title: Презентація на тему «Биография Чарльза Дарвина»

text:
Биография Чарльза Дарвина
Дарвин, Чарльз Роберт – британский натуралист и путешественник. Автор синтетической теории эволюции и основоположник учения «дарвинизма».
В школе Чарльз учился весьма неохотно. Не потому, что был глупым, просто его не интересовали предметы школьной программы. Вместе с тем, уже в детстве Чарльз демонстрировал интерес к природе, исследованиям. Он активно коллекционировал минералы и насекомых, раковины. Очень любил охоту и рыбалку.
В 1825 году отец Чарльза понял, что никакого толку от обучения сына в школе не будет, и отправил его Эдинбургский университет.
 В университете Дарвин учился два года. После этого отец, который очень хотел дать сыну достойное образование, предложил ему духовное поприще. В 1828 году Чарльз поступил в Кембриджский университет на богословский факультет.
Дарвину повезло – ему помогли наконец-то найти любимое дело в жизни. Вскоре после окончания университета к нему обратился профессор ботаники Джон Хенслоу, который ранее приметил склонность Чарльза к изучению природы. Чарльзу предлагают стать участником экспедиции, которая отправляется в Южную Америку. Дарвин это предложение с радостью принимает.
Стартовала экспедиция на корабле «Бигль» в 1831 году и длилась более 5 лет. Исследователи побывали в Аргентине, Бразилии, Перу, Чили, на Галапагосских островах. В ходе путешествия Дарвин добросовестно выполнял обязанности экспедиционного натуралиста, тщательно исследовал флору и фауну тех территорий, на которых побывала экспедиция. Чарльз собрал большую коллекцию окаменелостей и минералов, чучел животных, составил несколько гербариев. Ход проведения экспедиции был подробно зафиксирован в дневнике Дарвина. Этот дневник впоследствии очень ему пригодился при написании научных трудов.
В октябре 1836 года путешествие было окончено. У Дарвина теперь был огромный собранный материал, и он решил сосредоточиться на его обработке. Работа эта длилась 20 лет. Вскоре был выпущен дневник путешествия, который стал очень популярной книгой в широких кругах общества.
В 1839 году Дарвин женится. Его женой стала мисс Эмме Вэджвуд, которая была кузиной Чарльза. Он постепенно слабеет, его организм все больше захватывается болезнью. В 1842 году Дарвин принял решение уехать подальше от городской суеты и перебирается в недавно приобретенное поместье Доун.
Здесь он проводит 40 лет размеренной и спокойной жизни. Прогулки, чтение писем, работа, наблюдения за природой, общение с родственниками. Отец оставил Чарльзу наследство, которого вполне хватало на то, чтобы полностью сосредоточиться на научной деятельности. Впрочем, Дарвин получал немало денег и за свои книги. Чарльз выделял деньги на поддержку нуждающихся ученых, развивал науку. На все это он расходовал весьма солидные суммы.
В 1859 году Дарвин опубликовал свою самую известную книгу «Происхождение видов путем естественного отбора». Она, как сказали бы сейчас, стала скандальной. В то время было принято считать, что Земля и все живое на ней было создано так, как описано в Библии. Дарвин же заявил, что природа развивалась в течении миллионов лет. Несмотря на это, книга была очень успешной.
Затем некоторое время Чарльз сосредотачивается на растениях. В 1862 году он публикует книгу «Опыление орхидей». Затем выходят труды «Карабкающиеся растения» и «Насекомоядные растения».
Чем больше популярности завоевывали труды Дарвина, тем более благосклонно относились к нему. В 1864 году он получает Коплеевскую золотую медаль, спустя три года – прусскую награду Роur lе merite. Тогда же становится почетным членом-корреспондентом Петербургской академии. Он также состоял почетным доктором в Бреславльском, Боннском, Лейденском университетах, получил ряд других наград. Под конец жизни просто разбогател благодаря популярности многочисленных книг. Чем больше денег зарабатывал, тем больше выделял их на нужды науки. Что касается наград, то к ним ученый относился абсолютно равнодушно.
19 апреля 1882 года Чарльз Роберт Дарвин умер.

Основные достижения Дарвина

Стал первым ученым, который сумел тщательно объяснить теорию, согласно которой все живые организмы имеют общих предков, от которых эволюционируют.

Открытия, сделанные Дарвином, стали основой синтетической теории эволюции в современном ее виде. На идеях ученого базируется современная биология.

Сделал существенный вклад в развитие генетики, доказывал возможность изменения видом путем искусственного вмешательства.

Важные даты биографии Дарвина

12 февраля 1809 года – рождение в Шрусбери.
1817 год – поступление в дневную школу.
1818 год - поступление в англиканскую школу Шрусбери.
1825 год –становится студентов Эдинбургского университета.
1828 году – поступление в Кембриджский университет на богословский факультет.
1831-1836 годы – путешествие на «Бигле».
1838 год – избрание секретарем Лондонского геологического общества.
1839 год – женитьба.
1842 год – переезд из Лондона в Доун. Публикация монографии «Зоология путешествия».
1859 год – публикация наиболее известной книги Дарвина «Происхождение видов путём естественного отбора» («Сохранение благоприятствуемых пород в борьбе за жизнь»).
1868 год – публикация книги «Изменение домашних животных и культурных растений», которая считается добавлением к «Происхождению видов».
1871 год – публикация книги «Происхождение человека и половой отбор».
19 апреля 1882 года - Чарльз Роберт Дарвин умер.
Интересные факты из жизни Дарвина

РПЦ всячески старалась очернить Дарвина, называла его богохульником. Священники проводили в школах лекции, упражняясь во всевозможных обвинениях ученого.

На защиту Дарвина встали многие просвещенные люди России, в том числе Алексей Константинович Толстой.

Чарльз Дарвин стал главным героем рассказа «Происхождение видов» Виктора Пелевина.

В 2009 году британский режиссер Джон Эмиел выпустил биографический фильм «Происхождение видов» о Дарвине.

Признан одним из самых выдающихся британцев всех времен.

Ученый сам постоянно сомневался в правильности своих утверждений, называя их только гипотезами.
ФАКТЫ
Факт №1. Мало кто знает, но Дарвин создал теорию естественного отбора и происхождения видов вопреки многим обстоятельствам. Так, он мог не попасть на кругосветную экспедицию корабля «Бигль» (благодаря которой и была сформулирована теория) из-за формы своего носа. Капитан корабля был уверен, что способен судить о характере человека по чертам лица. Он решил, что человеку с таким носом недостаточно решимости для такого длительного путешествия. Однако, благодаря упорству Дарвина, его таки зачислили в состав экипажа. Правда, юный натуралист не получал жалованья и был вынужден сам купить всю экипировку.
Факт №2. Чарльз Дарвин был очень любознательным во всём, что касалось мира животных. Особую страсть также он питал к познанию животных на вкус. Когда Дарвин учился в Кембридже, то первым делом вступил в Клуб гурманов. Каждую неделю он собирался вместе с другими участниками, что попробовать необычные блюда. Там он попробовал на вкус ястреба, выпь и даже старую сову. Свои гастрономические изыскания Дарвин продолжил на корабле «Бигль». Среди его обедов были агути, броненосец, галапагосские черепахи, пума и редкая птица нанду.
Факт №3. Однажды, когда Чарльз Дарвин был еще ребенком, отец заявил ему: «Тебя не интересует ничего кроме охоты, собак и ловли крыс, ты станешь позором для самого себя и для своей семьи». По иронии судьбы, о состоятельном враче и финансисте Роберте Дарвине вспоминают только благодаря этим детским увлечениям сына.
Факт №4. Первую обезьяну которую увидел Чарльз Дарвин был орангутан по имени Дженни. Это произошло в лондонском зоопарке в 1838 году. Дарвин сразу же обратил внимание на сходство в поведении обезьяны и человека. Спустя тридцать с лишним лет появилась работа «Происхождение человека и половой отбор», где Дарвин высказал открыто мысль о том, что человек произошел от обезьяны.
Факт №5. Чарльз Дарвин очень любил писать письма, которых за свою жизнь отправил приблизительно 14,500. Среди получателей были известные ученые всего мира.
Факт №6. В честь фамилии Дарвина был назван остров в Галапагосском архипелаге, вулкан на о. Исабела, город на севере Австралии и, конечно же, премия для людей, умерших или лишившихся возможности оставить потомство в результате собственной глупости. Специальную премию вручают как награду за услугу — изъятие своих генов из генофонда человечества.
Факт №7. В 1825 году в возрасте 16 лет, Чарльз Дарвин поступил в Эдинбургский университет, чтобы изучать медицину. Через два года он бросил обучение.
Факт №8. В течении своих исследований Чарльз Дарвин вывел 54 вида крыжовника, а также множество видов гороха, капусты и фасоли.
Факт №9. У Чарльза Дарвина не было собственной лаборатории как у других ученых его времени, вместо нее он использовал пространство вокруг своего дома Даун Хауз для проведения экспериментов и проверки теорий.


title: Презентація на тему «Рафаель Санті» (варіант 4)

text:
РАФАЕЛЬ САНТІ
Рафае́ль Са́нті  — італійський живописець, графік, скульптор і архітектор епохи Відродження. Втілив у своїх творах гуманістичні ідеали високого Відродження.
Три ранні шедеври
В 1504 році художник приїхав до Флоренції — центру тогочасного Відродження у мистецтві Італії. З містом пов'язана творчість да Вінчі, Мікеланджело та інших велетнів італійської культури.
До цього періоду належать три маленькі шедеври молодого художника:
«Мадонна Конестабіле»
«Сон лицаря» (Лицар на перетині шляхів)
«Заручини Діви Марії».

Мадонна Конестабіле
Заручини Діви Марії
Сон лицаря
Рафаель як портретист
Серед перших портретних зображень художника — портрети Аджело та Маддалени Доні. Він подав подружжя на тлі далекого пейзажа. Позування було довгим, тому вимога довго сидіти без рухів відбилася відвертою нудьгою на обличчі Маддалени Доні. Молодий художник старанно відтворив каблучки на руках Анджело чи ювелірну прикрасу з великою перлиною на Маддалені, її коштовне вбрання червону сукню, сині рукава, прозору хустку на плечах. Але психологічний стан персонажів ще мало відтворений в портретах.
   Портрет Маддалени            Гвідобальдо
                  Доні                      Монтефельтро
        Донна Велата,                    Джуліано
сеньора під покривалом         де Медичі
Портрет Анджело Доні.        Вагітна пані
  Портрет Балтазара                  Кардинал
        Кастильоне                    Бернардо Довіці
Мадонни пензля Рафаєля
Твори Рафаеля зображають переважно Мадонн, яких художник малював поетично і водночас просто за своєю композицією. Ні до ні після Рафаеля жоден художник не спромігся створити стільки довершених і при цьому різноманітних картин із зображенням Мадонни з немовлям. Діва Марія на його картинах то зовсім юна і ніжна, то зображена у вигляді простої напрацьованої та стомленої селянки. Мадонна чи надійно тримає немовля Ісуса у руках чи бавиться з ним на тлі різноманітних пейзажів.
   Мадонна Великого                       Мадонна Темпі
           герцога
     Мадонна на луці        Мадонна з гвоздиками
 Мадонна з цигликом   Мадонна з немовлям
Сікстинська Мадонна
Фреска “Афінська школа”


title: Презентація на тему «List of most visited museums in the United Kingdom»

