title: Презентація на тему «Театр» (варіант 5)

text:
Київський національний академічний театр оперети
Історія театру
Історія становлення Київської оперети невід’ємна від  історії будинку, який давно вже став рідним домом для всього творчого колективу. Це знаменита історична будівля  Народного Троїцького дому, відомого як "Дім народної просвіти", який спроектували архітектори В.А. Осьмак та Г.М. Антоновський на ще початку минулого століття ( 1901-1902). Будівлю було зведено коштом   київської "Старої громади" за фінансової підтримки відомого українського підприємця - мецената М.Терещенка. Тут працювали український музично-драматичний театр Садовського, театр Саксаганського , театр ім. М.К.Заньковецької,театр Музичної комедії і, нарешті,  театр оперети, який функціонує в цьому приміщенні з 1967р.
Троїцький Народний Дім
Народження Київського театру оперети позначають двома датами: 13 січня 1934 року та 14 грудня 1935 року.  У 1943 році було відкрито стаціонарний театр музичної комедії під керівництвом В. Бенедиктова та бателмейстера С. Томіліна. А 14 грудня 1935 р. на його сцені відбулася перша прем'єра «Летюча миша».А 1938 року київські глядачі побачили першу українську оперету — «Весілля в Малинівці» О. Рябова.
«Весілля в Малинівці» О. Рябова.
У роки війни Київський театр музичної комедії  був евакуйований до Казахстану. Тут, у далекому тилу, разом зі своїми колегами з   інших окупованих міст СРСР київські актори продовжували дарувати своє мистецтво глядачам впродовж двох театральних сезонів.  Восени 1944 року Київська музкомедія повернулася з евакуації додому, радіючи, що рідний театр  залишився майже неушкодженим за страшні роки окупації Києва.
Афіша з репертуару театру 70-х рр
У повоєнні роки до театру прийшло багато талановитої молоді, згодом  її представники стали визнаними майстрами сцени: Д. Шевцов, О. Михайлов, К. Мамикіна, В. Борисенко. Тривалий час   головним диригентом театру був композитор і диригент О. Рябов — автор відомих українських оперет «Весілля в Малинівці» (1938 р.), «Сорочинський ярмарок» (1943р.),   «Червона калина» (1954 р.)
Вистава „Сорочинський ярмарок” О. Рябова
З 2003 р. Київський театр оперети очолив новий художній керівник Богдан Струтинський, з приходом якого в його славній історії з’явилися нові цікаві сторінки. Останнім часом в театрі відбуваються величезні зміни. І хоча столичний глядач є достатньо  вибагливим – вони не проходять поза його увагою. Усі постановки на цій сцені здійснюються тільки українською мовою.
Богдан Струтинський
Репертуар театру
Зараз у репертуарі Київського державного театру оперети майже 20 різножанрових постановок: оперети, мюзикли, музичні комедії, музичні казки. В 2004 році оперетою засновника жанру Жака Оффенбаха «Звана вечеря з італійцями» відкрилася камерна сцена «Театр у фойє».
«Звана вечеря з італійцями»
Водночас Київська Національна оперета веде активну гастрольну діяльність по Україні та за її межами - кращим виставам колективу аплодували глядачі у Чернівцях, Львові, Івано-Франковську, Черкасах, Чернігові, Донецьку. Неодноразово театр ставав учасником театральних фестивалів у Румунії, Сербії та Литві.
Неабияку увагу оперета приділяє й вихованню естетичного смаку юного глядача. В репертуарі театру музичні казки для дітей: «Білосніжка та семеро гномів» В. Домшинського, «Лампа Аладдіна» С. Бедусенка, «Чіполліно» В. Домшинського. Останньою прем`єрою сезону стали «Пригоди бременських музикантів» Г. Гладкова.
«Пригоди бременських музикантів» Г. Гладкова.
Інтер*єр театру
Творчі події
Великим досягненням театру є відкриття камерної сцени — «Театр у фойє» напередодні 70-річного ювілею театру.
У жовтні 2004 р. в театрі оперети було відкрито камерну сцену .
 2004 р. театру надано новий статус – Київський академічний театр оперети.
2007 р. відбулася прем’єра вистави «Містер Ікс» у постановці Богдана Струтинського. Вперше на території пострадянського простору герої знаменитої оперети заговорили та заспівали українською мовою.
 У 2005 р. відбулася прем’єра мюзиклу «Моя чарівна леді» Ф. Лоу, яка засвідчила, що цей жанр має потужний потенціал і залишається одним із найулюбленіших у глядачів.
За роки існування Київського театру оперети в ньому працювали багато талановитих людей. Довгий час головним диригентом театру був Олексій Рябов, автор відомих українських оперетт «Сорочинсий ярмарок», «Весілля в Малинівці», «Блакитний камінь» і інших. На сцені театру були поставлені класичні українські водевілі «Наталка-Полтавка» Н. Лисенко, «Сватання на Гончарвці» К. Стеценка, «За двома зайцями» В. Рождественського. Але не тільки музика українських композиторів звучала в стінах театру оперети. «Летюча миша» та «Ніч у Венеції» І. Штрауса, «Сильва» та «Принцеса цирку» І. Кальмана, «Весела вдова» Ф. Легара й багато інших шедеврів світової оперети.
Трупа
Київський національний академічний театр оперети - крок до свята!


title: Презентація на тему «Измерение времени»

text:
Измерение времени
Движение Земли вокруг Солнца
Камера Клементины показывает Луну освещённую Землёй, блики Солнца, восходящего над тёмной частью поверхности Луны, и планеты Сатурн, Марс и Меркурий
Почти во    всех   странах пользуются   поясным временем
Часовые пояса
Нулевой меридиан в Лондоне


Презентація на тему «Валовий внутрішній продукт» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Ян Вермер та Пітер Рубенс»

text:
Ян Вермер та Пітер Рубенс
Ян Вермеєр(1632-1675)- нідерландський
художник, майстер побутового живопису та жанрового
портрету. Разом з Рембрандтом Франсом Галсом є одним з
найбільших живописців «Золотого століття» голландського
мистецтва.
                             “Сводница”, вважають що персонаж зліва-
                             автопортрет художника.
Дівчина з перловою сережкою(1665)
Дівчина, яка читає лист біля відкритого вікна
Молочниця
Келих вина
Вид Дельфта
Астроном
Пітер Пауль Рубенс(1577-1640)- фламандський
живописець, один з найвизначніших представників
епохи бароко.
Осінній пейзаж
Портрет Сюзанни Люнден
Оддісей та Цирцея
Автопортрет з Ізабеллою Брант
Чотири філософи
Сад кохання


title: Презентація на тему «Міжнародні відносини» (варіант 1)

text:
Міжнародні відносини
Другої половини ХХ сторіччя
Термін  «холодна  війна»  вперше  було  вжито  на  початку  IV   ст.  кастильським  принцом  Хуаном  Мануелем.  Розмірковуючи  про тривалу  боротьбу  між  християнами  і  мусульманами на  Іберійському  (Піренейському)  півострові,  Мануель  зокрема зазначав,  що  «гарячі»  і   «холодні»  війни  відрізняються  тим,  як вони  закінчуються.  «Гарячі»  війни  закінчуються  або  загибеллю держав,  або  миром,  а   «холодні»  війни  не  приносять  ні  миру,  ні честі  тому,  хто  їх  розпочав.
Поняття  «холодна  війна»  включає  пропагандистську,  активну  участь  у   регіональних  конфліктах,  боротьбу  за  вплив на  країни  «третього  світу»,  економічну  війну,  технічну  блокаду,  гонку  ракетно-ядерних  і   звичайних  озброєнь,  боротьбу розвідувальних  служб,  ідеологічні  диверсії,  глобальне  воєнне протистояння,  стратегію  взаємного  ядерного  залякування,  змагання  в галузі  оборонної  науки,  нарощування  протистояння воєннополітичних  блоків,  гонку  в  галузі  космічних  досліджень і   озброєнь  тощо.
Перший  тур  «холодної  війни»  призвів  до  ви-никнення  регіональних  конфліктів,  через  які  пролягла  лінія протистояння  наддержав.  Одним  з   найбільш  небезпечних  був конфлікт  у  Кореї.

Не  воліючи  втрачати  свою  зону  впливу,  США  втрутилися в   цей  конфлікт.  15   вересня
 1950   р.  багатонаціональні  сили,
основу  яких  складали  війська
 США,  під  прапором  ООН  виса-дилися  в  м.  Інчхон.  Наприкінці  жовтня  1950  р.  вони  вийшли
на  демаркаційну  лінію,  що
 розділяла  дві  корейські  держави, і   таким  чином  визволили
Південну  Корею.  Командуючий
багатонаціональними  силами
американський  генерал  Макартур
переконав  президента  США
Г.  Трумена  в  необхідності
знищення режиму  Кім  Ір  Сена  у  Північній  Кореї  та  об’єднання
Кореї.

У  жовтні  1950  р.  багатонаціональні  сили  розпочали  наступ на  північ  і  в  листопаді  досягли  китайського  кордону.  У  цей  час у   конфлікт  втрутився  Китай.  26  листопада  1950   р.  300  тис. китайських  «добровольців»  перейшли  в  наступ  і  примусили багатонаціональні  сили  відступити  на  південь  від  демаркаційної  лінії.  Генерал  Макартур  запропонував  розширити  масштаби конфлікту:  нанести  бомбові  удари  по  Північно-Східному  Китаю і  встановити  блокаду  його  узбережжя. Президент  США  Г.  Трумен  відкинув  цю  пропозицію,  а   самого генерала  звільнив  з  посади.  Г.  Трумен  розумів,  що  СРСР,  який направляв  до  Кореї  своїх  льотчиків,  буде  змушений  втрутитися  в   цей конфлікт,  і  великої  війни  не  уникнути.  У  січні  1951   р.  фронт  остаточно  стабілізувався  в  районі  демаркаційної лінії.

У   червні  1951  р. СРСР  запропонував  почати  переговори  про  перемир’я,  які  заверши -лися вже після зміни американського президента і смерті Й. Сталіна. Обидві  сторони  домовилися  про  відновлення  довоєнного  становища. Наприкінці  50-х  —  на  початку  60-х  рр.  ХХ  ст.  відновилась конфронтація  між  СРСР  і  США.  Перша  причина  конфронтації пов’язана  із  суб’єктивним  чинником  — особистими  рисами  ліде-ра  СРСР  — М.  Хрущова  як  політичного  діяча.  Він  був  людиною надто
емоційною  і  болісно  реагував,  коли  його  зусилля  щодо покращення  міжнародного  становища  не  зустрічали  розуміння
і  підтримки  протилежної  сторони.  Хрущовський  стиль  дипломатії  дратував  Захід  (висунуті  Радянським  Союзом  пропозиції раптово  змінювалися).  Такі  дії  СРСР  розцінювалися  Заходом не більше  як  пропаганда.  Негативну  роль  у  відносинах  із  Заходом відіграла  заява  М.  Хрущова  про  те,  що  він  «поховає  капіталізм».

Другою  причиною  стала  поява  в   СРСР  ракетної  зброї, що  загрожувала  безпеці  США,  оскільки  в  радянських  лідерів з’явилась  можливість  силового  тиску  на  США.
Третя  причина  відновлення  конфронтації  полягала  в
досить успішному  економічному  розвитку  СРСР  у  50х  рр.  ХХ  ст.,  що
стало  підставою  вважати,  що  рівень  промислового  виробництва в  СРСР  перевищить  рівень  виробництва  в  США  і  найближчим часом  капіталізм  зникне  як  такий.
Четверта  причина:  у  1960  р.  на  нараді  компартії  КПРС
була  проголошена  авангардом  світового  комуністичного  руху. Тим  самим  вона  закріпила  за  собою  право  визначити  «правильність»  або  «неправильність»  курсу  комуністичних  урядів,  що відразу  призвело  до  конфронтації  з   Югославією  та  Китаєм.

П’ята  причина:  у  50—60-х  рр.  ХХ   ст.  під  впливом національно-визвольних  рухів,  що  підтримувалися  Радянським Союзом  (було  підписано  20  угод  з   молодими  державами  про  співробітництво  і  надання  кредитів),  відбувався  активний  розпад  колоніальної  системи.  Підтримка  Радянським  Союзом  національно-визвольних  рухів  була  розцінена  на  Заході  як  спроба  поширити радянську  систему  союзів  на  весь  світ  і  тим  самим  відірвати Захід  від  сировинних  держав.

