title: Презентація на тему «Державотворчі процеси та політичний розвиток незалежної України»

text:
Державотворчі процеси та політичний розвиток незалежної України.Конституція України

ВиконалиЧеревична ГаннаСовгира Олександраучениці 11-А класу
План
Прийняття Конституції України 1996р.
Становлення інституту  президенства в Україні.
Проблеми політичного життя України у ІІ половині 90-х років ХХ століття – на початку ХХІ століття
перехід  від тоталітарної системи до демократії;
Політична сфера
перехід від командно-директивної до ринкової економіки
Економічна сфера
Основні завдання державотворення
Соціальна  сфера
перехід від «людини-гвинтика» до активного творця власної долі;
Міжнародна сфера
Перехід від політики конфронтації радянських часів до інтеграції в міжнародне співтовариство
Гуманітарна сфера
Перехід від класових до загальнолюдських цінностей
Визначення громадянства
Створення ЗС України
Фіксація кордонів
Визначення державної символіки
С К Л А Д О В І      Д Е Р Ж А В О Т В О Р Е Н Н Я
Формування державних органів влади
Запровадження власної грошової одиниці
Формування законодавчої бази.
Прийняття Конституції України
ПРЕЗИДЕНТ УКРАЇНИ – глава держави, який гарантує державний суверенітет, територіальну цілісність України, дотримання Конституції України, прав і свобод людини й громадянина
Законодавча влада
Верховна Рада – вищий законодавчий орган;
На місцях – обласні, районні, міські, селищні, сільські ради
Виконавча влада
Кабінет Міністрів України
( уряд );
міністерства, відомства, державні комітети;
місцеві державні адміністрації, виконавчі комітети
Судова влада
Верховний Суд України,
Конституційний Суд;
 загальні, арбітражні, військові суди
Які історичні національні традиції було покладено в основу формування органів влади в Україні?
Президент України
Верховна Рада України
Кабінет Міністрів України

Державний устрій
=========================================================
елементи парламентської республіки

 елементи президентського правління

 елементи радянської влади

Президент України
Верховна Рада України

Кабінет Міністрів України

Три центри влади
Верховна Рада України

Президент України
1992 – запровадження державних адміністрацій
Верховна Рада України

Президент України
Що в діях Президента України Л.Кравчука могло викликати незадоволення депутатів Верховної Ради України?
1992 – запровадження державних адміністрацій
( Укази Президента «Про представника Президента» «Положення про місцеву адміністрацію»)
1994 ліквідація державних адміністрацій та повернення влади радам та їх виконкомам
Реформування радянської системи управління, зміцнення виконавчої вертикалі
Неефективний розподіл владних повноважень
Роздвоєність виконавчої влади:
Президент - уряд
Прояви кризи процесу державотворення ( 1991 – 1994 )
Невизначеність повноважень зумовила тотальну безвідповідальність
Верховна Рада не дала змоги створити сильну виконавську вертикаль
Дайте оцінку діям Верховної Ради України щодо протидії посиленню президентської вертикалі влади.
     Вибори Президента України 1994
Зареєстровано 7 кандидатів;
Проходили у 2 тури;
Найбільше голосів отримали Л.Кравчук ( 37,68%) та Л.Кучма ( 31,25%).
Переміг у виборах у 2 турі Л.Кучма ( 52% голосів).
19.07.1994 – Кучма Л. прийняв присягу на вірність українському народу.
Риси політики Президента України Л.Кучми
Протягом 1994 – 1999 змінилося 4 уряди
Гальмування економічної кризи
Утвердження України на міжнародній арені
Недостатні темпи соціально – економічних реформ
Зупинення гіперінфляції, запровадження гривні
Прийняття Конституції України
Конституція – Основний Закон держави, політичний нормативно-правовий акт, який закріплює основи суспільного ладу, державний устрій, систему, порядок утворення, принципи організації та діяльності державних органів, права й обов’язки громадян
Конституційний процес
Конституція УРСР
( 1978 )
Декларація про державний суверенітет України
( 16.07.1990)

І етап – 1990 - 1993
- Жовтень 1990 - Конституційна комісія;
- Червень 1991 – схвалення концепції нової Конституції України;
- Липень 1992 – всенародне обговорення проекту Конституції України;
- Жовтень 1993 – подання проекту Конституції до Верховної Ради України
ІІ етап – 1994 - 1996
Листопад 1994 - утворення нової Конституційної комісії ( Л.Кучма, О.Мороз );
08.06.1995 – прийняття Конституційного договору між Верховної Радою та Президентом України;
20.03.1996 – передача проекту Конституції України до Верховної Ради;
28.06.1996 – V сесія Верховної Ради прийняла Конституцію України
Основні положення Конституції України
Україна – суверенна, незалежна, демократична, соціальна, правова держава
Україна – президентсько – парламентська республіка
Україна – унітарна республіка
Вищий законодавчий орган – Верховна Рада України
Виконавча влада – КМ України, місцеві державні адміністрації
Єдине джерело влади – народ, який здійснює її через референдум або вибори
Державна мова - українська
Гарантія демократичних прав і свобод, різноманітних форм власності
Принцип мирного, взаємовигідного співробітництва
Вибори до Верховної Ради України ( березень 1998 )
Особливості виборів:
Змішана ( мажоритарно – пропорційна система);
Перевага в парламенті лівих партій;
Жодна партія не змогла сформувати більшість;
Відсутність внутрішньої єдності всередині блоків
Президентські вибори 1999 р.
Особливості президен6нтських виборів:
Зареєстровано 13 кандидатів;
Вибори проходили в два тури;
В І турі перемогу здобули Л.Кучма та П.Симоненко;
В ІІ турі переміг Л.Кучма ( 56,25% )
Всеукраїнський референдум
16.04.2000
Недовіра Верховній Раді
Скорочення кількості депутатів до 300
Право Президента на розпуск Верховної ради, якщо протягом 1 місяця не сформована більшість
Скасування депутатської недоторканності
Формування двопалатного парламенту
Прийняття Конституції на Всеукраїнському референдумі
Березень 2003р. – відмова від ідеї двопалатного парламенту та скорочення кількості депутатів
Вибори до Верховної Ради України ( березень 2002 )
Особливості виборів:
За мажоритарними округами перемогу здобули проурядові депутати;
Поразка лівих партій;
Пропрезидентська більшість була нетривкою;
Опозиція не готова створити власну більшість
Політична реформа
2004
Обрання депутатів за партійними списками
Формування уряду більшістю парламенту
Право Президента на розпуск Верховної ради
Визнання результатів всеукраїнського референдуму без затвердження будь – яким органом
Розмежування часу виборів до Верховної Ради, місцевого самоврядування, Президента
Перехід до парламентсько – президентської республіки
Розподіл парламенту на 2 палати
Криза режиму Л.Кучми
Масова фальсифікація владою результатів виборів 2004
ПРИЧИНИ ПОМАРАНЧЕВОЇ РЕВОЛЮЦІЇ
Втручання Росії у внутрішні справи
Боротьба політичних еліт за владу
Події
Масові виступи населення 22.11 – 08.12.2004
Політична криза
Сепаратистські виступи на Сході і Півдні України
Погіршення економічної ситуації
Президентські вибори 2004 р.
Особливості виборів:
Проходили в три тури:
31.10.2004 – В.Ющенко ( 39,26%), В.Янукович ( 39,11%);
21.11.2004 – ЦВК оголосила переможцем В.Януковича, опозиція звинуватила ЦВК у фальсифікації виборів, початок помаранчевої революції»;
08.12.2004 ВР прийняла пакет документів, переобрання ЦВК;
26.12.2004 – В.Ющенко ( 51,99%), Янукович ( 44,21%).