text:
               List of most visited museums in the United Kingdom
Lemak Andriana
10 class
British Museum
The British Museum is a museum in London dedicated to human history and culture. Its permanent collection, numbering some 8 million works, is among the largest and most comprehensive in existence and originates from all continents, illustrating and documenting the story of human culture from its beginnings to the present.
Tate Modern
Tate Modern is a modern art gallery located in London. It is Britain's national gallery of international modern art and forms part of the Tate group (together with Tate Britain, Tate Liverpool, Tate St Ives and Tate Online).It is the most-visited modern art gallery in the world, with around 4.7 million visitors per year.
National Gallery
The National Gallery is an art museum on Trafalgar Square in London. Founded in 1824, it houses a collection of over 2,300 paintings dating from the mid-13th century to 1900. Its collection belongs to the public of the United Kingdom and entry to the main collection is free of charge.
Natural History Museum
The Natural History Museum in London is a museum exhibiting a vast range of specimens from various segments of natural history . The museum is home to life and earth science specimens comprising some 70 million items within five main collections: botany, entomology, mineralogy,  palaeontology and zoology. Like other publicly funded national museums in the United Kingdom, the Natural History Museum does not charge an admission fee.
Victoria and Albert Museum
The Victoria and Albert Museum,  is the world's largest museum of decorative arts and design, housing a permanent collection of over 4.5 million objects. It was founded in 1852 and named after Queen Victoria and Prince Albert. The V&A is located in the Brompton district of the Royal Borough of Kensington and Chelsea, in an area that has become known as "Albertopolis" because of its association with Prince Albert, the Albert Memorial and the major cultural institutions with which he was associated.
Science Museum
The Science Museum is one of three major museums on Exhibition Road in South Kensington, London. It was founded in 1857 and today is one of the city's major tourist attractions, attracting 2.7 million visitors annually.
National Portrait Gallery
The National Portrait Gallery (NPG) is an art gallery in London housing a collection of portraits of historically important and famous British people. It was the first portrait gallery in the world when it opened in 1856.
Museum of Scotland
National Museums Scotland was formed by Act of Parliament in 1985 [1], amalgamating the former National Museum of Antiquities of Scotland and The Royal Scottish Museum.
Tate Britain
Tate Britain is an art gallery situated on Mill bank in London. It is part of the Tate network of galleries in England, with Tate Modern, Tate Liverpool and Tate St Ives. It is the oldest gallery in the network, opening in 1897. It houses a substantial collection of the works of J. M. W. Turner.
Saatchi Gallery
The Saatchi Gallery is a London gallery for contemporary art, opened by Charles Saatchi in 1985 in order to exhibit his collection to the public. It has occupied different premises, first in North London, then the South Bank by the River Thames, and finally in Chelsea, its current location. Saatchi's collection—and hence the gallery's shows—has had distinct phases, starting with US artists and minimalism, moving to the Damien Hirst-led Young British Artists, followed by shows purely of painting and then returning to contemporary art from America in USA Today at the Royal Academy in London.
Royal Academy of Arts
The Royal Academy of Arts is an art institution based in Burlington House on Piccadilly in London. It has a unique position as an independent, privately funded institution led by eminent artists and architects; its purpose is to promote the creation, enjoyment and appreciation of the visual arts through exhibitions, education and debate.
National Maritime Museum
The National Maritime Museum (NMM) in Greenwich, London, is the leading maritime museum of the United Kingdom and may be the largest museum of its kind in the world. The historic buildings form part of the Maritime Greenwich World Heritage Site, and it also incorporates the Royal Observatory, and 17th-century Queen's House.
Goodbye:*


title: Презентація на тему «How to Cook a Christmas Pudding?»

text:
How to Cooka  Christmas Pudding ?
Підготував :
Учень 10 класу
Кійко Едуард

 I HopeYou Like
Christmas Pudding
No British Christmas is complete without a Christmas Pudding
To Cook a Christmas Pudding you need :
500 g / 1 lb currants
500 g / 1 lb raisins
500 g / 1 1b golden raisins
500 g / 1 lb bread crumbs
500 g / 1 lb brown sugar
250 g / 8 oz suet – get it from a butcher; if you can't find it, substitute with solid vegetable shortening
120 g / 4 oz mixed peel
120 g / 4 oz glace cherries, chopped
120 g / 4 oz almonds, chopped
grated rind of 1 lemon
grated rind of 1 orange
1 carrot, grated
1 apple, grated
6 eggs

Are you ready ? Let’s begin !
1-st Step
Mix all the ingredients
2-nd Step
Mix thoroughly with a wooden spoon.
3-rd Step
Beat the eggs. Crack all six eggs into a bowl and beat them lightly with a fork.

4-th Step
Grease the bowl. Coat the inside of the glass bowl with the knob of butter.
5-th Step
Transfer. Put the pudding mix into the bowl, pressing it down lightly and giving a final pat to make it level.
6-th Step
Cover and seal. Place the circular piece of parchment paper over the mix, and gently press it down and around the edges.
7-th Step
Make a Bain Marie. Place the bowl into the saucepan.
8-th Step
Cook the pudding. Place the saucepan onto a high heat and bring the water to a boil. Once it is boiling, turn it down to a gentle simmer and allow to simmer for roughly 4 hours.
9-th Step
Remove the pudding from the heat after this time. Take off the tin foil.
10-th Step
Serve. Your Christmas pudding is now ready to serve!
Our Christmas Pudding is Ready !Bon Appetit !
And Merry Christmas !


title: Презентація на тему «Рональд Рейган» (варіант 3)

text:
Рональд Рейган
Підготувала:
Учениця 11 – Б ,
Костенко Еліни
Дитинство і перші роботи
      Народився Рональд 6 лютого 1911 в місті Тампіко, штат Іллінойс. Батько Рейгана був ірландського католицького походження, а його мати мала шотландсько-англійських предків. У Рональда був також старший брат — Нейл «Мун», що став менеджером у рекламному бізнесі. Через безпробудне пияцтво батька сім'я ледь зводила кінці з кінцями, і вдосталь надивившись на батька-алкоголіка, майбутній президент до кінця днів вживав спиртне зрідка, лише на офіційних прийомах.
Дитинство і перші роботи
      Сім'я Рейганів деякий час переїжджала в різні міста штату Іллінойс, включаючи Монмаут, Гейлсбург і Чикаго. А 1920 року переїхали в місто Діксон, де він і пішов у середню школу, у якій виявляв інтерес до акторського мистецтва, спорту і розвивав навички оповідача. Часті переїзди з місця на місце примушували Рональда міняти школи, і щоразу йому як новачкові доводилося долати насторожену недовіру однокласників.
Дитинство і перші роботи
Справи пішли на лад тільки 1924 року, після успішної гри Рональда у футбольній команді Діксона. Однак найбільшого визнання в оточенні він домігся, працюючи на своїй першій роботі в якості рятувальника в Лоуелл-Парк. За 7 сезонів, починаючи з 1926 року, згідно з популярною легендою, ним було врятовано 77 осіб, що тонули.

Дитинство і перші роботи
1928 року він закінчив середню школу в Діксоні і поступив до коледжа міста Юрека на факультет економіки і соціології. У той же час він намагався брати активну участь у громадському житті, був членом студентського братства Тау Каппа Епсілон і з часом навіть очолив організацію студентського самоврядування. Також він активно займався спортом, включаючи американський футбол.
Акторська кар'єра, служба в армії
У 1930-их роках Рональд Рейган переїхав до Лос-Анджелеса, де розпочав кар'єру актора. Рейган уже тоді приятелював із першими зірками Голлівуду, його шанували, тому обрали головою профспілки голлівудських акторів (що стало згодом стартом політичної кар'єри), членом Американської кіноакадемії, його зірка є на «Алеї слави» в Голлівуді.
Початок політичної кар'єри
Початок політичної кар'єри Рональда Рейгана пов'язують ще з голлівудським етапом його життя а також з подальшою роботою представником корпорації General Electric. Спочатку Рейган був членом Демократичної партії США, але1962 року перейшов до Республіканської.
Початок політичної кар'єри
1964 року на партійній конвенції Рональд Рейган виголосив свою знамениту промову «Час обирати» .
Початок політичної кар'єри
Лише з третьої спроби, 1980 року Рональду Рейгану вдалося виграти первинні партійні вибори і стати кандидатом у президенти від Республіканської партії на виборах, на яких він переміг кандидата від Демократичної партії, чинного президента Джиммі Картера, перемігши в 44 штатах, зібравши 489 голосів вибірників. Картер переміг у 6 штатах, зібравши 49 голосів вибірників. , і в січні 1981 року вступив на посаду.
На президентському посту
На початку свого першого терміну, 30 березня 1981, пережив спробу замаху. На посту президента висунув ряд нових політичних і економічних ініціатив. Як і під час перебування на посту губернатора, президент Рейган дотримувався стратегії найменшого втручання уряду в регулювання економіки, скорочення державних витрат, зниження податків, контролю над інфляцією (подібна економічна політика пізніше отримала назву «Рейганоміка»).
Після президенства
Рейган залишив посаду 1989 року по завершенню другого терміна. Його наступником став Джордж Буш-старший, який був віце-президентом під час обох термінів Рейгана.
Особисте життя
1940 року він, тоді актор, одружився з Джейн Ваймен, і невдовзі в них з'явилася донька Морін. 1941 року подружжя всиновило хлопчика Майкла. Цей шлюб розпався 1948 року.
Особисте життя
1952 року Рейган одружився вдруге — з Ненсі Девіс. У цьому шлюбі народилися син Рон і донька Патті.


title: Презентація на тему «Стереотипи» (варіант 10)

text:
СТЕРЕОТИПИ
їх роль у житті людини та суспільства
Соціальний стереотип – це спрощений схематизований образ або уявлення про певний соціальний об’єкт або явище.

Стереотипи характеризуються забарвленістю і стійкістю. Їх можна порівняти з таким природним явищем, як айсберг, лише 1/10 якого ми бачимо над поверхнею води. А що там унизу й до чого може призвести зіткнення з ним?
Уперше термін “стереотип” саме в цьому значенні використав
Класик американської журналістики Волтер Ліппман, який у 1922 р. опублікував працю «Громадська думка».

Цим словом він намагався дати характеристику методу, за допомогою якого суспільство розрізняє людей за категоріями. За визначенням Ліппмана, громадська думка “чіпляє ярлик” на базі певних характеристик.
Класифікація стереотипів за змістом
Професійні стереотипи
(це узагальнені образи типових представників окремих професій)
Наприклад, охоронця зазвичай уявляють схожим на героя голівудської кінострічки – широкоплечим мовчазним красенем з величезними кулаками, який вміє поводитися зі зброєю й володіє карате. Насправді ж охоронцеві зовсім не обов’язково бути саме таким. Головне для нього – відповідально ставитися до своєї роботи, вміти поводитися за певних обставин, здатність заздалегідь обмірковувати майбутні дії, виявляти серед оточуючих тих, хто може становити небезпеку, передбачати загрозу та вміти її відвернути. Люди постійно стикаються із професійними стереотипами. Це набуває особливого значення в період, коли молодь обирає професію. Під впливом деяких стереотипів імовірна загроза припуститися помилки.

Фізіогномічні стереотипи
(це визнання зв’язку між зовнішністю та рисами характеру людини)
Наприклад, вважається, що люди з повними губами доброзичливі, а невеликі очі характеризують урівноважених осіб, вірних своїм ідеалам. При цьому необхідно пам’ятати, що у представників різних народів існують різні стереотипи щодо зовнішності. Так, деякі турецькі прислів’я говорять про дурість людей високого зросту та хитрість низькорослих, а англійці не довіряють рудоволосим.

