title: Презентація на тему «Діяльність товариства “Просвіта” на Миколаївщині»

text:
Діяльність товариства “Просвіта” на Миколаївщині
Микола Аркас
   Микола Аркас – засновник миколаївської «Просвіти»,історик, дослідник і
 поборник української культури, людина-патріот, культурно-просвітницький
 діяч, самовідданий борець за відродження слави українського народу.
 Важко окреслити чинники, які з дитячих літ так чи інакше сприяли
 формуванню українсько-просвітницьких поглядів Миколи Аркаса. Незаперечне
 одне: перші паростки патріотичних почуттів у синовому серці випестувала
 мати, Софія Петрівна – жінка з роду Богдановичів. Саме їй, першому
 своєму другові і наставнику, завдячував Микола Аркас раннім проникненням
 у таїну краси української природи, народних пісень і звичаїв, казок й
 історичних персоналій.

      Пощастило М. Аркасу й у сімейному житті. Дочка військово морського офіцера Ольга Шишкіна була йому не тільки улюбленою дружиною, народивши
 трьох дітей – Оксану, Петра і Миколу, а й вірним другом, помічником, пройнялася патріотичними поглядами чоловіка щодо української музики,
 історії народу.
 І взагалі, порівняно коротке (пожив 57 років), але динамічне, вщерть наповнене подіями життя Миколи Аркаса пройшло в оточенні переважно
добрих, по-справжньому талановитих, духовно окрилених людей – таких, зрештою, яким був і він сам.

      Миколаївську «Просвіту» М. Аркас заснував в 1907 р. Вона мала чітко розроблений статус своєї діяльності. Цим статусом передбачалося:
  « 1. Товариство має на меті допомогти розвоєві української культури і
 першим чином – українського народу, його рідною мовою, працюючи в м.
 Миколаєві;

Для цього товариство має:
 а) видавати книжки, журнали, часописи і т. і. українською мовою;
 б) запровадити свої книгозбірні, музеї, читальні, книгарні і т.
 в) впоряджати публічні лекції й відчити, загально просвітні курси,
 спектаклі, літературно-музичні вечори, концерти і т. і.;
 г) заводити стипендії, школи, бюро праці, просвітні і добродійні
 заклади;
 д) оповіщати конкурси і премії за найкращі твори письменника,
умілості та ін.»
 Миколаївську «Просвіту» М. Аркас заснував як виконання відповідного заповіту Т. Г. Шевченка про найширшу освіту народних мас, прилучення їх до віковічних багатств української культури. Пропагуючи ці багатства, М. Аркас насамперед мав на увазі творчу спадщину геніального Кобзаря. З ім’ям Шевченка було пов’язано і перший масовий захід пропаганди української культури, який незабаром здійснила у Миколаєві самодіяльна організація. Це було урочисте святкування Шевченкових роковин у вигляді великого літературно-музичного концерту на сцені місцевого театру.
  Масові культурно-освітні заходи Миколаївської «Просвіти» здійснювалися,як правило, завдяки високому особистому авторитету серед громадськості міста її керівника, з чим змушені були рахуватися місцеві можновладці.
 Та й слава про історичні заслуги батька й дядька Миколи Миколайовича у культурно-освітньому і суспільно-політичному розвитку міста були широко відомі мешканцям.
 Під керівництвом М. Аркаса миколаївська «Просвіта» розгорнула досить
 плідну культурно-освітню діяльність. Тільки протягом 1908 р. відбулося
 майже півсотні літературно-музичних вечорів.


title: Презентація на тему «Ustym Karmaliuk»

text:
Ustym Karmaliuk
by Liz Prishchepa
Ustym Yakymovych Karmаliuk was a Ukrainian peasant outlaw who became a folk hero. He is often referred to as the "Ukrainian Robin Hood" and "the last Haydamak". Karmalyuk was born a serf in the settlement of Holovchyntsi in Lityn uyezd of Podolie Governorate.
Basic information
There is little known about his early life except that he possessed some literacy and was fluent in Russian and Polish, besides his native Ukrainian language. When he was 17, he was taken to serve landlord estate. Karmalyuk was a hard worker, but naughty. As a result in 1812 his owner decided to forcibly send him into Russian military service, in order to remove him from others whom he was inciting to rebellion.
Early Age
Ustym Karmlyuk by Vasily Tropinin
But in 1813 Ustim Karmalyuk escaped from the location of the 4th Lancers army of the Russian Empire, which was located in Kamenetz-Podolsk, and returned home. Soon he was caught and sentenced to a punishment of 500 lashes, and then sent to a penal battalion in the Crimea. But on the way to the Crimea Ustim Karmelyuk escaped from prison, came back, and in 1914 led a rebellion.
Established Revolutionary
In 1817 - again gendarmes caught Karmalyuk. He was sentenced to death, but at the last moment replaced the 10 years of exile in Siberia and 25 lashes. But he ran away from there. In the end, he was in captivity in Kamenetz-Podolsk fortress, but from there he made for the fourth escape. In 1824, he was caught and was assigned 101 lashes, and then labeled and sent back to the familiar Siberia.

In 1930 he returned to Podolie where organized revolt in which about 20 thousand people took part. For 23 years of persistent fight Karmelyuk's insurgent groups made more than 1 thousand attacks on estates of landowners. The money taken at landowners and property distributed to the country poor.
The exhibition "interior" of Karmalyuk’s camera.
The exhibition at the Pontifical tower restores the conditions in which was imprisoned Ustim Karmalyuk. Next to him, his "Colleges" which he organized an escape.
Ustym Karmelyuk was killed in an ambush gentleman Rutkowski (according to legend, buttons and not a bullet, because then believed that the only way to kill "Kharakternyky" - the so-called witches once Cossacks). The body Karmalyuk long then drove villages, to terrorize the peasants. He was buried in Letichev, at his grave in 1974 on a boulder-pedestal erected a 5-meter-high monument.

Karmalyuk's death
Monument to Ustim Karmelyuk
Karmalyuk is a subject of many art- and folk-songs. He is sometimes referred to as "the Houdini of Podilia", as no prison was able to hold him for very long. Affectionately, he is known as the last Haidamak of Ukraine.


title: Презентація на тему «The house of my dream»

text:
The house of my dream
by: Anna Manko
From 10
I would like to tell you about my dream house.
It would be located in Kiev.
There it would be swimming – pool behind the house.
It would be a two - storey house with dark blue roof, and a chimney. It would be painted white.
My living room would have a big TV on the wall, a fireplace and big aquarium.
My bathroom would have wonderful Jacuzzi.
 Nursery room for girl.
 Nursery room for boy.
 My bedroom would have a big bed, and window. There are comfortable.
Kitchen would have a big table and beautiful lamp.
If i had such a nice house i would be an ideal place to spend time with my family.


title: Презентація на тему «Хрущовська відлига» (варіант 4)

text:
  5 березня 1953 рік
Десталінізація – це
процес часткової ліквідації політичної системи та наслідків сталінізму.
Хрущовська "відлига"  – це
неофіційна назва періоду в історії СРСР після смерті Й. Сталіна
(з 1953 по 1964-й рр.).
ДЯКУЄМО
ЗА УВАГУ!


Презентація на тему «Володимир Великий» (варіант 1)


title: Презентація на тему «Проголошення незалежності України» (варіант 1)

text:
Проголошення незалежності України

Поразка ГКЧП в Москві створила якісно нову ситуацію в Україні. Верховна Рада України вирішила про скликання позачергової сесії, призначеної на 24 серпня. У цей момент союзні республіки були фактично надані самі собі, і дістали можливість узяти всю повноту влади в свої руки.

24 серпня 1991 р. Верховна Рада України переважною більшістю голосів прийняла Акт про проголошення незалежності України. Комуністична більшість в парламенті, деморалізована провалом путчу, не чинила відкритого опору цьому рішенню. Крім того, в ситуації, що склалася, частина комуністичної номенклатури вважала вигіднішим для себе існування саме суверенної України і свідомо підтримала Акт про незалежність. Таким чином, на карті світу з'явилася нова суверенна демократична держава - Україна. З метою всенародної підтримки цього історичного акту, було вирішено провести 1 грудня республіканський референдум.

Поразка ГКЧП було, перш за все, поразкою комуністів. Партія почала нестримно розпадатися, її ряди покидали десятки тисяч комуністів. Із заявою про вихід з КПРС виступила і значна група депутатів українського парламенту, у тому числі і Президент України Л. Кравчук. 31 серпня Верховна Рада прийняла Указ "Про тимчасове припинення діяльності компартії України", як організації, що підтримала спробу державного перевороту. Майно КПРС і КПУ на території України передавалося у власність держави.

Незабаром почалося висунення кандидатів в Президенти незалежної України. Всього свої кандидатури на цей пост висунули 95 чоловік, проте, тільки 7 з них удалося зібрати необхідні 100 тис. підписів для офіційної реєстрації у виборчій комісії. Реальними кандидатами в Президенти стали: Голова Верховної Ради України Л. Кравчук, голова Львівської обласної ради В. Чорновіл, голова Української республіканської партії Л. Лук'яненко, заступник Голови Верховної Ради України В. Гриньов, голова Народної Ради в парламенті України академік І. Юхновський, голова Української народної партії Л. Табурянський, міністр сільського господарства України А. Ткаченко.

В цей час з'явився проект нового союзного договору, на підписанні якого наполягав Президент СРСР М. Горбачов, при цьому він неодноразово заявляв, що "не уявляє собі новий Союз без України". Проте всі кандидати в Президенти України одностайно виступили проти участі республіки у відновленні, якого б то не було Союзу.

1 грудня 1991 р. на виборчі ділянки з'явилися близько 32 млн жителів України. За підтвердження Акту про незалежність України виступили 90,3 % опитаних. Таким чином, абсолютна більшість українського народу однозначно висловилися за існування суверенної, демократичної української держави. Перемогу на президентських виборах отримав Л. Кравчук, що набрав 62 % голосів виборців, другим був В. Чорновіл, що отримав 23,3 %. 5 грудня на урочистому засіданні Верховної Ради Л. Кравчук приніс присягу народу України.


title: Презентація на тему «Правління Брежнєва. Період «застою»»

text:
Правління БрежнєваПеріод «застою»
Виконала:
Учениця 11 ф.1
Педагогічного ліцею
Димура Надія
Період «Застою» — ретроспективна назва одного з останніх періодів існування радянської економічної та політичної системи (середина 1970 - середина 1980-х років). Поняття «період застою» з'явилося та було введене в політичний лексикон лідером КПРС та головою держави - М. С. Горбачовим у другій половині 1980-х років.
Звичайно застій пов'язують з ім'ям Генерального секретаря ЦК КПРС Леоніда Брежнєва, під час правління якого (1964-1982) застійні явища у суспільстві сформувалися та набули характерних рис. Саме поняття «період застою» з’явилось лише після 1985 року, в період «Перебудови».
Період «застою»
Брежнєв Л.І.