23.01.2005 – В.Ющенко прийняв присягу на вірність Україні
Вибори до Верховної Ради України ( 2006 )
Особливості виборів:
Проходили за партійними  списками;
Взяло участь 45 політичних партій і блоків
Позачергові вибори до Верховної Ради України             ( 30.09.2007 )
Особливості виборів:
Проходили за пропорційною системою в загальнодержавному виборчому окрузі.
Прохідний бар»єр – 3% набраних голосів
Особливості президентських виборів 2010р.:
 І тур – 17 січня 2010 – В.Янукович ( 37,32%), Ю.Тимошенко ( 25,05%);

ІІ тур – 7 лютого 2010 – В.Янукович  ( 48,95% ), Ю.Тимошенко ( 45,47% )
30.09.2010 – Конституційний Суд відмінив Політичну реформу 2004 року.
Вибори до Верховної Ради України 2012
Особливості виборів:
встановлено п'ятивідсотковий прохідний бар'єр;
Встановлено змішану систему виборів: 225 депутатів обираються в загальнодержавному багатомандатному окрузі за виборчими списками від політичних партій, а інші 225 — за мажоритарною системою в одномандатних округах.
Участь у виборах беруть тільки політичні партії; участь блоків, які складаються з партій, не передбачено.
«Конституція України»
                               План
 1. Конституція України – основне джерело права.
2. Загальні засади демократичного конституційного ладу України.
3. Територіальне верховенство –повнота і незалежність влади держави в межах її території.
Термін “конституція” походить від лат. Constitutio – установлення, устрій. Конст Термін “конституція” походить від лат. Constitutio – установлення, устрій. Конституція є таким законом, що встановлює форму держави, систему державних органів, визначає порядок їх формування та діяльності, основні права та обов’язки громадян. Іншими словами, конституція встановлює та закріплює устрій держави, саме за це її називають Основним Законом. Конституцію України було прийнято Верховною Радою України на її п’ятій сесії 28 червня 1996 р. Цей день тоді ж було проголошено державним святом українського народу, оскільки Конституція є Основним Законом держави, який визначає та закріплює підвалини всього суспільного життя, статус людини й громадянина, основи організації та принципи діяльності державного апарату України. Конституція України є основою правової системи нашої держави. Під останньою розуміють сукупність усіх правових явищ, що існують в суспільстві з приводу його створення, реалізації та охорони. Вона зміцнює державу, сприяє її політичному єднанню, соціально-економічному розвитку суспільства в цілому.
Визначальні риси сучасних конституцій такі:зазвичай пов’язані із закріпленням де Визначальні риси сучасних конституцій такі:зазвичай пов’язані із закріпленням демократичного ладу, хоч історія знає і винятки з цього правила (конституції тоталітарних держав); спрямовані передусім на закріплення прав і свобод людини і громадянина; народ визнається основним джерелом влади в суспільстві; державна влада діє на основі принципу поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову гілки; найважливішим принципом суспільного життя вважають принцип порозуміння, розумного компромісу між різними соціальними верствами населення та політичними угрупованнями; закріплюється? принцип ідеологічної багатоманітності, яка звільняє особистість від диктатури панівної думки.