ЕТНІЧНІ стереотипи
(зв’язок між етнічними групами, пов’язані з національним характером)
описує свідомість, уявлення етносу про себе
змальовує образ іншого етносу

створений для вкорінення у масову свідомість контрольованих настроїв, переконань та чітких поведінкових схем
створений для вкорінення у масову свідомість антиколоніальних настроїв, переконань та чітких поведінкових схем
створений для використання у побутовій практиці
ЦЕ ЦІКАВО!
Проаналізувавши телевізійні ролики, британські учені склали перелік найпоширеніших стереотипів у рекламі.
1. Поганий одяг і зачіска – обов’язковий атрибут розумних людей.
2. Мами завжди знають, що саме з дитиною не так.
3. Будь-яка дурість чоловіка (наприклад, пройтися у брудному взутті по чистій підлозі) викликає у дружини лише усмішку.
4. Успіх кар’єри залежить тільки від вашої здатності створювати враження на керівника.
5. Діти ніколи не їдять фрукти і овочі.
6. Усі мешканці скандинавський країн – біляві та вродливі.
7. Чоловікам і жінкам подобається процес керування автомобілем, який ніколи не буває напруженим або нудним.
8. Чоловіки завжди ледачі, жінки – навпаки, постійно в клопотах.
9. Будь-який медичний препарат діє одразу й має гарантований ефект.
10. Шоколад змушує жінок впадати в ейфорію.
11. Найцікавіше заняття молоді – їсти чіпси.

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Історія виникнення пірсингу»

text:
Історія виникнення пірсингу
Підготувала:
Учениця 10 класу
Колпакчі Яна
Пі́рсинг -вид боді-арту, що зазвичай полягає у проколюванні ділянок тіла з метою фіксації прикрас та/або інших елементів у каналах що утворилися.
Слово пірсинг означає “проколювання отворів у тілі” з подальшим носінням сережок,кілець та інших прикрас
Найстаріша мумія з пірсингом вуха була знайдена в Австрійському льодовику 1991 року. Ії вік – більше 5 тис.років. Вуха муміфікованого тіла були проколенні з ритуальною метою давні племена вважали,що демони проникають у тіло людини через вухо,а проколювання вух і металеві прикраси допомагають запобігти проникненню демонів

У стародавньому Єгипті тільки дочкам фараонів і жрицям проколювали пупок і вставляли в нього золоті прикраси
Індійські жінки традиційно носять золоте кільце в ніздрі,часто декілька кілець. Пірсинг виконують напередодні їхнього шлюбу і навіть можуть зробити проти їхнього бажання. Кільце,вставлене в ніздрю,-символ підпорядкування,гарантія,що
жінка підкорятиметься майбутньому чоловікові:Бо якщо вона неслухняна,чоловік  має право провести її крізь натовп прив’язаною за це кільце
За літописними свідченнями,згадка про проколювання різних частин тіла (перважно вух) належить до правління князя Святослава .У літописі сказано,що Святослав – великий лисий велетень,з сережкою у мочці.Жіноча мода того часу також припускала носіння сережок
У царській Росії матрос,що вперше перетнув екватор,вставляв у вухо сережку.
Деякі моряки робили пірсинг вух вважаючи,що це покращує гостроту зору. А у випадку загибелі моряка,вартості прикраси вистачало на похорони
Зараз майже у кожної жінки ( і не тільки) проколоті вуха,навіть не один раз,модно робити пірсинг пупка,язика,підборіддя. Сьогодні пірсинг можна робити усім:починаючи від маленьких дітей,яким дбайливі батьки відразу після народження відкривають шлях у світ моди і стилю,закінчуючи старшими людьми,які не хочуть відставати від моди.
Пірсинг вух
Пірсинг язика
Пірсинг губ
Пірсинг пупка
Чоловіки із пірсингом
Пірсинг брови
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «New York City» (варіант 2)

text:
New York City
New York City
is the most populous city in the United States and the center of the New York Metropolitan Area, one of the most populous metropolitan areas in the world.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The five boroughs—The Bronx, Brooklyn, Manhattan, Queens, and Staten Island—were consolidated into a single city in 1898.
The Bronx
Brooklyn
Brooklyn
View of Brooklyn Bridge and Downtown Brooklyn
Manhattan
Night view of Manhattan
Rain in Midtown Manhattan

Chinatown,Manhattan
The Empire State Building was the world's tallest building from 1931 to 1972, and was once again the tallest building in the city, from September 11, 2001 until April 29, 2012
Times Square, a major cultural venue in the city
Times Square, a major cultural venue in the city
 The Metropolitan Museum of Art
Queens
TWA Flight Center at John F. Kennedy International Airport
Queens College is part of the City University of New York.
Queens Library in Flushing Chinatown
Staten Island
Jersey City, The Statue of Liberty, Lower Manhattan, and Downtown Brooklyn as seen from Northeast Staten Island.
And a little bit about interesting places...
Summer in the city, Central Park
«Ground Zero»
Yellow Cab
Grand Central Terminal
Skating Rink in Central Park
Christmas at Rockefeller Center
Broadway, a main street in New York City
Broadway, a main street in New York City
Hotel Chelsea
Hotel Chelsea
United Nations Headquarters
United Nations Headquarters
United Nations Headquarters
List of people from New York
List of people from New York
Scarlett Johansson
an American actress, model
 and singer
List of people from New York
Whoopi Goldberg
an American comedian, actress,
singer-songwriter, political
 activist, author and talk show host
List of people from New York
Anne Hathaway
an American actress

List of people from New York
Ben Stiller
an American comedian, actor, voice actor, screenwriter, film director, and producer

List of people from New York
Calvin Klein
an American fashion designer

Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Films about New York
Hopefully, we can visit this vibrant city once.


Презентація на тему «Античність» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Аркадій Любченко»

text:
Аркадій Любченко
Підготували
Учениці 2 лінгвістичного класу
Ніжинського ліцею
Ніжинської міської ради
 при НДУ ім. М. Гоголя
Крамер Оксана і Крістіна
Народився   А. Любченко 7 березня 1899 р. в с. Старо-Животові Уманської округи, навчався в церковнопарафіяльній школі, потім у гімназії.
А. Любченко (зліва) з товаришем.Фото зроблене .під час навчання у Сквирській гімназії.
Письменники «Гарту», 1924 р.
Сидять у першому ряду (зліва направо): Аркадій Любченко, Валеріян Поліщук, Микола Хвильовий, Василь Еллан-Блакитний, Павло Тичина, Гордій Коцюба, Володимир Сосюра
Харків, 1927р. «Вапліте».

У час війни працював у харківській газеті «Нова Україна», аж поки з'ясувалося, як писав Ю. Шерех-Шевельов, що «це була більше німецька газета, ніж українська». Цей період знайшов відображення у «Щоденнику» А. Любченка (виданий лише на Заході)
Перший із них, що відбувся у хронологічних межах Розстріляного Відродження (від першої прозової збірки 1926 року до другої — «Вона» 1929 року. У цей період виходять найкращі твори письменника — оповідання «Два листи», «Образа», «Гайдар (степова легенда)», новела «Via dolorosa», повість «Вертеп» (1929).
А. Любченко. Малюнок виконано А. Петрицьким у 20-тих роках

Наступний етап творчості А. Любченка хронологічно збігається з найчорнішими для України роками (1930–1940). Письменник дивом не став жертвою сталінських репресій проти української інтелігенції
 Любченко А. (стоїть 2-ий зліва) серед донецьких робітників- екскурсантів у Харківському будинку літератури ім В. Блакитного. 1929 р.
А. Любченко під час хвороби. 1933р.
Останній період творчості письменника — 1941–1945 рр.
ЄВГЕН МАЛАНЮК, АРКАДІЙ ЛЮБЧЕНКО І УЛАС САМЧУК. ЛЬВІВ. 1943 г.
Помер письменник 25 лютого 1945 року в Німеччині після невдало прооперованої виразки шлунка.

http://skaz.com.ua/literatura/3815/index.html?page=53
http://www.day.kiev.ua/ru/article/ukraina-incognita/v-totalitarnoy-nochi-istorii-okonchanie
http://uk.wikipedia.org/wiki/Любченко_Аркадій_Панасович
http://www.ebk.net.ua/Book/synopsis/biografii/part2/014.htm

Список джерел
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Італійське економічне диво» (варіант 2)

text:
2. Італійське “економічне диво”
Виконала Шевчук Яна
    З Другої Світової війни Італія вийшла в числі найбільш постраждалих і зруйнованих європейських країн. Проте, вже у 1950—1951 pp. було досягнуто довоєнного рівня у виробництві.
Американська допомога за планом Маршалла, а також проведення реформ дали можливість Італії відновити її економічний потенціал.
Причини і передумови “економічного дива”
Аграрна реформа, що зумовила розширення внутрішнього ринку.

Структурна перебудова економіки, орієнтація на експорт. Оновлення технологічної бази, запровадження досягнень НТР.

Створення широкої системи соціального забезпечення, яка сприяла формуванню внутрішнього ринку.

Залучення іноземного капіталу.

Створення великих державних підприємств і значного за обсягами державного сектору економіки (до 40 % промисловості).

Надання пільг малому та середньому бізнесу. Широкий випуск недорогих якісних товарів.

Характерною ознакою економічного розвитку Італії було посилення концентрації виробництва.
Автомобілебудівна корпорація «Фіат» зосередила у своїх руках близько 80 % випуску автомобілів.
Вихід італійських компаній на міжнародний ринок і масовий туризм забезпечили приплив валюти, що вкладалась у розвиток економіки.
Монопольне становище в електроніці належало об’єднанню «Оліветті», у хімічному виробництві - «Монте-катіні», в електроенергетиці - «Едісон».
Перетворену економічним дивом Італію стали називати країною "неокапіталізма". Але невід'ємними аспектами "неокапіталістичній" насправді були і традиційно властиві Італії регіональні диспропорції і глибокі соціальні протиріччя.
Кінець «економічного дива»
Нафтовa криза 1973 року тимчасово зупинилa економічний бум, викликавши різкий ріст інфляції і збільшення вартості енергоносіїв. Цей економічний спад продовжувався до середини 1980-х.
Соціальні наслідки
Наслідки «економічного дива» в цілому для Італії були позитивними.
Щорічний ріст виробництва з 1951 по 1974 р. у середньому становив 7,5 %, а в приватних компаніях він був ще вищим.
Середня зарплата усе ж залишилася дещо нижчою, ніж в інших високорозвинутих країнах Європи. А кількість безробітних ніколи не опускалася нижче 1 млн. чол.
Значні диспропорції між Північчю і Півднем продовжували зберігатися. Якщо на Півночі працювали в поті чола, то на Півдні багато хто прагнув жити на нетрудові доходи.


title: Презентація на тему «Джордж Бернард Шоу» (варіант 2)

text:
 Джордж Бернард Шоу
(1856-1950)

 Джордж Бернард Шоу - англійський письменник, драматург, прозаїк, есеїст, один із реформаторів театру 20 століття, пропагандист драми ідей. Один із засновників соціал-реформістського «Фабианского товариства» (1884). Роман «Соціаліст-аматор» (1883), статті про музиці і театрі (пропагував п'єси Генріка Ібсена як зразок нової драми). Творець драми-дискусії, в центрі якої - зіткнення ворожих ідеологій, соціально-етичні проблеми: «Будинки вдівця» (1892), «Професія пані Ворен» (1894), «Візок з яблуками» (1929).
Незалежний театр
.