На кінець 1950-х років післявоєнне відновлення економіки СРСР в основному завершилося. При цьому, завдяки низькому рівню технічного розвитку держави та низькому рівню споживання, екстенсивний шлях подальшого розвитку (що не потребував великих капіталовкладень) не тільки давав швидкі результати, але й забезпечував досить високі темпи росту.
Але в 1970-х роках можливості екстенсивного розвитку вичерпалися. Так, у 8-й п'ятирічці (1965 — 1970) національний дохід щороку зростав у середньому на 7,5 %, у дев'ятій (1971 — 1975) — на 5,8 %, а в десятій (1976 — 1980) лише на 3,8 %, і далі цей показник зменшувався.
Політичними та ідеологічними маркерами початку застою можна вважати 25 з'їзд КПРС (лютий — березень 1976) та дві сесії (шоста та сьома позачергова) Верховної Ради СРСР дев'ятого скликання (1977).
Передумови та початок застою
Економіка

Економічним змістом періоду застою було поступове просування до колапсу.
Найвідсталішою галуззю народного господарства СРСР було сільське господарство, де безроздільно панувала колгоспно-радгоспна система. За період з 1970 до 1990 р. відставання СРСР у продуктивності праці у сільському господарстві збільшилося з 4-кратного до 10-кратного.
Радянські підприємства ставали неконкурентоспроможними; на кінець періоду застою вони були нездатні навіть відтворювати закордонні зразки.
Технічна відсталість СРСР
Радянська економічна модель не сприяла інтенсифікації виробництв та впровадженню досягнень науково-технічної революції через свою надмірну централізацію та жорсткість. Як приклад, за весь час існування СРСР була випущена всього одна модель автоматичної пральної машини — «В'ятка-автомат».
Переходу на інтенсивний шлях розвитку економіки перешкоджала і мілітаризація промисловості, спричинена амбіціями радянського керівництва досягти світового політичного лідерства. Близько 2/3 наукового потенціалу СРСР працювало на військово-промисловий комплекс (ВПК).
Технічна відсталість СРСР
Велика кількість оборонних підприємств була зосереджена в Україні. Це стало причиною високого рівня безробіття під час економічної кризи початку 1990-х років, коли уряд уже не мав можливості, через брак валюти, фінансувати ВПК у колишньому обсязі.
При розподілі державних інвестицій (а в СРСР інших не могло бути) та інших ресурсів бралися до уваги насамперед інтереси ВПК. Як наслідок, галузі, що виробляли продукцію масового вжитку, занепадали. Перш за все це позначилося на якості такої продукції. Якість вітчизняних автомобілів, холодильників, телевізорів, радіоприймачів, магнітофонів, годинників, фотоапаратів, велосипедів ще задовольняла невибагливого радянського споживача. Але в порівнянні з закордонними аналогами радянські моделі виглядали вкрай застарілими, або просто недосконалими, як з технічного, так і з естетичного погляду. Асортимент таких товарів був дуже вузьким. У той же час якість одягу, взуття, меблів та багатьох інших товарів була, як правило, дуже низькою. Навіть за умов товарного дефіциту склади торгівельних баз затоварювалися продукцією кравецьких та взуттєвих фабрик, яка не знаходила збуту. За рішенням уряду в усіх містах були відкриті магазини розпродажу лежалих товарів з великими знижками (до 70%), щоб звільнити місце на складах для нових партій продукції такої ж якості.
Технічна відсталість СРСР
Внутрішня та зовнішня торгівля

Радянська зовнішня політика періоду застою була непослідовною. Ще 24 з'їзд КПРС у 1971 р. проголосив боротьбу за мир у всьому світі першочерговою задачею партії та радянського уряду.
У цьому напрямку радянська дипломатія досягла певних успіхів, уклавши з США дві угоди по обмеженню стратегічних наступальних озброєнь ОСВ-1 (травень 1972) та ОСВ-2 (червень 1979).
Проте, ратифікація Сполученими Штатами договору ОСВ-2 була зірвана вторгненням радянських військ в Афганістан наприкінці 1979 р. Співробітництво між СРСР та США (що було розпочалося наприкінці 1960-х) у всіх галузях було згорнуто, холодна війна знову загострилася.
Зовнішня політика
Намагаючись поширити свій політичний та економічний вплив у світі якомога ширше, СРСР надавав військову допомогу будь-яким режимам в Азії, Африці, Латинській Америці, які у своїх внутрішніх чи зовнішних конфліктах по таку допомогу зверталися. Радянський уряд направляв у такі країни зброю, техніку, військових спеціалістів, гроші, ще більше виснажуючи економіку країни.

Зовнішня політика
Л.Брежнев та Дж. Картер підписують Договір про обмеження стратегічних озброєнь, 1979

Внутрішня політика

У внутрішній політиці збереглася система формування органів влади, яка утворилася ще за часів Й.Сталіна. Вся вища влада в СРСР була сконцентрована у вузькому колі осіб, що оточували Генерального секретаря комуністичної партії та входили до складу Політбюро ЦК КПРС. Будь-які питання кадрових переміщень у цьому колі вирішувалися всередині самого цього кола. Найважливіші питання внутрішньої та зовнішньої політики, економіки, фінансів, у тому числі кадрові питання, приймалися на засіданнях Політбюро ЦК КПРС, і були обов'язковими для всіх державних установ. Президія Верховної Ради СРСР та Рада Міністрів СРСР повністю контролювалися керівництвом КПРС. Пленуми ЦК та з'їзди КПРС, сесії Верховної Ради СРСР перетворилися на парадні заходи, на яких формально затверджувалися всі рішення, запропоновані партійним керівництвом. Депутати Рад усіх рівнів фактично призначалися партійними комітетами за місцем їхньої роботи.
Структура державної влади
Виборчий бюлетень з одним прізвищем - основа радянської виборчої системи
З 1974 року в СРСР почався обмін паспортів зразка 1953 року на нові паспорти. Новий паспорт був безстроковим; в нього вклеювалися нові фотокартки при досягненні власником 45- та 60-річного віку. За новим Законом про паспорти, ліберальнішим за попередній, з паспортів були вилучені графа про соціальне положення власника та сторінка відміток про місце роботи. Суворий закон про прописку паспортів не змінювався, передбачаючи відповідальність за порушення аж до кримінальної.

З 1974 року паспорти одержували також і колгоспники, що не було передбачено попередніми законами про паспорти.
Паспортна реформа
Паспорт громадянина СРСР, зразка 1974 року
Ідеологія та культура

Ідеологічна домінанта радянського суспільства — побудування соціалізму, а згодом і комунізму у ворожому, «капіталістичному» оточенні — виникла під час Громадянської війни та пройшла через всі фази еволюції радянської соціально-економічної і політичної системи аж до кінця періоду застою. Побудована на цій домінанті ідеологія в цілому еволюціонувала у залежності від зміни економічної та геополітичної ситуації, але від початку і до останніх років застою залишалося незмінним уявлення про конфронтацію «країн соціалізму» з усім іншим світом, розкол світу на дві антагоністичні системи.

Ключовою тезою ідеології КПРС періоду застою було твердження про три етапи «загальної кризи капіталізму». На думку радянських ідеологів, змістом сучасної епохи був перехід людства від капіталізму до нібито вищої соціально-економічної формації — комунізму, причому соціалізм радянського зразка приймався за першу фазу комунізму.

Далі очікувався відхід від «світової системи капіталізму» країн одна за іншою і їх перехід до соціалістичної співдружності. Терміном «співдружність» у період застою було замінено неоднозначний термін «табір», який уживався раніше. Світ капіталізму сприймався радянськими ідеологами як «суспільство без майбутнього», майбутнє ж усіх народів бачилося як комуністичне. Перші ознаки кризи цієї ідеології з'явилися у 1970-х, коли стало ясно, що офіційно проголошена програма побудови комунізму до 1980 р. виконана не буде.

У другій половині 60-х- першій половині 80-х років економічний розвиток Радянського Союзу та його складової - УРСР, відбивався на життєвому рівні населення, стані його забезпеченості товарами, послугами на розгортанні житлового будівництва.
Деякі позитивні зміни відбулися, хоча їхні масштаби явно поступалися обіцяним. Зокрема, остаточно відійшов у минуле страх голоду. Колгоспники нарешті стали регулярно отримувати заробітну плату і пенсії. Зросла купівельна спроможність населення. Так,середня заробітна плата з 78 руб., у 1960р.зросла до 155 руб.у 1980р. Люди стали користуватися тими речами ,які ще з 30-х років були звичними на Заході:пральні машини,холодильники та інша побутова техніка. Зріс асортимент товарів і послуг.
Рівень життя
Пресічні громадяни мали можливість придбати або вітчизняні товари ,або продукцію держав,як їх називали, соціалістичної співдружності. Для того щоб задовольнити потреби більшості населення у споживчих товарах,радянська влада розширювала кредитні послуги. У 60-х - 70-х роках у радянському суспільстві планували оптимістичні настрої щодо здатності СРСР наздогнати Захід за рівнем життя та побуту. Про зростання рівня життя населення повідомляли центральні й місцеві газети. У засобах масової інформації кожного дня можна було побачити й почути сюжети, що розповідали про постійне піклування комуністичної партії і уряду про добробут трудящих.
 Щоправда темпи зростання знижувались від п'ятирічки до п'ятирічки.

Не забуваємо й про те, що існував штучний фіксований курс карбованця до долара, що коливався в межах 60 коп за один долар. Щоправда доларів у вільному продажу не було - порушників карали за «валютну спекуляцію». Крім того на межі 70-80-х pp. були значно підвищені роздрібні ціни як на престижні товари (ювелірні вироби, кришталь, килими), так і на товари широкого попиту: меблі, хутрові вироби, шерсть, бензин, будматеріали, цитрусові. Зросли ціни й на комунальні послуги та транспорт. На кінець 70-х pp. вже став відчутним дефіцит вітчизняних товарів народного вжитку. У першій половині 80-х з полиць магазинів майже зникли м'ясо-молочні продукти, а невдовзі магазини стали являти собою місце, де можна було ознайомитися тільки з обличчями продавців, а не купити необхідний товар.

 В цей же час партійно-державна номенклатура мало в чому собі відмовляла. Для неї існували спеціальні медичні заклади (санаторії Четвертого управління Міністерства охорони здоров'я), радгоспи, де вирощували екологічно чисту продукцію, закриті цехи, де цю продукцію переробляли. Чиновники, що мали заробітну плату в декілька раз вищу ніж середні українці, «отоварювалися» в закритих магазинах та ще й за пільговими зниженими цінами. Товари для цих магазинів закупалися, як правило, за кордоном. Ті, хто на кожному кроці кричав про «служіння народу» та «захист його інтересів», жили зовсім в іншому «світі». Житло покращеного планування, безкоштовні державні дачі зі штатом покоївок, кухарів, садівників, водіїв, престижні навчальні заклади для дітей (школи з різними «нахилами» - до іноземних мов, математики тощо), московські та ленінградські вузи для «своїх» випускників, профспілкові відпустки в Криму, Прибалтиці, дружній Болгарії, престижні закордонні відрядження, звідки можна було привезти «буржуазні» ганчірки

Дуже важко було потрапити до номенклатурного списку, так же важко було звідти вийти. Тільки якщо ти не «ділився» з начальством, здійснював тяжкий злочин, то могли «здати» органам правосуддя. Розваливши роботу на одній номенклатурній посаді, чиновник, як правило, переходив на роботу в іншу установу. Мафіозні принципи клановості, родинних зв'язків, знайомств, «телефонного права» були панівними при підборі кадрів.
Все це мало якнайтяжчі наслідки як для економіки, так і для морально-психологічного клімату в країні.

Л. Брежнєв помер (після тяжкої та тривалої хвороби) у листопаді 1982 р., на 76-му році життя.


title: Презентація на тему «Розвиток культури 60-80-х років»

text:
Розвиток культури 60-80-х років
Підготували:
учні 45 групи
Лопушанський О.
Макаренко Є.
Характерні риси освіти
  Перехід до навчання за новими навчальними
програмами у   1966-67рр.;
  Перехід до загальної середньої освіти (1976 р.);
  Знецінення знань;
  Зменшення кількості шкіл з українською мовою  викладання;
  Політизація освіти.
Удосконалення вищої та середньої спеціальної школи дало позитивні результати. Значно збільшився обсяг випуску фахівців з вищою та середньою спеціальною освітою. У цей час вузи республіки підготували 453,5 тис., а технікуми — 742,8 тис. спеціалістів для всіх галузей народного господарства і культури країни.
Наука
  Зростання  кількості дослідників в академічних установах;
  Відкриття механізму передавання генетичної інформації;
  Винайдення автоматизованих систем проектування електронно-обчислювальних машин;
  Удосконалення зв'язків науки з виробництвом;
  Недостатнє фінансування науки;
Нестандартно підходили до вивчення історичного минулого українського народу та його культури історики О. Апанович, Я. Дзира, О. Коман, I. Бойко, філософ Є. Пронюк, літературознавці I. Дзюба, Л. Махновець та ін.

У 60—80-ті роки українська наука істотно реформувалась. Так, на середину 60-х років Україна мала розгалужену мережу науково-дослідних установ, кількість яких постійно збільшувалась. Лише протягом 1959—1965 pp. у республіці було створено 73 наукові установи. Усього в цей період діяло понад 830 наукових установ, у яких працювало 95 тис. чол., з них близько 2 тис. мали ступені доктора і майже 20 тис. — кандидата наук
Базовим центром наукових досліджень була республіканська Академія наук. До її складу в 1965 р. входило понад 50 науково-дослідних установ, у яких працювало 21 тис. чол., у тому числі 6800 наукових співробітників.
Література
  Збагачення української літератури новими творами О.Гончара ("Тронка", "Циклон", "Собор", "Берег любові", "Твоя зоря", "Чорний яр"), романами М. Стельмаха ("Чотири броди", "Дума про тебе", "Правда і кривда"), П. Загребельного ("Розгін", "Диво"), В. Дрозда ("Катастрофа"), І. Білика ("Меч Арея")
  Видання збірок віршів Д.Павличка, І.Драча, В.Коломійця, Б.Олійника та ін.
  Посилення уваги українських письменників не лише до історичних,але й до сучасних тем.