Отже, Конституція України є водночас основним законом і держави, і всього суспіл Отже, Конституція України є водночас основним законом і держави, і всього суспільства. Звідси й поняття “конституційний лад” передбачає об’єднання суспільного та державного начал в єдине ціле. Особливо це притаманно новим коституціям, що були прийняті після другої світової війни, а також після розпаду так званого соціалістичного табору.Отже, Конституція України є водночас основним законом і держави, і всього суспільства. Звідси й поняття “конституційний лад” передбачає об’єднання суспільного та державного начал в єдине ціле. Особливо це притаманно новим коституціям, що були прийняті після другої світової війни, а також після розпаду так званого соціалістичного табору.
 Конституція України складається з преамбули та 15 розділів (161 статті). Конституція розпочинається з вступної частини, яка традиційно іменується преамбулою. У ній проголошено, що Конституція приймається Верховною Радою “від імені Українського народу”, що його складають “громадяни України всіх національностей”, що її основою є здійснення “українськоюнацією, усім Українським народом права на самовизначення”. У преамбулі зафіксовано завдання забезпечення в Україні прав і свобод, гідних умов життя людини, зміцнення громадянської злагоди, розвитку та зміцнення демократичної, соціальної, правової держави.Конституція України складається з преамбули та 15 розділів (161 статті). Конституція розпочинається з вступної частини, яка традиційно іменується преамбулою. У ній проголошено, що Конституція приймається Верховною Радою “від імені Українського народу”, що його складають “громадяни України всіх національностей”, що її основою є здійснення “українськоюнацією, усім Українським народом права на самовизначення”. У преамбулі зафіксовано завдання забезпечення в Україні прав і свобод, гідних умов життя людини, зміцнення громадянської злагоди, розвитку та зміцнення демократичної, соціальної, правової держави.
Розділ 1 – «Загальні засади»
Розділ 2 – «Права, свободи та обов*язки людини і громадянина»
Розділ 3 – «Вибори,Референдум»
Розділ 4 – «Верховна Рада України»
Розділ 5 – «Президент України»
Розділ 6 – «Кабінет Міністрів України, інші органи виконавчої влади»
Розділ 7 – «Прокуратура»
Розділ 8 – «Правосуддя»
Розділ 9 – «Територіальний устрій України»
Розділ 10 – «Автономна Республіка Крим»
Розділ 11 – «Місцеве самоврядування»
Розділ 12 – «Конституційний суд України»
Розділ 13 – «Внесення змін до конституції України»
Розділ 14 – «Прикінцеві положення»
Розділ 15 – «Перехідні положення»

Розділ 1 -  Конституції України має назву “Загальні засади” і складається з 20 стат Розділ 1 Конституції України має назву “Загальні засади” і складається з 20 статей. У ньому закріплено основні принципи конституційного ладу нашої держави, які є базою для конституційного регулювання найважливіших суспільних відносин.Розділ 1 Конституції України має назву “Загальні засади” і складається з 20 статей. У ньому закріплено основні принципи конституційного ладу нашої держави, які є базою для конституційного регулювання найважливіших суспільних відносин.
Стаття 1 -  Конституції проголошує Україну суверенною, незалежною, демократичною, с Стаття 1 Конституції проголошує Україну суверенною, незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенність і незалежність держави означають, що її влада є верховною, повною, самостійною і неподільною у відносинах, які мають місце в межах кордонів цієї держави, а також її незалежність і рівноправність у взаємовідносинах з іншими державами. Такі підвалини забезпечують у державі повноту законодавчої, виконавчої та судової влади, а також не підпорядкування і не підзвітність цієї держави іноземним державам у міжнародних відносинах.Стаття 1 Конституції проголошує Україну суверенною, незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенність і незалежність держави означають, що її влада є верховною, повною, самостійною і неподільною у відносинах, які мають місце в межах кордонів цієї держави, а також її незалежність і рівноправність у взаємовідносинах з іншими державами. Такі підвалини забезпечують у державі повноту законодавчої, виконавчої та судової влади, а також не підпорядкування і не підзвітність цієї держави іноземним державам у міжнародних відносинах.
Стаття 2 Конституції проголошує Україну унітарною державою, тобто державою, в межах якої немає інших утворень, що мають ознаки суверенітету і право самостійно вступати у відносини з іншими державами, а також право виходу зі складу України.Стаття 2 Конституції проголошує Україну унітарною державою, тобто державою, в межах якої немає інших утворень, що мають ознаки суверенітету і право самостійно вступати у відносини з іншими державами, а також право виходу зі складу України.
До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівенська, Сумська, Тернопільська ,Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь .”До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівенська, Сумська, Тернопільська ,Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь .”
Державні символи – це встановлені конституцією або спеціальними законами особлив Державні символи – це встановлені конституцією або спеціальними законами особливі розпізнавальні знаки конкретної держави, які уособлюють її суверенітет, а в деяких випадках сповнені й певного історичного чи ідеологічного змісту. Конституція України визначила такі символи нашої держави: Державний Прапор, Державний Герб, який встановлюється з урахуванням малого Державного Герба України та герба Війська Запорізького, і Державний Гімн. Наведено їх загальні описи.
Висновок
Отже, зважаючи на порівняно довгий процес творення конституційних норм в Україні (починаючи від “Руської Правди “Конституції Пилипа Орлика 1710 р., IV Універсалу Центральної Ради 9 січня 1918 року і закінчуючи Конституцією УРСР 1978 року ,яка була прийнята та за основу Конституції України 1996 року) можна сміливо сказати, що прийняття Конституції – Основного Закону України було і є визначною подією у державотворенні нашої молодої держави. Проаналізувавши Конституцію України ми прийшли до висновку, що основні принципи демократії, такі як: свобода слова, думки, віросповідання, право народу обирати і бути обраним, право на власність та ін.Отже, зважаючи на порівняно довгий процес творення конституційних норм в Україні (починаючи від “Руської Правди “Конституції Пилипа Орлика 1710 р., IV Універсалу Центральної Ради 9 січня 1918 року і закінчуючи Конституцією УРСР 1978 року ,яка була прийнята та за основу Конституції України 1996 року) можна сміливо сказати, що прийняття Конституції – Основного Закону України було і є визначною подією у державотворенні нашої молодої держави. Проаналізувавши Конституцію України ми прийшли до висновку, що основні принципи демократії, такі як: свобода слова, думки, віросповідання, право народу обирати і бути обраним, право на власність та ін.
Дякуємо за увагу!


Презентація на тему «Бій під Крутами» (варіант 1)


Презентація на тему «Українські землі у другій половині XVIII століття»


title: Презентація на тему «Charlotte Bronte» (варіант 1)

text:
Charlotte Bronte

Charlotte was born in Thornton, Yorkshire in 1816, the third of six children, to Maria (née Branwell) and Patrick Brontë , an Irish Anglican clergyman. In 1820 her family moved a few miles to the village of Haworth, where her father had been appointed Perpetual curate of St Michael and All Angels Church.