Блок  НАТО  в  цих  умовах  почав посилювати  тиск  на  СРСР.  У   1956  р.  приймається  «доктрина взаємозалежності»,  а   в  грудні  1957   р.   —  рішення  про  розміщення  в  Європі  ядерної  зброї.  США  та  їхні  союзники  почали силою  зброї  протидіяти  змінам  у  країнах,  які  ще  не  були  в   зоні радянського  впливу  і  робили  спроби  провалити  уряди,  що  прово -дили  лінію  на  співробітництво  зі  СРСР.


title: Презентація на тему «Сальвадор Далі» (варіант 13)

text:
Сальваторе Адамо
Підготувала учениця 11 класу Ярошенко Карина
Сальваторе Адамо ( 1 ноября 1943, Комизо, Сицилия, Королевство Италия) — бельгийский шансонье, итальянец по происхождению.
Биография
В 1947 г. Семья Сальваторе переехала из Италии в бельгийский город Монсе. Родители делали всё, чтобы их дети помнили, где их корни, и в память о своём отце Сальваторе сохранил итальянское гражданство.
Будучи школьником, Сальваторе пел в церковном хоре и учился игре на гитаре. По окончании школы он продолжил учёбу в католическом колледже, предполагая получить профессию школьного учителя иностранных языков, но не закончил учёбу, так как решил посвятить себя песне.
Биография
С конца 50-х годов Сальваторе принимает участие в ряде музыкальных конкурсов. В декабре 1959 года радиостанция «Радио Люксембург» устроила прямую трансляцию конкурса молодых дарований из Королевского театра города Монс, 16-летний Сальваторе исполнил песню собственного сочинения «Если бы я осмелился». В финале конкурса, проходившем 14 февраля 1960 года в Париже, эта песня заняла первое место. После этого Адамо в течение трёх лет записал несколько пластинок, не принёсших ему никакого успеха. В декабре 1962 года фирма «Патэ-Маркони», идя навстречу хлопотам отца, выбрала для записи песню Сальваторе  «В синих джинсах и кожаной куртке». Условием дальнейшего сотрудничества фирма поставила продажу в первый день не менее 200 пластинок. Реально в первый день было продано в десять раз больше, а к февралю следующего года сто тысяч. В 1963 году Адамо пишет песню «Падает снег». Она быстро получила мировую известность и до сих пор остаётся визитной карточкой автора.
1 ноября 1963 года, Сальваторе Адамо выступил на одной из главных концертных сцен Брюсселя — в театре «Ансьен Бельжик». В сентябре 1965 года Сальваторе Адамо впервые выступил в «Олимпии» с сольным концертом. Потом он до 1977 года многократно выступал на этой самой престижной французской эстрадной сцене.
В 1984 году сердечный приступ вынудил Сальваторе Адамо надолго прекратить активную деятельность. Новый подъём популярности певца начался в 1998 году, когда концерт в «Олимпии», состоявшийся после почти двадцатилетнего перерыва, закончился триумфом.
Гастрольная деятельность
Сальваторе Адамо — всемирно известный шансонье. Трижды  выступал в Нью-Йорке в Карнеги-холле. В 1977 впервые совершил триумфальный тур в Чили и Аргентину, где собирал многотысячные стадионы, и с тех пор сохранял там исключительную популярность, исполняя многие свои песни на испанском языке. Более тридцати раз гастролировал в Японии, где также исключительно популярен. Гастролировал в СССР в 1972 г., 1981 г.,  2002 г.,  2004 г. 18 мая 2010 года состоялся его концерт в Москве, 20 мая 2010 года и 6 октября 2013 года проходили концерты в Санкт-Петербурге.
Общественное признание
С 1993 года Сальваторе Адамо является национальным послом доброй воли ЮНИСЕФ от Бельгии.
2001 г. король бельгийцев Альберт II предоставил Сальваторе Адамо почётный титул рыцаря Бельгийского короля. Адамо получил его первым из деятелей популярной музыки.
В 2002 году награждён Орденом Почётного легиона.
С 2002 г. Адамо почётный гражданин города Монса.
Сальваторе в кинематографе
В 1967 году Сальваторе Адамо исполнил одну из главных, наряду с Бурвилем, ролей в фильме Лео Жоаннона «Семья Арно» и написал к этому же фильму песню «Жить». Позже выступил в качестве режиссёра, актёра и продюсера фильма «Остров Маков» . В 2002 году снялся в эпизодической роли в фильме Шанталь Лоби «Твои руки на моих бёдрах», музыкальным лейтмотивом которого является его знаменитая песня Mes mains sur tes hanches.
        Личная жизнь
В феврале 1969 года Сальваторе Адамо женился на подруге детства Николь Дюран. У Сальватора Адамо трое детей — сыновья Энтони, Бенджамин  и дочь Амели . Рождению первенца Сальваторе Адамо посвятил песню.
Увлекается живописью. Написал автобиографическую книгу «Воспоминание о счастье — тоже счастье». Проживает в брюссельском пригороде Юккле.


title: Презентація на тему «Рыцарство»

text:
 Рыцарство
Урок № 13
Познакомиться с условиями жизни класса феодалов
Выяснить, как феодалы поддерживали своё господство над зависимыми крестьянами, какие моральные нормы существовали у феодалов

Новые слова: замок, рыцарь, донжон, паж, латы, палица, кольчуга, забрало, герольд, турнир, герб, девиз, рыцарская честь
Цели урока:
Вступительное слово учителя
Выступления учащихся:

В замке феодалов
Снаряжение рыцаря
Развлечения рыцарей
Ценности рыцарей

Закрепление изученного материала
Д/з
План урока:
Замки феодалов
Рыцарские замки
Средневековые замки
Замок в шато-гайяр (Франция) и его схема.
Штурм замков
Донжоны – самые укреплённые башни замков
Внутренний вид замка
Рыцари
Доспехи рыцарей
Рыцари в бою
Жонглёр
Рыцарские Гербы
Домашнее задание:
П. 7, нарисовать рисунки по теме,
   составить рассказ «День феодала» (по желанию)
Герб Флоренции


Презентація на тему «Міжнародне гуманітарне право» (варіант 3)


Презентація на тему «Джаз» (варіант 2)


Презентація на тему «Проект на виготовлення граблів»


title: Презентація на тему «Сорти моркви в Україні»

text:
            Сорти моркви в Україні

Виконала: Шманай Тетяна
42-Е група
Вибіркове розмноження моркви, для отримання різних кольорів
 Сорти моркви
Карнавал                              Флакке агрони
Сорти моркви
     Артек                                  Монанта
Сорти моркви
Клоз                                      Самсон
Сорти моркви
  Нантська                         Нерак
Сорти моркви
Абако                                Болтекс


title: Презентація на тему «Мікеланджело Буонарроті» (варіант 10)

text:
Мікеланджело Буонарроті

Хто це?
Мікела́нджело ді Франче́ско ді Не́рі ді Мініа́то дель Се́ра і Лодо́віко ді Леона́рдо ді Буонарро́ті Сімо́ні— італійський скульптор, художник, архітектор, поет й інженер. Його твори вважалися найвищими досягненнями мистецтва Відродження ще за життя самого майстра.
«Нехай сам він був створений із цього пороху земного. Але із тліні спалахнув вогонь, що очищує все, — вогонь генія»
 Ромен Роллан
Життя у цілу епоху
Мікеланджело прожив майже 89 років, цілу епоху, від періоду Високого Відродження до початків Контрреформації. За цей період змінилося тринадцять Пап Римських — він виконував замовлення для дев'яти із них. Збереглося багато документів про його життя та творчість — свідчення сучасників, листи самого Мікеланджело, договори, його особисті й професійні записи. Мікеланджело також був першим представником західноєвропейського мистецтва, чия біографія була надрукована ще за його життя.
Замальовки художника
Найвідоміші скульптурні роботи
П’єта
Давид
Вакх
Вакх
4 липня 1496 року Мікеланджело розпочав роботу над замовленням кардинала — мармуровою статуєю Вакха, бога вина. Це двометрова скульптура, призначена для кругового огляду. П'яного бога вина супроводжує маленький сатир, який ласує кетягом винограду. «Вакх» неначе готовий впасти вперед, але зберігає рівновагу, відхиляючись назад; його погляд обернений на чашу з вином. М'язи спини виглядають напруженими, але розслаблені м'язи живота та стегон демонструють фізичну, а отже, й духовну слабкість. Мікеланджело домігся враження нестійкості без композиційної неврівноваженості, яка могла б порушити естетичний ефект. Однак, по завершенні твору кардинал відмовився від нього, й скульптуру для свого саду придбав банкір Якопо Ґаллі (зараз статуя перебуває у музеї Барджелло у Флоренції).
П’єта
У 1498 році Мікеланджело отримав замовлення на «П'єту» від впливового французького кардинала Жана де Біле́ра . Контракт було підписано 7 серпня того ж року. Як зазначає В. Воллес, сама тема «оплакування Христа» була поширеніша у північній Європі та візантійському мистецтві, аніж в Італії епохи Ренесансу. Мікеланджело трактує тему досить стримано. Смерть і скорбота немов містяться в мармурі, з якого створена скульптура. Співвідношення фігур таке, що вони утворюють низький трикутний низький конус. Оголене тіло Христа контрастує з пишним, багатим одягом Богоматері.
Мікеланджело зобразив Богоматір молодою, немов це не Мати і Син, а сестра, що оплакує передчасну смерть брата. Ідеалізацію подібного роду використовували й інші митці, серед яких і Леонардо да Вінчі. Крім того, Мікеланджело був палким прихильником Данте, в останній канцоні «Божественної комедії» якого, на початку молитви Святого Бернарда, мовиться: «Богоматір, дочка свого Сина». Скульптор знайшов ідеальний шлях для відтворення в камені цієї глибокої богословської думки. Ця статуя — єдина з робіт Мікеланджело, підписана ним самим.
Давид
Образ Давида був традиційним у Флоренції. Донателло та Вероккйо створили бронзові скульптури хлопця, що дивом уразив велетня, голова якого лежить коло ніг біблійного героя. Мікеланджело ж вирішив зобразити момент, що передує бою. Давид стоїть із перекинутою через плече пращею, стискаючи у правій руці камінь. Ліва частина фігури напружена, тоді як права дещо розслаблена, як у атлета, готового до дії. Образ Давида містив особливий сенс для флорентійців, тож скульптура Мікеланджело привернула загальну увагу.
«Давид» став символом вільної і палкої республіки, готової перемогти будь-якого ворога. Колосальна фігура, заввишки 5,17 м, повинна була стояти у соборі, однак місце там виявилося невідповідним для її громадської ролі, тому комітет громадян ухвалив, що скульптура повинна охороняти головний вхід в будівлю уряду, Палаццо Веккйо, перед яким тепер розташована її копія. На ескізі бронзового «Давида» та правої руки мармурового, збереглися рядки Мікеланджело, які вважаються прикладом його найбільш ранньої поезії, що дійшла до нас.
«Давид із пращею, а я з луком. Мікеланджело». Існує багато трактувань цих слів митця. За Ефросом — ці рядки мають метафоричне значення «з усіх сил». І як Давид став до бою із Голіафом, так двадцятисемирічний Мікеланджело став до бою із брилою мармуру, яка мала стати «Давидом». Це можна також витлумачити як протиставлення сили та знарядь скульптора та його творіння, тобто інтелекту («лук») Мікеланджело-скульптора і фізичної сили Давида («праща»). Чарльз Сеймур трактував «лук» як інструменти скульптора.
Стеля сікстинської капели
Сикстинська капела була зведена у 1470-тих роках дядьком Юлія ІІ, папою Сикстом IV. На початку 1480-их років вівтар та бічні стіни були прикрашені фресками з євангельськими сюжетами та сценами із життя Мойсея (Перуджино, Боттічеллі, Ґірландайо та Росселлі), а над ними були розміщені портрети пап.
10 травня 1508 року Мікеланджело почав розпис стелі. Робота тривала більше двох років, у період між 1508 та 1512, за мінімальної участі помічників. Первинно передбачалося зобразити фігури апостолів на престолах. Пізніше, у листі від 1523 року, Мікеланджело з гордістю писав, що переконав папу в неспроможності цього задуму і одержав повну свободу. Згідно із задумом митця, на бічних стінах капели представлені Епоха Закону (Мойсей) та Епоха Благодаті (Христос), а сама стеля зображає початок історії людства, Книгу Буття.
Фрески стелі Сикстинської капели є складною структурою, яка складається із намальованих елементів архітектурної декорації, окремих фігур і сцен. По боках від центральної частини стелі під намальованим карнизом розміщені гігантські фігури старозавітних пророків і язичницьких сивіл, що сидять на тронах. Між двома карнизами зображені поперечні смуги, що імітують зведення — ними розмежовано великі й дрібні оповідні сцени з Книги Буття. У люнетах і сферичних трикутниках під розписом, також розміщені сцени. Численні фігури, зокрема знамениті «ignudi» («голі») обрамляють сцени з Книги Буття.
Роботи Мікеланджело
Муки Святого Антонія
Мадонна біля сходів
Битва кентаврів