Бернард Шоу народився 26 липня 1856 року в Дубліні. Ірландець за походженням, Шоу неодноразово звертався у своїй творчості до гострих проблем, пов'язаних з відносинами між Англією і «іншим островом Джона Булля», як названо його п'єса (1904). Однак рідні місця він назавжди покинув двадцятирічним юнаком. У Лондоні Шоу тісно зблизився з учасниками «Фабианского товариства», розділяючи їх програму реформ з метою поступового переходу до соціалізму. Беручи участь у пропагандистських кампаніях фабианцев і у роботі муніципалітету одного з лондонських передмість, Бернард Шоу починав свою літературну діяльність як автор трактатів, роз'яснюють основні установки руху, який взяв ім'я римського полководця Фабія, який прославився повільністю і обережністю, а також романами з відвертою ідеологічною підосновою («Непокірний соціаліст», 1887, та інші). До прози Бернард час від часу повертався і згодом, публікуючи новели і романи, найчастіше представляли собою белетризованій філософський нарис або огляд понять і звичаїв, вбрані у форму цікавого оповідання з нетривіальною фабулою. Однак його справжнім покликанням виявився театр

Незалежний театр
	Шоу до часу повстання ірландців 1916р. вже давно оселився в Лондоні. «Англія захопила Ірландію. Що було робити мені? Завоювати Англію»,- жартував він. Друг Шоу, письменник і публіцист Честертон додавав: «Бернард Шоу відкрив Англію як чужинець, як загарбник, як переможець. Іншими словами, він відкрив Англію як ірландець». До середини XIXст. ірландську мову було майже витіснений із літератури, мистецтва Ірландії. Безумовним центром англомовної літератури був Лондон, де мистецьке життя в другій половині минулого століття відрізнялася великою інтенсивністю. Сюди перебрався юний Шоу, щоб багато чому навчитися, знайти себе. Негайно після прибуття в Лондон Бернард Шоу захопився ідеями соціалізму. Він став членом маленького суспільства соціалістів, що існує і донині, яке називає себе Фабианским.
Незалежний театр
З 1888 Бернард Шоу постійно виступав як театральний критик газети «Стар», де спочатку писав про музичному театрі, а потім і про драмі. Рецензії Шоу зібрані у тритомному виданні «Наш театр дев'яностих» (1932). Основна увага Шоу-критик приділяв новим віянням на підмостках, сопрягавшимся для нього насамперед з ім'ям Г. Ібсена. Велика стаття «Квінтесенція ибсенизма» (1891) набула характеру творчого маніфесту самого Шоу, возвестившего про своє неприйняття панувала театральної естетики (мелодрама, «добре зроблена п'єса» з любовним сюжетом тощо) і про прихильність драмі, зачіпає актуальні суспільні конфлікти.

Незалежний театр
Сучасна драматургія повинна була викликати прямий відгук у аудиторії, узнающей в ній ситуації з власного життєвого досвіду, і провокувати дискусію, яка виходила далеко за межі приватного випадку, показаного зі сцени.
 Колізії цієї драматургії, на відміну від шекспірівських, які Бернард Шоу вважав застарілими, повинні носити інтелектуальний або соціально-викривальний характер, відрізняючись підкресленою злободенністю, а персонажі важливі не стільки своєю психологічною складністю, скільки рисами типу, виявлених повно і наочно.

Незалежний театр
«Будинки вдівця» (1892) і «Професія місіс Уоррен» (1893, поставлена 1902), п'єси, стали дебютом Шоу-драматурга, послідовно реалізують цю творчу програму. Обидві вони, як і ряд інших, створювалися для лондонського Незалежного театру, що існував на правах напівзакритого клубу і тому відносно вільного від тиску цензури, перешкоджала постановок п'єс, які відрізнялися сміливістю зображення перш табуйованих сторін життя і нетрафаретным художнім рішенням. Цикл, який отримав авторську назву «Неприємні п'єси» (в нього входить також «Серцеїд»,1893), зачіпає теми, ніколи раніше не виникали в англійській драматургії: безчесні махінації, на яких наживаються респектабельні домовласники; любов, не вважаючись з міщанськими нормами і заборонами; проституція, показана як болюча соціальна виразка вікторіанської Англії. Всі вони написані у жанрі трагікомедії чи трагіфарсу, самому органічному для дарування Шоу.
Шлях до слави
	На великих сценах лондонських, а потім і європейських театрів твори Бернард Шоу почали проникати з кінця 1990-х років, коли він приступив до циклу «п'єс Приємних», що включає п'єсу про бунт жінки проти предустановленности свого жереба зразкової дружини і матері («Кандіда», 1897), за якої в тому ж році пішов «Обранець долі». Метою Шоу і в цих п'єсах було «перетворити сцену у трибуну пропаганди і арену дискусій», однак він тепер охоче використовував прийоми розважального театру, щоб говорити з публікою на звичному їй мовою, не відмовляючись ні від значної і гострої проблематики, ні від іронії і пристрасті до парадоксу, який багато в чому визначає його стилістику. Характер художніх рішень принципово не змінився і в третьому циклі «П'єси для пуритан», де Шоу будує дію, уникаючи любовних епізодів («Учень Диявола», 1897, що став його першим гучним успіхом, і ін).
Шлях до слави
	Світова слава приходить до Бернарду Шоу після того, як у постановках Х. Гренвилл-Баркера на сцені королівського театру Корт за три сезони (1904-07) пройшли деякі з найбільш значних його п'єс, у тому числі «Людина і надлюдина» (1905), «Майор Барбара» (1905), «Цезар і Клеопатра» (1907). Вони остаточно закріпили за Шоу репутацію ниспровергателя уявних очевидностей, покушающегося на фундаментально важливі поняття загальноприйнятої моралі і на уявлення про історії, які виглядають аксиоматичными.
Шлях до слави
Іронія Шоу, у якого сатиричний пафос поєднується зі скепсисом, ставить під сумнів розумність соціального устрою і реальність прогресу, є головною відмінною рисою його драматургії, все більш зазначеної тяжінням до філософських колізій. Закиди в «недостатній серйозності», висловлені на адресу Шоу ще Львом Миколайовичем Толстим, повторюються з появою кожної нової п'єси, купуючи особливо наполегливий характер у тих випадках, коли предметом різких нападок драматурга стають найбільш вкорінені вірування його епохи.

 На шляху до соціалізму
Войовничий атеїзм поєднувався у Бернарда Шоу з апологією «життєвої сили», яка, згідно з об'єктивними законами еволюції, повинна в кінцевому підсумку створити вільного і всемогутнього індивідуума, який вільний і від своекорыстия, і від міщанської обмеженості, і від моральних догм ригористического характеру. Соціалізм, проголошуваний Шоу в якості ідеалу, малювався йому як суспільство, засноване на абсолютній рівноправність і всебічному розвитку особистості.
	Прообразом такого суспільства Шоу вважав Радянську Росію. Не раз заявляючи про свою беззастережну підтримку диктатури пролетаріату і висловлюючи захоплення перед Леніним, Бернард Шоу зробив у 1931 поїздку по СРСР і в своїх відгуках про побачене грубо спотворив реальну ситуацію в догоду власним теоретичним поглядам, спонукав не помічати ні голоду, ні беззаконня, ні рабської праці. На відміну від інших західних прихильників радянського експерименту, поступово убеждавшихся у його політичної та моральної неспроможності, Шоу залишався «іншому СРСР» до кінця життя.
 Поворот до соціалізму
	Жанровим різноманіттям драматургії Бернарда Шоу відповідає її широкий емоційний спектр - від сарказму до элегичного роздуми над долями людей, що виявляються жертвами потворних суспільних установлень. Однак залишається незмінною початкова естетична ідея Шоу, переконаного, що «п'єса без спору і без предмета спору більше вже не котирується як серйозна драма». Його власної найбільш послідовною спробою створити серйозну драму в точному значенні слова була «Свята Іоанна» (1923), що представляє собою версію історії суду і розправи над Жанною дАрк. Майже одночасно написана з п'яти частин п'єса «Назад до Мафусаїлу» (1923), дія якої починається в часи творіння і закінчується в 1920 році, все повніше ілюструє історичні концепції Шоу, сприймає хроніки людства як чергування періодів стагнації і творчої еволюції, зрештою одерживающей верх.

Бернард Шоу помер 2 листопада 1950р. в Ейот-Сент-Лоренс.


Презентація на тему «Постмодернізм» (варіант 2)


title: Презентація на тему «Календар Майа»

text:
Календар Майа.
Загальні відомості.
Календар майя — загальна назва системи календарів та таблиць, які використовувалися цивілізацією майя, однією з цивілізацій доколумбівської  Месоамерики, і продовжує використовуватися деякими представниками сучасного народу майя у гірських районах Гватемали.

Календарна система.
Ці календарі складалися з циклів, синхронізованих різними способами, а їх комбінації утворювали нові, довші цикли. Календарна система майя спиралася намесоамериканську календарну систему, яка була поширеною у всьому регіоні, починаючи принаймні з 6-го століття до н. е., і тому має багато спільних рис з календарями як ранніх цивілізацій Месоамерики, таких як ольмеки та сапотеки, так і пізніших, таких як міштеки та ацтеки. Через постійний культурний обмін всі ці календарі розвивалися паралельно і впливали один на одного, тому календар майя та календар ацтеків, найвідоміші серед всіх месоамериканських календарів, мають багато спільного.За міфологією майя, згідно зі свідченнями, що дійшли до нас від юкатанських майя колоніального періоду та написів пізнього класичного та післякласичного періодів, календар, разом з писемністю та іншими науковими досягненнями майя, був створений та переданий майя богом Іцамною, верховним богом пантеону майя.

Найголовніший з календарів майя має період у 260 днів. 260-денний календарний цикл був поширений у всіх месоамериканських народів і має стародавнє походження (можливо, він був найстарішим з календарів). Він усе ще використовується в деяких районах штату Оахака і у громадах майя в гірських районах Гватемали. Версія цього календаря, що існувала у майя, зазвичай відома як Тцолкін (Tzolkin або Tzolk'in у виправленій орфографії Гватемальської академії мов майя).

Календарний рахунок.
            Інша форма календаря використовувалася для відстежування довших періодів часу і для запису календарних дат (тобто, відзначаючи, коли одна подія відбувалася відносно інших). Ця форма календаря відома як довгий календарний рахунок, вона засновувалася на числі пройдених днів починаючи з міфічного початкового пункту та могла бути розширеною для посилання на будь-яку дату в майбутньому. Цей календар використовував систему позиційного запису, в якій кожна позиція означала багаторазове збільшення числа днів. Цей календар був двадцятковим (тобто базувався на двадцятковій системі числення), і кожна одиниця на певній позиції означала число в 20 разів більше, ніж на попередній позиції. Важливий виняток було зроблене для другого числа, «місяця», яке замість 20 дорівнювало 18, створюючи цикл у 18 × 20 = 360 днів, ближчий до довжини сонячного року, ніж 20 × 20 = 400 днів. Слід зазначити проте, що цикли довгого рахунку не залежали від сонячних років.Багато написів довгим рахунком доповнювалися датою так званої місячної серії, іншої форми календаря, яка вказувала інформацію про фазу місяця і позицію Місяця у піврічному циклі.
Інші цикли.
Також часто використовувався 584-денний цикл Венери, який відстежував появу та транзит Венери як ранкової та вечірньої зірки. Багато подій в цьому циклі бачилися як зловісні та згубні, а війни часто починалися на певних стадіях цього циклу.Також використовувалися й інші цикли, багато з яких погано відомі сучасним дослідникам. У деяких записах згадується 819-денний цикл, часті повторення наборів 9 і 13-денних інтервалів, пов'язаних з різними богами майя, тваринами та іншими поняттями.
Цикл Венери.
Іншим важливим календарем майя був цикл Венери. Майя були кваліфікованими астрономами і могли обчислити цикл Венери з дуже високою точністю. Шість сторінок в стародавньому Дрезденському кодексі (один з кодексів майя) присвячені точному обчисленню розташування Венери. Майя могли досягти такої точності завдяки ретельним спостереженням протягом багатьох років. Цикл Венери був особливо важливим, тому що майя пов'язували його з війною і використовували для визначення хороших часів для коронацій і воєн. Правителі майя планували початок війни на період, коли Венера підвищувалася. Майя також відстежували рухи деяких інших планет, зокрема Марса, Меркурія і Юпітера.
Хааб.
Хааб (Haab') — сонячний календар майя, що складався з вісімнадцяти місяців, кожний по двадцять днів, плюс період з п'яти днів («безіменні дні») в кінці року, відомий як Ваєб (Wayebабо Uayeb за орфоргафією 16-го століття). Bricker (1982) оцінює, що Хааб почав використовуватися близько 550 року до н. е. починаючи з зимового сонцестояння.
Місяці Хааб.
Прогнозування кінець світу за календарем Майа.
"Кінець світу - цілком і повністю західний міф", - зазначив старійшина. За його словами, відповідний "прогноз" означає лише, що завершується певний період часу згідно з віруваннями майя. Аполінаріо Чіле Пікстун розповів, що вже втомився від цієї істерії і докучливих людей, які своїми запитаннями зводять його з розуму. За стародавнім календарем майя, який рахує епохи приблизно 394-річними періодами, відомими як бактуни, закінчення 13-го бактуна припадає на 21 грудня 2012 року. Число 13 є для індіанців цього племені священним. Календар показує, що цього дня "закінчується" час.
Крім того, в Мексиці у 1960-і роки був знайдений так званий "Монумент Шість" - кам'яні таблички майя з письменами, згідно з якими в 2012 році має трапитися щось за участю бога війни і створення Болон Йокте. Через ерозії і тріщини кінець тексту пророцтва практично не піддається прочитанню. Один з археологів припустив, що там написане приблизно наступне: Болон Йокте "зійде з небес". "Число "13" було священним для майя, при цьому воно не містило в собі нічого згубного або злого. Таким чином, закінчення 13-го бактуна – це важлива дата від створення світу, але жодного стосунку до західних уявлень про кінець світу вона не має", – пояснив фахівець з культур Мезоамеріки Техаського університету Девід Стюарт.
Дякуємо за увагу.