Emily Bronte
Ann Bronte
Charlotte Bronte
Their mother died of cancer on 15 September 1821, leaving five daughters, Maria, Elizabeth, Charlotte, Emily, Anne and a son Branwell to be taken care of by her sister, Elizabeth Branwell.
In August 1824, Patrick Brontë sent Charlotte, Emily, Maria and Elizabeth to the Clergy Daughters' School at Cowan Bridge in Lancashire.
In 1824 the 4 oldest girls were sent to boarding school. Maria and Elizabeth died of tuberculosis and Charlotte and Emily were removed. For next six years they pursued their education at home. Charlotte returned to school in 1831.
In 1839 she spent some months as governess in private families
Her sister Emily died in 1849 leaving Charlotte alone with her father. Charlotte died in childbirth in 1855.
Pride and Prejudice is a novel of manners by Jane Austen, first published in 1813. The story follows the main character Elizabeth Bennet as she deals with issues of manners, upbringing, morality, education, and marriage in the society of the landed gentry of early 19th-century England.

Charlotte Bronte


title: Презентація на тему «Битва за Дніпро. Визволення Києва»

text:
Битва за Дніпро.Визволення Києва.
Битва за Дніпро — військова кампанія СРСР проти країн Осі у 1943 році в ході Другої світової війни на річці Дніпро.
БИТВА ЗА ДНІПРО
Улітку 1943 року після виснажливої Курської битві німці остаточно втратили стратегічну ініціативу. Червона Армія розгорнула потужний наступ на всьому фронті.

Звільнення Лівобережної України та форсування Дніпра було важливим військово-політичним завданням для очолюваної Сталіним Ставки верховного головнокомандування СРСР.

Надіслана у війська директива Ставки вимагала провести швидке й рішуче форсування Дніпра.
З 25 тис. Радянських воїнів, які спустилися з лівого берега в дніпровські води, до правого берега дісталося приблизно 5 тис . чоловік.

.
Битва за Ки́їв (1943) — великомасштабна битва Червоної Армії та Вермахту.
ВИЗВОЛЕННЯ КИЄВА
На початку листопада 1943 р., у переддень відступу, німецькі окупанти почали палити Київ.
Після запеклих триденних боїв оборону гітлерівців було прорвано.
Битва за Дніпро тривала чотири місяці, ставши однією з наймасштабніших операцій світової історії.

Якщо вважати битву за Дніпро однією операцією, то жертви перевищать найкривавішу військову операцію людства - битву під Сталінградом.
Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Українізація»

text:
Українізація
Значення
Важливою складовою частиною культурно-політичних процесів в Україні в 20–30-х рр. була політика коренізації, проголошена XII з'їздом РКП(б). В Україні ця політика дісталла назву "українізації".

Основні причини
1. Формуванням на міжнародній арені привабливого іміджу СРСР як держави, в котрій начебто забезпечено гармонійний і вільний розвиток радянських республік та гарантовано вільний розвиток національних меншин.
2. Потребою досягнення своєрідного компромісу з селянством (основною масою національних республік було селянство) та національною інтелігенцією шляхом лібералізації національних відносин.
3. Намаганням більшовицької партії розширити соціальну базу своєї системи, залучивши до партій і до управління республікою представників неросійських народів
Очікувані наслідки
1. Усунення від влади відвертих шовіністів першого секретаря ЦК КП(б)У Е. Квірінга та другого секретаря Д. Лебедя, який проголосив теорію боротьби двох культур, прогресивної, революційної, міської російської та контрреволюційної, відсталої сільської української культури. В їх боротьбі українська культура мала відступити і загинути.
2. Розширення сфери вживання української мови в державному житті. З серпня 1923 р. для державних чиновників та партійних функціонерів організовуються курси української мови. Той, хто не пройшов їх і не склав іспиту, ризикував втратити посаду. З 1925 р. було введене обов'язкове вживання української мови в державному діловодстві. З 1927 р. партійну документацію переведено на українську мову.
3. Зростає кількість українців у партійному і державному апараті. Так, у 1923 р. їхня частка становила 25–35%, а у 1927 р. – 52–54%. За кількісним ростом стояли важливі структурні зміни. Одною з них була поява нової державно-політичної, господарської та культурної еліти, кістяком якої були так звані націонал-комуністи, вихідці з колишніх українських лівих партій.

Вплив
Найбільший вплив "українізація" справила на розвиток національної освіти. Вона збіглася в часі з розгортанням більшовиками так званої культурної революції, одним з головних напрямків якої була ліквідація неписьменності. У 1930 р. в Україні почали впроваджувати загальнообов’язкове початкове навчання. У 1927 р. – 97% українських дітей навчалося українською мовою. Цей показник так і не був перевершений за роки радянської влади (у 1990 р. він становив лише 47,9%). Зростання мережі україномовних навчальних закладів йшло паралельно з розвитком наукових досліджень у різних галузях українознавства.

Підсумки
Слід сказати, що жодна з республіканських "коренізацій" не зайшла так далеко як українська. За десять років "українізації" (1923–1933) українці перетворилися на структурно повноцінну націю.
Проте, на початку 30-х років "українізацію", яку слушно називали Українським Відродженням, почали поступово згортати. Розпочинається боротьба з буржуазним націоналізмом, на хвилі цієї боротьби застрелилися М. Хвильовий та М. Скрипник (1933 р.), що стало своєрідним сигналом кінця "українізації". Остаточно політика "українізації" була згорнута в 1938 р., коли вийшла постанова Раднаркому УСРР про обов'язкове викладання російської мови в усіх неросійських школах, яка сприяла процесу русифікації, і постанова Політбюро ЦК КП(б)У про ліквідацію національних адміністративно-територіальних утворень тощо.