Мадонна Доні
Битва при Кашині
Мадонни
Мадонна Брюгге
МадоннаТаддеї
Мадонна Пітті

Мойсей
Леда і лебідь
Генійперемоги

Страшний Суд
Розп’яття Святого Петра
П’єта ІІ


title: Презентація на тему «Сальвадо Далі»

text:
Сальвадор   Далі

Пейзаж поблизу Фігераса 1910 поштова листівка, олія
Човен. 1918, олія, полотно
Натюрморт. 1918, олія, полотно
Сюрреалістична композиція.
     1928
 олія, полотно

Загадка бажання: «Мою мати ...». 1929, олія, полотно
Імперський монумент жінці-дитині, Гала (утопічна фантазія)
 1929
олія, полотно
Рослинне перетворення
 1931
олія, полотно

Постійність пам'яті. 1931, олія, полотно
М'який годинник. 1933, олія, полотно
Атавістичні залишки дощу
 1934
олія, полотно
Бюст Джелли Ллойд
 1934
Розфарбований гіпс
Обличчя Мей Уест (сюрреалістична кімната) 1934-1935
Газетний папір, темпера
Вершник на ім'я смерть
 1935
олія, полотно

М'яка конструкція з вареними бобами
  1936
 олія, полотно

Венера Мілоська з ящиками
 1936
 гіпс
Ретроспективний бюст жінки
 1936
 Розфарбований фарфор
Сон. 1937, олія, полотно
Загадка Гітлера. 1937, олія, полотно
Лебеді, які відображаються  у слонах. 1937, олія, полотно
Метаморфози Нарцисса. 1937, олія, полотно

Обличчя війни. 1940, олія, полотно
Вечірній павук…надія. 1940, олія, полотно
Геополітичне немовля, що спостерігає народження нової людини
    1943
     олія,               полотно

Трістан та Ізольда. 1944, олія, полотно
Моя дружина, оголена, дивиться на власне тіло, що стало драбинкою, трьома хребцями колони, небом і архітектурою
 1945
Дерево, олія
Спокуса святого Антонія. 1946, олія, полотно
Портрет Пікассо
    1947
олія, полотно
Розщеплення атома
 1947
олія, полотно

Христос святого Хуана де ла Крус
 1951
олія, полотно
Дезінтеграція постійності пам'яті. 1952-1954, олія, полотно
Колос Родоський
   1954
 олія, полотно
Таємна вечеря. 1955, олія, полотно
Відкриття Америки Христофором Колумбом. 1958—1959, олія, полотно

Галюциногенний тореадор
 1968—1970
олія, полотно

Далі, обернувшись спиною, пише портрет Гали, що обернулась спиною і увічненою шістьма віртуальними рогівками, тимчасово відбитими в шести дзеркалах . 1977, олія, полотно
Рука Далі викрадає золоте руно, що має форму хмари, щоб показати Гала-зорю, абсолютно оголену - там, далеко, дуже далеко, по той бік сонця. 1977, олія, полотно
Поява лиця Афродіти Кнідської на фоні пейзажу
 1981
олія, полотно

Шлях загадки
 1981
олія, полотно
 Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Українські художники реалісти»

text:
Українські художники реалісти
Реалізм
Реалізм - поняття, що характеризує пізнавальну функцію мистецтва: правда життя, втілена специфічними засобами мистецтва, міра його проникнення в реальність, глибина і повнота її художнього пізнання. Так, широко розуміється реалізм - основна тенденція історичного розвитку мистецтва, притаманна різним його видам, стилями, епохами. Історично конкретна форма художнього свідомості нового часу, початок якої ведуть від Відродження («ренесансний реалізм»), або від Просвітництва («просвітницький реалізм»), або з 30-х рр.. 19 в. («Власне реалізм»). Провідні принципи реалізму 19-29 ст.: Об'єктивне відображення суттєвих сторін життя в поєднанні з висотою і істинністю авторського ідеалу, відтворення типових характерів, конфліктів, ситуацій при повноті їх художньої індивідуалізації (тобто конкретизації як національних, історичних, соціальних прийме, так і фізичних, інтелектуальних і духовних особливостей), перевагу у засобах зображення «форм самого життя» але поряд з використанням, особливо у 20-му ст. умовних форм (міфу, символу, притчі, гротеску), переважаючий інтерес до проблеми «особистість і суспільство» (особливо - до непереборне протистояння соціальних закономірностей і морального ідеалу, особистісного та масового міфологізованого створення).
Іван Їжакевич

Біографія
Батьки — Сидір Іларіонович та Марія Оксентіївна — були бідними селянами, тож не мали жодної змоги дати хоч якусь освіту своїм дітям. Іванові дуже хотілося вчитися і малювати. Він самостійно навчився читати та писати. Коли хлопцеві виповнилося 10 років, він поїхав до Києва з мрією вивчитися на художника. Щоб мати якісь засоби до існування і хоч трохи долучитися до навчання, Іван влаштувався служити посошником у архієрея при монастирі.
1879 року витримавши конкурс, Іван вступив до іконописної школи при Києво-Печерській лаврі. Два роки він старанно виконував всі завдання, не відмовлявся від жодної роботи, із захопленням малював із натури все, що потрапляло на очі.
Намалювавши перед дзеркалом автопортрет, Іван Їжакевич наважився піти з ним у відому в Києві художню школу Миколи Івановича Мурашка. В автопортреті юного художника Мурашко помітив іскри таланту, але, дізнавшись про його бідність, поцікавився, хто ж зможе заплатити за його навчання. Відповісти хлопцеві було нічого. Мурашко, покликаний у терміновій справі, вийшов із кімнати, а Їжакевич кинувся змальовувати голову дівчини з картини, що висіла на стіні. Повернувшись, Мурашко був вражений художньою вправністю та швидкістю роботи його нового знайомого. Він запропонував хлопцеві працювати у нього помічником. У школі Їжакевич швидко звернув на себе увагу, став одним із найкращих учнів. За пропозицією Врубеля і Прахова, упродовж двох років (1882–1884), не залишаючи навчання, Їжакевич брав участь у реставрації фресок 12 століття в Кирилівському монастирі.

На початку 1884 року юнак їде до Петербурга, щоб вступити до Академії мистецтв. Спізнившись на чотири години на екзамен, він два місяці клопотав про дозвіл додатково скласти іспити. Наприкінці 1884 року Іван Їжакевич став вільним слухачем Академії. За успіхи в навчанні його неодноразово нагороджували срібною медаллю. 1888 року через матеріальну скруту Їжакевич змушений залишити Академію. Здобувши звання вчителя малювання середньої школи, він почав самостійне творче життя. Незабаром Іван Сидорович став дуже популярним художником-ілюстратором відомих журналів. У «Ниві» з'явилися його фотопортрет і детальна біографічна довідка. 29 років співпрацював Їжакевич із цим журналом, створив декілька сот ілюстрацій. У часи національного гніту, замовчування і переслідування Їжакевич робив велику справу — через сторінки наймасовішого і найпопулярнішого у Російській імперії видання, у високохудожній формі знайомив широкі кола читачів із історією, побутом, літературою свого народу.
1910 року взяв участь, разом з Фотієм Красицьким у випуску видавництвом «Час», у рамках благодійної акції, плакату з портретом і біографією «символу української нації — Тараса Шевченка»[1]. Накладом — нечуваним, як на той час — 100 тисяч примірників!
Розписуючи 1911 церкву святого Георгія на місці Берестецької битви 1651, відвідав Почаївську лавру на Тернопільщині. Оздоблення пам'ятника-музею в Пляшеві тривало до середини 1914 року — перервала Перша світова війна. До того часу Їжакевич з учнями на фасаді будівлі написав композицію «Голгофа», котра заповнює усю площину над іконостасом. Намальовано чотири колоритних портрети на колонах, оздоблено склепіння над балконом, також ворота і двері.

В часі війни художник ілюструє «буквар» українською мовою, пише кілька п'єс з сільського життя — «Гречаники», «Стара школа», підбирає музичний супровід. Коли до Шевченківського ювілею (1939) потрібно було замовити оформлення «Кобзаря», одноголосно зібрання вирішило доручити роботу Їжакевичу. Ілюстрації до «Кобзаря» стали вершиною творчого злету майстра. Автобіографічні поезії Шевченка «І золотої, й дорогої», «Мені тринадцятий минало» неначе переплітаються в Їжакевича з власним дитинством; ці ілюстрації увійшли до хрестоматій та підручників, на них виховувалась українська молодь. До ювілейного видання «Кобзаря» створив біля 30 малюнків, він наче підводить підсумок свого життєвого досвіду.
Друга світова війна поруйнувала плани художника; однак під час неї митець продовжив роботу над «Енеїдою» Котляревського.
В часі повоєнних років книжкова графіка переживає піднесення, видаються небаченими до того тиражами твори класиків української і зарубіжної літератури. Їжакевич ілюструє «Кленові листки» Василя Стефаника, «За готар» Ольги Кобилянської. Загалом Їжакевич створив понад двадцять тисяч робіт (20 000 !), що розійшлися по всьому світу.
Помер 19 січня 1962 року. Похований в Києві на Байковому кладовищі (ділянка № 9). Надгробний пам'ятник — бронза, штучний камінь; скульптор І. П. Шаповал; встановлений у 1964 році.

“ Перебендя ”
“Київ. Покровський монастир”
«Вежа Івана Мазепи»
“ Володимирська гірка”
Дякую за увагу !


title: Презентація на тему «Пам’ятки архітектури та образотворчого мистецтва» (варіант 2)

text:
                                          Додаток до ЗНО

Пам'ятки архітектури та образотворчого мистецтва
Виникнення та розквіт Київської Русі
Софійський собор в Києві
(перша половина ХІ ст.)Сучасний вигляд
Мозаїки богоматері Оранти та Христа Вседержителя із Софійського собору у Києві
Успенська соборна церква  Києво - Печерського монастиря. 1073-1087. Реконструкція. Сучасний вигляд
Спасо - Преображенський собор в Чернігові. 1036 р.Сучасний вигляд
Євангеліст Лука. Мініатюра з Остромирового Євангелія. 1056-1057рр.
Родина князя Святослава Ярославовича. Мініатюра з “Ізборника”. 1073 р.
Київська Русь за часів роздробленості. Галицько-Волинська держава.
Мозаїчна композиція “Євхаристія” з Михайлівського Золотоверхого Собору. 1108-1113 рр.
Холмська  ікона Богородиці (візантійська традиція) ХІ ст.
Свенська ікона Богородиці зі святими Антонієм та Феодосієм Печерськими. Початок ХІІ ст.
Дорогобузька ікона Богородиці. Остання третина XIII ст.
Успенський собор у Володимирі 1161 р. Реконструкція
Вишгородська ікона Богородиці (візантійська традиція) І половина ХІІ ст.
Церква святого Пантелемона поблизу Галича. Кінець ХІІ ст.
П'ятницька церква в Чернігові. Кінець ХІІ ст.
Українські землі у складі Великого князівства Литовського та інших держав ( у  другій половині XIV – перший половині XVIст.)
Ікона Богородиці з пророками з церкві у Підгородцях
Вірменський замок у Львові.
 1363 р.
Верхній замок у Луцьку.
2 половина XIVст.
Кам`яніць – Подільська фортеця
Хотинська фортеця
Покровська церква – фортеця в с. Сутківцях
В.Власов Пам'ятки архітектури та образотворчого мистецтва України (від Середньовіччя до Новітньої доби)
Статті та фото  з  Інтернету

Література


title: Презентація на тему «Мілорад Павич» (варіант 3)

text:
ВП НУБіПУ Мукачівський аграрний коледж

                  Творчі здобутки
                 Мілорада Павича

                                Підготував
                                                                             студент групи ПВ-19
                                                                              Габовда Олександр

Мілорад Павич-(Pavic Milorad - нар. 15.10.1929, Белград) — сербський письменник.

Павич — автор численних збірок поезій і малої прози, романів, літературознавчих праць і перекладів, упорядник і редактор значної кількості видань творів сербських письменників. Закінчив філософський факультет Белградського університету (1954), докторське звання здобув у Загребі. Працював професором університету в Новому Саді, на Радіо-Белград, у видавництві «Просвета» тощо. Втім, найкраще про себе розповів сам Павич в «Автобіографії»:
«Я є письменником вже дві сотні років. Далекого 1766 року один Павич видав у Будимі свою збірку віршів, і відтоді ми вважаємося письменницькою родиною. Народився я 1929 року понад берегом однієї з чотирьох райських річок о 8.30 зранку під знаком Терезів (під знак Скорпіона), за ацтекським гороскопом — Змія.