І.Драч
Незважаючи на ідеологічний тиск, продовжували працювати відомі письменники та публіцисти М.Руденко, В.Снегірьов, В.Стус, Є.Сверстюк, Л.Костенко та ін.
М.Руденко
На громадське життя в Україні помітно вплинуло нове покоління митців — шістдесятники. Серед зачинателів його були Ліна Костенко і В. Симоненко. Вони виступали проти фальші, єлейності у відбитті дійсності, відстоювали національно-культурне відродження України.
Вірш Л.Костенко
Мистецтво
Через великі перепони прокладали шлях нові напрямки в кіномистецтві. Йому відводилось провідне місце в ідеологічній роботі. Звідси виняткова увага до нього. У 60—80-ті роки здійснено низку організаційних заходів, спрямованих на піднесення рівня роботи всіх кіностудій республіки — Київської ім. О. Довженка, Ялтинської, Одеської, студії хронікально-документальних та науково-популярних фільмів.
Одеська кіностудія
Збільшилася кількість фільмів, випущених на екрани українськими кіностудіями. Якщо на початку 50-х виходило два-три фільми, то в наступні роки — 18—20. Про велику популярність кіно свідчить той факт, що щорічно кінотеатри відвідували в середньому близько 1 млн глядачів.
Пожвавлення в національно-культурному житті активізувало інтерес суспільства до театрального мистецтва. В Україні в 1965 р. працювало 60 театрів, які протягом року відвідували близько 15,5 млн глядачів. Протягом 1958—1965 pp. кількість глядачів у театрах республіки збільшилася з 12,3 до 15,5 млн на рік.
У співдружності з театрами плідно працюють українські драматурги. Лише за вказаний період у театрах поставлено 100 їхніх п'єс. Схвалення громадськості дістали вистави "Фауст і смерть" О. Левади, "Веселка" М. Зарудного, "Нащадки запорожців" О. Довженка, "Де твоє серце" О. Коломійця та ін.
Вистави з п’эси "Нащадки запорожців"
Архітектура та образотворче мистецтво
Першочерговим завданням у цей період стало зведення житла, потреба в якому була дуже нагальною. Архітектори і будівельники шукали оптимальних шляхів до розв'язання цієї проблеми. Було розроблено типові проекти, за якими здійснювалася забудова міст і сіл. З одного боку, це було позитивним явищем, оскільки люди одержували житло, а з іншого — негативно позначилося на художній виразності архітектурних споруд.
Серед громадських споруд 70-х років художньо вирізняються Палац культури "Україна" (1970, архітектор Є. Маринченко та ін.) та Будинок інституту технічної інформації (1971, архітектори Л. Новиков, Ю. Броєв) у Києві.
Палац культури "Україна"
У духовних надбаннях українського народу в 60 —80-ті роки гідне місце посідало образотворче мистецтво, яке досягло нового, вищого ступеня розвитку. Високу оцінку дістали картини "Ранок Сибіру" В. Чеканюка, "Незабутнє. 1943 рік" А. Пламеницького, "Урожай" А. Сафаргаліна, "Вистояли" В. Пузиркова, "Неходженими стежками" О. Хмельницького, скульптурні твори М. Рябініна, А. Білостоцького, В. Бородая, графічні аркуші Г. Якутовича, О. Пащенка, В. Мироненка, А. Базилевича, І. Селіванова.
Дедалі більшого розвитку в Україні набувало декоративно-ужиткове мистецтво. Народні майстри створюють художні килими, вишивки, тканини, вироби гончарні, різьблені з дерева та ін.
Українські художники в 60-ті роки створили самобутню мистецьку школу, яка стала помітною, а її твори посіли гідне місце у загальному розвитку образотворчого мистецтва.


Презентація на тему «Освобождение Одессы»


title: Презентація на тему «Ярослав Мудрый»

text:
http://yarik.com.ua/yr1.php;
http://yarik.com.ua/yr1.php;


title: Презентація на тему «The importance of English in the world»

text:
The importance of English in the world
Language is the source of communication. Its the way through which we share our ideas and thoughts with others. There are uncountable languages in this world. Because every country has their own national language, then they have different local languages spoken and understood by their people in different regions.

In today’s global world, the importance of English can not be denied and ignored since English is the most common language spoken everwhere. With the help of developing technology, English has been playing a major role in many sectors including medicine, engineering, and education, which, in my opinion, is the most important arena where English is needed. Particularly, as a developing country, Turkey needs to make use of this world-wide spoken language in order to prove its international power. This can merely be based on the efficiency of tertiary education. Consequently, English should be the medium of instruction at universities in Turkey for the following three reasons: finding a high-quality job, communicating with the international world, and accessing scientific sources in the student’s major field.
Let's talk about English
The first reason for why English should be the medium of instruction at universities in Turkey is that it helps students find a high quality jobs for students to find. In business life, the most important common language is obviously English. In addition to this, especially, high-quality jobs need good understanding ability and speaking in English. Therefore, companies can easily open out to other countries, and these companies generally employ graduates whose English is fluent and orderly.
For example, the student who is graduated from a university which takes English as a major language will find a better or high-quality job than other students who don’t know English adequately. In other words, the student who knows English is able to be more efficient in his job because he can use the information from foreign sources and web sites. He can prepare his assigments and tasks with the help of these information. Therefore, undoubtedly, his managers would like his effort or prepared projects. In addition, many high-quality jobs are related with international communication and world-wide data sharing.
University graduates who are in a international company and business are needed to communicate with foreign workers. For instance, if their managers want them to share the company’s data, they are expected to know English. Moreover, they will even have to go business trip for their company. Absolutely, all of these depend on speaking English;as a result, new graduates have to know English in order to get a high-quality job, and the others, who don’t know English, may have lack of communication and be paid less money.


title: Презентація на тему «Книжкова мініатюра в Київській Русі»

text:
Книжкова мініатюрав Київській Русі

Особливим видом мистецтва Київської Русі була книжкова мініатюра. Книгу на Русі любили й шанували. Рукописні книги були дуже дорогими, їх переплітали в міцні оправи з металевими замками, прикрашали численними ініціалами, заставками, мініатюрами. Якщо ікони можна було привозити з Візантії, то книги треба було або перекладати, або писати місцевою мовою

. Книжкова мініатюра (хоч вона часто мала перед собою візантійський оригінал) виконувалася й ілюструвалася руськими писцями і художниками. До наших днів збереглося кілька рукописних книг XI—XII століть, переписаних та оздоблених київськими майстрами. Найдавніша з них — "Остромирове Євангеліє", написане у 1056—1057 pp. "Виконував" цю книгу диякон Григорій. Це урочистий, великий фоліант, написаний на пергаменті гарним урочистим шрифтом — так званим уставом.

Зміст книги — євангельські щоденні читання. Переписано її з болгарського оригіналу, як і більшість давньоруських церковних книг того часу, прикрашено численними ініціалами, заставками та трьома великими, на весь аркуш, мініатюрами з зображенням євангелістів Іоанна, Марка та Луки. Колористична гама зображень яскрава, насичена і водночас вишукана.

Барвисті орнаменти довкола зображень подібні до орнаментів Софійського собору і, очевидно, мають спільним джерелом орнаменти візантійських та болгарських рукописних книг. Проте, як відзначають дослідники, особливістю мініатюр "Остромирового Євангелія" є їхня близькість до славетних київських перегородчастих емалей. Це підкреслюється ще й тим, що лінії в зображеннях виконано золотом.

Друга книга — "Ізборник Святослава", витворена дияконом Іоанном у 1073 p., цікава зображенням сім'ї Святослава Ярославовича, а також заставками і малюнками на полях.

Особливо слід відзначити мініатюри Радзивіллівського літопису, який дійшов до нас в копії XV ст. з оригінала лицевого, тобто ілюстрованого зводу 1205 року. Мініатюри відображають основні події історії Київської Русі. Вони доносять безцінні відомості і про архітектурні споруди Київської Русі, одяг та зброю, речі домашнього вжитку, є "вікнами" у світ, що давно зник

Стародавньої Русі характерна площинність, графічна манера письма. Часто зустрічалися стилізовані силуети храмів, геометричний і стилізований рослинний орнамент. Орнамент також пов'язаний з мотивами ювелірного та декоративно-ужиткового мистецтва. Заставки оточені численними зображеннями людей, тварин, птахів.

Інший ілюстрований рукопис цього періоду - "Бесіди св. Григорія Двоєслова на Євангеліє" другої половини XIII ст. Кодекс прикрашає вихідна мініатюра "Спас зі св. Григорієм Двоесловом, Евстахием і двома ангелами". Побудована за схемою "Благання", композиція з фронтальним фігурою Христа і двома меншими, підпорядкованими йому, простертими на площині фігурами має иэратичний характер.

Найбільш відома пам'ятка української мініатюри розглядуваного періоду - Київська псалтир 1397 р. Вона належить  порівняно невеликій групі багатоілюстрованих  псалтирів візантійської традиції, а для художньої спадщини українських земель є унікальною пам'яткою.

Її прикрашають сторінки сотні тісно пов'язаних з текстом мініатюр, які слідують оригіналу константинопольського імператорського скрипторія XI ст. Така орієнтація свідчить не тільки про смаки замовників,але й про орієнтири українського мистецтва княжої доби.


title: Презентація на тему «Шістдесятники» (варіант 2)

text:
Презентаціяучениці 7(11)Б класуз історії УкраїниОдеського НВк№13Бургелі Наталаіїна тему “Шістдесятники”
Хто такі шістдесятники?
ШЕСТИДЕСЯТНИКИ — учасники руху за оновлення радянського суспільства 60-х років. Об'єднували переважно творчу молодь, яка найактивніше прилучалася до громадсько-політичного життя і культурного відродження в період десталінізації і хрущовської "відлиги". " Шестидесятники" шукали нових форм творчості, нового осмислення національного досвіду в рамках тоталітарної системи.
Шістдесятники розвинули активну культурницьку діяльність, яка виходила за межі офіціозу: влаштовували неформальні літературні читання та художні виставки, вечори пам'яті репресованих митців, ставили замовчувані театральні п'єси, складали петиції на захист української культури. Організовані у 1960 р. Клуб творчої молоді в Києві та в 1962 р. клуб «Пролісок» у Львові стали справжніми осередками альтернативної національної культури. Шістдесятники відновили традиції класичної дореволюційної інтелігенції, якій були притаманні прагнення до духовної незалежності, політична відчуженість, ідеали громадянського суспільства та служіння народові.
Першими речниками шістдесятників в Україні були
Ліна Костенко
й автор гостро-публіцистичних поезій, спрямованих протирусифікації й національного поневолення України,
Василь Симоненко.

Українські митці-шістдесятники своїми творами і активною громадською діяльністю намагалися відроджувати національну свідомість, боролися за збереження української мови та культури, сприяли демократизації суспільно-політичного життя в республіці. Формування світогляду. Шістдесятників відбувалося під впливом гуманістичної культури Заходу, ознайомлення з якою сприяло зростанню зацікавлення до надбань власної культури, історії та традицій українського народу. Шістдесятники у своїх творах намагалися говорити про реальні проблеми життя, болючі питання, замовчувані у часи сталінізму і які хвилювали тогочасне українське суспільство.
       У 60-х pp. відбувся перегляд морально-етичних цінностей у житті та літературі, загострилося питання правди та історичної пам'яті. Свій варіант зведення рахунків із несправедливим минулим і сучасністю запропонував М. Стельмах у романі «Правда і кривда». Він одним із перших в УРСР звернувся до забороненої теми — голодомору 1932—1933 pp. та сталінських репресій («Дума про тебе», «Чотири броди»), хоча повністю розкрити її з огляду на тогочасну цензуру йому не вдалось.
Із 1963 розпочалася хвиля ідеологічних звинувачень на адресу Шістдесятників, насамперед у націоналізмі. Влада розгорнула кампанію цькування Шістдесятників у пресі, на засіданнях спілок та різноманітних зібраннях. Партійні та карні органи забороняли, а потім і розганяли літературно-мистецькі зустрічі та творчі вечори Шістдесятників, закривали клуби творчої молоді. Поступово більшість Шістдесятників була позбавлена можливості видавати свої твори, їх звільняли з роботи, проти них влаштовувалися провокації.
Деякі шістдесятники під тиском влади пристосувалися до нових умов і перейшли на офіційні позиції. Проте більшість Шістдесятників не змирилася і мужньо відстоювала свої переконання, їхні твори продовжували з'являтися у самвидаві, та вже замість суто культурологічних проблем усе частіше аналізувалися питання суспільно-політичного життя, зокрема колоніального становища республіки у складі СРСР та необхідності створення організованого визвольного руху.