Отже, проголошений партією курс на "українізацію" та його наслідки мали величезне значення. Однак було б великою помилкою вважати його тільки результатом цілеспрямованих зусиль більшовицької партії. Вона була насамперед далеким відгомоном української національної революції 1917–1920 рр. Якщо націонал-комуністи виступали керівними кадрами політики "українізації", то величезна армія виконавців складалася переважно з української інтелігенції, значна частина якої брала участь у національно-визвольних змаганнях. Особливу групу серед них складали українські емігранти та вихідці з Галичини, які повірили у серйозність курсу на "українізацію". Загалом курс на “українізацію” був тактичним кроком, який не відповідав стратегічним планам комуністичної партії.


Презентація на тему «Музична  культура  Київської  Русі»


title: Презентація на тему «Повсякденне життя населення СРСР в 1960-1980 рр»

text:
 Повсякденне життя населення СРСР в 1960-1980 рр.
- більш комфортний побут;- будівництво нових підприємств, житла, магазинів;- створення будинків побуту, комбінатів, фірм.
Селяни щоденно працювали у своїх підсобних господарствах, від яких значною мірою залежав їхній добробут.
У містах розширилася мережа будинків побуту, салонів краси,ательє пошиття модного одягу тощо.
Радіо та телебачення давало нові інформаційні можливості.
Цей захоплюючий світ телебачення…
Використання побутових приладів, зокрема холодильників, істотно змінювали умови життя.
Завдяки телебаченню спорт вийшов за межі стадіонів.
Найпоширенішим видом розваг було кіно.
Мода
                        Популярні  газети СРСР
У 1970–х роках набули популярності вокально-інструментальні ансамблі (ВІА).
          “Молоді  гитаристи”
У 70-80-х роках справжнім лихом стає товарний дефіцит.
Черги за товарами

                            Дякую за увагу!


Презентація на тему «Київська Русь за часів Ярослава»


title: Презентація на тему «Розвиток науки на західноукраїнських землях на початку ХХ століття»

text:
Розвиток науки на західноукраїнських землях на початку ХХ століття
Початок XX ст. позначений розвитком науки в Україні. Швидкими темпами відбувалась полонізація Львівського
Університету. У 1914 році в університеті було 8 українських кафедр і 80 польських. Такий стан справ з українською вищою освітою гальмував і розвиток науки на західноукраїнських землях.

Свобода наукових досліджень в університетах стримувалась офіційною ідеологією, наглядом за тематикою досліджень та навчальним процесом. У таких умовах гальмувалося інтелектуальне звільнення історії України та інших українознавчих дисциплін від панівних у російській науковій думці концепцій. Тому систематичні українські наукові дослідження здійснювались переважно за межами університетів.

Економічні та соціальні потреби суспільства, що модернізувалось, значно прискорили розвиток вітчизняної науки і техніки. Цілий ряд науково-технічних досягнень засвідчив високий рівень інженерної думки. Більшість досліджень була тісно пов’язана із виробництвом.
Пробудження на початку XX ст. демократичних тенденцій у різних верствах суспільства і підвищення інтересу до наукових знань зумовили появу значної кількості нових добровільних асоціацій, в тому числі наукових товариств.
13 грудня 1873 р. у Льові було засновано Літературне товариство імені Т. Шевченка. Товариство було створено за ініціативи українських науковців , меценатів та відомих науковців і громадських діячів.
Очолив Товариство громадсько-культурний діяч з Галичини, один з керівників народовців Кирило Сушкевич.
Товариство ставило собі за мету відродити і розвивати українську літературу та мову.

Олександр Кониський -  Ініціатор створення НТШ
У 1893 р. Товариство перейменували на Наукове товариство імені Т. Шевченка (НТШ).
У різні часи його існування в НТШ працювали М. Грушевський, І. Франко, В. Гнатюк та інші.
Творчий доробок НТШ становив 1172 томи різних видань.
З ініціативи Товариства у липні 1921 року у Львові був заснований Львівський (таємний) Український Університет.
У січні 1940 року радянська влада ліквідувала Товариство. Усі його майнові надбання та інституції передали Академії Наук УРСР.

Печатки Українського таємного університету.
      Учасники НТШ
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Презентація на тему «Хрущёвская оттепель»

text:
Хрущёвская оттепель(1953-1964)
Хрущёвская оттепель — неофициальное обозначение периода в истории СССР после смерти И. В. Сталина.
Характеристики:
 осуждение культа личности Сталина
 освобождение политических заключенных
ликвидация ГУЛАГа
ослабление тоталитарной власти
 появление некоторой свободы слова
 относительная демократизация политической и общественной жизни
большая свобода творческой деятельности
«Оттепель» в экономике
Развитие новых отраслей промышленности (атомной, космической)

Списание долгов с колхозов и уменьшение налогообложения колхозов

Расширение хозяйственной самостоятельности колхозов

Освоение целины

«Кукурузная эпопея»

Необоснованные задания по заготовке мяса, значительное сокращение поголовья скота
ИТОГ
Падение сельскохозяйственного производства.
Ухудшение снабжения населения продуктами питания.
Начало импорта зерна из-за границы.
Целина - общее название слабоосвоенных земель в Казахстане, Поволжье, на Урале, в Сибири, на Дальнем Востоке.
Термин появился в СССР, когда в 1954–1960 гг. была предпринята попытка за счет т.н. «освоения целины» ликвидировать отставание сельского хозяйства и увеличить производство зерна.
«Освоения целины»
«Оттепель» в социальной сфере
Повышение минимальной зарплаты на 35%
Увеличение размера пенсий по старости в 2 раза и снижение на 5 лет пенсионного возраста
Развертывание массового жилищного строительства («Хрущевки»)
Введение денежной оплаты труда колхозникам
Установление 7-часовго рабочего дня
«Оттепель» в культуре
Начало выхода в свет новых журналов «Юность», «Иностранная литература»
«Оттепель» в литературе (И.Эренбург, А.Твардовский, А.Солженицын)
Появление новых театральных коллективов
(«Современник», Театр на «Таганке»)
Возобновление арестов за «антисоветскую деятельность».
Контроль партийного аппарата за деятельностью творческой интеллигенции.