Уперше бомбардований у віці 12 років. Востаннє — у віці 15 років. [Властиво, бомбардований вперше і вдруге, а востаннє наразі бомбардований 1999 року — вже натівськими військами, принаймні через рік після написання цієї «Автобіографії»]. Поміж тими двома бомбардуваннями я вперше закохався і під німецькою окупацією примусово вивчив німецьку. Тоді ж потайки я навчився англійської від одного пана, котрий курив люльку з духмяним тютюном. У той самий час я вперше забув французьку і пізніше я забував її ще двічі). Врешті, на одній псярні, куди я потрапив, ховаючись від англо-американського бомбардування, один російський емігрант, царський офіцер, почав мені давати лекції російської з книжок Фета і Тютчева. Інших російських книжок у нього не було. Тепер я гадаю, що вивчення мов було певним чином перетворенням у різноманітних зачарованих звірят. Я любив двох Йоанів — Иоана Дамаскина і Йоана Золотоустого (Хризостома).

Набагато більше любові я вклав у свої книги, ніж у своє життя. Лише з одним винятком, який і досі ним залишається. Ніч у сні солодко прилипала до обох моїх щік.До 1984 року я був найменш читаним письменником у своїй країні, а від того року поспіль — найбільш читаним.Я написав перший роман у формі словника, другий у формі кросворда, третій у формі клепсидри і четвертий у формі довідника для гадання картами таро. Я намагався якнайменше перешкоджати тим романам. Вважаю, що роман — це рак. Існує завдяки своїм метастазам. Із дня на день я все менше є автором своїх уже існуючих книжок, а все більше автором майбутніх, яких, можливо, так ніколи й не напишу.

На мій подив, книги мої дотепер перекладені 66 разів різними мовами [до цього часу перекладів існує вже значно більше]. Словом, я не маю біографії. Маю лише бібліографію.Критики у Франції та Іспанії зазначили, що я є першим письменником XXI століття, а жив я у XX столітті, коли треба було доводити невинність, а не вину.Найбільші розчарування у житті принесли мені перемоги. Перемагати не виплачується.Я знав, що не треба торкатися живих рукою, якою уві сні торкався до мертвих.Я нікого не вбив. Зате мене вбили. Задовго до смерті. Для моїх книг було би краще, якби їхній автор був якимось турком чи німцем. Я був найвідомішим письменником найненависнішого народу у світі — сербського народу.Гадаю, що Бог осипав мене безмежною милістю, подарувавши мені радість писання, але тою самою мірою й покарав мене, либонь, що через ту ж таки радість».

Літературну працю Павич розпочав поетичними перекладами, зокрема з французької, англійської та російської мов. До його поетичного доробку належать збірки «Палімпсести» («Palimpsesti», 1967) та «Місячний камінь» («Mesecev kamen», 1971). Для версифікаційної манери Павича властиве використання середньовічної старосербської мови у довгих віршах, споріднених із риторичним текстом або речитативом. Слід відзначити також стилістичне розмаїття авторських віршованих вкраплень у романах Павича. Опублікована ціла низка збірок оповідань Павича: «Залізна завіса» («Grozdena zavesa», 1973), «Коні святого Марка» («Konji svetog Marka», 1976), «Російський хорт» («Ruski hit», 1979), «Нові белградські оповіді» («Nove beogiadske price», 1981), «Вивернута рукавиця» («Izvrnuta rukavica», 1989), «Скляний слимак: оповідання з інтернету» («Stakleni puz: price sa interneta», 1998) й ін.

Основні риси прозового письма Павича були закладені вже в його малій прозі, для якої характерними є чергування лаконічності викладу із розгорнутими відступами, а також непередбачуваність сюжетних ходів. Метафорика і смислова парадоксальність прозових текстів Павича наближує їх до творів власне поетичних. Павич видав декілька книг з історії сербської літератури епохи бароко, класицизму та передромантизму (1970, 1979, 1991). До літературознавчих праць Павича належать також: «Воїслав Ілич і європейська поезія» («Vojislav Ніс і evropsko pesnistvo», 1971), «Гаврил Стефанович Венцлович»(«Gavril Stefanovic Venclovic», 1972), «Мовна пам'ять і поетична форма»(«Jezicko pamcenje і pesnicki oblik», 1976), «Народження нової сербської літератури» («Radanje nove srpske knjizevnosti», 1983), «Історія, стан і стиль» («Istorija, stalez і stil», 1985) й ін.

Літературознавчі праці Павича відзначаються ґрунтовною методологічною базою, дохідливістю викладу та багатством тематики. Джерелознавчі та фактографічні підходи сміливо поєднуються зі свіжими трактуваннями та несподіваними відкриттями. У творчому доробку Павича є також краєзнавча «Коротка історія Белграда» («Kratka istorija Beograda», 1990) та драма «Театральне меню назавжди і ще на de»b»(«Pozorisni jelovnik za uvek i dan vise», 1993), проте найцікавішою та найвідомішою є саме його романістика.

Роман «Хозарський словник» («Hazarski гесnik», 1984) з авторською під назвою «роман-лексикон на 100000 слів» приніс Павичу світове визнання. Структурно цей роман складається із попередніх зауваг, трьох словникових частин із хозарського питання, двох апендиксів, заключної примітки та покажчика словникових статей. Вишуканий антураж лише обрамляє три основні частини «Хозарського словника»: Червону книгу (християнські джерела), Зелену книгу (ісламські джерела) та Жовту книгу (гебрейські джерела). Кожна з цих книг із джерелами з хозарського питання містить словникові статті, розташовані в алфавітному порядку.Роман має два варіанти — чоловічий і жіночий, які різняться між собою лише одним пасажем із третьої частини (цей хід не має жодної концептуальної мети, окрім комерційної).Цей «словник словників із хозарського питання» спроектував давно зниклі хозарські проблеми через історичну долю сербського народу на рівень універсального розуміння. Попри свою ілюзорно ускладнену побудову, «Хозарський словник» дуже легко і захопливо читається, тому закономірним видається велика кількість його перекладів і накладів.

Новела Павича "Дамаскін" — єдність історичного і сучасного, фантастичного й реального, матеріального і духовного. (Про Павича кажуть, що він не лише блискуче представляє оригінальний підвид фантастичної літератури, але є письменником, котрий ламає наші стереотипи щодо розуміння історії, часу, долі, кордонів, всіляких умовностей. Іноді він просто перевертає наше логічне уявлення про сенс буття.)У новелі є велика кількість деталей, котрі через їхню символіку і метафоричність є незабутніми. Так, теслярський циркуль, який був зображений на прапорі будівничих, про яких розповідається у новелі, використовувався ними у будівельних роботах. У Павича він наділений метафоричним змістом і є символом виміру життєвого шляху героїв, указує вибір напрямку цього шляху. Але, щоб це зрозуміти, потрібна внутрішня духовна праця, щиросердність, чуйність і доброта. Атилію вирізняє серед інших її особливе світобачення: вона ще в дитинстві випестила, виростила у сні і в уяві дитя, вона любить, як у завірюху літають птахи, вона поливає музикою квіти, вона серцем відчувала, що всім на землі керує кохання.

Для романістики Павича характерним є поєднання традицій візантійського роману із постмодерністським арсеналом художніх засобів. Мистецтво автоцитатного комбінування є одним із найулюбленіших методів творчого стилю Павича-романіста. Павич має повне право на автоповтори, оскільки він так чи інакше є унікальним явищем сучасної світової літератури.Українською мовою ряд творів Павича переклали О. Рось і Н. Чорпіта.


title: Презентація на тему «Puddings»

text:
Puddings
Citrus passionfruit delicious pudding
                  Ingredients
60g butter, softened
3/4 cup caster sugar
2 eggs, separated
1 large lemon, rind finely grated, juiced
2 tablespoons passionfruit pulp
1 cup milk
1/4 cup plain flour
pure icing sugar, to serve
                              Method
   Step 1
Preheat oven to 180°C. Grease a 5cm deep, 15cm x 23cm (base), 6-cup capacity baking dish. Using an electric mixer, cream butter and sugar in a bowl until light and fluffy. Add egg yolks, 1 at a time, beating well after each addition.
   Step 2
Stir in lemon rind, 1/4 cup lemon juice, passionfruit and milk. Sift flour over mixture and stir until combined.
   Step 3
Using clean blades, beat eggwhites in a bowl until soft peaks form. Fold into passionfruit mixture until just combined.
   Step 4
Pour batter into baking dish. Place dish in a baking pan. Pour boiling water into pan so it comes halfway up sides of dish. Bake, uncovered, for 45 minutes or until pudding is just firm on top and light golden.
   Step 5
Remove dish from baking pan and stand for 5 minutes. Dust pudding with icing sugar and serve.
Apple sponge pudding
                Ingredients
6 Granny Smith apples
1/2 cup caster sugar
2 tablespoons water
2 eggs, at room temperature
1 teaspoon vanilla essence
1/2 cup self-raising flour
1/2 teaspoon mixed spice icing sugar, ice-cream and whipped cream, to serve
                       Method
   Step 1
Preheat oven to 180°C. Lightly grease a 5-cup capacity ovenproof dish.
   Step 2
Peel, core and chop apples. Place in a saucepan with 1/4 cup sugar and water. Cook, partially covered, over medium heat for 5 to 8 minutes or until apple is tender. Drain excess liquid. Spoon apple into prepared dish. Cover to keep warm.
   Step 3
Using an electric mixer, beat eggs until light and fluffy. Add remaining 1/4 cup sugar, 1 tablespoon at a time, beating until thick and creamy. Stir in vanilla.
   Step 4
Sift flour and mixed spice over batter. Using a metal spoon, fold through batter. Pour over hot stewed apple.
   Step 5
Bake for 30 minutes or until a skewer inserted into the sponge comes out clean. Dust with icing sugar. Serve pudding hot with ice-cream and cream.

Warm chocolate puddings
                  Ingredients
Nutrition
Melted butter, to grease
100g reduced-fat dairy spread (Devondale brand), melted, cooled
2 eggs, lightly whisked
235g (1 1/2 cups) dark chocolate melts (Nestle brand), melted
75g (1/2 cup) plain flour
8 dark chocolate melts (Nestle brand), extra
4 scoops light vanilla ice-cream (Streets brand)
                  Method
   Step 1
Preheat oven to 200°C. Brush four 100ml-capacity ovenproof ramekins with melted butter to lightly grease. Whisk the dairy spread and egg together in a jug.
   Step 2
Combine the chocolate and flour in a medium bowl. Use an electric beater to gradually beat in the egg mixture. Pour the chocolate mixture evenly among the prepared ramekins.
   Step 3
Kid's task: Place two chocolate melts in the centre of each ramekin, pressing down so they sink into the pudding mixture.
   Step 4
Bake in preheated oven for 10 minutes or until a skewer inserted into the edge of the puddings comes out clean. Turn onto plates and serve with ice-cream.
Caramel apple pudding
                 Ingredients
5 large golden delicious or Granny Smith apples, peeled, cored, sliced 1cm thick
1 2/3 cups (250g) plain flour
2 tsp baking powder
250g caster sugar
200ml milk
150g unsalted butter, melted
2 eggs, beaten
1 cup (200g) light muscovado sugar or light brown sugar
1/2 cup (125ml) golden syrup
Icing sugar and thick cream, to serve

                     Method
   Step 1
Preheat the oven to 180°C. Lightly butter a 2.5-litre baking dish.
   Step 2
Place apples in the prepared dish. Sift flour and baking powder into the bowl of an electric mixer, add caster sugar, milk, butter and egg, then beat until pale. Spread mixture over the apples.
   Step 3
Place muscovado or brown sugar, golden syrup and 300ml water in a saucepan. Stir over medium heat until sugar dissolves, then bring to the boil without stirring.
   Step 4
Pour over the pudding batter, then bake for 30-35 minutes or until the top is golden.
   Step 5
Dust with icing sugar and serve with cream.