Презентація на тему «Відомі люди України XIX – XXI ст»


title: Презентація на тему «Стан економіки України наприкінці 50-х - у першій половині 60-х років»

text:
Презентацію підготувала
учениця 11 класу
 СТАН ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ наприкінці 50-х - у першій половині 60-х років
Залікувавши страшні рани війни, піднявши з руїн народне господарство. радянські люди створили необхідні умови для подальшого розвитку економіки у масштабах, які перевищували довоєнні. Помітне місце на цьому шляху зайняв XX з'їзд КПРС, де була проголошена програма створення глиною народногосподарського комплексу, що мав охопити усі ланки суспільного виробництва, розподілу та обміну в межах усієї країни.
Раднаргоспи та їхній вплив на економічний розвиток України

 XX з'їзд КПРС
безперервний технічний прогрес;
швидке зростання продуктивності праці;
подальший розвиток усіх галузей промисловості;
підвищення матеріального і культурного рівня життя народу.
Важливими чинниками виконання цієї економічної програми вважалися:
Серед  економічних  реформ М.Хрущова найбільш відомою і суперечливою була радикальнадецентралізація управління промисловістю. У відповідності з нею в лютому 1957 р. було ліквідовано більшість галузевих міністерств, а замість них створено територіальні ради народного господарства –раднаргоспи. Внаслідок цього було скорочено 10 загальносоюзних і 15 союзно-республіканських міністерств.

Хрущов Микита Сергійович
Незважаючи на нескінченні організаційні зміни в керівництві народним господарством, економіка республіки за часів Хрущова в цілому розвивалася добре. Темпи розвитку промисловості Україниперевищували середні по Радянському Союзу.
Зокрема, в Україні було збудовано цілу низку великих теплових і гідроелектростанцій.  У республіці було освоєно нові вугільні басейни та газові родовища.
 Розвиток промисловості

Доменний цех металургійного заводу «Криворіжсталь» ім. В.Леніна. Дніпропетровщина, 1955 р.
Все це дало змогу Україні за рівнем виробництва металургійної продукції на душу населення випередити високорозвинуті країни світу. Правда, слід визнати, що при цьому якість металу залишалася низькою.
Величезний обсяг робіт було здійснено в справі розвитку хімічної промисловості країни. В 1959-1963 рр. в Україні було побудовано 35 нових заводів і понад 250 великих хімічних виробництв.

Найвідчутнішими для пересічних громадян завжди є зміни, що відбуваються в сільському господарстві. Розуміючи, що сільськогосподарський сектор економіки країни перебуває у найкритичнішому стані, М.Хрущов прагнув за будь-яку ціну саме тут домогтися швидких позитивних результатів.
 Аграрна політика наприкінці 50-х - у першій половині 60-х років
Важливим засобом піднесення сільського господарства М.Хрущов вважав збільшення вирощування кукурудзи. За величезну і навіть надмірну наполегливість у боротьбі за розширення посівів «королеви полів» М.Хрущов отримав у народі прізвисько «Микита-кукурудзяник». Однак спроба призвичаїти українське господарство до цієї запозиченої в Америці культури увінчалася лише незначним успіхом. У 1961 р. було зібрано непоганий урожай кукурудзи. Але 1963 р. внаслідок посухи виявився надзвичайно неврожайним у цілому. Щоб зняти гостру проблему з нестачею хліба, стали випікати хліб, який мав значний домішок кукурудзяного борошна.
«Кукурудзяна епопея»

«Кукурудзяна епопея» засвідчила, що аграрна політика М.Хрущова часто не враховувала об'єктивних умов і реальних можливостей сільськогосподарського виробництва різних регіонів країни. Якщо з 1950 по 1958 рр. обсяг валової продукції сільського господарства України зріс на 65%, то в 1958-1964 рр. – лише на 3%

Безперечно, найважливішим наслідком економічних реформ М.Хрущова була активізація соціальної політики, яка охопила майже всі сторони життя населення.
За хрущовських часів була здійснена справжня «пенсійна революція», яка водночас знизила межу пенсійного віку і підвищила розміри пенсій. Середня заробітна плата за 1953-1965 рр. у робітників і службовців зросла на третину, а мінімальна – з 27 до 45 крб.
Рівень життя населення. Стан продовольчого і товарного забезпечення
Восени 1953 р. з колективних господарств було списано всю заборгованість минулих років щодо поставок продукції тваринництва. Замість традиційної оплати праці за так званим залишковим принципом (по закінченню господарського року), поступово запроваджувалося грошове і натуральне авансування. В березні 1956 р. було прийнято рішення про щомісячне авансування сільських трудівників і додаткову оплату праці в колгоспах.

У 1958 році в обстановці суворої таємності обговорювалися питання загального оздоровлення грошової системи СРСР, деномінаціїкарбованця та випуску грошей нового зразка. 24 лютого 1958 року Рада міністрів СРСР прийняла постанову про карбування монет нового зразка.
Грошова реформа в СРСР 1961 року

10 рублів 1947 року

1 рубль 1961 року


title: Презентація на тему «Halloween» (варіант 2)

text:
Halloween
In the year 835 A. D. the Roman Catholic Church made November 1st a church holiday to honour all the saints. This day is called All Saint's Day. The Mass said on All Saints' Day was called Allhallowmass. The day before All Saints' Day was known all hallows' Eve or All Hallow e'en.
Since that time many years have passed. Some traditions are gone, new traditions appeared.
 I am going to tell you about the most popular customs of Halloween. In the United States children wear costumes and masks and go trick-or-treating. Many of them carve jack-o'-lantens out of pumpkins. Fortunetelling and storytelling about ghosts and witches are popular activities
1
The tradition of dressing in costume for Halloween has both European and Celtic roots. Hundreds of years ago, winter was an uncertain and frightening time. Food supplies often ran low and, many people afraid of the dark, the short days of winter were full of constant worry.
2
4
Examles of Halloween make-up and costumes
5
On Halloween, when it was believed that ghosts came back to the earthly world, people thought that they would encounter ghosts if they left their homes. To avoid being recognized by these ghosts, people would wear masks when they left their homes after dark so that the ghosts would mistake them for fellow spirits.
On Halloween, people placed bowls of food outside their homes to appease the ghosts and prevent them from attempting to enter their home.

3
Fire was very important to the Celts as it was to all early people. In the old days people lit bonfires to ward away evil spirits and in some places they used to j ump over the fire to bring good luck. Today, we light candles in pumpkin and then put them outside our homes to ward of evil spirits.
4
It has the roman origins. The Roman festival for remembering the dead was also in October. During this time, the Romans remembered their goddess, Pomona. She was the goddess of the trees and fruits, and when the Romans came to Britain, they began to hold these two festivals on the same day as Samhain. Apples probably became associated with Halloween because of this festival. Some people believe that, if you slice an apple through the equator (to reveal the five-pointed star within) and then eat it by candlelight before a-mirror, your future spouse will appear over your shoulder.
5
Another tradition is Apple Bobbing.
Examles of Halloween food
Examles of Halloween food
6
Trick or Treat was first known as Mischief Night. Halloween was a time for making mischief — many parts of England still recognize this date as Mischief Night Children dress in costumes and masks and go from door to door saying "trick or treat". The neighbours give children such treats as candy, fruit and pennies so that children do not play tricks on them.

7
Jack-o'-lanterns are hallowed-out pumpkins with face carved into one side.
Most jack-o'-lanterns contain a candle inside. An Irish legend says that jack-o'-lanterns are named after the man called Jack.
He could not enter heaven because he was a miser, and he could not enter hell because he had played jokes on devil. As a result, Jack has to walk on the earth with his lantern until Judgment Day.

13
14
15
The End!


title: Презентація на тему «Скоморохи» (варіант 3)

text:
Художній проект за вивчений розділ: “Художня культура від найдавніших часів до кінця XVI століття”

Скоморохи :шлях від княжого трону до ярмарку
Виконала:
учениця 10 класу
Скомороха Вікторія
2013

Скоморохи
Скоморóхи, професійні мандрівні співці й актори (лицедії), учасники свят, обрядів, ігор.
Є дві думки про походження назви слова «Скоморох».
За першою, назва походить від грецького skōmmarchos, тобто «майстер жарту» (skōmma «жарт, глузування» та archos «начальник, майстер»);
За другою, це запозичення з арабської, де mascara — це і «жарт», і «блазень».
Скоморохи («веселі люди») розважали народні маси співом, дотепами, музикою, танцями, драматичними сценками, акробатикою, дресированими тваринами, користуючись у виступах масками (машкари) та втягуючи у гру глядачів.

Репертуар
Репертуар скоморохів складався з жартівливих пісень, п'єсок, соціальних сатир («глум»), виконуваних в масках і «платті скомороха» під акомпанемент гудка, гусель, балалайки, домри, волинки, бубна. За кожним персонажем був закріплений певний характер і маска, які не змінювалися роками.
Жартівливі пісні та приказки, які виконували скоморохи, були далекі від вимог християнських чеснот. Записані вірші та тексти пісень скоморохів дивують сучасного слухача і дослідника ненормативною лексикою.

Розквіт скомороства
Розквіт скомороства припав на 16—17 століття. В той час скоморохи почали об'єдуватися у «ватаги» (приблизно по 70 — 100 осіб) через переслідування з боку православної церкви й царя, що вважали їх «бісовими ігрищами». Окрім скомороства, ватаги мандрівних акторів часто підробляли крадіжками. У 1648 і 1657 роках в Московії архієпископ Никон домігся указів про повну заборону скомороства.
Осілі скоморохи
Осілі виступали переважно на княжих забавах, масових ігрищах під час свят, на весіллях тощо.
Були осілі скоморохи ( князівські і боярські ) , завдяки яким з'явилася народна комедія. З давніх пір на Русі показували лялькову комедію. Особливою популярністю тут користувалися лялькові персонажі ведмедя і кози , що била в ложки. Пізніше скоморохи - лялькарі представляли народу побутові казки та пісні . У російських билинах також можна зустріти згадку про скоморохів . Тут вони придбали популярність в якості народних музикантів.
Скоморохи були також при дворах князів і вельмож. Вони прославляли земні радощі, протиставляючи їх православній аскезі, чим викликали вороже ставлення до себе церковної і світської влади. Деякі традиції Скоморохів перебрали придворні блазні, штукарі на дворах вельмож.
Є інформація , що в 1571 р. вівся набір «веселих людей» для потіхи держави . А в 17 столітті цар Михайло Федорович створив потішних палату , при якій складалася трупа скоморохів . У той же період трупи скоморохів були і у князів Дмитра Пожарського і Івана Шуйського. « Придворні » скоморохи на Русі залишилися на обмеженому рівні , в результаті їх функції звелися до ролі домашніх блазнів .
Мандрівні скоморохи
Мандрівні об’єднувались у ватаги й переходили з місця на місце, відвідуючи далекі країни.
Без скоморохів не обходилися сільські свята та ярмарки . Вони проникли і в церковне обрядовість . Власне , скоморохи давали вистави двох видів мистецтв - драматичного та циркового .
Комедійні сцени, іноді імпровізовані, скоморохи розігрували на майданах, посеред вулиць, на ярмарках просто неба, користуючись звичайними ширмами, за якими вони переодягалися, накладали на обличчя маски і гримувалися.
Занепад скомороства
У 18 ст. запровадження західноєвропейських театральних традицій витіснило скоморохів на узбіччя тогочасної культури і спричинило його занепад як культурного явища.
З часом внаслідок посилення церковних і світських репресій проти скоморохів на тій частині України, що увійшла до складу Російської держави, скомороство зникає. Скоморохи зосереджуються на Правобережній Україні і в Галичині.
Традиції синкретичного мистецтва скоморохів зберігалися в народній культурі України до першої половини XX ст.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Запорізька січ» (варіант 1)

text:
Запорізька січ
За визначенням Запорізька Січ – суспільно-політична та військово-адміністративна організація українського козацтва за порогами, що склалася у першій половині 16 ст. за дніпровими порогами у районі острова Хортиця.