«Оттепель» в архитектуре
Дома хрущевской постройки— панельные или кирпичные двух-пятиэтажные  дома, массово сооружавшиеся в СССР во время периода управления страной Никиты Сергеевича Хрущёва и получившие в народе его имя.
Реформа образования
Цель
Укрепление связи школы и производства
Основные
направления
Введение обязательного 8 летнего обучения.
Получение среднего образования
Получение высшего образования при наличии производственного стажа
Освоение космоса
Октябрь 1957 г. впервые в мире выведен на космическую орбиту искусственный спутник Земли.
В апреле 1961 г. советский космонавт Ю.А. Гагарин совершил первый в истории пилотируемый космический полет.
Затем последовали полеты Г. Титова, А. Николаева, А. Поповича В. Терешковой и Р. Быковского.
«Оттепель» во внешней политике
Создание ОВД (1955 г.)
Подавление народного восстания в Венгрии (1956 г.)
Обострение отношений с ФРГ и Возведение Берлинской стены (1962 г.)
Карибский кризис и ядерное противостояние СССР и США (1962 г.)
Подписание мирного договора с Австрией и возвращение ей суверенитета (1955 г.)
Нормализация отношений с Югославией (1954-1955 гг.)

Нарастание недовольства в обществе политикой Н.С.Хрущева:
Горожане – недовольны повышением цен на продовольственные товары
Крестьяне – недовольны урезанием личных подсобных хозяйств
Интеллигенция – недовольны непоследовательностью культурной «оттепелью»
Военные – недовольны сокращением армии


Презентація на тему «Розвиток освіти та книгодрукування в Україні. Кінець XVII- початок XVIII століття»


title: Презентація на тему «Українська Гельсінська спілка»

text:
Українська Гельсінська спілка
 Українська громадсько-політична і правозахисна організація
Заснована
                           7 липня 1988  році у Львові.

Голова спілки

                                        Мико́ла Дани́лович Руде́нко

                                       1.Український письменник ;

                                               2.Філософ;

                                         3.Громадський діяч;

                                                      4.Засновник УГС;

                                         5.Герой України;

серед 36 членів були такі відомі дисиденти:
Петро Григоренко;
Іван Кандиба;
Надія Світлична;
Василь Стус;
В’ячеслав Чорновіл;
УГС була відкритою громадською
 організацією, яка, хоч і не була
визнана владою, проте вважала,
що має законне право на існування.
У декларації Української Гельсінської Спілки зазначалося, що організація має за мету вирішення чотирьох головних завдань:
Сприяти ознайомленню широких кіл української громадськості з Декларацією Прав Людини.
Виходячи з переконань, що мир між народами не можна забезпечити без вільних контактів поміж людьми, а також без вільного обміну інформацією та ідеями, активно сприяти виконанню статей Прикінцевого Акта з питань безпеки і співпраці в Європі.
Домагатися, щоб на всіх міжнародних нарадах, де мають обговорюватися підсумки виконання Гельсінських угод. Україна, як суверенна європейська держава і член ООН , була представлена окремою делегацією.
З метою вільного обміну інформацією та ідеями домагатися акредитування в Україні представників зарубіжної преси.
Незважаючи на цілковиту законність діяльності спілки, її підтримку західними демократіями, акції групи проходили в обстановці постійного тиску з боку владних структур.
Уже через 3 місяці, у лютому 1977 р., було заарештовано керівників УКС — Миколу Руденка  та Олексу Тихого
У 1980 році арешти розгорнулися з новим розмахом. Того ж року були заарештовані за звинуваченням в антирадянській агітації і пропаганді О. Шевченко, В. Чорновіл, В. Стус, С. Хмара. Ланцюг заарештованих продовжується аж до початку перебудовчих процесів в середині 80-х років. Лише деяким членам організації ціною неймовірних зусиль пощастило емігрувати за кордон. У таборах загинули В. Стус, В. Марченко, О.Тихий, Ю. Литвин.
Дякую За Увагу!


title: Презентація на тему «I love Ukraine, very much»

text:
I love Ukraine, very much
My dear, Ukraine, you are so beautiful!
My country is the best and the most beautiful. That is what I will show you in presentation.
Ukraine is a boundless field

Are easy to combine different tastes and preferences. Visit the Carpathians you can both winter and summer, it depends on what kind of holiday you like.
Ukrainian Carpathian
Is a place for those who prefer to lie in the sun and drinking cocktails. Also here you can visit historical places, swim on a boat.
Southern Crimean coast
   Khortitsa - the largest island on the Dnieper river, is located in the city of Zaporozhye. This is a historical place, inhabited by the Cossacks. Sich was a center of activity and control of all military Affairs, residence of all the chief officers who were at the head of grassroots Cossacks
Khortytsya and Cossacks
And most importantly...
In Ukraine live the most beautiful girl in the world
When I am dead, bury meIn my beloved Ukraine,My tomb upon a grave mound highAmid the spreading plain,So that the fields, the boundless steppes,The Dnipro's plunging shoreMy eyes could see, my ears could hearThe mighty river roar.
T.G. Shevchenko


title: Презентація на тему «Історія Одеси»