Chilled panettone puddings with poached spiced cherries
            Ingredients
8 x 1.5cm-thick slices of panettone
40g butter, softened
2 tbs orange marmalade
2 eggs, lightly whisked
1 cup (250ml) milk
1/2 cup (125ml) thin cream
1/4 cup (55g) caster sugar
1 tsp vanilla bean paste

Spiced cherries
250g fresh cherries, stems removed
1 cup (250ml) rose
1/4 cup (55g) caster sugar
2 whole star anise
1 cinnamon stick
                                      Method
   Step 1
Preheat oven to 160°C. Grease four 2/3-cup (160ml) capacity dariole moulds or ramekins. Use a 7cm round pastry cutter to cut 8 discs from the panettone slices. Spread discs with butter and marmalade and place two discs in each of the prepared moulds.
   Step 2
Whisk together the eggs, milk, cream, sugar and vanilla bean paste in a jug until well combined. Pour evenly over the panettone slices and set aside for 15 minutes to soak. Place in a roasting pan and pour in enough boiling water to come halfway up the sides of the moulds. Bake in preheated oven for 20 minutes or until set. Remove from oven and place in the fridge for 1 hour to chill.
   Step 3
Meanwhile, to make the spiced cherries, place the cherries, wine, sugar, star anise and cinnamon in a medium saucepan over medium heat. Bring to a simmer. Reduce heat to low and poach for 15 minutes or until syrup thickens and cherries are tender. Remove from heat and transfer to a heatproof bowl. Cover with plastic wrap and place in the fridge to chill.
   Step 4
Turn the puddings onto serving plates. Spoon the cherries and syrup around the puddings and serve immediately.
The poems sing the praises of puddings large and small, hot and cold, sweet and savoury. Ten Poems about Puddings is a must for all pudding lovers. By the time you have reached the last page, you will be unsure whether you have just eaten ten poems or read ten puddings. Either way, bon appétit!


title: Презентація на тему «British cuisine» (варіант 7)

text:
The usual meals in England are:
Traditionally, people in Britain have enjoyed a substantial hot meal for breakfast, featuring eggs, bacon, and sausage, accompanied by toast and tea or coffee. Many other items (kedgeree, grilled or fried tomatoes, baked beans, fried sliced bread, fried potato and mushrooms) may be included depending on taste and location.
The Traditional English Breakfast
The traditional English breakfast is called the 'Full English' and sometimes referred to as 'The Full English Fry-up'.
Today, this dish is not usually served at breakfast time during the week. The traditional cooked breakfast has largely been replaced by simple, light foods mainly eaten cold: fruit, yogurt, packaged cereal with cold milk, and toast with a variety of spreads such as butter, jam, marmalade.
But the packed lunch is the most common thing to eat. A packed lunch normally consists of some sandwiches, a packet of crisps, an apple and a can of something to drink, for example, coca-cola. The contents are kept in a plastic container and you take it with you when you go to school or work.
Many people eat lunch while at work or school. Employers and schools usually provide a lunch break in the middle of the day, lasting as much as an hour. Some factories and schools have canteens where you can eat.
Tea is very popular among the English; it may almost be called their national drink. The English like it strong and fresh made. The English put one teaspoon of tea for each person. Tea means two things. It is a drink and a meal.
Traditionally, loose tea would be served in a teapot with milk and sugar. This would be accompanied by various sandwiches, scones and usually cakes and pastries. The food would be often served in a tiered stand.
TRADITIONAL DRINKS IN ENGLAND

Tea
Coffee
Bitter
Wine
ENGLISH PUDDINGS AND DESSERTS.
There are hundreds of variations of sweet puddings in England but each pudding begins with the same basic ingredients of milk, sugar, eggs, flour and butter. Many of the puddings involve fresh fruit such as raspberries or strawberries, custard, cream, and cakes.
Bread and butter pudding is old English favourite food
ENGLISH FOOD
In 1762 sandwich was invented in England.
There is  town named Sandwich in the south of England. John Montagu, the Earl of Sandwich invented a small meal that could be eaten with one hand while he continued his nonstop gambling.
TAKE AWAY FOOD. (EAT OUT FOOD)


title: Презентація на тему «New Zealand» (варіант 3)

text:
Canada, New Zealand, Australia
New Zealand
New Zealand  is an island country in the southwestern Pacific Ocean. The country geographically comprises two main landmasses – that of the North Island, or Te Ika-a-Māui, and the South Island, or Te Waipounamu – and numerous smaller islands.
Population:4,509,461
Area: 268,021 km2
Capital: Wellington
Largest city: Auckland
Official languages:
Highest point : Mount Cook at 3,754 metres
Economy: New Zealand is heavily dependent on international trade, particularly in agricultural products.

“God Defend New Zealand”
Canada
Canada is a country in North America consisting of 10 provinces and 3 territories. Located in the northern part of the continent.
Population: 35,158,300
Area: Total 9,984,670 km2
Capital: Ottawa
Calgary
Toronto
Official languages:
Lake Superior
Lake Huron
McKenzie river
Yukon river
Economy: many industries such as cars electrical goods.
“O Canada”
Australia
Australia officially the Commonwealth of Australia, is a country comprising the mainland of the Australian continent, the island of Tasmania, and numerous smaller islands.
Population: 23,377,368
Area:  Total  7,692,024 km2
Capital: Canberra
Sydney
National language: English
The Great Barrier Reef
Mount Augustus
Mount Kosciuszko
“Advance Australia Fair”


title: Презентація на тему «La ville de Lviv»

text:
La ville de Lviv
C’est une ville appartient à ceux qui veuleut l’aimer
C‘est une ville de…
Chocolat
Café
Bier
Ici il y a 4.5 mille lions
De lions….
De l’amour…

Pylagueya et Mikèlini, Vanda Mone et Arthur Grotger, Galshka Ostozka et Dmutro Sangyshko – ce sont les plus célèbres l’histoires d’amour.

La premiere mention sur Lviv a apparu à  1256
La fondateur de la Lviv était Danulo Galytskiy, le roix de la Rouss Rouge, la partie de la Pouss Kyїvienne qui a hérité ses meilleurs traditions
A l’époque de l’empire ausrichienne et sous le règne des revis de Pologne la ville de Lviv était la ville de roix
Pour la premier en Ukraine
Le Ivan Franko parc – 16 siècle                                                           Livre l’Apotre par Ivan Fedorov en 1574

Le bureau de poste en 1629                                 La brasserie en 1715                                     L’université en 1776

Le journal Kurrier Lwowski en 1749                    L’hotel Georges en 1785                                        La gare en 1861

Pour la premier au monde
L’ampe à gas                                                            L’opération réussie sur le ventre

Le ballon sur un combustible rare

Les personnes célèbresLes écrivainsIvan Franko                                   Irena Vilde                                            Lubko Deresh                                   Stanislav LemStanislav Eji Lez                                                                                Roman Ivanichuk                                            Leopold de Zasher-Mazosh
Les personnes célèbresLes scientifiques et des personnalités culturelles
Volodumur Kubijovuch   Stephan Banach      Ivan Franko                   Bogdan Stupka             Muchailo Gruchevskij   Stanislav Skarbek
Les personnes célèbresLes chanteurs et compositeur
       Svatoslav Vakarchuk                                                                 Igor Bilozir                                                    Ruslana Lujuchko
         Volodumur Ivasuk                                                             Miroslav Skoruk                                              Stanislav Ludkevuch
Les personnes célèbresLes acteurs et peintures
     Solomiya Kryschelnutska                 Mariya Zankuvetska                      Leopold Levutskuj                              Ivan Trush
Les personnes célèbresLes hetman et guerriers
           Stepan Bandera                                                      Evgen Konovalets                                                    Roman Shuschevich
                                    Adam Senyavskuj                                                                              Bogdan Hmelnutskij
Les personnes célèbresLes métropolits de l’églises grèco-catholique
Josup Slipuj                                                                                Andrij Scheptuzkij
Les places célèbres
Les places célèbres


Презентація на тему «Японія.Одна з найбільш технологічно розвинутих країн світу»


title: Презентація на тему «Софі Жермен»

text:
1 квітня 1776 –
27 червня 1831

Софі Жермен
Софі Жермен - французький математик, філософ і механік. Внесла вагомий вклад в диференціальну геометрію, теорію чисел і механіку.
Самостійно вчилася у бібліотеці батька-ювеліра і з дитинства захоплювалася математичними творами, особливо відомою книгою «Історія математики» Жан-Етьєна Монтукля хоча батьки на дуже схвалювали це заняття, як не відповідне для жінки.
Була в листуванні з Даламбером, Лагранжем, Фур'є та іншими математиками. У більшості випадків вона при цьому ховалася під чоловічим ім'ям, найчастіше «мосьє Ле Блан» (реальна особа, учень Лагранжа). З Лагранжем та Лежандром їй вдалося зустрітися особисто, вони зацікавились талановитою ученицею, стали спрямовувати і заохочувати її навчання.
За дослідження у теорії пружності стосовно коливань тонких пластинок одержала премію Паризької Академії наук  (1808) — це була перша премія, видана Паризькою Академією жінці.
У 1811 році Софі бере участь в конкурсі, оголошеному Паризькою Академією наук на тему з теорії пружних коливань (походження фігур Хладні). Потрібно було п'ять років досліджень і консультативна допомога Лагранжа, перш ніж у 1816 році вона виборола «премію Першого класу» конкурсу.
1816 року вивела диференціальне рівняння згину пластини.
Займалась також теорією чисел. Довела так званий «Перший випадок» Великої теореми Ферма для простих чисел Софі Жермен. Жермен довела, що рівняння Ферма не має вирішення, коли n = p-1, де p — просте число виду 8k+7. Наприклад, якщо k = 2, то p — просте число, а саме 23, і n = 22.
Стає першою жінкою, яка отримала право участі в засіданнях Паризької Академії наук. Роботи з теорії пружності продовжувала й надалі. У 1830 р. за рекомендацією Гауса Геттінгенський університет присуджує Софі звання почесного доктора наук, але вона вже не встигла його отримати.
Захворівши на рак грудей, Софі Жермен після дворічної боротьби з хворобою померла 27 червня 1831 у віці 55 років. У свідоцтві про смерть проти її прізвища значилося «rentere» («персона, що володіла приватними засобами»), що на практиці означало «незалежна жінка». Перед смертю вона накидала чорновик філософського есе, яке не встигла закінчити. Воно було опубліковано посмертно під заголовком «Загальні міркування про науки та літератури»


Презентація на тему «Синтаксичний розбір речення»


title: Презентація на тему «Безробіття» (варіант 7)

text:
Безробіття

Безробіття — це складне соціально-
                          економічне явище, при
                          якому частина економічно
                          активного населення не має
                          роботи й заробітку.

Методика підрахунку
Безробітні у визначенні Міжнародної організації праці:

не мали роботи (прибуткового заняття);
активно шукали роботу або намагались організувати власну справу впродовж останніх 4-х тижнів, що передували опитуванню;
готові приступити до роботи впродовж двох найближчих тижнів.

Вид безробіття
Структурне
Фрикційне
Циклічне
Панельне
Сезонне

Причини появи
Потреба нових професій та іншої кваліфікації працівників під час переходу до нових технологій

Тимчасове знаходження без роботи в результаті зміни місця праці, професій або за бажанням працівника

Кваліфікація, вік, стан здоров'я, місце проживання або недостатнє бажання до праці
Звільнення робочих у фазі спаду виробництва
Результат природних коливань кліматичних умов протягом року або коливань попиту
Людинавважається безробітною, якщо вона:
не мала роботи;

шукала роботу

готова розпочати роботупротягом наступних 2 тижнів;

зареєстрована в службі зайнятості як така, щошукає роботу.
Рівень безробіття
Ситуація з гастарбайтерами — громадянами України
Служба Зайнятості
ДСЗА покликана виконувати такі функції:

Обліковувати вільні робочі місця та звільнених з роботи громадян;

Організовувати професійне навчання та перенавчання осіб,що втрачають роботу;

Виплачувати різні види допомоги з Фонду страхування на випадок безробіття;

Брати участь у розробленні загальнодержавних і місцевих програм зайнятості населення та його соціального захисту в разі безробіття.