title: Презентація на тему «Тайна ЛЕОНАРДО ДА ВИНЧИ»

text: Тайна ЛЕОНАРДО ДА ВИНЧИ


title: Презентація на тему «Васнецов» (варіант 1)

text:
Ві́ктор Миха́йлович Васнецо́в - російський художник
Підготувала учениця 11 – А классу
Фурдиш Вероніка

Народився 3(15) травня 1848 в чуваському селі Лоп'ялі («Тихе село» в перекладі з чуваської) Уржумськой волості Вятскої губернії (нині —Кіровскої області), в сім'ї православного священика, що походив із стародавнього вятського роду Васнецових. Себе художник вважав за скіфа.
Кіровська область
Кіров
В'ятська губернія

Сім’я
Батько Михайло Васильович Васнецов. У 1850 році батько отримав нову парафію.  І у 1850 сім'я переїхала в невелике село Рябово, де був побудований з модрини затишний будинок з мезоніном. У нім Віктор провів свої дитячі роки, які він згадував з вдячним відчуттям все життя.

 Мати Аполлінарія Іванівна,народила шестеро синів, з яких Віктор був другим.

     Освіту здобув в духовній Вятській семінарії. Вчився живопису в Петербурзі — спершу у І. М. Крамського в Рисовальной школе общества поощрения художеств (1867–1868), потім в Художній Академії (1868–1875).
     Після закінчення Академії їздив за кордон. Виставляти свої роботи почав з 1869 року, спочатку беручи участь в експозиціях Академії, потім — у виставках передвижників.

Творчість
У творчості Васнецова яскраво представлені різні жанри, що стали етапами дуже цікавої еволюції: від побутовго малювання до казки, від станкового живопису до монументального, від приземленості сподвижників до прообразу стилю модерн. Найвизначнішими картинами Васнецова були: «Алёнушка», 1881, «После побоища Игоря Святославича с половцами», 1880, «Три богатирі» 1898, «Царевна-лягушка», 1918.

«Алёнушка»1881
За основу сюжету було взято казка «Про сестриці Оленці і братці Иванушке». Роботу над картиною художник розпочав у 1880 році. Спочатку він малював пейзажні етюди на березі Ворі в Абрамцеве, біля ставка в Охтирці. Збереглося кілька етюдів того часу. Робота була закінчена взимку 1881 року в Москві , після чого Васнецов відправив її на Пересувну виставку. Критик Грабар назвав картину однією з кращих картин російської школи. Сам Васнецов так відгукувався про свою картину :
« « Аленушка »начебто давно жила в моїй голові , але реально я побачив її в Охтирці, коли зустрів одну простоволосу дівчину , вразила мою уяву. Стільки туги , самотності і суто російською печалі було в її очах ... Якимось особливим російським духом віяло від неї .»

«После побоища Игоря Святославича с половцами», 1880
Картина стала для Васнецова одним з перших дослідів створення епічного полотна , присвяченого героїчній давньоруської історії. В основу його лягли рядки великого літературного пам'ятника « Слово о полку Ігоревім ». Це не просто картина - це спроба передати поетичну мову засобами жівопісі.Главной темою полотна стає безкрає поле після закінчення битви і загибелі полків князя Ігоря Святославича . Стерв'ятники вже злетілися на кривавий бенкет і зчепилися в сутичці за тіла мертвих воїнів. У відблисках висхідного місяця два російських витязя лежать на полі брані - але здаються вони не мертві, а сплячими . У суворих обличчях полеглих читається величний спокій .

На картині зображені три богатирі - Добриня Микитич , Ілля Муромець і Альоша Попович. Посередині на вороному коні Ілля Муромець , дивиться вдалину під долоні , в одній руці у богатиря спис , в інший булатна палиця . Зліва на білому коні Добриня Микитич , виймає меч з піхов , готовий у будь-який момент кинутися в бій . Праворуч на коні рудої масті Альоша Попович , тримає в руках лук зі стрілами. На боці у Альоші Поповича сагайдак . Троє богатирів стоять на широкій рівнині , що переходить в невисокі пагорби , посеред зів'ялої трави і зрідка проглядає маленьких ялиночок. Небо похмуре і тривожне , означає небезпеку, що загрожує богатирям небезпека .
«Три богатирі» 1898
Сам В. М. Васнецов описував картину так: «Богатирі Добриня , Ілля і Альоша Попович на богатирському виїзді - примічають в полі , чи немає де ворога , не ображають де кого ? » .

«Царевна-лягушка» 1918
Перед глядачем на передньому плані постає дівчина , одягнена в зелену сукню з довгими рукавами з білою сорочкою під ним. Колір її шати підкреслює природу , а білизна сорочки дивно гармонує з зображеними на задньому плані лебедями.
Автором відображено момент , коли головна героїня танцює. Динаміку передають розкинуті в різні сторони руки , бовтаються коси і граціозний нахил тулуба .

За легендою , у цей момент Василина Премудра знаходиться на царському бенкеті . Навколо неї на лавках зображені заворожені танцем гуслярі . Махнувши лівою рукою , Василина створила озера , махнувши правій - пливуть по ньому лебедів.


Презентація на тему «Дмитро Багалій»


title: Презентація на тему «Punctuation»

text:
Punctuation
In the English language
Outline
History of punctuation
Types of punctuation marks
How to use them
Comma
Semicolon
Colon
Dash
Hyphen
A brief history of punctuation
The beginnings of punctuation lie in classical rhetoric - the art of oratory. Back in ancient Greece and Rome, when a speech was prepared in writing, marks were used to indicate where - and for how long - a speaker should pause.
Until the introduction of printing in the late 15th century, punctuation in English was decidedly unsystematic and at times virtually absent. Many of Chaucer's manuscripts, for instance, were punctuated with nothing more than periods at the end of verse lines, without regard for syntax or sense.
One of the first to codify the rules of punctuation in English was the playwright Ben Jonson, who included the colon (he called it the "pause" or "two pricks") in his signature. In the final chapter of The English Grammar (1640), Jonson briefly discusses the primary functions of the comma, parenthesis, period, colon, question mark, and exclamation point
Modern punctuationMain types of punctuation marks
End Punctuation: Periods, Question Marks, and Exclamation Points
Commas
Semicolons
Colons
Dashes
Hyphens
Commas
   The most popular mark of punctuation, the comma(,) is also the least law-abiding. In Greek, thekomma was a "piece cut off" from a line of verse--what in English today we'd call a phrase or a clause. Since the 16th century, comma has referred to the mark that sets off words, phrases, and clauses.

Using the comma
How NOT to use the comma
Do not use a comma to separate the subject from its predicate:
    [WRONG] Registering for our fitness programs before September 15, will save you thirty percent of the membership cost.
Do not misuse a comma after a co-ordinating conjunction:
    [WRONG] Sleet fell heavily on the tin roof but, the family was used to the noise and paid it no attention.
Do not use a comma before the first item or after the last item of a series:
    [WRONG] You should practice your punches, kicks and foot sweeps, if you want to improve in the martial arts.
Semicolon
   A mark of punctuation ( ; ) used to connect independent clauses and show a closer relationship than a period does.
Using the semicolon
Colon
   A mark of punctuation  (:) used after a statement (usually anindependent clause) that introduces a quotation, an explanation, an example, or a series.
Using the colon

Dash
Using the dash
Hyphen
   A short horizontal mark of punctuation (-) used between the parts of a compound word or name or between the syllables of a word when divided at the end of a line.
Using the hyphen
Conclusion
   Remember: Punctuation is being governed two-thirds by rule and one-third by personal taste :)And don't forget that proper punctuation is 5% of your IELTS score
The EndThank you for your   attention!
,
;
:
-


title: Презентація на тему «Дослідження Місяця» (варіант 1)

text:
Дослідження Місяця
Підготувала учениця 11-А класуКузьменко Дарина
Місяць – єдиний супутник нашої планети
Місяць обертається довкола Землі по своїй власній (еліпсоїдній) орбіті. Повний круг довкола Землі Місяць робить за 29,5 днів.

Вперше люди побували на Місяці
                                                                  20 липня 1969 року
Один з перших космонавтів на Місяці  - Ніл Армстронг
Астронавти сіли в Море Спокою, де встановили різні прилади і взяли перші проби грунту.
Місяць обертається довкола своєї власної осі за 27.3 діб. Майже за цей же час вона обертається довкола Землі. І оскільки напрями обертання збігаються, то виходить так, що до Землі вона завжди повернена лише однією стороною.
Це темна, ніколи не видима із Землі, сторона Місяця.
Люди вперше побачили темну сторону Місяця лише в 1959 році, коли станція «Луна 3» зробила її знімки.
На Місяці немає повітря, тому астронавтам на Місяці потрібно одягати спеціальні скафандри.
Великий мішок ззаду – це апарат для дихання з запасом повітря.
На голові - шолом з темним забралом, щоб захистити очі від яскравого сонячного світла.
На Місяці побувало кілька груп вчених, які займалися різними дослідженнями, брали проби грунту.
Для переміщення Місяцем вчені придумали спеціальні машини - Місяцеходи
Це знімок першого робота, що самостійно пересувається, з дистанційним управлінням. Він називався Місяцехід-1. 17 листопада 1970 року його доставила на Місяць радянська міжпланетна станція Луна-17. Місяцехід-1 подорожував по місячному морю Дощів протягом 11 місяців.
На Місяці немає атмосфери і тому ніколи не буває вітру. Це означає, що слід, залишений місяцеходом, так і залишиться там назавжди.
До того, як  корабель «Апполон» доставив на Землю зразки місячного грунту, учені точно не знали як і коли утворився Місяць. У них було декілька різних версій. Але після вивчення місячних зразків з'явилася головна версія про те, що дуже-дуже давно Земля зіткнулася з чимось дуже великим, розміром з Марс або навіть трохи більше. Місяць утворився з вибитих від зіткнення речовин.
На Місяці немає такого тяжіння як на Землі і тому астронавти, навіть не дивлячись на важкі скафандри, могли як слід настрибатися. На Землі в цих скафандрах космонавти ледве могли переміщатися. Ще б пак, адже на Землі всі предмети в 6 разів важчі, ніж на Місяці.
Оскільки на Місяці немає повітря, то небо залишається чорним навіть вдень і можна відмінно розглянути зірки.
На цій фотографії, зробленій в грудні 1972 року  готується до запуску остання місячна експедиція – Аполлон 17. З тих пір люди жодного разу не були на Місяці.
Інколи ми можемо спостерігати явище, яке називається місячне затемнення. Воно відбувається тоді, коли Сонце, Земля і Місяць опиняються на одній прямій і Земля закриває Місяць від Сонця своєю тінню.  Затемнення може бути не лише повним, але і частковим. В цьому випадку тінь Землі потрапляє не на весь Місяць, а лише на його шматочок. Місячне затемнення може продовжуватися до 1 години.
Місячні затемнення
Фази Місяця
Якщо уважно спостерігати за Місяцем, то можна відмітити, що його завжди видно по-різному – то тоненький серп, то круглий млинець. Інколи його «кінці» направлені в один бік, а інколи в інший. Ці зміни називаються фазами Місяця.
Молодий Місяць
Повний Місяць

Під корою знаходиться мантія і мале ядро (радіус близько 340 км, а маса приблизно 2% від маси всього Місяця). Мантія Місяця розплавлена не повністю, як мантія Землі. Тому на Місяці немає вулканів.