Значення
У широкому - всі землі, які перебували в управлінні й володінні козаків.

У вузькому-центральне поселення, де знаходилось адміністративне управління Січі.

Складність питання про місцезнаходження і час виникнення першої Січі полягає в тому, що козаки стихійно прибували на Запорожжя і будували в різних місцях так звані «городці» та засіки, або ж «січі», з повалених дерев для захисту від ворожих нападів. Проте такі імпровізовані населені пункти були слабоукріпленими і тому під натиском ворога досить швидко припиняли своє існування, не лишаючи після себе згадки, зафіксованої в історичних джерелах.
Заснування першої Запорозької Січі історики, як правило, пов'язують з ім'ям козацького ватажка Д. Вишневецького.

Вишневецький Дмитро (Байда) (1516—1563) — один із перших відомих в історії українського козацтва гетьманів, нащадок великого князя литовського Ольгерда. Під його керівництвом протягом 1552—1556 pp. на о. Мала Хортиця було побудовано фортецю, мури якої не тільки гарантували безпеку, а й надалі стали своєрідною базою для здійснення походів на Крим, осередком згуртування запорозького козацтва.

       З часом на Запорожжі сформувалася нова українська (козацька) державність, яку називають праобразом справжньої держави. Головними ознаками держави є :
існування особливої системи органів та установ, що виконують функції державної влади;
право, що закріплює певну систему норм, санкціонованих державою;
певна територія, на яку поширюється юрисдикція держави.
     Січі були притаманні усі ці ознаки.

Вищим законодавчим, адміністративним і судовим органом Січі була січова рада. Як правило, рада розглядала найважливіші питання внутрішньої та зовнішньої політики, проводила поділ земель та угідь, судила злочинців, що вчиняли найтяжчі злочини, та ін.
Важливою функцією ради було обрання уряду Січі — військової старшини, а також органів місцевої влади — паланкової або полкової старшини. До цієї групи козацтва входили: військова старшина — кошовий отаман, військовий суддя, військовий осавул, військовий писар та курінні отамани; військові служителі: хорунжий, бунчужний, довбиш, канцеляристи та ін.; похідні та паланкові начальники — полковник, писар, осавул та ін.
Крім власних органів державного управління, в Січі функціонувало також власне козацьке право, яке було не писаним законом, а «стародавнім звичаєм, словесним правом і здоровим глуздом».

Козацьке право фіксувало ті відносини, що сформувались у Січі: утверджувало військово-адміністративну організацію (38 військових куренів і 5— 8 територіальних паланок), зумовлювало правила військових дій, діяльність адміністративних та судових органів, порядок землекористування, укладання договорів, визначало види злочинів та покарань.
Карта земель Війська Запорізького на початок 18-го століття.
Запорожжя мало і свою територію, яка називалася «землями Війська Запорозького». Розташовуючись на території Дніпропетровської, Запорізької, частково Херсонської, Кіровоградської, Донецької, Луганської та Харківської областей, Запорозька Січ у XVIII ст. за розмірами площі наближалася до острівної Англії. Територія Запорожжя постійно змінювалася, кордони переносилися.
Отже, йдеться про своєрідну оригінальну форму державності, суть якої фахівці вбачають у самоврядній структурі народної самооборони і господарській формі самовиживання за вакууму державної влади та постійної воєнної небезпеки. Тут не існувало ні феодальної власності на землю, ні кріпацтва; панувала формальна рівність між усіма козаками. У Січі панівною була виборна система органів управління, контроль за діяльністю яких здійснювала козацька рада. Невідповідність лідера козацьким нормам могла стати причиною не тільки усунення з посади, а навіть смертної кари.

Сам обряд обрання старшини свідчив про глибоко укорінений демократизм козацької громади. Аби він не забував свого місця, не зневажав рядових козаків та пам'ятав, звідки він вийшов, старі січовики посипали його голову піском або мазали багнюкою. А кошовий мав дякувати за ласку та довір'я і вклонятися на чотири сторони. Водночас, присягнувши отаману, козаки в усьому підкорялися йому і шанобливо до нього ставилися.

Взаємовплив волелюбних і національно-релігійних засад лежить не тільки в основі світобачення козаків, а є своєрідним ідеологічним фундаментом усієї будови козацької держави. Глибока релігійність, ревний захист православної віри — характерні ознаки духовного життя Запорожжя. Саме православ'я, очевидно, значною мірою вплинуло на формування романтичної моделі лицарства, яким стало запорозьке козацтво. Адже в православній системі цінностей глибока духовність протиставляється корисливому індивідуалізму, матеріальні інтереси відсуваються на другий план.

Про прихильне ставлення козаків до релігії свідчить існування в межах вольностей Війська Запорозького Низового понад 60 церков. Козаки постійно відвідували богослужіння та різні молебні. Характерно, що при читанні Євангелія усі козаки випростовувалися і до половини витягали шаблі з піхов на знак готовності захищати зброєю слово Боже від ворога. Кожен козак, умираючи, відписував на церкву ікону, медаль, зливок золота, срібла тощо.
Особливо прихильність козаків до православ'я виявилася у боротьбі проти окатоличення та унійного руху. В умовах постійного стресового стану, ризику власним життям релігія та церква були для козацтва пристанищем спокою, де можна було врівноважити й заспокоїти вируюче козацьке життя, а також підготуватися до самозречення та подвигу, що становили суть запорозького способу існування. Саме тому можна констатувати, що між православ'ям і козацтвом існував глибинний зв'язок, козацький устрій мав демократичний характер, і тому Запорозьку Січ цілком обґрунтовано можна назвати «християнською козацькою республікою».
     Козацька форма державності мала свої особливості:
 По-перше, вона виникла не на етнічній, а на морально-психологічній основі. Людей об'єднала не сила державної влади, а духовна спорідненість.
По-друге, Запорозька Січ була деформованим варіантом державності: інтенсивний розвиток військової сфери — могутнє військо та озброєння і примітивний економічний сектор (відсутність власної фінансової системи, грошей, міст, розвинутої інфраструктури).

Отже, Запорозька Січ, маючи головні ознаки державності, все ж була лише своєрідною перехідною моделлю між справжньою повноцінною державою і професійною общиною. Внутрішні недоліки (домінування під тиском обставин воєнної та невиконання господарської, демографічної, культурної та інших державотворчих функцій) перехідної моделі та несприятливі зовнішні впливи так і не дали змоги цьому зародку, ескізу української державності перерости в нову якість, але свій помітний яскравий слід у процесі українського державотворення козацька держава, безумовно, залишила.


title: Презентація на тему «Початок Першої світової війни» (варіант 1)

text:
Початок першої світової війни. Україна в геополітичних планах країн антанти та троїстого союзу
Завдання уроку
Розкрити плани Антанти та Троїстого союзу щодо України;
Показати зміни в українському національному русі з початком І світової війни;
Встановлювати причинно - наслідкові зв»язки, працювати з історичними джерелами, робити висновки та узагальнення;
План
Україна в планах воюючих країн.
Створення Союзу визволення України
Заснування головної української ради.
Формування Легіону Українських Січових стрільців.
Опорні поняття і дати
Опорні поняття:
Перша світова війна;
Антанта;
Троїстий союз;
Головна українська рада;
Союз визволення України;
Українські січові стрільці.
Опорні дати:
1 серпня 1914р. – утворення Головної української ради;
4 серпня 1914 р. – утворення Союзу визволення України;
6 серпня 1914р. – початок формування легіону Українських Січових Стрільців.
Проблемне завдання
Чому політична еліта українства мала різні погляди на місце України в подіях Першої світової війни?

Актуалізація опорних знань
Які воєнно – політичні блоки сформувалися в Європі наприкінці ХІХ – на початку ХХ століття?
Антанта, Троїстий союз.
Які країни входили до складу цих воєнно – політичних блоків?
Антанта – у складі Англії, Франції, Росії
Троїстий союз – у складі Німеччини та Австро – Угорщини, Італії
Чому загострилися протиріччя між провідними європейськими державами на початку ХХ століття?
Протиріччя учасників війни
АНТАНТА
Франція
Англія Росія
ТРОЇСТИЙ СОЮЗ
Німеччина, Австро – Угорщина, Італія

Причини першої світової війни
Встановлення світового панування.
Загарбання чужих територій.
Встановлення контролю за ринками збуту та джерелами сировини.
Послаблення народних виступів за соціальне та національне визволення.
Знешкодження опозиційних політичних сил.
УКРАЇНА
АНТАНТА
ТРОЇСТИЙ СОЮЗ
Вигідне географічне положення України
Україна мала значний військово-економічний потенціал і людські ресурси.
Плани сторін щодо України
ПЛАНИ Росії щодо українських земель:
-   приєднати Східну  Галичину, Північну Буковину та «Карпатську Русь» (Закарпаття);
-    Російський  уряд вважав, що має моральне право  і навіть зобов’язання перед слов’янськими народами захищати їхні інтереси.
- Насправді ж під гаслом об’єднання «єдинокровних братів-русинів» планувалося відсунути кордони Російської імперії до карпатських перевалів.
ПЛАНИ Німеччини:
розчленування Росії на частини, загарбання Польщі, Білорусі, України, прибалтійських губерній для розселення там своїх колоністів;
особливий інтерес виявляла щодо захоплення Донбасу, Одеси, Криму, Приазов»я;
Приєднання українських земель до Великогерманської світової імперії
Плани щодо україни
Австро-Угорщина не тільки не допускала можливості втратити регіони, на які претендувала Росія, – вона прагнула власного територіального розширення за рахунок Волині та Поділля.
Течії в українському національному русі з початком І світової війни
Українські партії та організації, які підтримали царський уряд
Українські партії та організації, які підтримали кайзерівську Німеччину
Українські партії та організації, які відстоювали український шлях розвитку країни
Союз визволення України
4 серпня 1914 р. з ініціативи А. Жука у Львові відбулася нарада емігрантів з Наддніпрянської України, в якій узяли участь Д. Донцов, О. Назарук та інші. Наслідком цієї зустрічі було створення Союзу визволення України (СВУ), який мав уособлювати безпартійну політичну репрезентацію Центральної та Східної України.
Головою СВУ було обрано Д. Донцова.
Дмитро Донцов
Головна українська рада
 У перших числах серпня 1914 р. представники Української національно-демократичної, Радикальної й Соціал-демократичної партій створили у Львові Головну українську раду (ГУР), що мала перебрати на себе функції єдиного представницького органу
     краю.
Очолив ГУР  К. Левицький
Кость Левицький
Програмові засади СВУ та ГУР
СВУ:
Утворення самостійної Української держави;
Утвердження демократичного устрою, надання рівних прав і свобод представникам усіх національностей;
Співпраця з урядами Німеччини та Австро - Угорщини
ГУР:
Виступали за утворення незалежної Української держави.
Посідали антиросійську позицію;
Підтримка австрійського уряду у війні;
Активна участь у формуванні військових підрозділів УСС;
Українські січові стрільці
Головна Українська Рада почала переговори з габсбурзьким урядом щодо створення національ ного збройного формування з українців.
У середині серпня Відень ухвалив відповідне рішення. Спочатку йшлося про український легіон.
До легіону Українських січових стрільців  (УСС) увійшли 10 сотень по 250 вояків. З них 2 сотні як резерв дислокулися в Закарпатті під командою Г. Коссака.
Закріплення
Чому політична еліта українства мала різні погляди на місце України в подіях Першої світової війни?
«Війна докорінно змінила національно-політичну ситуацію для українців, які опинилися між двома ворогуючими країнами. Тепер змагання за українську державність переходило із загальнотеоретичної у конкретно-політичну площину». Як ви розумієте вислів «змагання за українську державність переходило із загальнотеоретичної в конкретно-політичну площину»?  Оцініть сутність змін, що відбулися в національно-визвольному русі з початком Першої світової війни.


title: Презентація на тему «Татарбунарське повстання»

text:
 Презентація на тему:Татарбунарське повстання
Підготувала
Учениця 10 класу
Шевченко Ілона
Татарбунарське повстання (рум., молд. Răscoala de la Tatarbunar, рос. Татарбунарское восстание) — збройне селянське повстання в Південній Бесарабії під керівництвом більшовицької партії проти румунської влади, що проходило 15—18 вересня 1924 року.
Повсталі татарбунарці. 1924 р
Перебіг подій
12 вересня 1924 в селі Миколаївському (Бессарабія, Румунія) розпочалося селянське повстання, що через три дні перекинулося наАккерманський повіт. 15 вересня в Татарбунарах селяни проголосили радянську владу, яку утримували три дні. Повстання жорстоко придушене румунськими військами: розстріляно 500 селян, більшість з яких не були причетними до повстання.
Група татарбунарських повстанців. Вересень 1924 р