title: Презентація на тему «Принцип прихованої руки»

text:
Принцип
прихованої
руки
Багатьом людям важко зрозуміти закон "невидимої руки", тому що існує природна тенденція зв'язувати порядок із централізованим плануванням. Якщо коштує завдання розумного розподілу ресурсів, здається природним, що за це повинна відповідати яка-небудь галузь центральної влади. Закон "невидимої руки" затверджує, що це зовсім не обов'язково.
При приватній власності й волі обміну ціни, змушуючи мільйони споживачів, виробників і постачальників ресурсів робити свій персональний вибір, разом з тим є й коштами гармонізації їхніх інтересів. Ціни містять у собі інформацію про споживчі переваги, витрати й фактори, зв'язаних згодом, місцем розташування й інших обставин, урахувати які не в змозі ні окрема людина, ні цілий плановий орган.
Усього лише одна-єдина узагальнююча цифра - ринкова ціна - надає виробникам повний обсяг інформації, необхідний для приведення своїх особистий дій у відповідність із діями й перевагами інших. Ринкова ціна направляє й стимулює й виробників, і постачальників ресурсів до виробництва речей, ценимых найбільше високо в порівнянні з витратами їхнього виробництва.
Ті, хто приймають рішення в бізнесі, не мають потреби в центральній владі, що вказувала б, що і як їм провадити. Цю функцію виконують ціни.
Наприклад, нікому не доводиться примушувати фермера вирощувати пшеницю, умовляти будівельника будувати будинку, а мебельника - робити стільці.
«Прихована рука" ринкового процесу працює настільки автоматично, що більшість людей і не замислюється про це. Вони просто приймають як належне, що товари провадяться приблизно в тих кількостях, у яких споживачі хочуть їх придбати. Довгі черги, характерні для країн із централізовано планованою економікою, практично незнайомі людям, що живуть в умовах ринкової економіки. Доступність величезної розмаїтості товарів, що вражає уяву навіть сучасних споживачів, теж багато в чому приймається як належне.
«Прихована рука" створює порядок, гармонію й розмаїтість. Процес цей, однак, іде настільки підспудно, що мало хто розуміє його суть, і лише деякі відплачують йому належне. Проте, він є вирішальним для економічного добробуту суспільства.


title: Презентація на тему «Вплив людини на біосферу» (варіант 1)

text:
Вплив діяльності людини на стан біосфери
 У процесі історичного розвитку людина поступово втрачала зв'язки з природою. На певному етапі розвитку цивілізації людина почала активно перетворювати природу і її вплив на довкілля зростав із кожним сторіччям, поки не став провідним екологічним фактором. Ці проблеми поставили людство на межу всеосяжної біосферної кризи, яка загрожує його існуванню.
 Протягом останніх 10 тис. років під впливом діяльності людини площа лісів на нашій планеті скоротилася не менш ніж на третину. Людина вирубує ліси, звільняючи площі під рілля, пасовища, поселення та використовуючи деревину для власних потреб. І навіть нині, коли людство почало усвідомлювати катастрофічні наслідки цих процесів, площа лісів щорічно скорочується, насамперед за рахунок тропічних лісів, які відіграють велику роль у підтриманні екологічної рівноваги на нашій планеті
Також великий вплив на забруднення атмосфери мають викиди шкідливих для здоров'я людини та інших організмів відходів промислових підприємств тощо.
 Особливу небезпеку для довкілля становлять кислотні дощі, спричинені забрудненням атмосфери сірчастим газом. Кислотні дощі призводять до тяжких наслідків. Зокрема прісні водойми стають мертвими, гинуть ліси та багато інших проблем.
 Іншою небезпекою для здоров'я людини може стати послаблення озонового екрану. Це відбувається внаслідок надходження в атмосферу хлорфторвуглецевих сполук.
 Діяльність людини негативно впливає і на різноманітні водойми, забруднення промисловими та побутовими відходами, пестицидами та добривами, які змиваються з полів, зміна екологічних умов, осушення, тощо. Порушення санітарного стану водойм, а також виснаження водних ресурсів загострює проблему питної води.
Надходження неочищених або недостатньо очищених стічних вод у природні водойми унеможливлює використання їх для відпочинку людей, рибальства.
 До вимирання цілих водних екосистем також призводять аварії танкерів, нафтовидобувних платформ, унаслідок яких плівка з нафти вкриває значні площі морів.
 До змін гідрологічних режимів водойм призводять створення штучних водойм, водосховищ, що згубно впливають на водні біогеоценози та популяції окремих видів.
 На мою думку, людям слід задуматися над своїми вичинками, обережніше ставитися до природних багатств, тоді в світі запанує гармонійність, зменшиться кількість природних катаклізмів, які зараз мають досить великий вплив на людей.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Франсіско Хосе де Гойя Лусіенте»

text:
(1746 - 1828)
Франсіско Хосе де Гойя Лусіенте
Біографія
Франсіско Хосе де Гойя Лусіентес народився 30 березня 1746 у місті Фуендетодос, що в провінції Сарагоса. Він походив з родини ремісника-позолотника.
Посвячення Святого Алоізія, покровителя молоді
У 1760 у віці 14 років він вступив на навчання до художника Хосе Лухана. Наступним вчителем став Антона Рафаель Менгса, популярний художник при іспанському королівському дворі. У 1763 та 1766 роках, Гойя намагався вступити до Королівської академії художніх мистецтв, але йому було відмовлено у вступі.
“Ганнібал спрямовує погляд на Італію з висоти Альпійських гір”
У Мадриді Франсіско брав участь у дуелях, після одної з них втік до Рима, де у 1771 році виборов друге місце в художньому конкурсі, організованому містом Парма. Пізніше цього ж року він повернувся до Сарагоси, де намалював фрески в кількох храмах міста. Він навчався у Франсіско Байєї. В його малюванні почали з'являтись ознаки витонченої тональності, які пізніше зробили його відомим.
Поклоніння імені Бога або Слава  (1772)
    У 1774 році Гойя одружився із сестрою Байї Хосефою. Цей шлюб та членство Байї (з 1765 року) у Королівській академії художніх мистецтв допомогли Гойї отримати замовлення від королівської гобеленової майстерні.
Герцогиня Осуна (1785)
У 1783 році граф Флоридабланка, фаворит короля Карлоса ІІІ, доручив йому написати свій портрет. Гойя також потоваришував з крон-принцем Доном Луїсом і жив у нього в будинку. Коло його меценатів зростало, включаючи герцога та герцогиню Осуна , котрих він намалював, короля та інших знаних людей королівства.
Молочниця із Бордо
У травні 1824 року Гойя виїхав до Франції. Під час свого добровільного вигнання він малює портрети своїх друзів-емігрантів, оволодіває новою тоді технікою літографії (серія «Бордоські бики», 1826), створює повну оптимізму картину «Молочниця із Бордо» (1827—1828, Прадо). У цей час вплив Гойї на художню культуру починає набувати загальноєвропейського значення.
Шабаш відьом
Повернувся Гойя до Іспанії у 1826 році після чергового періоду хвороб. Незважаючи на теплий прийом, він знову поїхав у Бордо, де й помер в 1828 році у 82-річному віці.

Двобій на кийках
     Маха одягнена
Собака, що тоне
Сатурн, що пожирає своїх синів


title: Презентація на тему «Видатні композитори-романтики»

text:
Видатнікомпозитори-романтики

Франц Шуберт(1797 ̶ 1828)
Франц Шуберт
 австрійський композитор;
автор 600 пісень, 9 симфоній , літургійної та камерної музики;
основоположник  музичного романтизму

Фредерік Франсуа Шопен (1810 ̶ 1849)
Фредерік Шопен
польський композитор та піаніст;
творчість:  60  мазурок, 16 полонезів, 19 вальсів та нюктюрнів,балади , сонати , прелюдії;
твори писав виключно на фортепіано;

Ференц  Ліст(1811 ̶ 1886)
Ференц Ліст
угорський композитор, піаніст;
почав виступати з 9 років;
протягом 60-ї кар’єри створив 1300  творів.
Дякую за увагу!!!


title: Презентація на тему «Гробница папы Юлия II»

text:
Микеланджело и его Великий творения
Гробница папы Юлия II

Гробница папы Юлия II — усыпальница папы римского Юлия II в базилике Сан-Пьетро-ин-Винколи, спроектированная и созданная Микеланджело. Всего известно шесть проектов гробницы, разработанных скульптором.

Папа Юлий II умер через 3 месяца после открытия фресок Сикстины. В своем завещании он распорядился, чтобы Микеланджело завершил его гробницу.
Микеланджело вернулся во Флоренцию и возобновил работу над мавзолеем умершего папы Юлия II. Он повторно разработал проект, пытаясь сделать его как можно менее дорогостоящим. По очередному договору 1513 года за 7 лет он должен был соорудить мавзолей и 32 большие статуи.

На три года ушел Микеланджело в работу и создал свои самые совершенные творения, три статуи:

- «Моисей»- «Умирающий раб»- «Восставший раб»

	Последние две статуи так и не стали украшением гробницы.
	В 1546 г. Микеланджело подарил 2 готовые статуи Роберто Строцци в благодарность за оказанное гостеприимство, а тот преподнес их французскому королю Франциску I. В 1578 года они хранились в замке Экуан, после этого — в замке Пуату у кардинала Ришелье, в 1793 году были сняты с продажи как национальное достояние и попали в Лувр.

Наследники папы не собирались осуществлять первоначальный грандиозный замысел Микеланджело. Понадобился второй, более скромный проект гробницы, примыкающей к церковной стене. Однако и этот проект показался наследникам слишком крупным и не получил полной реализации. Работа над гробницей растягивалась на десятилетия.
Наследники папы не собирались осуществлять первоначальный грандиозный замысел Микеланджело. Понадобился второй, более скромный проект гробницы, примыкающей к церковной стене. Однако и этот проект показался наследникам слишком крупным и не получил полной реализации. Работа над гробницей растягивалась на десятилетия.
2-й вариант проекта гробницы

По третьему договору 1516 г. надгробие еще больше упростилось, но и оно не было осуществлено. Работа над надгробием становилась для его создателя трагедией, длившейся до 1542 г., когда согласно шестому договору надгробие было наконец завершено и установлено в церкви Сан Пьетро ин Винколи.
Реконструкция проекта гробницы 1532-го года:

В своем нынешнем виде она была завершена в 1545 году.
Микеланджело успел сделать только три статуи — Моисея, Рахили и Лии. Надгробие установили в церкви Сан-Пьетро-ин-Винколи, где папа служил при жизни, а не в соборе Святого Петра, как планировалось ранее. Центральной статуей проекта стал Моисей, которого Либман называет «в определённом смысле портретом, физическим и духовным, Юлия II».

Над Моисеем, в верхнем ряду, поставлен мраморный саркофаг, а на нем — фигура папы Юлия II. По Вазари, эта статуя, как и саркофаг, была работой Томмазо Босколи, ученика Микеланджело. Однако, после проведенной реставрации, у исследователей появились сомнения относительно авторства Босколи. По их мнению, значительная часть статуи Юлия II, если не вся, принадлежит руке Микеланджело[5].

Кондиви утверждал, что гробница была «трагедией» всей жизни Микеланджело, поскольку ему так и не удалось завершить ее такой, какой она виделась сначала. По мнению В. Н. Лазарева:«То, что мы видим в римской церкви Сан Пьетро ин Винколи, бесконечно далеко от первоначального замысла (…) архитектурная же композиция гробницы выглядит холодной и пустой»

Однако, Уильям Уоллес отмечает, что:

	«(…) представлять, какой гробница могла бы быть — это отказываться видеть то, что Микеланджело удалось достичь»


title: Презентація на тему «Леонардо да Вінчі — титан італійського Відродження»

text:
Міністерство освіти і науки, молоді та спорту УкраїниВінницький державний педагогічний університет імені М.Коцюбинського
Леонардо  да  Вінчі -
Титан  італійського Відродження
Виконала
студентка IV курсу
Групи А
Вознюк Лілія Олександрівна
Вінниця 2011
Інститут історії, етнології і права
900igr.net
Леонардо да Вінчі
— історичний живописець, скульптор, архітектор, вчений та інженер епохи Відродження.

Леонардо да Вінчі Автопортрет
презентація

Найкращих робіт  генія
Портрет Жиневри де Бенчі
1475 – 1478 рр. Темпера , олія на панелі38.1 x 37 см Національна галерея мистецтв, Вашингтон
Дама з горностаєм
бл. 1488-1490 рр.Олія на панелі.54.8 x 40.3 см Чарторський музей, Краків, Польща
Мадонна в скелях
1483-1486Олія на панелі(перенесено на полотно)199 x 122 смЛувр, Париж, Франція
Леда з лебедем
1508 - 1515Олія на панелі.130 x 77.5 см. Галерея Уфіца, Флоренція, Італія.

Святий Джон (вакх)
1513-1515180 x 152 см Олія й темпера на панелі.Галерея Уфіца, Флоренція, Італія.

Мадонна Літта
 1478-1482Ермітаж, Санкт-Петербург, Росія.
Madonna Benois 1478 - 148048х31,5 смОлія, перенесена з дошки на полотно.Ермітаж, Санкт-Петербург, Росія.
Мадонна з квіткою(Мадонна Бенуа)
Іоан Хреститель
1512 р.Олія на панелі69 x 57 смЛувр, Париж, Франція.