Жовта частина - це раплавлена магма всередині земної кулі. Іноді вона виривається на поверхню(іншими словами,відбувається виверження вулкану).
Товщина місячної кори 60 км.

Структура Місяця
Структура Землі


Презентація на тему «Широкая масленица»


Презентація на тему «Біотехнології і наномедицина»


Презентація на тему «Леонардо да Вінчі» (варіант 10)


title: Презентація на тему «Океан Эльзы»

text:
Ученицы 10арх класса
Гетьман Валерии
Океан Эльзы

               Святослав Вакарчук
Святослав Вакарчук
вокал, автор музыки и слов, украинский рок-музыкант, автор песен, политический деятель. Известен как основатель и лидер группы «Океан Ельзи».
Родился 14 мая 1975 года в Мукачево.Закончил львовскую школу № 4 (с углубленным изучением английского языка) с серебряной медалью. Имеет два высших образования (теоретическая физика и международная экономика), полученные во Львовском государственном университете им. И. Франко. Кандидат физико-математических наук.

Денис Глинин
Денис Глинин
украинский музыкант, ударник рок-группы «Океан Ельзи». Родился 21 октября 1971 года во Львове.
Окончил Национальный университет «Львовская политехника» по специальности «экономист-энергетик».
С 1992 года начинает «ударными» темпами играть в группе Клан Тишины. В 1994 году стал участником группы Океан Ельзи, после того, как Клан Тишины прекратил своё существование.
В настоящее время является неотъемлемой, ударной и очень ответственной частью группы Океан Ельзи!

Денис Дудко
Денис Дудко
украинский певец, бас-гитарист рок-группы «Океан Ельзи»
Профессионально музыкой начал заниматься с шести лет, пройдя сначала детскую музыкальную школу по классу виолончели, затем средне-специальную школу-интернат по классу контрабаса, после чего поступил на джазовое отделение нынешнего Харьковского государственного университета искусств им. И.П. Котляревского на класс джазового контрабаса и бас-гитары. После окончания института в 1998 году преподавал класс контрабаса и бас-гитары в Харьковском музыкальном училище им. Б. Н. Лятошинского, в Харьковском институте искусств им. И. П. Котляревского и Харьковской академии культуры. Начиная с 2000-х годов играл в одном из лучших джазовых проектов Украины «Сxід-Side», регулярные выступления с признанными мастерами джаза – Давидом Голощекиным, Игорем Бутманом, Леонидом и Николаем Винцкевичами, Андреем Кондаковым, Анатолием Герасимовым, Валерием Пономаревым и многими другими. В 2001-м году в рамках совместного проекта с Владимиром Шабалтасом «ДуШа», становится лауреатом джазового фестиваля-конкурса «Getxo» в г. Бильбао (Испания).
С лета 2004 года - бас-гитарист Океан Ельзи. По его словам это случилось так: «лежал дома на диване, позвонил телефон (это был Славик), предложил попробовать поиграть, вот и поиграли…»

Петр Чернявский
Петр Чернявский
украинский музыкант, гитарист украинской рок-группы «Океан Ельзи» с 2005 по 2013 год, композитор и музыкальный продюсер.  Родился 16 апреля 1986 года. После шести классов обучения в средней школе № 182 (1991—1997) перешел в Русановский лицей (1997—2002). Там же и участвовал в своей первой группе. В 2002 году поступил в НТУУ «Киевский Политехнический Институт» (2002—2005). Музыке профессионально не обучался.
В 2003 году присоединился к группе Абздольц. Также экспериментировал в других независимых музыкальных объединениях. Одним из таких ансамблей была группа ДЗД (День Защиты Детей) с вокалистом Антоном Зайцем. Был автором нескольких песен, а также музыки.
Весной 2005 приглашен в «Океан Ельзи». Дебютный альбом с группой —«Gloria». По информации выпускающего лейбла Lavina Music, в первые же шесть часов после начала продаж альбом стал платиновым, разойдясь тиражом в более чем 100 тысяч экземпляров. В следующем альбоме —«Міра» (2007) — стал соавтором двух песен «О. Е.». В 2008 участвовал в разработке и записи проекта Святослава Вакарчука«Вночі». В 2009 записал с группой альбом «Dolce Vita», для которого создал музыку к ещё двум песням. Альбом вышел 10 марта 2010 года.
В августе того же года выступил с певицей Земфирой на фестивале «Новая волна» в Юрмале.[В конце 2011 года участвовал в создании проекта Святослава Вакарчука «Брюссель». В этом проекте Пётр выступил как бас-гитарист. Вместе с Милошем Еличем работал музыкальным продюсером проекта.
11 апреля 2013 года из официальных источников поступила информация о прекращении сотрудничества Петра и группы Океан Ельзи.

Милош Елич
Милош Елич
 сербский музыкант, клавишник украинской группы «Океан Ельзи».
Начал заниматься музыкой в 7 лет. Первым коллективом стала любительская группа «The whisper of nature». Окончил музыкальную школу в Нови-Саде и Национальную музыкальную академию имени Чайковского (композиторский факультет).
Написал гимн сборной Югославии по баскетболу перед чемпионатом мира 2002, который югославы успешно выиграли.
В 2004 году встретился с участниками группы «Океан Ельзи» по поводу аранжировки для струнного квартета акустической программы «Тихий Океан», что и стало началом выступления Милоша в группе. Помимо выступлений в "Океане Ельзи", Милош сочиняет музыку для театра, кино, фортепианных исполнителей, а также является автором оркестровок акустических проектов Вакарчука.

          Состав группы Океан Эльзы
Денис Глинин (ударные)Денис Дудко (бас-гитара)Милош Елич (клавишные)Петр Чернявский (гитара)Святослав Вакарчук (вокал)

                  «Львовский период»
Датой образования группы считают 12 октября 1994 года. Вокалист Андрей Голяк, гитарист Павел Гудимов, бас-гитарист Юрий Хусточка и ударник Денис Глинин играли вместе в Клане Тишины, а после знакомства со Святославом Вакарчуком началась история новой львовской рок-группы. Парни решили назваться «Океаном Эльзы» и начались регулярные репетиции. Тогда группа играла в основном урбан-рок — смесь поп-музыки и панка. Став популярными во Львове, в начале 1998 года О. Е. переезжает в Киев и готовит материал для первой полноценной пластинки.
                     Первый состав
Дебютный альбом увидел свет в сентябре 1998 года ,он назывался «Там, де нас нема». Песни группы занимают первые места в чартах, их лиричность и вокал Святослава Вакарчука завоёвывают фанатов по всей Украине. В 1999 году О. Е. на фестивале Таврійські Ігри получает награду «Прорыв года» и «Лучшая песня» (за композицию Там, де нас нема). В начале 2000 года группа завершила работу над другой пластинкой — «Я на небі був». Уже после её записи к О. Е. присоединился клавишник Дмитрий Шуров и начались выступления и репетиции в новом составе. Два раза подряд (2000 и 2001) на Таврийских  Играх О. Е. был лауреатом в категории «Лучшая поп-группа». В 2001 году группа записывает лучший по мнению большинства критиков альбом украинской рок-музыки — Модель. В этом же году О. Е. сотрудничает с компанией «Пепси» и гастролирует по Украине. После выхода пластинки «Суперсиметрія» (2003) летом следующего 2004 года группу покинули басист Юрий Хусточка и клавишник Дмитрий Шуров, а в 2005 году сольную карьеру начал и гитарист Павел Гудимов.
       Новый состав и популярность
С 2004 года в группе играют басист Денис Дудко (бывший контрабасист харьковского джаз- бэнда  «Схід-Side») и сербский клавишник Милош Елич. В 2005 году к О. Е. присоединился гитарист Петр Чернявский.
Вокалист Святослав Вакарчук, как посол доброй воли Программы развития ООН для молодежи на Украине участвует в большинстве социальных и культурных проектов. Кроме того, все деньги, вырученные от продаж сингла  Веселі, брате, часи настали…, были переданы детскому саду в городе Макеевке.
22 сентября 2005 года в Киеве «Океан Эльзы» презентовали свой пятый студийный альбом «GLORIA». По информации выпускающего лейбла Lavina Music, в первые же шесть часов после начала продаж альбом стал платиновым, разойдясь тиражом в более чем 100 тысяч экземпляров.
Осенью 2005 года успешно прошёл тур по Украине в поддержку альбома «GLORIA», который начался и завершился в киевском Дворце Спорта. Концертный тур 2007 года в поддержку альбома «Міра» превзошёл все ожидания поклонников группы.

«Dolce Vita»
В конце 2008 года Святослав Вакарчук сложил свои полномочия в качестве депутата Верховной рады Украины, с целью вновь заняться музыкой, которой он не занимался чуть меньше года. В ноябре 2009 года стало известно о скором выходе нового альбома названия которого ещё не было придумано, первый интернет- сингл вышел в этом же месяце и назывался «Я так хо́чу», также интернет-синглом была выпущена композиция «Dolce Vita». Над новым альбомом музыканты работали полгода с июля 2009 года — по февраль 2010 года.
10 марта 2010 года вышел 7 студийный альбом — «Dolce Vita» — после 3 лет перерыва между студийными работами группы, за ним следовал большой «Dolce Vita тур» который продолжился, до конца 2010 года и закончился финальным концертом в Киеве, 3 декабря, за это время группа дала около 100 концертов в России, Украине, Белоруссии, Армении, Западной Европе, США и Канаде. Группа вернулась вновь на рабочий лад. С новой студийной работы группы, как всегда остались не изданные на альбоме песни — музыканты говорят, что следующий альбом группы скорее всего будет двойным, но произойдёт это не раньше2011 года.
В начале 2011 года Святослав Вакарчук заявил о начале работы над своим новым сольным проектом, в котором, как и в предыдущем сольном альбоме Вночi будут участвовать музыканты Океана Эльзы. По словам Святослава его новая сольная работа будет отличаться от его предыдущего проекта «Вночi»и так же от творчества группы Океан Эльзы. Запись произойдет в Калифорнии и сольный альбом будет иметь рок-н-рольный оттенок.