У повстанні брало участь близько 6 тис. осіб, очолив повстання ревком на чолі з О. Клюшніковим. Слабоозброєні повстанці не могли протистояти румунській армії. Повстання не підтримали молдавські селяни і німецькі колоністи. 1925 р. судовий процес («Процес 500») над учасниками повстання. 85 осіб було засуджено на різні терміни ув'язнення. Судові переслідування тривали аж до 1929 р. Порівняно ліберальні вироки були зумовлені широкою компанією протестів у Румунії та за її межами.
На боці повсталих виступила Комуністична партія Румунії. ЦК компартії Румунії в спеціальному маніфесті закликав надати допомогу повстанцям. У ноті протесту радянський уряд зажадав покласти кінець кривавим розправам. Розправившись з повсталими і заарештувавши багатьох його учасників, румунська влада в 1925 році інсценували «процес 500», який повинен був довести, що Татарбунарське повстання — «справа рук Москви».
На захист заарештованих татарбунарцев виступили Анрі Барбюс, Ромен Роллан, Ептон Сінклер, Теодор Драйзер, Альберт Ейнштейн, Бернард Шоу, Луї Арагон, Міхай Садовяну, Констянтин Пархон, Томас Манн і багато інших представників науки і культури. У листопаді 1925 року в Кишинів прибула делегація прогресивної громадськості країн Західної Європи на чолі з письменником Анрі Барбюсом. Делегація добилася присутності на процесі. Пізніше Барбюс напише у своїй книзі «Кати»: «Може бути, якщо б я вже не був революціонером, я став би ним, повернувшись із цього трагічного хаосу південної Європи».
Судові переслідування тривали до 1929 року. Не знайшовши доказів їх зв'язки з Москвою і під тиском громадської думки суд виправдав більшість арештованих. Засуджено було лише близько 85 чоловік, які були засуджені до термінів від 5 років до довічного ув'язнення.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Агатангел Кримський»

text:
Агатангел Кримський
 У м. Володимирі-Волинському 15 січня 1871 року в російськомовній родині народилася феноменально обдарована дитина, яка вже у три роки вміла читати. Батько, за походженням татарин, який мав також білоруське коріння, викладав історію і географію у місцевій гімназії, мати була з відомого польсько-литовського роду. Агатангел неодноразово підкреслював, що в ньому «…й кровинки української немає… Я родивсь і виріс на Україні та й українізувався». У п’ять років поступив до місцевого училища в Звенигородці на Черкащині, куди незабаром переїхала родина, потім навчався в Острозькій прото-гімназії, далі – в Київській гімназії. У 18 років він закінчив Колегію Галагана, де, крім французької, англійської, німецької, польської, опанував грецьку, італійську, турецьку, латинську мови.
Взагалі знав 60 мов.
До 1918 він жив у Росії: навчався в Лазарєвському інституті східних мов у Москві; вже в 25 років там же викладав арабську, у 30 – він професор східної літератури, перекладає на російську Коран, видає цілу низку підручників. Його наукові праці з арабської, перської, турецької літератури та інших народів Близького і Середнього Сходу не втратили своєї ваги й дотепер. А.Ю. Кримський розробив нові напрями в українській науці, зокрема, «орієнталізм» (сходознавство, вивчення арабського світу), якого раніше не було, і довів, що історична доля України тісно пов’язана з історією і культурою Туреччини, Ірану, Персії. Коли його питали, скільки мов він знає, то жартома відповідав «легше буде сказати, яких я мов не знаю»; а науковці нарахували від 60 до 100 мов. Він мав феноменальну пам'ять і скаржився знайомим, що «нічого не може забути».
В січні 1941 році у Києві урочисто відзначили 70-річчя А.Ю. Кримського,  нагородили орденом Трудового Червоного Прапора (в деяких джерелах –  орденом Леніна), присвоїли звання заслуженого діяча науки. Війна застала його в Криму, де він  з пасинком Василем відпочивав, але одразу виїхав на Черкащину, щоб врятувати свої рукописи. Саме в цей трагічний час, у липні, коли ворог наближався до Києва і всі інститути Академії наук УРСР вже були евакуйовані до Уфи, в Звенигородку за ним приїжджають працівники НКВС, оголошують «ідеологом українського буржуазного націоналізму, який роками очолював націоналістичне підпілля», разом з багатьма іншими відомими вченими, літераторами у холодних вагонах, відправляють до Казахстану. За однією з версій Агатангел Юхимович помирає в лікарні, що «славилася» своїм суворим режимом. Офіційна дата його смерті – 25 січня 1942 року, та місце поховання невідоме, отож є сумніви, що його довезли до Кустанаю, вірогідніше – він загинув у дорозі, як Л. Старицька-Черняхівська, О. Стешенко, І. Черкаський та ін.1957 року нашого славетного земляка було «реабілітовано», 1970 року його ім’я занесене ЮНЕСКО у перелік видатних діячів світу.


Презентація на тему «Україна в Першій світовій війні»


title: Презентація на тему «Чернігівщина у роки незалежності»

text:
ЧЕРНІГІВЩИНА У РОКИ НЕЗАЛЕЖНОСТІ
Чернігівщина — історико-географічний край у північно-східній частині України. Займає північну частину Придніпровської низовини лівобережного Полісся.

Багатовікова історія Чернігівщини насичена великою
кількістю різноманітних подій. Наша земля неодноразово
переживала ворожі навали і зустрічала славетних гостей.
Набувала могутності і перетворювалась на руїну. Знову
відроджувалась і знову занепадала. У більшості випадків
все це залежало від людей – друзів і недругів, своїх і
чужих. Але і природа іноді впливала на життя Чернігово-
Сіверської землі та її стольного міста, бо не всі природні
явища, які траплялися на наших теренах були лише
несподіванкою, чи яскравим явищем. Були і руйнівні
землетруси, і люті морози, і смертоносні епідемії.

З 1991  року до нинішнього часу Чернігівська область — в складі незалежної України.
Населення  Чернігівщини з 1995 р.складало - 314,0
3 2001- 305,0
3 2006- 299,6
З 2013- 296,1
Герб міста Чернігів, затверджений 1 грудня 1992 Чернігівською міською радою. Він складається з срібного щита, на якому розташований чорний коронований орел із золотим дзьобом і лапами. Орел тримає лівою лапою по діагоналі золотий хрест.
Прапор міста Чернігова був затверджений 26 червня 2008 Чернігівською міськрадою. Автор прапора - заслужений діяч мистецтва України - Борис Дєдов.
Гімн Чернігова, затверджений в 2010р. Був визначений за підсумками загальноміського конкурсу, що тривав більше року. Кращий зразок гімну міста був обраний з 20 заявок. Авторами Гімну територіальної громади Чернігова є музикант Анатолій ТКАЧУК і поет Іван БУРЕНКО.
Де-факто девізом Чернігова сьогодні є гасло "Чернігів - місто легенд ", він відображений на туристичному логотипі, розробленому в 2010р. Процес розробки візуальної складової туристичного позиціонування Чернігова розпочався з визначення відмінних рис міста, його унікальностей: старовинні церкви і собори періоду, коли Чернігів був стольним градом могутнього князівства, гармати на Валу, Десна, і головне - легенди, фактично в кожному куточку міста своя легенда. Після тривалого широкого обговорення досить привабливих проектів зупинилися на логотипі у вигляді клубка (переплетення подій минулого), між нитками якого проступають храм, меч, річка і чернець - привид.
Ву́лиця Незале́жності — одна з наймолодших вулиць міста Чернігова. Знаходиться у Новозаводському  районі міста, є центральною вулицею мікрорайона Масани. Будівництво вулиці і її забудова розпочались у 1988 році.
Будинки в більшості багатоповерхівки 1990-х та 2000-х років. На півдні вулиця Незалежності сполучається з вулицею Любецька.
Довжина вулиці близько 2 км. Вулиця має 4 і 2 полоси руху. У 2009 році прокладений тролейбусний   маршрут.

Видатні люди  Чернігівщини ,які проживали  у роки  незалежності
 В Ічні народився В.П.ШВИДЧЕНКО (1911 – 2000) – живописець і скульптор, член Спілки художників України.
 Народився П.О.СЕРДЮК (1926 – 1999) – відомий критик і літературознавець, лауреат премії ім. М.Коцюбинського, доцент НДПУ ім. М.Гоголя, автор кількох книг.
 Народився В.М.СТРУТИНСЬКИЙ (1946 – 2003) – відомий український поет і журналіст, випускника НДПІ ім. М.Гоголя, лауреат літературної премії ім. Л.Глібова. Жив і працював у Чернігові.
 У с. Бурімка Ічнянського р-ну народився П.О.БАСАНЕЦЬ (1926 – 2007) – народний художник УРСР.
 У Прилуках народилася О.В.ШУЛЬГА (1946 – 2004) – поетеса, член НСП України. Похована у рідному місті.
У Чернігові народився О.М.ШЛЬОНЧИК (1921 – 2008) – майстер музичних інструментів, народний майстер декоративно-прикладного мистецтва України та Молдови.
С. Червоні Партизани Носівського р-ну народився М.М.СУЛІЙ (1951 – 2000) – нейрохірург, доктор медичних наук, лауреат Державної премії України.
 У с. Машево Семенівського району народився Г.С.АРТОЗЕЄВ (1911 – 1999) –  Герой Радянського Союзу, командир партизанського загону ім. Чапаєва Чернігівського партизанського з’єднання в 1941 – 1944 рр. Автор кількох книг про партизанів Чернігівщини.

Основні підприємства  Чернігова:

Харчова промисловість-ЗАТ «Чернігівський м'ясокомбінат»;
ЗАТ «Ритм»;
ЗАТ «Чернігівриба»;
ТОВ «Нивки»;
ВАТ «Кондитерська фабрика „Стріла“»;
ВАТ завод продтоварів «Ясен»;
ЗАТ ЧЛГЗ «Чернігівська горілка»;
ЗАТ пивкомбінат «Десна»;
ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» та інші
Електроенергетика («Чернігівобленерго») ,
Легка промисловість* ВАТ «Чернігіввовна» — продовжувач  традицій Чернігівського камвольно-суконного комбінату (з 1963 року);
ЗАТ фабрика «Ярославна»;
ЗАТ «КСК „Чексіл“»;
УВП УТОГ;
ЗАТ фірма «Сіверянка»;
ЗАТ «Берегиня».

Хімічне виробництвоВАТ «Чернігівське хімволокно» — завод синтетичного волокна (з 1959 року);
ТОВ «Вітротекс»;
АТЗТ «Чернігівфільтр»
Виробництво будівельних матеріалів і будівництво:
ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів»;
ВАТ «Чернігівбуд»;
ЗАТ цегельний завод № 3 та інші.
Інші підприємства:Чернігівська фабрика музичних інструментів (з 1934 року);
ВАТ «Котельний завод „Колвіенергомаш“»;
ТОВ «КБ-Груп Україна»;
ТОВ «СКБ-АВЕРС»;
НПО «Группа компаний МАГР»;
ТОВ «ПЕТ Технолоджис Україна»;
ЗАТ «Картонажно-поліграфічна фабрика»;
ТОВ «Українська деревообробна фабрика».