1494 -1498 рр.Олія й темпера на штукатурці.460 x 880 см Санта-Марія дель Грація, Мілан, Італія

Таємна вечеря
Монна Ліза (Джоконда)Mona Lisa (La Gioconda)
1514 – 1515 рр. Олія на тополиній дошці.77 x 53 см Лувр. Париж, Франція
Мадонна з дитиною
The Dreyfus Madonna1469Олія на панелі.15.7 x 12.8 смНаціональна галерея мистецтв, Вашингтон
Мадонна і немовля з Святою Анною
168 x 130 см
Лувр, Париж, Франція
Благовіщеня
1473-1475Олія  і темпера на панелі
98 x 217 см
Галерея Уфіца,
 Флоренція, Італія
Портрет музиканта
1485-1490Олія на панелі.43 x 31 см Бібліотека Амброзіано, Мілан, Італія
Поклоніння волхвів
1472-1477Галерея Уфіца, Флоренція


title: Презентація на тему «San Marino»

text:
san marino
By Marina Samchuk
Officially named: The Lightest Republic of San Marino Capital: San MarinoMotto: (Latin. Libertas) "Freedom"Anthem: "Inno Nazionale della Repubblica"Based on September 3 301The official language: ItalianThe largest city: SerravalleCatholic religion
History The legendary foundation of San Marino refers to the beginning of the IV century. According to legend, in 301 AD, a member of one of the first Christian communities from the island of Rab in the Adriatic Sea (present-day Croatia) stonemason Marino's friends took refuge in the Apennines, on top of Monte Titano. Thus, formally of San Marino is considered to be an independent state from September 3, 301 years. In fact, based on an independent settlement can only speak from the VI century, when Italy was divided into many independent and dependent territories. In the first century of its existence, San Marino was under the protectorate of the neighboring Duchy of Urbino, but in 855 gained independence. Heads of state, according to tradition, are the two captains-regent, elected for six months. San Marino is often called the world's oldest republic.
October 8, 1600 adopted a constitution.During the First World War, the Republic of San Marino has become an ally of the Entente.During the Second World War, the republic declared its neutrality, but it did not save her from a two-week occupation.In 1951, the government of San Marino made the decision to open a casino and build a powerful television and radio station. Italy protested and announced a blockade of San Marino. Small state had to give.
The political systemIn San Marino, there is a republican form of government. The heads of state are the two captains-regent appointed by the Grand and General Council. Captains Regent are elected for a period of 6 months, from April 1 to October 1 and October 1 to April 1 of each year. They perform the functions of head of state and the exercise of executive power. Large General Council is the parliament of the Republic, it is composed of 60 members, elected by popular vote by proportional representation for a period of 5 years. Arengo, or the Assembly of Heads of families in ancient times was the supreme authority, currently Arengo reserved the right to modify the statutes of the Republic and the "right of petition." This latter law is used to this day - the Captains Regent receive numerous requests, provided by citizens on the first Sunday after the 1st of April and after the 1st of October. Filed a petition must necessarily be examined for 6 months.
The Parliament Building
Political parties in San Marino
The San Marino Christian Democratic Party (SMHDP) - founded in 1945;
The San Marino Socialist Party (SMSP) - founded in 1986;
The Democratic Party - formed as a result of the conversion in April 1990 in San Marino Communist Party;
San Marino, the Communist Party of Revival;
The San Marino National Alliance;
People's Alliance in San Marino Democrats.
Administrative division
The territory of San Marino is divided into 9 regions, which are called "Castelli» (castelli; letters. "Fortress tower"):
Akkvaviva
Borgo Maggiore
Domagnano
Chiesanuova
Monte Giardino
San Marino
Serravalle
Faetano
Fiorentino
Geographical location
The area of the country is 60.57 km ². The country is located in the south-western slope of the three-headed mountain massif of Monte Titano (738 m above sea level), rising above the rolling plains of the foothills of the Apennines. Rock formations occupy almost 80% of the country's arable land accounts for 16.6% of the area. At the foot of Monte Titano are several castles and villages that lie in the zone of elevated plains.
The climate is subtropical, Mediterranean. The average summer temperature is +24 ° C, in winter about +4 ° C. In this case, due to the elevated position of the country, even in very hot weather is cool, but at night in winter the temperature can drop to -6 ° C. Annual precipitation is 800-900 mm per year, mostly - in the autumn-winter period. In winter, snow rarely falls, but he kept long.
The total length of roads in the state is 104 km.
Economy
As of 2008 36.4% of the national production sector is introduced. Banking and insurance account for 18.6%, the government sector - 14.3%, trade - 8.6%, services - 11.3%, construction - 5.5%. Inbound tourism plays a significant role in the economy, the tourism industry in the State involved to 2 million people annually, and more than 3 million tourists visit the country every year.
Agriculture San Marino, a former long time the main branch of the economy of San Marino, in modern times is sheep farming, cultivation of grain crops, viticulture, winemaking
CultureThe historic center of San Marino and the mountain of Monte Titano in July 2008, a UNESCO World Heritage Site.Since 1985, the San Marino functioning university. Since 1983, in San Marino, opened the International Academy of Sciences San Marino - an international scientific and educational organization with headquarters in the Slovak town of Komarno. The working languages of the Academy are German, English, French, Italian and Esperanto. The Academy of Sciences of San Marino international awards academic degrees: bachelor's, master's, doctor and doctor highest level.
Population The state's population - 32,075 (July 2011).More than 16% of the population under the age of 15 years, 67% - from 15 to 64 years. The median age of the republic - 39.6 years. Population growth in 2003 was nearly 1.4%, the birth rate - 10.49 per 1,000 people., Mortality - 7.86 per 1,000 people., The infant mortality rate - 5.97 per 1,000 live births. The average life expectancy of 81.43 years.About 80% of the population - sanmarintsy, 19% - the Italians. More than 13 thousand citizens living abroad. A large number of sanmarintsy lives outside the country, mainly in Italy and France, the USA and Argentina.
Official language - Italian, population speaks Italian. 93% of the population belong to the Roman Catholic Church.

San Marino has more than 30 settlements. The country's capital city of San Marino (4.6 million inhabitants) is situated on the western slopes of Monte Titano, just below its summit. The city government buildings are located, there are monuments, museums. Transactions are carried out in Borgo Maggiore (5.2 million), located at 185 m below the capital. The largest settlement - Serravalle (9.2 million). The number of inhabitants in all the other towns did not exceed 1,000.
AttractionsThe San Marino Car Museum
The San Marino Car Museum) - one of the most popular tourist sites of this small European country.
In the Automobile Museum of San Marino you will see a collection of more than 100 vintage cars and motorcycles. Here there are both traditional cars and motorcycles period of the 1900s and the current models of the day.
There are several models of Formula I. The museum is extremely popular with tourists, as it is possible to witness the variety of classic cars, as well as many famous modern models.
Basilica del Santo was built in the XIX century on the foundation that was there once Romanesque parish church. Here you will find a rich collection of priceless paintings and sculptures, for example, the statue of Saint Marino - work Tavolini Adamo, a student of Canova.  The holidays open until 11.00 pm  On weekdays, open until 17.00 pm (in summer to 18.00 pm)
National Palace (Palazzo Pubblico) - this is the city hall of San Marino, as well as the building of the Government. It hosts the official ceremony. In addition, it houses several critical public institutions, such as Parliament, the Congress and the State Council of the Twelve.The detachment of the Border Guard Patrol Services, Rocca is a guard of honor at the State Palace on Freedom Square - Changing of the Guard ceremony takes place every hour from 8.30 to 18.30 and during the summer months, or, to be precise, from mid-May to late September.
Thank you for your attention!


Презентація на тему «Особливості культурно-мистецької творчості Юрія Ряста»


Презентація на тему «Байкало-амурська магістраль»


Презентація на тему «Міжнародний рух капіталу» (варіант 1)


Презентація на тему «Моя улюблена рослина»


Презентація на тему «Індійський танець» (варіант 4)


title: Презентація на тему «Використання розчинників у побуті»

text:
Використання розчинників у побуті
Підготували учениці 11-Б класуГайдичук АнгелінаБелова Катерина
 Розчинники – рідини, які  застосовують для розчинення різних речовин, здебільшого твердих.
органічні
Що таке розчинники?
Розчинники
неорганічні
Наприклад, вода.
 Бензин, гас, толуол, ксилол, ацетон, етиламін, і т.д.
Вуглеводні – петролейний ефір, уайт-спірит, бензин, гас, толуол, ксилол, пропан, гексан й інші;
Спирти – ізопропіловий, аліловий, метиловий, етиловий тощо;
Аміни – диметиламін, етиламін, анілін;
Кетони – ацетон, метилетилкетон тощо;
Хлорорганічні сполуки – дихлоретан, хлороформ, тетрахлоретан;
Сполуки, що містять Нітроген –
   нітрометан, нітробензен тощо.
Естери – метилацетат, етилацетат, амілацетат, бутилацетат.

Органічні розчинники
Вплив на середовище, організми
Більшість розчинників належать до летких наркотичних речовин, які є токсичними для довкілля і живих організмів.

Хімічні розчинники належать до основних забруднювачів оточуючого середовища за даними міжнародних експертів.

Компоненти розчинників спричиняють:
Смог, озонові діри, парниковий ефект, кислотні осади, потепління клімату.
При потраплянні у водойми:
Закислення водойм, забруднення важкими металами.
Вплив на організм:
Розчинники добре розчиняють жири і тому порушують роботу всіх клітин центральної нервової системи.

При вдиханні парів ЛНР людина відчуває сп'яніння.

При вдиханні розчинники потрапляють в легені, а звідти крізь тонкі стінки альвеол - в кров. Речовини поглинаються кров'ю і з її потоком швидко потрапляють в мозок.

Багато ЛНР лише через кілька днів повністю виводяться з організму. В деяких випадках продукти розщеплення (метаболіти) ще більш небезпечні, ніж сама речовина.
Перша допомога при отруєнні:
       Отруєння компонентами розчинників( або парами) схоже на алкогольне отруєння.

Допомога: Вивести потерпілого на свіже повітря. При непритомності давати вдихати нашатирний спирт. Спокій. Гарячий чай, кава. Викликати швидку допомогу.
Важкі випадки отруєння: промивання шлунка, рясне пиття. Слизові відвари. Всередину дають активоване вугілля, шматочки льоду. Виклик швидкої допомоги.
Джерела інформації:
http://medbib.in.ua/otravleniya-sredstvami-byitovoy.html

http://bibliograph.com.ua/420/51.htm

http://www.ukrreferat.com/index.php?referat=26432

http://narcotics.su/ua/lnv.html


title: Презентація на тему «Депозити в дорогоцінних металах»

text:
Депозити в дорогоцінних металах
Їх переваги та недоліки

Підготували
Учениці 11-М класу
Євграфова і Медяник
Депозит -  це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Принести прибуток можуть лише довготривалі вкладенняНа "металевих" депозитах фізичні особи розміщують не один кілограм дорогоцінних металів. Це при тому, що держава не гарантує повернути такі внески у разі банкрутства фінустанови.
Металеві депозити приносять дохідНестабільність долара і національної валюти змушують громадян замислюватися про надійніші способи збереження своїх заощаджень. Одним з найбезпечніших варіантів вкладення засобів банкіри називають відкриття депозитного рахунку, номінованого в дорогоцінних металах."Металеві" депозити (золото, срібло, платина і паладій), у зв'язку з постійним ростом цін на дорогоцінні метали, не тільки зберігають гроші від інфляції, але і приносять дохід.Українські банки активно пропонують різні депозитні програми, номіновані в дорогих металах. Конкуренція між банками за вкладників постійно посилюється. Аби привернути вкладників, вони підвищують ставки по депозитах в дорогоцінних металах.
Не все те золото...Розміщуючи гроші на "металевих" рахунках, варто знати, що крім ставки, вкладник має нагоду заробляти і на підвищенні цін на вибраний метал. Але банкам економічно невигідно працювати з дешевшим металом – сріблом, а коло клієнтів, охочих розмістити депозити в платині, обмежено.Недоліком "золотого" депозиту є великий розмір мінімального внеску.  У золоті мінімум 50 г. Пояснють це тим, що приймати внески, менші за вагою, для них невигідно, оскільки фінустанови зазнають додаткові витрати на експертизу злитків, що приймаються на депозит.
ПсевдодепозитиВідкриваючи депозити у дорогоцінних металах, вкладнику варто врахувати, що при банкрутстві фінустанови компенсація з Фонду гарантування внесків фізичних осіб йому не виплатить.Терміни, на які можна відкрити "золотий" депозит, більш тривалі, ніж у звичного "грошового" депозиту. Якщо відкрити депозит в гривні в деяких банках можна і на термін менше трьох місяців, то в "золоті" мінімальний термін внеску складе 365 днів.
Про ризикиПрибутковість депозиту, номінованого в банківських металах, постійно коливається. Тобто інвестиції в золото – це ризик. У кращому разі клієнту потрібно зуміти вдало купити і вдало продати злитки. Тому "золоті" депозити – це дуже складна послуга.ВисновокРізниця між цінами покупки і продажі злитків значна. Злитки не так легко продати, адже купують їх лише в окремих установах. Тому для масового споживача відкриття депозитів в дорогоцінних металах може бути не дуже вигідно.
Джерела:1


title: Презентація на тему «Осип Турянський» (варіант 1)

text:
Осип Турянський(1880-1933)

“ ПОЗА МЕЖАМИ   БОЛЮ “

«Поет мусить пройти найглибше пекло буття й найвищі небесні вершини людського щастя. Тоді його слово буде хвилювати».
                   О.Турянський

( Псевдонім - Іван Думка )
“Через сльози і терпіння
Шлях веде до просвітління:
Хто боровся, скутий тьмою,
Тому сонце — мрія мрій”.