                           Альбомы
1999 — Там, де нас нема
2000 — Я на небі був
2001 — Модель
2003 — Суперсиметрія
2005 — Gloria
2007 — Міра
2010 — Dolce Vita
2013 — Земля

Квартет "Океан Ельзи" сразу же стал стал одним из самых активных представителей львовской рок-тусовки,хотя и исполнял несвойственную для этого города музыку-так называемый урбан-рок(смесь панка и поп-музыки).Уже в декабре группа группа записала в студии"Ин Гал Вокс"мини-альбом,которій так и назывался "Демо",а через год на местном телевидении второй -"Анплагет".Осенью 1996 года Океан Ельзи занимает второе место на фестивале "Перлини сезону".Тогда же МО "Гарба" выпускает макси-сингл "Будинок зі скла".
Спасибо за внимание


title: Презентація на тему «Видатні живописці Іспанії» (варіант 3)

text:
Видатні живописці Іспанії
іспанський художник, один з найвидатніших представників іспанського золотого століття.
(6 червня1599 — 6 серпня 1660)
Дієго Родрігес де Сільва і Веласкес
Народився у 1599 р. в Андалузії, в місті Севільї. Живопису навчався спочатку в майстерні Ф. де Еррери Старшого, потім - у Франсіско Пачеко.
У 1617 р. Веласкес отримує звання майстра і незабаром відкриває свою власну майстерню. У 1618 р. молодий художник одружився з дочкою свого вчителя - Хуані Міранде Пачеко. У наступні кілька років у них народилися дві дочки, одна з яких померла в дитинстві.
До 1623 Веласкес працював у Севільї, писав так звані «бодегонес» (від ісп. «Харчевня») - сцени з народного життя, героями яких були жебраки і служниці, бідні торговці і вуличні музиканти ( «Сніданок», «Водонос») . В цей же час Веласкес створює цілий ряд картин на біблійні теми ( «Христос в Еммаусі», «Христос в будинку Марти і Марії»).
У середині 1623 Веласкес переїжджає в Мадрид і стає королівським живописцем. Він пише портрети королівських осіб і придворних, де знайомиться з королівською колекцією живопису - картинами Рафаеля, Леонардо да Вінчі, Тіціна, Веронезе та інших прославлених майстрів.
У серпні 1628 р. в Мадрид з дипломатичною місією прибув Пітер Пауль Рубенс. Протягом наступних дев'яти місяців живописці багато спілкувалися; Веласкес супроводжував Рубенса в усіх його поїздках і надав у розпорядження великого фламандця одну зі своїх майстерень. Саме Рубенс підказав Веласкесу сюжет картини «Вакх» ( «П'яниці»), на якій художник зобразив бродяг, бенкетників в суспільстві Вакха і фавни. Картина дуже сподобалася королю, він нагородив Веласкеса золотою медаллю і дав йому дозвіл на поїздку до Італії.
У 1629-30 рр.. Веласкес відвідав Італію, де продовжив своє знайомство з творчістю великих майстрів італійського Відродження. В Італії була написана багатофігурна композиція «Принесення Якову одягу Йосипа». До цього ж періоду відноситься «Кузня Вулкана», міфологічна композиція, повна відчуття реального життя - завдяки природності поведінки її кількох простодушних героїв.
У 1634 р. Веласкес написав картину «Здача Бреди», яка стала одним з найвизначніших творів європейського живопису в історичному жанрі.
Веласкес був блискучим портретистом. Повернувшись в 1631 р. до Іспанії, він створює цілу галерею портретів, що зображають різних представників іспанського суспільства:

кінні парадні портрети ( «Кінний портрет герцога Олівареса», «Кінний портрет інфанта Балтасара Карлоса», «Кінний портрет Філіпа IV»);
мисливські портрети королівських осіб ( «Філіп IV на полюванні»);
поясні або погрудні зображення придворних, друзів, учнів ( «Хуан Матеоса», «Герцог Оліварес», «Дама з віялом»);
серія портретів королівських інфант ( «Портрет інфанти Маргарити»).
«Філіп IV на полюванні»
Мудра неупередженість і людяність Веласкеса втілилися в його портретах королівських блазнів і карликів ( «Портрет Хуана Австрійського», «Ель Прімо», «Ель Бобо з Коріі»).
У 1649 р. за дорученням короля Веласкес їде до Італії для ознайомлення з італійською Академією живопису й купівлі картин для іспанських дворів. Він відвідує північну Італію, Рим і Неаполь, де його приймають як знаменитість. У Римі художник виконує «Портрет Хуана Пареха», а також «Портрет папи Інокентія X», який був виставлений в Пантеоні і викликав одностайне захоплення.
В останні роки життя Веласкес написав дві найвідоміші свої роботи: «Меніни»
 («Фрейліни»), в якій зображений приватний епізод придворного життя, і картину «Пряха», живопис сцени в королівській майстерні килимів.
Творчість Веласкеса - вершина іспанського живопису XVII століття і одне з найяскравіших явищ світового мистецтва. Сучасники і нащадки називали Веласкеса "главою і князем всіх іспанських живописців". Отримавши освіту в різних художніх школах, він створив свій напрямок, вивчаючи натуру у всіх її проявах і всіляких подробицях. І досяг у цьому тієї вражаючою істини, яка присутня у всіх його картинах, особливо в портретах, в них він перевершив всіх живописців своєї батьківщини.


title: Презентація на тему «Садово-паркове мистецтво Японії» (варіант 2)

text:
Японські сади

Японський сад (“іхон тей`ен” або “вафу  тей`ен”) – різновид саду, принципи організації якого були розроблені у Японії протягом 8-18 ст.

Японський сад символізує досконалий світ земної природи , а інколи виступає уособленням всесвіту. Характерними елементами його композиції є штучні гори і пагорби, ставки і острови, струмки і водоспади, доріжки і ділянки піску чи гравію, прикрашені камінням незвичайних обрисів.
Пейзаж саду формується за допомогою дереа, кущів, бамбуку, трав, квітів і моху, які покликані передавати відчуття змін пір року. На території саду можуть також розміщуватися кам'яні ліхтарі,альтанки чи чайні.
Формування засад японського садівництва відбувалося під впливом еволюції японської архітектури, а також релігійно-філософських уявлень японської знаті. Початково сад був складовою резиденцій аристократів, але згодом був запозичений буддистськими монастирями і знатними самураями. З 19 століття він набув поширення серед японських простолюдинів, ставши невід'ємною частиною багатьох приватних будинків. У 20 столітті спорудження садів у японському стилі стало популярним серед іноземців.
Трійкою найвідоміших садів Японії вважаються  Кенрокуен, Ґоракуен і Кайракуен!


title: Презентація на тему «Банківська система Франції»

text:
Банківська система Франції
Історія
Банк Франції був заснований в 1880 році за ініціативою Наполеона І і першочергово функціонував як приватне акціонерне товариство. Поступово він почав виконувати функції центрального банку, в часності емісійну, а в 1848 році перетворився в єдиний емісійний центр держави.
Лише в 1936 році у відповідності з прийнятим законом Банк Франції перейшов під контроль уряду, в результаті чого виконавчі органи отримали повноваження назначати керівників основних підрозділів Банку. В 1945 році Банк був націоналізован.
В 1993 році був прийнят Закон про Устав Банка Франції. У відповідності з ним Банк Франції розробляє і проводить грошово-кредитну політику в цілях забезпечення стабільності цін і виконує свою місію в межах загальної економічної політики уряду.

Керуючий
Керуючий і обидва його замісника призначаються директором Ради міністрів Франції строком на 6 років без права відгуку і не можуть займати ці посади більш двох строків, вік якого не повинен перевищувати 65 років приносить присягу президенту республіки. Такий порядок призначення - свого роду гарантія незалежності центрального банку.
Функції замісників керуючого Банком чітко розмежені: один з них відповідають за питання грошової політики, другий - за адміністративні питання.

Керує Банком Франції Генеральна Рада, до складу якого входить Рада по грошовій політиці, створена в 1993 році у відповідності з Законом про Устав Банка Франції.

Рада з грошової політики скликається за ініціативою її голови не меньше одного раза в місяць. Рішення Ради мають силу закону при наявності 2/3 його членів. При відсутності кворума Рада з грошової політики скликається повторно, і тоді рішення може бути прийнято більшістю голосів.
Специфічним для Генеральної Ради є та обставина, що на його рішення здійснює великий вплив фінансовий інспектор, який призначається Міністром економіки і фінансів і представляє в Банк Франції керівництво країни.
Організаційна структура Банка Франції представлена центральними підрозділами в Парижі і розгалуженою мережою філій розташованих по всій країні. Кожну філію очолює директор, що призначається Міністром економіки і фінансів. При кожній філії є консультаційний орган - рада, кількість радників в якій складає від 6 до 17 чоловік в залежності від розміру філії.
Призначення радників строком на 3 роки виконує Генеральна Рада за рекомендацією керуючого Банком Франції. Радники зобов’язані надавати директору філії інфрмацію про стан та перспективи економічної діяльності в даному регіоні і давати відповідні рекомендації.

В функції філій входять: випуск банкнот в обіг; обслуговування клієнтури; організація клірингових розрахунків через розрахункові палати; сбор інформації про діяльність кредитних установ; оцінка банківських ризиків; консультування підприємств за питаннями фінансового аналізу і експертизи; сбор і аналіз економічної і фінансової інформації на регіональному рівні.

Таким чином, організаційна структура, що склалася в Банку Франції, забезпечує виконання покладених на нього задач. Цьому сприяє підвищення ступеня незалежності центрального банка, досягнуте завдяки прийнятому в 1993 році Закону про Устав Банка Франції.


title: Презентація на тему «Японский театр Кабуки»

text:
3
2
1


title: Презентація на тему «Казкова краса парку Гуеля»

text:
Парк Гуель
Казкова краса парку Гуеля.
Виконала учениця 11- класу Сардаковська Тетяна.
Сьогодні це і справді справжній парк з густих гаїв піній і нескінченних пальмових алей в північно-західній частині Барселони. На оточеній деревами просторій терасі зустрічаються і розмовляють пенсіонери й закохані парочки. Величезні, извивающиеся зміями навколо тераси різнокольорові лави парку Гуель - до послуг тих і інших.
Коли Гауді тільки починав тут свою роботу, парку як такого не було й близько. Не було і водних джерел, територія виглядала пустельній, на схилі пагорбів не росли дерева. Тепер це зелений світ, створений Антоніо Гауді. Втім, парку тут дійсно могло не бути: Еусебіо Гуель, шанувальник і замовник Гауді, замахувався на більше. Він мріяв про показовому селищі, про житловий рай, про місто-сад. В результаті вийшов просто парк, зате на благо всієї Барселоні.
У 1900 році Еузебіу Гуель викупив цей пагорб, щоб влаштувати тут приватний місто-сад на англійський манер. Ділянки в парку призначалися на продаж для забудови особняками, а всю інфраструктуру і місця загального користування Гуель доручив Гауді. Однак проект провалився: для тих, хто хотів жити в Барселоні, парк був занадто далеко від центру, а для тих, хто хотів жити за містом, - занадто близько. В результаті спадкоємці Гуеля продали пагорб міській владі, які відкрили парк для публіки.
Назва цього грандіозного комплексу - Парк Гуель , яке увійшло в біографію архітектора і що стало невід'ємним від Барселони , дещо умовно. Дійсно, сьогодні це міський парк , і саме про нього думав свого часу Гуель , після того як побував за кордоном. Меценат волів би варіант англійської пейзажного парку , який, у разі його здійснення , міг стати надійною захисною зоною в умовах зростаючого індустріального центру . Ще одним прообразом залишався суто романтичний сад , в якому домінувала б стихійно що склалася планування , сохраняемая городянами.
Найбільш закінчена частина парку примикає до входу з вулиці Улот. Ворота парку обрамляють два пряникових будиночка, один - увінчаний поганкою, інший – хрестом.
Спочатку павільйони призначалися для воротарів, зараз вони зайняті сувенірною лавкою і кафе.
За воротами піднімається широкі сходи з фонтанчиками, гербом Каталонії і величезною мозаїчної ящіркою, що стала одним із символів Барселони. Сходи веде на саму вершину пагорба, де розбита величезна площа-тераса, по всьому периметру якої тягнеться одна довга звивиста лава-парапет. Крім парку Гауді в ту пору також зводив Саграда-Прізвище та Педрери.
Центральний вхід з двома абсолютно фантастичними за формою будиночками є найбільш чудовим куточком парку.
Лівий павільйон з пінакль, увінчаним типовим для Гауді П'ятипроменева хрестом, був призначений під контору адміністрації парку, правий павільйон був побудований для воротаря. Химерний декор цих казкових будиночків робить їх швидше скульптурними, ніж архітектурними творами. Парадні сходи з фонтанами веде в гіпостільний зал відомий як "Зал ста колон".
На нижньому майданчику сходів поміщений улюблений персонаж Гауді - мозаїчний Дракон.
Середня майданчик парку Гуеля прикрашена медальйоном з чотири смуговий каталонським прапором і головою змії , а на верхній терасі , що є центром всього паркового ансамблю і розташованої над гіпостільним залом , знаходиться довга , вигнута у формі морського змія , лава . При створенні декору цієї лави Гауді співпрацював з одним зі своїх учнів Жузеп -Марія Жужолем . Саме останній створив знамениті колажі з осколків керамічних кахлів , битого скла та інших будівельних відходів , що випередили багато творів абстракціонізму та сюрреалізму . Профілю лави була додана спеціальна форма , що збігається з обрисами тіла сидячої людини . Гауді домігся цього , посадивши робітника на непросохлу глину і " заміривши " таким чином вигин спини.
У парку Гуеля можна знайти безліч різних милих фонтанчиків та інсталяцій, оформлених химерними візерунками керамічної мозаїки. Кожен елемент неповторний настільки, що фантазія автора вражає.