У 2000-х роках у Чернігові розвивається автомобілебудування— розпочав роботу Чернігівський автобусний завод, і вже у вересні 2003 року був випущений перший автобус
У 2010 році підприємство приступило до виробництва першого чернігівського тролейбуса. У 2011 році, до Дня Незалежності — підприємство виготовило першу одиницю, з назвоюБКМ-321 і передало його місту
Основні  готелі  міста:
Основні готелі міста (на 1 січня 2012 року):
Готель «Профспілковий» (вул. Шевченка, 105а)
Парк-готель «Чернігів» (вул. Шевченка, 103-а)
Готель «Градецький» (проспект Миру, 68-а)
Готель «Україна» (проспект Миру, 33)
Готель «Спорт» (вул. Шевченка, 61)
Спортивно-оздоровчий комплекс (вул. Набережна, 31)
Готель «Брянськ» (вул. Шевченка, 103)
Готель «Придеснянський» (вул. Шевченка, 99a)
Готель Туристичного комплексу «Золотой берег» (вул. Берегова, 30)
Готель «Березки» (вул. Кільцева, 16)

Друковані  видання
Друковані видання:
«Вісник»
«Сіверщина»
«Гарт» — Всеукраїнський щотижневик. Видається в місті Чернігові. Загальний тираж — 80 008 екземплярів.
«В каждый дом» — щотижнева рекламно-інформаційна газета (тираж 80 тис. екз.).
«Реклама + TV» — безкоштовний рекламно-інформаційний щотижневик (тираж 75 тис. екз.).
«Дитинець» — безкоштовний двотижневик (тираж 135 тис. екз.).
«Черниговский вестник» — щотижнева суспільно-політична газета, що відображає всі сфери життя і діяльності міста і області (тираж 51 тис. екз.).
«Деснянська Правда» — обласна газета з оперативною інформацією. Газета виходить українською мовою (тираж 40 тис. екз.).
«Черниговская неделя» — суспільно-політична щотижнева газета (виходить 1 раз в тиждень, тиражом 25 тис. екз.)
«Черниговские новости: семь дней» — міська газета. Виходить щотижня з 2001 року російською мовою.
«ВООМ!» перший журнал-гід по Чернігову. Щомісячний тираж 5 тис. екземплярів.
«Чернігівські відомості» — міська газета.


title: Презентація на тему «Україна в умовах десталінізації. “Відлига”»

text:
Україна в умовах десталінізації. “Відлига”
(1953 – 1964 рр.)
«Відлига» - це назва періоду перебування М.Хрущова при владі в СРСР (1954-1964), що характеризувався політикою десталінізації, політичною реабілітацією і непослідовністю реформ.

Волюнтаризм - соціально-політична діяльність, що характеризується суб’єктивними бажаннями, рішеннями окремих осіб чи груп осіб.
5 березня 1953 р. помер Й.Сталін. У результаті формується тимчасове «колективне керівництво» – розподіл найвищих посад між найближчими соратниками Й.Сталіна (Г.Маленков – голова Ради Міністрів СРСР, М.Хрущов – перший секретар ЦК КПРС, Л.Берія – голова Міністерства внутрішніх справ і держбезпеки).
Боротьба за владу, у результаті якої перемогу отримав М.Хрущов
26 червня 1953 р. був заарештований і страчений Л. Берія за звинуваченням у шпигунстві й підготовці державного перевороту.
В 1953 – 1955 рр. зроблено спробу перейти від тоталітарной до авторитарной форми правління. З ініціативи Маленкова поставлено питання про необхідність”припинення політики культу особи”
19 лютого 1954 р. - указ Президії Верховної Ради СРСР на честь 300-річчя возз ‘єднання України з Росією «Про передачу Кримської області зі складу РРФСР до складу УРСР», «враховуючи спільність економіки, територіальну близькість і тісні господарські зв’язки між Кримською областю і Українською PCP».

7 січня 1954 р. була створена Черкаська область УРСР.
3 1956 – 1959 рр було реабілітировано 250 тис. осіб
ОПІР ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
Червень 1957 р. – виступ групи колишніх активних учасників сталінської політики (В.Молотов, Л.Каганович, К.Ворошилов, М.Булганін та ін.) проти підриву «керівної ролі партії», постановка питання про зміщення М.Хрущова. Але Хрущов уже мав міцну «групу підтримки» зі своїх ставлеників.
Березень 1958 р. – виключення противників десталінізації зі складу Президії ЦК, звільнення М. Булганіна з посади голови Ради Міністрів СРСР. Цю посаду обійняв М. Хрущов, одночасно залишаючись першим секретарем ЦК КПРС. Таким чином, М. Хрущов зосередив у своїх руках майже всю владу в державі.
Опір десталінізації був подоланий!
1. Прискорення політичної реабілітації (на кінець 50-х років переглянуто 5,5 млн справ, за якими реабілітовано 3,5 млн чол., серед реабілітованих – Л. Курбас, М. Куліш, В. Чубар, С. Косіор та ін.);
Не підлягали реабілітації особи, звинувачені в «буржуазному націоналізмі».
2. Курс XXII з’їзду КПРС (жовтень 1961 р.) на поглиблення десталінізації:
- звинувачення у масових репресіях не тільки Сталіна, але й людей із його найближчого оточення (зокрема В. Молотова, Л. Кагановича, Г. Маленкова та ін.);
- рішення про винесення тіла Сталіна з мавзолею на Красній площі, зруйнування численних пам’ятників, перейменування всіх міст, колгоспів, вулиць, установ, названих на честь вождя, вилучення його творів із бібліотек;
- лібералізація партійного життя: курс на переростання диктатури пролетаріату в загальнонародну державу; регулярне оновлення на чверть складу керівних органів КПРС, перебування на найвищих посадах не більше трьох строків.
Лібералізація – пом’якшення політичного режиму, вільнодумство.
ПОГЛИБЛЕННЯ ПРОЦЕСУ ДЕСТАЛІНІЗАЦІЇ
3. Розширення повноважень республіканських рад (зокрема, Верховна Рада УРСР ухвалила низку законів про бюджетні права УРСР і місцевих рад, судоустрій, цивільний, кримінальний та процесуальний кодекси і т. ін.).
4. Уведення в практику всенародного обговорення проектів законів та інших важливих питань.
5. Розширення прав профспілок.
ЕКОНОМІЧНІ РЕФОРМИ М.ХРУЩОВА ТА ЇХ НАСЛІДКИ ДЛЯ УКРАЇНИ
Промисловість
Спроба децентралізації управління промисловістю та будівництвом шляхом створення раднаргоспів (1957 – 1965 рр.) та ліквідації низки галузевих міністерств (в УРСР було створено спочатку 11, а згодом ще 3 економічні райони на чолі з раднаргоспами). Позитивні риси: розширення господарчих прав на місцях, наближення управління до виробництва, скорочення управлінського апарату. Негативні: ускладнення зв’язків між підприємствами окремих раднаргоспів, так зване «місництво», незацікавленість у комплексному розвитку всієї галузі.
Раднаргоспи (Ради народного господарства) – територіальні органи управління, створені в 1957 р. замість галузевих міністерств, які помітно поліпшили керування економікою регіонів, але призвели до розриву зв’язків між окремими галузями.
Збережено старі важелі адміністративно-командної системи, реформа не була підкріплена введенням госпрозрахунку та наданням самостійності підприємствам, і це призвело до повернення старої централізованої схеми управління. У 1960 р. створено Українську раду народного господарства та зменшено кількість українських раднаргоспів до 7; у 1963 р. організовано Вищу раду народного господарства СРСР та низку державних комітетів з окремих галузей промисловості.
Впровадження здобутків науково-технічної революції (НТР) у виробництво (створення Державного комітету Ради Міністрів СРСР у справах нової техніки, Всесоюзного товариства винахідників і раціоналізаторів, в УРСР відкрито 5 тис. організацій цього товариства).
Позитивні риси: впровадження перших кібернетичних машин, запуск першого штучного супутника Землі в 1957 р., політ Ю. Гагаріна в космос у 1961 р., використання атомної енергії в мирних цілях, заміна паровозів тепловозами й електровозами, пароплавів – теплоходами, використання нових машин та технологій тощо. 6 листопада 1960 р. відкриття Київського метрополітену.
Негативні: повільні темпи НТР, перекіс у бік оборонної галузі, недостатні асигнування на науку, відсутність конкурентної боротьби виробників на ринку.
Науково-технічна революція (НТР) – процес якісного перетворення продуктивних сил на основі досягнень науки і техніки.

Збільшення обсягів випуску товарів народні вжитку (за роки семирічки (1959-1965 рр.) в УРСР було споруджено понад 300 нових і реконструйовано 400 підприємств легкої та харчової промисловості).
Проектування і будівництво цифрової машини «Київ» (1960 р.), першої в СРСР ЕОМ «Дніпро»
(1961 р.) та більш потужних «Промінь» (1962 р.), «Мир» (1964 р.) та ін. (В. Глушков)
Створення штучних алмазів (1961 р.)
Будівництво і запуск найбільшого у світі прискорювача електронів (1964 р.)
Нові методи електрозварювання (Б. Патон)
1960 р. – ЗАЗ 965
Сільське господарство
Велика увага до розвитку аграрного сектору.
Новий наступ на особисті присадибні господарства, спричинений впровадженням у життя ідеї про стирання різниці між містом і селом та будівництвом так званих агроміст: у 1956 р. встановлено високий податок за утримання худоби в міській місцевості, обмежено власників худоби у пасовищах і заготівлі кормів; у 1959 р. заборонено утримувати худобу в містах і робітничих селищах, встановлено ліміт на утримання живності на селі; зменшення продажу продуктів тваринництва, підвищення цін на них.
Реорганізація МТС (перетворення МТС на ремонтно-технічні станції з обслуговування колгоспної техніки шляхом примусового викупу колгоспами старої техніки МТС за завищеними цінами 1958 – 1959 рр.); перетворення слушної ідеї надання можливості колгоспам вільно розпоряджатися власною технікою на їх чергове обкрадання.
Хрущовські «надпрограми» та Україна
Соціальна сфера
- Збільшення мінімальної зарплатні та пенсій.
- Скорочення робочого тижня.
- Видача паспортів селянам, введення зарплатні колгоспникам.
- Скасування плати за навчання.
- Припинення практики примусових державних позик.
- Широкомасштабне житлове будівництво. (1957 р.)
- Грошова реформа 1961 р., наслідком якої стало зростання цін на товари.
 УСУНЕННЯ М. ХРУЩОВА ВІД ВЛАДИ
 - Початок 60-х рр. XX ст. – зростання невдоволення політикою М. Хрущова серед різних верств населення у зв’язку з ростом цін, замороженням зарплатні, дефіцитом товарів, наступом на особисте господарство селян, формуванням нового «культу особи» і т. ін.
- Хвиля робітничих виступів у Краматорську, Черкасах, Харкові, Києві. Найбільші - 1962 р. у Донецьку, Жданові (нині — Маріуполь) та Новочеркаську (тут 7-тисячну демонстрацію розстріляли війська), 1963 р. у Кривому Розі.
- Партійне керівництво, невдоволене «волюнтаризмом» М. Хрущова, скороченням партійного апарату та втратою привілеїв, поглибленням демократичних процесів, склало змову.
Волюнтаризм - соціально-політична діяльність, що характеризується суб’єктивними бажаннями, рішеннями окремих осіб чи груп осіб.
14 жовтня 1964 р. – пленум ЦК КПРС звільнив М. Хрущова з усіх посад «за станом здоров’я». Сама можливість такого кроку була великою заслугою самого М. Хрущова. Першим секретарем ЦК КПРС став Л. Брежнєв, головою Ради Міністрів СРСР – О. Косигін.
ЗАРОДЖЕННЯ ДИСИДЕНТСЬКОГО РУХУ
 Дисидентство - це опозиційний рух проти панівного державного ладу, протистояння офіційній ідеології та політиці.
 Середина 50-х років – зародження дисидентського руху в СРСР, зокрема в УРСР.
Причини виникнення дисидентського руху:
- поліпшення внутрішньополітичного клімату за часів «відлиги», що призвело до нової хвилі національно-визвольної боротьби;
- антикомуністичні виступи в країнах Східної Європи (в Угорщині, Польщі, Чехословаччині);
- активний правозахисний рух, спричинений прийняттям Декларації прав людини (1948 р.);
- монопольна влада партійно-радянської бюрократичної верхівки;
- постійні утиски та обмеження національного та культурно-духовного життя;
- політика русифікації.
Форми боротьби дисидентів:
 протести, звернення на адресу керівників країни,
«відкриті листи» до ООН («Відкритий лист» до ООН українських політв’язнів мордовських концтаборів, у якому узагальнювалися головні вимоги українського дисидентства, висловлювався рішучий протест проти дискримінації українства);
поширення нелегальної літератури («самвидав»);
створення в Україні дисидентських організацій.
Найвідоміші дисидентські організації України
 Український революційний центр (УРЦ)         1953 р.          Заснований у Львові. Підготував низку документів антирадянського змісту, які були роздруковані і розіслані у західному регіоні України.
Реалістичний робітничий гурток демократів  1956 р.           Заснований на Донбасі. Очолив Є.Доніченко. Розповсюджували листівки з пропагандою своїх ідей.
 Українська робітнича селянська спілка (УРСС)       1958 р.           Заснована на Львівщині Л.Лук’яненком та І.Кандибою. Ставили за мету побудову незалежної радянської соціалістичної держави.
У 1962-1965 рр. було проведено судові процеси над активними дисидентами.
Репресії були проти П.Григоренка, І.СвітличногоЮ, П.Заливахи, В.Мороза…
У травні 1961 р. у Львові почався закритий судовий процес над УРСС.
Суд засудив Л. Лукяненка до розстрілу. Вирок замінили 15 роками позбавлення волі.
 Відповіддю на арешти дисидентів стала стаття  І.Дзюби «Інтернаціоналізм чи русифікація?» (1965 р.)
Шестидесятники
Шестидесятники — молоде покоління талановитих літераторів і митців, які здобули визнання не тільки творчою, а й громадською діяльністю. Сприйнявши десталінізацію як початок оздоровлення радянського суспільства, вони намагалися зробити якомога більше для оновлення, олюднення всіх сторін суспільного життя. Організаційною формою руху шестидесятників стали: клуб «Сучасник» (Київ, 1959), клуб «Пролісок» (Львів, 1962); а також творчі осередки в Одесі, Запоріжжі,   Дніпропетровську та інших містах.
Подготовила ученица 11Б класса
Линник Алина