Осип Туринський
Стиль повісті Осипа Турянського «Поза межами болю» належить до напрямку класичного експресіонізму в розвитку української літератури початку XX ст., у якому мистецтво тісно пов’язане з реальністю, проте вираження знаходить через дослідження глибинних психологічних і душевних процесів, що відбуваються в людині. У творі Турянського зображено загострене суб’єктивне світобачення через призму переживань та емоцій автора в екстремальній ситуації.

    Письменник засуджує потворні явища життя, жорстокість війн і кровопролить. Безумовно, світ далекий від досконалості, де «слабший мусить померти, аби сильніший вижив». Письменник воював від час першої світової війни, зазнай жахів полону, тому його твір, пропущений крізь власне серце, набуває великої значущості в скарбниці української прози.

За визначенням О. Турянського, «Поза межами болю» — повість-поема. У центрі сюжету — поневіряння військовополонених, колишніх солдатів австрійської армії, сімох друзів у нещасті: Штранцінгера, Добровського, Ніколича, Саба, Бонні, Пшилуського та Оглядівського (саме від особи останнього ведеться розповідь). У передньому слові автор зазначає, що вони стали жертвою злочину: «Це був злочин, якого люди і природа допустилися на нас і який і нас приневолив стати злочинцями супроти духа людства». Утікши від охоронців, чоловіки опиняються наодинці з дикою природою, де лише сніг, холод, голод і жодної живої душі. Найбільша небезпека для втікачів — замерзнути в лютий зимовий мороз.

   Письменник досить точно використовує оксюморон, щоб передати весь жах ситуації, в яку потрапили герої твору: «Ідуть живі трупи по трупі природи». Здається, що й природа відвертається від нещасних людей: «Чорні хмари закрили заздрісно сонце і блакить неба й повисли над ними, як велетенські чорні крила всесвітнього духа знищення». І далі ті ж хмари — «як казочні упирі». Чи не вперше в українській літературі письменник використовує природу не як тло чи опис, суголосний подіям, а як караючу ворожу силу. Лише в передсмертному маренні природа змінюється у свідомості людини: «Синє небо любо й приязно сміється…»

    У кожного з сімох учасників  до двобою зі смертю була власна життєва дорога, але безжальний вихор війни перетнув їхні долі, і тепер, коли «ніхто й нічо не відзивається на голос болю і туги їхнього серця», раптом ніби саме собою назріває страшне рішення: хтось із них мусить померти, а решта розпалить вогнище з його вбогої одежини й таким чином урятується. Добровський зауважує: «Прокляте те життя, в котрому слабкий мусить згинути, щоб дужчий міг жити».

    Біля вогнища кожен герой розповіді постає як особистість в екстремальній умові: мовчазний сліпий Штраицінгер у відчаї і з бажання віддати останнє спалює у вогнищі свою скрипку («Оця скрипка — це його очі»); Сабо рве банкноти, що їх ^підступним чином здобув на війні, і розмірковує, що то значить мати гроші; Оглядівський (оповідач) марить дружиною і синочком; Добровський (колишній організатор світських балів) біля вогнища філософськи зауважує: «Ми вже не маємо гроші і також не потребуємо грошей. Тепер ми стали людьми».
Кадри з фільму
За мотивами повісті «Поза межами болю» 1989 року знято однойменний художній фільм (режисер — Ярослав Лупій).

   Оптимістично звучать слова Добровського наприкінці твору, звернені до оповідача, а насправді до кожної людини: «Коли у тьмі і в хаосі, в якому ми мучимося, тліє іскра якої-небудь ідеї, то твоя огненна любов до життя й до його вищих цінностей переможе смерть». Тож попри трагічність зображуваних подій (живим лишився лише Оглядівський) провідна ідея перемоги духа над матерією яскраво втілена через засоби експресіонізму.
Історичний матеріал Першої світової війни став для О. Турянського предметом художнього узагальнення. Письменник показав боротьбу в людині біологічних інстинктів і духовної волі до життя, підніс загальнолюдські цінності — дружбу, вірність, гуманізм, любов до рідних та батьківщини, що єднають людські серця, звільняють і просвітлюють душу.


title: Презентація на тему «Музей Булгакова»

text:
Музей Булгакова
Литературно-мемориальный музей Михаила Афанасьевича Булгакова был открыт на его родине в Киеве в 1989 году. Коллекция музея сегодня составляет около 3 тысяч экспонатов, 500 из которых собственно булгаковские. За время существования музея коллекция выросла более, чем  в 10 раз.
Музей расположен в доме, хорошо известном читателям Булгакова по роману «Белая гвардия». В романе описан 51 день из жизни одной интеллигентской семьи во время гражданской войны на Украине. Своих героев Турбиных Булгаков «поселил» там, где жил сам во время тех же событий – в доме №13 по Алексеевскому/ Андреевскому спуску.
Биография дома «постройки изумительной», в котором Булгаковы прожили 13 лет ( 1906 – 1919) началась в 1888 году. Особняк ( полтора этажа каменные, а весь верхний этаж – деревянный, обложенный кирпичом, крытый железом) строил архитектор Н.Н.Горденин для жены купца Литошенко.

Дальнейшее существование усадьбы ( уже из четырех домов!) проходило под покровительством нового владельца З.П.Мировича, купца, личного почетного гражданина города. Вся недвижимость была оценена в 22 250 руб. Главный дом – в 13 000 рублей, два небольших – в 4 500 и 3 750 руб. Совсем крохотный дом, примыкавший к большому ( из одной комнаты и кухни с коридором – квартира Щегловых в «Белой гвардии») – в 1 000 руб. Все помещения сдавались внаем с годовой прибылью в 2 620 руб. Самой дорогой была квартира на втором этаже, и обходилась жильцам ( Булгаковым) в 720 рублей в год.

1909 год – звездный в жизни Листовничего ( 1876 – 1919), потомка обедневшего рода купцов, выходцев Черниговской губернии. Он выдержал конкурс и занял должность архитектора Киевского учебного округа. Купил усадьбу из трех домов на Андреевском спуске.

В ночь с 6-го на 7-ое  июня его арестовало ЧК. О настоящей причине ареста можно только гадать, даже архивная справка УКГБ УССР от 06.07.1990г., в ответ на запрос музея, не дает разъяснений: «Сообщаем, что Листовничий Василий Павлович до ареста работал заведующим строительно-монтажной секции хозяйственного подотдела, одновременно являлся служащим губернского отдела народного образования. Арестован 7 июня 1919 года. 14 августа 1919 года Чрезвычайная Комиссия отправила Листовничего В.П. в лагерь на весь период гражданской войны».
В этом же 1919 году оставили так полюбившийся им дом и Булгаковы.

Історія будинку дуже цікава, але сам Михайло Булгаков є набагато цікавішою особою, як в історії, так і в писемності.
Мабуть багато хто знає, що при зйомці фільму “Майстер а Маргарита” було дуже багато містичних речей. Також такі речі відбуваються і з його книжками, можу навести приклад, навіть, з власного досвіду…
Отже, як сам автор, так і його творіння мають не тільки цікаве життя, але й незвичними часточками. З цим був звязаний навіть його будинок, який був згаданий щонайменше у двох його творах (“Біла гвардія” та “Майстер і Маргарита”).
Якщо ж зацікавила попередньо сказана інформація, обов'язково відвідайте музей, адже Михайло Булгаков, один із найцікавіших персонажів усієї історії людства, якого, навіть, за часів КГБ у СССР, його “відгороджував” і дозволяв писати сам СТАЛІН!
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Готика» (варіант 4)

text:
ГОТИКА
Готика - період у розвитку середньовічного мистецтва на території Західної, Центральної і частково Східної Європи з XII по XV-XVI століття. Готика прийшла на зміну романському стилю, поступово витісняючи його. Термін «готика» найчастіше застосовується до відомого стилю архітектурних споруд, який можна коротко охарактеризувати як «страхітливо величний». Але готика охоплює практично всі твори образотворчого мистецтва даного періоду: скульптуру, живопис, книжкову мініатюру, вітраж, фреску та багато інших.
ГОТИЧНА АРХІТЕКТУРА
Готичний стиль, в основному, проявився в архітектурі храмів, соборів, церков, монастирів. Розвивався на основі романської, точніше кажучи - бургундської архітектури. На відміну від романського стилю, з його круглими арками, масивними стінами і маленькими вікнами, для готики характерні арки з загостреним верхом, вузькі і високі башти і колони, багато прикрашений фасад з різьбленими деталями і багатоколірні вітражні стрілчасті вікна . Всі елементи стилю підкреслюють вертикаль, що символізує прагнення до небес.
ФРАНЦУЗЬКА ГОТИКА
Архітектурний стиль, який був широко поширений на території сучасної Франції з 40-х років XII століття до початку XVI століття , коли йому на зміну прийшов Ренесанс. Зародившись в королівському домені в центрі країни, готичний стиль швидко поширився на територію всієї Франції і за її межі. Майстерність архітекторів досягло свого піку в середині XIII століття, після чого розвиток йшов шляхом застосування прикладних ремесел, зокрема, обробки каменю.

ЯСКРАВИЙ ПРИКЛАД ФРАНЦУЗЬКОЇ ГОТИКИ – НОТР-ДАМ-ДЕ-ПАРІ
АНГЛІЙСЬКА ГОТИКА
Готика Англії виникла дуже рано (наприкінці XII в.) Й існувала до XVI ст. Млявий розвиток міст призвів до того, що готичний собор тут став не міським, а монастирським, оточеним полями і луками. Звідси, очевидно, його «розпластаність» по горизонталі, розтягнутість у ширину, наявність безлічі прибудов. Домінанта собору - величезна вежа. Найчистіший зразок ранньої англійської готики - собор у. Він стане темою полотна Джона Констебла - зберігається в музеї мистецтва Метрополітен, Нью-Йорк.
ЯСКРАВИЙ ПРИКЛАД АНГЛІЙСЬКОЇ ГОТИКИ – ЙОРКСЬКИЙ СОБОР
ГОТИКА ІСПАНІЇ
В Іспанії з її сліпучим сонцем зменшували поверхню, що призначалася для скління, і кілька збільшували товщину стін, щоб зробити внутрішній простір прохолодним і тінистих. В Іспанії в готичному стилі створювали також вівтарні перешкоди, або "коро", що відокремлювали хор від основного простору церкви
ЯСКРАВИЙ ПРИКЛАД ІСПАНСЬКОЇ ГОТИКИ – СОБОР СВЯТОГО ІАКОВА
ГОТИКА В УКРАЇНІ
Один з найцікавіших періодів історії архітектури України — кінець XIV — перша І половина XV століття. На західних землях, які менше за інші потерпіли від монголо-татарської навали, тоді зростають міста, розвиваються ремесла й торгівля. В українські міста прибуває багато поселенців, переважно німців, які принесли в мистецтво, а зокрема в архітектуру, нові стильові форми. Серед культових споруд переважали католицькі костели. Вирішальну роль у формуванні нового стилю відіграв Львівський кафедральний костел. Його заклали на початку 60-х років XIV століття, а завершили в основному в 80-х роках наступного. У подальших століттях костел зазнав численних перебудов, втратив одну з двох веж і отримав цілком новий вигляд, однак планувальна структура залишилась первісною.
ЛЬВІВСЬКИЙ КАФЕДРАЛЬНИЙ КОСТЕЛ У НАШ ЧАС
ЦЕРКВА СВЯТОЇ ЄЛИЗАВЕТИ В ХУСТІ
КОСТЕЛ ПРЕСВЯТОЇ ДІВИ МАРІЇ