвітні акції. Були відкриті - Український Державний театр, Національна Галлерея, Національний музей, Український Державний архів. 14 листопада була відкрита Українська Академія Наук, першим президентом якої став відомий учений Володимир Вернадський.
Очутившись у політичній ізоляції, гетьман спробував знайти підтримку серед українських соціалістів. 24 жовтня до складу українського уряду ввійшли чотири соціалісти, однак це вже не допомогло. німці терпіли поразки, і 14 листопада Павло Скоропадських, під тиском проросійськи настроєних членів уряду видав указ про федерацію з майбутньою небільшовистською Росією.
У відповідь на це українські опозиційні партій почали підготовку повстання проти гетьмана. Для керівництва був створений керуючий орган - Директорія, до складу якої ввійшли - Володимир Винниченко - голова, Симон Петлюра, Федір Швець,Андрій Макаренко - члени. Їх головною військовою силою стали Січові Стрільці під керівництвом полковника Євгенія Коновальца, які перебували в Білій Церкві.
 Почалося настання на Київ. 18 листопада в бої під Мотовилкою повстанці розгромили гетьманські частини. Німці в обмін на безпрепятственный пропуск на батьківщину оголосили про свій нейтралітет. 14 грудня гетьман відрікся від влади й передав її своєму уряду, що у свою чергу передало її Директорії. 19 грудня війська Директорія ввійшли в Київ. Була створена заново УНР.

 Як висновок слід зазначити: Гетьманщина проіснувала менше восьми місяців. Найбільшою помилкою П. Скоропадського була спроба відновити на селі старі дореволюційні порядки, тому селянство — найчисленніша верства населення України — не стало опорою його влади. Українська держава навіть з більш-менш твердою владою впала, поховавши під своїми руїнами ще одну соціально-політичну утопію часів революції — побудувати українську державність на підвалинах консервативної ідеї. Бо, як стверджує народна мудрість, не можна рухатися вперед з повернутою назад головою. І як наслідок цього — жорстока громадянська війна стала суворою реальністю України.


title: Презентація на тему «Образотворче мистецтво Київської Русі»

text:
Образотворче мистецтво Київської Русі
Монументальний живопис — головна складова частина оздоблення інтер'єру давньоруських палаців і храмів, що прикрашалися розкішними настінними мозаїками, фресками, різьбленим каменем, мозаїчними підлогами та різноманітними творами прикладного мистецтва.
Монументальний живопис
Становления іконопису Київської Русі
відбулося в другій половині
XI — на початку XII ст.
Іконописні зображення створювалися
за пев-ними суворими правилами.
 Умовність письма мала чітко відмежовувати
 божественний світ від земного
і підкреслювати в ликах Христа,
Богоматері та святих їхню неземну сутність.
                            Іконопис
Поширення писемності й поява книг
зумовили виникнення в Київській Русі
такого виду живопису, як книжкова мініатюра.
Перші твори оригінальної писемності, що
дійшли до нас, з'явилися в епоху правління
князя Ярослава Мудрого та його синів Ізяслава
 і Святослава. Серед найвизначніших пам'яток
 давньоруської літератури — Остромирове Євангеліє,
 «Ізборник** Святослава», «Слово про закон і благодать»,
 «Руська Правда» і, звичайно, «Повість минулих літ».
            Книжкова мініатюра
Невід'ємними елементами художнього оформления майже кожного літературного твору були заставки або мініатюри (сюжетні зображення, розміщені на початку книги чи її розділу), буквиці (великі орнаментовані кольорові літери на початку тексту), також рукописи часто прикрашалися кінцівками й візерунками на полях.
На початку XI ст. в декоративному оформленні книжок панував візантійський орнамент. Його характерною особливістю є рамка, що складається з простих геометричних форм — прямокутників, кругів, квадратів, трикутників, арок тощо. Фон заставок зазвичай золотили, у кольоровому рішенні перевагу выдавали червоному, синьому та зеленому.
Буквиці часто зображували у формі птахів, фантастичних тварин.
Прикладом середньовічного книжкового живопису в Україні можуть служити прекраскі заставки й буквиці Остромирового Євангелія та «1зборника Святослава» — найдавніших рукописних творів, що збереглися до нашого часу.

           Оформлення книжок
Історія давньоруського архітектурного мистецтва бере початок від дерев'яного будівництва давніх слов'ян.
Містобудування. Серцем давньоруського міста часів Київської Русі був дитинець — огороджена ровом і захищена фортифікаційною стіною територія, на якій розташовувались княжа резиденція, двори
 знаті, церковного владики, монастирі, храми. Вхід у дитинець здійснювався крізь брами сторожових башт. Дороги, що вели до брам дитинця, часто ставали основою торговельно-ремісницьких районів, де мешкали прості городяни.
Прикладом давньоруської фортифікаційної архітектури є славнозвісні Золоті ворота в Києві, зведені за часів князювання Ярослава Мудрого.
           Архітектура
Прийняття Київською Русею християнства зумовило перехід від дерев'яного до кам'яного й цегельного будівництва, представленого переважно храмовими спорудами. Основним будівельним матеріалом служили камінь і плінфа.
   Кам'яні християнські храми
Перлиною архітектурного мистецтва того часу є Софія Київська — найвеличніший храм, який і нині належить до визначних пам'яток світової архітектури. Майстри прагнули до створення власного стилю. Багатоглав'я, пірамідальність композиції, оригінальна кладка стін, шоломоподібна форма бань — ось те нове, що привнесли зодчі в побудову Софії Київської, спираючись на традиції дерев'яної давньоруської архітектури.
                 Софія Київська

                                          Виконала:Казновецька
                                                          Анастасія 10 клас
               ДЯКУЮ ЗА УВАГУ