title: Презентація на тему «Культура 1970-х – 1980-х років»

text:
Культура 1970-х – 1980-х років
Виконала
Учениця 11 класу
Харьковська Оксана
Мета:
ознайомитись із процесом русифікації та ідеологізації культурного життя;
розкрити основні форми пошуку митцями шляхів виходу за межі соціалістичного реалізму;
показати основні здобутки української культури цього періоду;
зформувати в учнів інтерес до культурних надбань народу;
ознайомитись з видатними митцями періоду «застою»;
показати розвиток літературного процесу 1960-1980-х років, поглиблення й урізноманітнення художнього відтворення світу;
розвивати вміння учнів пов’язувати літературний процес з історичними умовами;
ознайомитись з науковими дослідженнями цього періоду;
дослідити стан освіти.
Освіта

У 1960-1980-х роках освіта була підпорядкована завданням комуністичного будівництва. Необхідно було подолати відставання порівняно із Заходом, тому влада збільшувала видатки на освіту. Будувалися нові школи та дитячі садки. Однак зміст освіти постійно контролювався комуністичною партією. Головним завданням освіти було формування комуністичної свідомості школярів.
Велика увага приділялася створенню шкіл і груп із продовженим днем, а також розширенню мережі шкіл-інтернатів.
Щоб охопити якомога більше молоді, органи народної освіти розширили мережу вечірніх, змінних та заочних шкіл. Так, у 1965 р. без відриву від виробництва здобували освіту майже 1262 тис. чол.
Зокрема, учням, які мали великий практичний досвід роботи, для одержання восьмирічної освіти було організовано класи зі скороченим терміном навчання.
До 1976 р. в Україні було здійснено перехід до загальнообов'язкової середньої освіти. Розширювалась мережа дитячих позашкільних закладів: створювались нові палаци і будинки піонерів та школярів, станції і клуби юних техніків та юних натуралістів, дитячі залізниці, флотилії, музичні школи, екскурсійно-туристські станції та ін. Багато уваги приділялось також різним формам відпочинку та оздоровленню дітей і підлітків — у позаміських, міських, шкільних і колгоспних піонерських таборах. У 60-ті роки різними літніми оздоровчими заходами щороку охоплювалося близько 4 млн учнів.
Хоча кількісні показники у 60—80-ті роки засвідчували прогрес, проте рівень освіченості випускників, зокрема учнів сільських шкіл, почав знижуватись.
Наука
У 60—80-ті роки українська наука істотно реформувалась. Так, на середину 60-х років Україна мала розгалужену мережу науково-дослідних установ, кількість яких постійно збільшувалась.
Базовим центром наукових досліджень в Україні була Академія наук УРСР. Наукові установи АН УРСР функціонували в Києві, Харкові, Донецьку, Дніпропетровську, Львові, Одесі.
Українськими вченими, істориками, філософами, філологами, літературознавцями та мистецтвознавцями в 60—80-ті роки було опубліковано багато цікавих наукових розробок.
Нестандартно підходили до вивчення історичного минулого українського народу та його культури історики О. Апанович, Я. Дзира, О. Коман, I. Бойко, філософ Є. Пронюк, літературознавці I. Дзюба, Л. Махновець та ін.
Науковими колективами в цей час було видано низку фундаментальних праць з історії України, держави і права, археології, філософії, літератури і мистецтва, які, втім, не дістали однозначної оцінки наукової громадськості.
Так, історик М. Брайчевський написав кілька глибоких розвідок із давнього історичного минулого України, зокрема "Коли і як виник Київ", "Походження Русі", "К происхождению древнерусских городов".
Серед них варто назвати такі багатотомні праці: «Історія Української РСР», «Історія міст і сіл Української РСР», «Археологія Української РСР», та ін.
Під керівництвом академіка Бориса Патона в 1984 р. було проведене перше у відкритому космосі зварювання, різання і напилення металів.
Важливі наукові здобутки були досягнуті в конструкторському бюро «Південне» (м. Дніпропетровськ). Тут розроблялася ракетно-космічна техніка, тому наукові дослідження та імена вчених, які їх здійснювали, були засекречені.У 1954-1971 рр. головним конструктором цього бюро був Михайло Янгель.
Учені Інституту кібернетики АП УРСР у 1980-х роках розробили швидкодіючі обчислювальні системи.
У Миронівському науково-дослідному інституті селекції і насінництва пшениці під керівництвом академіка Василя Ремесла були виведені нові сорти пшениці.

Цікаво, що батьком персонального комп'ютера став українець за походженням Штефан Возняк, родичі якого емігрували до США із Західної України. Майбутній винахідник-вундеркінд виріс у Каліфорнії. У 1975 р. групою молодих учених у США було створено перший комп'ютерний конструктор "Альтаїр-8800". Однак його можливості були обмежені. Через рік Ш. Возняк запатентував свій винахід під назвою «Еппл-1" — на дешевих мікропроцесорах та з кількома блоками пам'яті, які працювали в єдиній платі. Винахід зробив у США технічну революцію, яка згодом перекинулася на світові простори. Наступного року Штефан створив значно потужніший персональний комп'ютер "Еппл-2", а згодом у співавторстві зі С. Джобсом вони запустили в серійне виробництво принципово оновлений персональник — "Еппл Комп'ютер Інкорпорейшн". За ці успіхи у 1983 р. президент США Р. Рейган присвоїв Ш. Возняку національну нагороду з технологій — найвищу відзнаку держави за прогресивні наукові досягнення.
Література
У 60—80-ті роки значних успіхів у подальшому розвитку національної літератури досягли українські письменники.
Протягом 60-х років письменники України написали чимало прозаїчних творів різних жанрів — романів, повістей, оповідань, що стали істотним внеском у розвиток української літератури.
Значними були здобутки у прозі. За цей час вийшли романи "Вир" Г. Тютюнника, "Правда і кривда" М. Стельмаха, "Сестри Річинські" І. Вільде, "Дикий мед" Л. Первомайського, "День для прийдешнього" П. Загребельного, трилогія "Вишневий сад" В. Бабляка, "Крапля крові" Ю. Мушкетика, "Остання шабля" М. Руденка, "Людина живе двічі" Ю. Шовкопляса та ін.
З інтересом громадськість зустрічала твори молодих поетів: В. Симоненка, Ліни Костенко, І. Драча, В. Коротича, В. Стуса, Б. Олійника, В. Коломійця, М. Вінграновського, Р. Лубківського, В. Лучука, В. Голобородька, Галини Гордасевич, Валентини Отрощенко та ін.
Друга половина 60-х років стала епохою самвидаву, насамперед політичної публіцистики. З'явилися твори "Лихо з розуму" В. Чорновола, "Собор у риштованні" Є. Сверстюка та ін.

Кіно
Через великі перепони прокладали шлях нові напрямки в кіномистецтві. Йому відводилось провідне місце в ідеологічній роботі. Звідси виняткова увага до нього. У 60—80-ті роки здійснено низку організаційних заходів, спрямованих на піднесення рівня роботи всіх кіностудій республіки — Київської ім. О. Довженка, Ялтинської, Одеської, студії хронікально-документальних та науково-популярних фільмів.
Визначним явищем українського кіно стала творчість С. Параджанова, Ю. Іллєнка, Л. Осики, О. Фіалка, О. Савченка, Р. Сергієнка, К. Муратової, Л. Бикова. Скарбницю українського кіно поповнили такі талановиті стрічки, як "Тіні забутих предків", "Камінний хрест", "Вечір на Івана Купала", "Білий птах з чорною ознакою", "Криниця для спраглих", "Соломія Крушельницька", "Меланхолійний вальс", "Розпад", "Поріг", «В бій ідуть тільки "старики"», "Ати-бати, йшли солдати" та ін.
Театр
Пожвавлення в національно-культурному житті активізувало інтерес суспільства до театрального мистецтва. В Україні в 1965 р. працювало 60 театрів, які протягом року відвідували близько 15,5 млн глядачів.
Схвалення громадськості дістали вистави "Фауст і смерть" О. Левади, "Веселка" М. Зарудного, "Нащадки запорожців" О. Довженка, "Де твоє серце" О. Коломійця та ін.
Музика
Плідною була творчість композиторів старшого покоління, її збагачувала авангардна музика композиторів-шістдесятників Л. Грабовського, В. Годзяцького, В. Сильвестрова, В. Загоруєва.
Нових барв набула в 70—80-ті роки музика Л. Дичко, І. Шамо, М. Скорика, Є. Станковича. Широкою популярністю користувалися виконавці масової естрадної пісні С. Ротару, В. Зінкевич, Н. Яремчук.
Людиною великого таланту і музичного чуття був В. Івасюк — молодий композитор, уродженець Буковини. Він мав хист і до музики, і до поезії, складав віршовані тексти для своїх музичних творів. Його пісні "Я піду в далекі гори" (1968), "Червона рута" (1969), "Водограй" (1969) були популярні в Україні та за її межами. Пісня "Червона рута" дала назву фестивалю української пісні та музики, який з 1989 р. регулярно проводиться в різних містах України.
Архітектура та образотворче мистецтво
Серед громадських споруд 70-х років художньо вирізняються Палац культури "Україна" (1970, архітектор Є. Маринченко та ін.) та Будинок інституту технічної інформації (1971, архітектори Л. Новиков, Ю. Броєв) у Києві.
У духовних надбаннях українського народу в 60—80-ті роки гідне місце посідало образотворче мистецтво, яке досягло нового, вищого ступеня розвитку.
Високу оцінку дістали картини "Ранок Сибіру" В. Чеканюка, "Незабутнє. 1943 рік" А. Пламеницького, "Урожай" А. Сафаргаліна, "Вистояли" В. Пузиркова, "Неходженими стежками" О. Хмельницького, скульптурні твори М. Рябініна, А. Білостоцького, В. Бородая, графічні аркуші Г. Якутовича, О. Пащенка, В. Мироненка, А. Базилевича


title: Презентація на тему «Конотопська битва»

text:
Конотопська битва

Конотопська битва або Соснівська битва (27 червня — 29 червня 1659 року) — битва між військами гетьмана Івана Виговського таКримського ханату з одного боку і московським військом з іншого біля міста Конотопа сучасної Сумської області. Один із ключових епізодів російсько-української війни 1658–1659.

                 Гетьман Іван Виговський

Облога Конотопа
Перший штурм був невдалий. Укріплення Конотопа не були досить міцними, та й узагалі за військово-інженерними мірками того часу місто не було фортецею; єдині укріплення — земляний вал та палісад з ровом. Втім в багатьох місцях містечко оточували болота, тож природній ландшафт дещо сприяв обороні. О п'ятій годині ранку 21 квітня, після молебня, князь Трубецькой почав приступ; місто обстріляли з гармат, почався бій. Деяким московським загонам вдалося вдертися в фортецю, але козаки Г. Гуляницького мужньо боронилися та вибили загарбників з міста з великими втратами.

Битва

Загиблих козаків з обох сторін поховали в одній братській могилі, а на її місці поставили церкву на честь 40-ка мучеників Севастійських. Сьогодні це Конотопський Вознесенський кафедральний собор, який люди за традицією і досі називають Сорокосвятською церквою.

Дякую за увагу!