text:
Історія Одеси (1914-1920)
Перша світова війна в Одесі (серпень 1914 — лютий 1917)
У день проголошення війни Російською імперією 1 серпня 1914 Одесу трясла багатотисячна патріотична маніфестація, що зібравшись на Соборній площі пройшла центральними вулицями міста. Одесити бурхливо виражали свої вірнопідданські почуття, славили імперію і імператора, несли портрети імператора Миколи і короля Сербії Петра I Карагеоргієвича, клялися воювати до перемоги за батьківщину і братів — сербів. Але закінчення війни відкладалося, а після поневірянь зими 1914–1915 років настрій одеситів перемінилося. Карткова система, зникнення продуктів, мобілізація і всілякі обмеження виявилися тяжким тягарем для мешканців Одеси. Війна і масова мобілізація в Російську армію змінили соціальну структуру Одеси.
Виробництво Одеси переобладнали під військові потреби. Якщо до 1914 року в промисловості Одеси переважали: текстильна і харчова галузі, обробка дерева, то в 1914 році на перше місце стала виходити металообробка. Деякі металургійні заводи збільшили своє виробництво на 200%. У 1914–1916 роках тільки в Одесі з'явилося до 60 підприємств,що працюють на фронт («Шрапнель», «Снаряд», «Граната» …), а 70% усіх підприємств Одеси стали працювати на потреби фронту. За 1917–1916 рр.. більш ніж у два рази збільшилася ціна випускаємої заводами Одеси, продукції. Особливо розрісся авіазавод «Анатра» в Одесі (третій за потужністю авіазавод в імперії, на якому працювало 2 тис. робітників і службовців). Авіазавод збирав бойові літаки як французьких конструкцій, так і літаки оригінальної заводської конструкції («Анатра-Д», «Анадіс», «Хіоні −4»), виготовивши, за 1914–1918 роки до 1200 бойових літаків. Одеська військова авіашкола готувала до 100 льотчиків на рік. У 1916 році в Одесі було близько 110 тис. робітників, з них тільки 35-37 тисяч були робітниками фабрично — заводськими. Найбільшими підприємствами Одеси були: Судноремонтний завод «Російського суспільство пароплавства і торгівлі» (РОПіТ) — бл. 2 тис. робітників, Джутовая фабрика — 1800, завод сільгоспмашин І. Гена — 1350, завод К. Равенського — 1300, завод Товариства Белліно — Фендеріха — більше 1 тисячі, Одеські залізничні майстерні — 2 тисячі робітників.
У 1914–1915 роках Одесі не погрожували сухопутні ворожі війська, Одеса перебувала далеко від ліній фронтів. З моря ж Одеса виявилася вразливою і в одеській бухті екстрено стали створювати мінні поля. 17 жовтня 1914 на цих мінних полях у Одеси підірвалися свої ж, російські, торгові судна «Ялта» і «Казбек». На боці німецького союзу проти Чорноморського флоту виступили флоти Османської імперії і Болгарії. Османський флот посилився і домагався переваги на Чорному морі, після того як прийняв під свій прапор два новітніх німецьких корабля — лінійний крейсер «Гебен» (перейменований в «Султан Явуз Селім», і крейсер «Бреслау» (перейменований в «Меділі»). Директива ставки Російської армії Чорноморському флоту ставила завданням не допустити висадки десанту на Чорноморське узбережжя. Найбільш уязвлімим районом для десанту виявився район Одеси. Для захисту цього району реанімувалися берегові укріплення, розгорнулася постановка мінних загороджень в Одеській затоці був створений загін оборони Північно-західного району Чорного моря і Одеси, у складі канонерських човнів «Донець» і «Кубанець», мінних загороджувачів «Бештау» і «Дунай», лінійного корабля Синоп.
У ніч на 29 жовтня 1914 до Одеського порту наближалися османські міноносці «Гайрет Ватані» і «Муавенет Мілеет». Близько 3 години ранку біля Воронцовського маяка з'явилися два кораблі, які йшли з усіма встановленими ходовими вогнями. З огляду на те що ніч була імлиста, впізнати можна було лише в той момент, коли ворожі кораблі вже увійшли в гавань одеського порту, де на якорях стояли «Донець» (у зовнішнього кінця брекватера), «Бештау» — у середині брекватера, «Кубанець» — між Військовим і Платонівська молами. Османські судна відкрили вогонь по канонерці «Донець», на якому стався вибух, після чого канонерка стала швидко занурюватися на дно. З «кубанців» і «Бештау» були відправлені до «Донцю» шлюпки для порятунку людей. Османський міноносець «Муавенет» відкрив вогонь по «Кубанцеві», після чого вийшов у Нафтову гавань, де став обстрілювати портові споруди. Снарядами, були пошкоджені пароплави «Витязь», «Португаль», «Оксус» та інші… Вогнем були пошкоджені: станція трамвая, цукровий завод на Пересипу, один із нафтових резервуарів у районі Нафтовий гавані, причому нафта розлилася, але не запалала. Закінчивши обстріл Нафтової гавані міноносець знову повернувся до брекватеру, але потрапив там під вогонь «Кубанця» (помічені два влучення). Продовжуючи на ходу обстрілювати порт, міноносець зник в імлі. Османський міноносець «Гайрет», пройшовши до середини гавані, відкрив вогонь по Загороджувач «Бештау», втопивши двома пострілами баржу з вугіллям, один снаряд потрапив у французьке судно. Цей міноносець деякий час обстрілював порт і незабаром після відкриття «Кубанцем» вогню, зник у морі.