"Зал ста колон" насправді містить 86 доричних колон і має хорошу акустику, що часто використовується місцевими музикантами. Його стеля, що має хитромудру форму, прикрашений мозаїкою і фальшивими замками все з тією ж химерної керамічної облицюванням, що й лава парку.

Під головною еспланадою знаходиться прихована система зливової каналізації , що використовувалася для водопостачання парку : вода потрапляла в спеціальну цистерну по трубах , розташованим в ній колон. Від головної площі парку і навколо нього протягнута мережа пішохідних доріг і стежок, що ведуть в прогулянкові алеї , побудовані Гауді з місцевого каменю і за свій химерний вигляд отримали назву Пташиних гнізд. " Гнізда " виступають прямо з схилів пагорба і здаються зрощеними з ним , а внутрішній простір кам'яної галереї , організоване за допомогою нахилу колон і опорних стін створює зачаровує гру перспективи .
На території парку розташований Будинок-музей Гауді. Він був відкритий в його колишньому особняку в 1963 році Товариством друзів архітектора і містить зразки меблів, створеної Гауді, зокрема, меблі з дому Бальо і вдома Мила.
У 1962 році архітектурний ансамбль Парку Гуель був оголошений Художнім пам'ятником Барселони, в 1969 році - пам'ятником національного значення, а в 1984 році парк Гуеля разом з іншими витворами Антоніо Гауді включений до Списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Дякую за увагу!


Презентація на тему «Park of Great Britain»


title: Презентація на тему «Джордж Бернард Шоу» (варіант 1)

text:
Джордж Бернард Шоу
Джордж Бернард Шоу (1856-1950) — английский писатель, драматург, прозаик, эссеист, один из реформаторов театра 20 века, пропагандист драмы идей. Один из учредителей социал-реформистского «Фабианского общества» (1884). Роман «Социалист-любитель» (1883), статьи о музыке и театре (пропагандировал пьесы Генрика Ибсена как образец новой драмы). Создатель драмы-дискуссии, в центре которой — столкновение враждебных идеологий, социально-этические проблемы: «Дома вдовца» (1892), «Профессия г-жи Уоррен» (1894), «Тележка с яблоками» (1929).
.
Независимый театр
Бернард Шоу родился 26 июля 1856 года, в Дублине. Ирландец по происхождению, Шоу неоднократно обращался в своем творчестве к острым проблемам, связанным с отношениями между Англией и «другим островом Джона Булля», как озаглавлена его пьеса (1904). Однако родные места он навсегда покинул двадцатилетним юношей. В Лондоне Шоу тесно сблизился с участниками «Фабианского общества», разделяя их программу реформ с целью постепенного перехода к социализму.
Принимая участие в пропагандистских кампаниях фабианцев и участвуя в работе муниципалитета одного из лондонских пригородов, Бернард Шоу начинал свою литературную деятельность как автор трактатов, разъясняющих основные установки движения, взявшего имя римского полководца Фабия, который прославился медлительностью и осторожностью, а также романами с откровенной идеологической подоплекой («Неуживчивый социалист», 1887, и другие). К прозе Бернард время от времени возвращался и впоследствии, публикуя новеллы и романы, чаще всего представлявшие собой беллетризированный философский очерк или обозрение понятий и нравов, облеченное в форму занимательного повествования с нетривиальной фабулой. Однако его истинным призванием оказался театр
Независимый театр
	Шоу ко времени восстания ирландцев 1916 года уже давно поселился в Лондоне, покинув Ирландию двадцатилетним юношей. «Англия захватила Ирландию. Что было делать мне? Покорить Англию»,— шутил он. А друг Шоу, писатель и публицист Честертон, разим ту же мысль, добавил: «Бернард Шоу открыл Англию как чужеземец, как захватчик, как победитель. Иными словами, он открыл Англию как ирландец». К середине XIX века ирландский (уэльский) язык был почти вытеснен из литературы, искусства Ирландии. Безусловным центром англоязычной литературы являлся Лондон, где художественная жизнь во второй половине прошлого столетия отличалась большой интенсивностью. Сюда и перебрался юный Шоу, чтобы многому научиться, обрести себя. Тотчас по прибытии в Лондон Бернард Шоу увлекся идеями социализма. Он стал членом маленького общества социалистов, существующего и по сей день, которое называет себя Фабианским (по имени Фабия, римского полководца, отстаивавшего политику медленных, постепенных действий,—фабианцы отрицали революционный путь изменения мира).

Независимый театр
	С 1888 Бернард Шоу постоянно выступал как театральный критик газеты «Стар», где сначала писал о музыкальном театре, а затем и о драме. Рецензии Шоу собраны в трехтомном издании «Наш театр девяностых» (1932). Основное внимание Шоу-критик уделял новым веяниям на подмостках, сопрягавшимся для него прежде всего с именем Генрика Ибсена. Большая статья «Квинтэссенция ибсенизма» (1891) приобрела характер творческого манифеста самого Шоу, возвестившего о своем неприятии господствовавшей театральной эстетики (мелодрама, «хорошо сделанная пьеса» с любовным сюжетом и т. п.) и о приверженности драме, затрагивающей актуальные общественные конфликты.

	Современная драматургия должна была вызывать прямой отзвук у аудитории, узнающей в ней ситуации из собственного жизненного опыта, и провоцировать дискуссию, которая выходила бы далеко за пределы частного случая, показанного со сцены. Коллизии этой драматургии, в отличие от шекспировских, которые Бернард Шоу считал устаревшими, должны носить интеллектуальный или социально-обличительный характер, отличаясь подчеркнутой злободневностью, а персонажи важны не столько своей психологической сложностью, сколько чертами типа, проявленными полно и наглядно.

Независимый театр
	«Дома вдовца» (1892) и «Профессия миссис Уоррен» (1893, поставлена 1902), пьесы, ставшие дебютом Шоу-драматурга, последовательно реализуют эту творческую программу. Обе они, как и ряд других, создавались для лондонского Независимого театра, существовавшего на правах полузакрытого клуба и поэтому относительно свободного от давления цензуры, препятствовавшей постановкам пьес, которые отличались смелостью изображения прежде табуированных сторон жизни и нетрафаретным художественным решением.
	Цикл, получивший авторское название «Неприятные пьесы» (в него входит также «Сердцеед»,1893), затрагивает темы, никогда прежде не возникавшие в английской драматургии: бесчестные махинации, на которых наживаются респектабельные домовладельцы; любовь, не считающаяся с мещанскими нормами и запретами; проституция, показанная как болезненная социальная язва викторианской Англии. Все они написаны в жанре трагикомедии или трагифарса, самом органичном для дарования Шоу.

Путь к славе

	На сценах больших лондонских, а затем и европейских театров произведения Бернард Шоу начали проникать с конца 1990-х годов, когда он приступил к циклу «Приятных пьес», включающему пьесу о бунте женщины против предустановленности своего жребия образцовой супруги и матери («Кандида», 1897), за которой в том же году последовал «Избранник судьбы». Целью Шоу и в этих пьесах было «превратить сцену в трибуну пропаганды и арену дискуссий», однако он теперь охотно использовал приемы развлекательного театра, чтобы говорить с публикой на привычном ей языке, не отказываясь ни от значительной и острой проблематики, ни от иронии и пристрастия к парадоксу, во многом определяющим его стилистику. Характер художественных решений принципиально не изменился и в третьем цикле «Пьесы для пуритан», где Шоу строит действие, избегая любовных эпизодов («Ученик Дьявола», 1897, ставший его первым громким успехом, и др.).

Путь к славе
	Мировая слава приходит к Бернарду Шоу после того, как в постановках Х. Гренвилл-Баркера на сцене королевского театра Корт за три сезона (1904-07) прошли некоторые из наиболее значительных его пьес, в том числе «Человек и сверхчеловек» (1905), «Майор Барбара» (1905), «Цезарь и Клеопатра» (1907). Они окончательно закрепили за Шоу репутацию ниспровергателя мнимых очевидностей, покушающегося на фундаментально важные понятия общепринятой морали и на представления об истории, которые выглядят аксиоматичными. Ирония Шоу, у которого сатирический пафос сочетается со скепсисом, ставящим под сомнение разумность социального устройства и реальность прогресса, является главным отличительным свойством его драматургии, все более отмеченной тяготением к философским коллизиям. Упреки в «недостаточной серьезности», высказанные по адресу Шоу еще Львом Николаевичем Толстым, повторяются с появлением каждой его новой пьесы, приобретая особенно настойчивый характер в тех случаях, когда предметом язвительных нападок драматурга становятся наиболее укорененные верования его эпохи.

На пути к социализму
	Воинствующий атеизм сочетался у Бернарда Шоу с апологией «жизненной силы», которая, в согласии с объективными законами эволюции, должна в конечном итоге создать свободного и всемогущего индивидуума, который свободен и от своекорыстия, и от мещанской ограниченности, и от моральных догм ригористического характера. Социализм, провозглашаемый Шоу в качестве идеала, рисовался ему как общество, основанное на абсолютном равноправии и всестороннем развитии личности.

	Прообразом такого общества Шоу считал Советскую Россию. Не раз заявляя о своей безоговорочной поддержке диктатуры пролетариата и выражая восторг перед Лениным, Бернард Шоу предпринял в 1931 поездку по СССР и в своих отзывах об увиденном грубо исказил реальную ситуацию в угоду собственным теоретическим воззрениям, побуждавшим не замечать ни голода, ни беззакония, ни рабского труда. В отличие от других западных приверженцев советского эксперимента, постепенно убеждавшихся в его политической и моральной несостоятельности, Шоу оставался «другом СССР» до конца жизни.

Поворот к социализму
	Жанровому многообразию драматургии Бернарда Шоу соответствует ее широкий эмоциональный спектр — от сарказма до элегичного размышления над судьбами людей, оказывающихся жертвами уродливых общественных установлений. Однако остается неизменной исходная эстетическая идея Шоу, убежденного, что «пьеса без спора и без предмета спора больше уже не котируется как серьезная драма». Его собственной наиболее последовательной попыткой создать серьезную драму в точном значении слова была «Святая Иоанна» (1923), представляющая собой версию истории суда и расправы над Жанной дАрк. Почти одновременно написанная из пяти частей пьеса «Назад к Мафусаилу» (1923), действие которой начинается во времена творения и заканчивается в 1920 году, всего полнее иллюстрирует исторические концепции Шоу, воспринимающего хронику человечества как чередование периодов стагнации и творческой эволюции, в конце концов одерживающей верх.

Бернард Шоу  скончался 2 ноября 1950, в Эйот-Сент-Лоренсе.

Презентацию подготовила ученица 11 «А» класса МОУ Ильинская СОШКаталова Юлия