Втрати російських моряків становили:
на «Донці» — загинуло 12, поранено 12;
на «Кубанці» — один убитий, поранено 2;
на «Бештау» — вбито 2, поранено 3;
 на портових суднах, на портовій території та у місті вбито 11, поранено 24.
 Останки загиблих були поховані на другому християнському цвинтарі Одеси.
Канонерський човен «Донець» підняли в грудні 1914, відремонтували і ввели в дію. У роки світової війни він використовувався в бойових діях, потім у роки громадянської війни воював на боці «червоних», «білих» та сил Антанти. З квітня 1919 канонерка входила до складу морських сил армії Денікіна, але у травні 1919 р. човен затонув під час шторму біля Тендрівської коси.
У 1915 році у Одесі підірвався на мінних загородженнях і затонув німецький крейсер, що був переданий туркам. У тому ж році Одеса стала базою військово — транспортної флотилії, що була сформована з мобілізованих судів торгового флоту (до 100 одиниць судів). Командувачем транспортної флотилією став віце-адмірал Хоменко, до того ж в Одесі пройшла реквізиція автомобілів «для потреб фронту» і мобілізація приватного кінського складу.
У середині квітня 1915 Одесу відвідав імператор Микола II. Він привітав військовий парад на Куликовому полі, відвідав кафедральний Собор, військовий госпіталь і місцевий «Червоний хрест», дав «найвищий сніданок» для міської знаті. Майже через рік — 10 травня 1916 імператор знову відвідав Одесу, вже з дружиною, спадкоємцем і чотирма доньками. Він знову прийняв військовий парад, відвідав офіцерський госпіталь на Куяльнику, взяв участь у насадженні дерев на новому Миколаївському бульварі.
У 1914–1917 роках корінне населення Одеси становило вже 505–520 тисяч осіб. Перепис населення у грудні 1915 показав, що замість очікуваних 648 тисяч одеситів (така кількість фіксувалася у 1913 році) в місті проживає 505 тисяч. Зменшення жителів було пов'язано з висилкою з міста німців, австрійців і турків, з мобілізацією в армію (до 80 тисяч одеситів) і робочими переселеннями. У той же час до Одеси в 1915–1916 роках кинулися біженці з польських і прибалтійських губерній, з Галиччини, Західної Волині, Західної Білорусі (до 20 тисяч осіб). В Одесі було організовано військові табори для полонених солдатів австро-угорської армії (переважно чехів, словаків, галичан та хорватів), кількість яких доходила до 5 тисяч осіб. У 1916 році в Одесі була сформована Сербська добровольча дивізія з полонених і біженців сербської національності. В Одесі знаходився і найбільший (на українських землях) військово-навчальний гарнізон (від 70 до 100 тисяч осіб). Одеса міцно утримувала першість, як найбільшого міста на українських землях і третього в усій імперії (реальне населення Одеси досягало 630 тисяч чоловік).
     З початком світової війни стала рости інфляція, падіння життєвого рівня населення, посилився дефіцит на ряд товарів першої необхідності (сіль, цукор, сірники). З 1914 року в Одесі (як і в усій Російській імперії) був встановлений «сухий закон», а з 1916 року продаж цукру проводилася тільки за картками. У 1914 році ціни підскочили на 10-15%, а в 1915 ррці — ще на 30-35%. Ціни на м'ясо підскочили на 50%, на ліки — на 100%. На зарплату робітника і дрібного службовця в 40-45 рублів в 1915 році вже неможливо було прогодувати сім'ю. Тільки в 1916 році було прийнято рішення підвищити зарплату службовцям до 75 руб. У 1915 році в Одесі спостерігався спалах висипного тифу. З осені 1916 року місто, з перебоями почали працювали електростанція і котельні. Коли ж електрика з'являлося, вона подавалося тільки до 11 вечора. На початку 1916 року до одеситів дійшла страшна звістка — у столиці помер кумир Одеси початку XX століття — Сергій Уточкін. У той же час в Одесі з успіхом проходили курортні сезони літа1915 і літа 1916 років. Наплив відпочивальників зріс у зв'язку з тим, що війна зробила неможливим відпочинок на європейських курортах. У цей час російська публіка відкриває для себе цілющі грязі Куяльницького лиману, в ці роки, вперше, надійшла для лікування відпочиваючих і в продаж мінеральна вода «Куяльник». На курорті «Куяльник» був організований великий оздоровчий комплекс для поранених на фронтах офіцерів. У виробництві не військової продукції, на заводах Одеси, з 1915 року намітився спад виробництва більш ніж на 40%, що призвело до закриття ряду підприємств. З листопада 1916 криза обумовлює скорочення промислового виробництва більш ніж на 50%, що призводить до закриття низки одеських підприємств і скорочення виробництва на більшості підприємств. У 1915 році імперський уряд виділив 5,5 мільйонів рублів у вигляді позики на підтримку життєзабезпечення Одеси.
      З початку війни Османська Імперія закрила протоки для російських суден, Одеський порт не діє, завмирає морська торгівля, скорочується виробництво, що базувалося на переробці імпортної сировини. Погіршення життєвого рівня, поразки на фронтах і нестабільність у суспільстві, починаючи з літа 1915 року, призводить до відродження страйкового рух одеських робітників, що завмер в 1914 році. В авангарді цього руху стояли робочі Одеського порту і судноремонтного заводу РОПіТ. З 1915 року уряд і підприємці були змушені піти на задоволення ряду вимог робітників: підвищення зарплати, яку поглинула інфляція та соціальне страхування робітників. Але страйки не припинилися, якщо в 1915 році в Одесі фіксувалося 12 страйків, то в 1916 році — вже 26. 1 травня 1916 в Одесі проходила Першотравнева демонстрація трудящих. З 1916 року страйку в Одесі все більш набувають політичного характеру. На початку1917 року відбувся страйк студентів Новоросійського університету. Війна вдарила по господарству і правам німців — колоністів Одещини. Дії «Комітету з боротьби з німецьким засиллям» призвело до заборони викладання німецькою мовою, до обмеження землеволодіння німців — колоністів. У 1914–1916 роках в Одесі закрилися всі підприємства і заклади німецьких, австро-угорських і турецьких підданих, близько 5 тисяч таких людей було виселено з міста. Всі німецькі назви в місті і губернії, всі населені пункти з німецькими назвами в 1914–1915 роках були замінені на російські. З метою світломаскування з кінця 1914 року, наказом генерал-губернатора, в місті була заборонена світлова реклама, в будинках, вікна яких виходили на море у вечірній час, за тим же наказом, щільно закривалися віконниці, заборонялися вечірні та нічні прогулянки вздовж моря.
Для Одеси того часу характерний високий рівень злочинності, і насамперед економічної злочинів, мільйонних афер, що отримали назву «панами» (залізнична, філотелічна, цукрова, медична, військова, горілчана …). Одеса як центр торговельного, банківського, промислового капіталів притягувала численних шукачів «легкої наживи». Спекуляція в роки війни лягла важким тягарем на плечі простих одеситів. У 1915–1916 роках одеська поліція неодноразово проводила облави на спекулянтів і дезертирів. У зв'язку з введенням воєнного стану в Одесі і посиленням покарань за кримінальні злочини (аж до страти) в 1915 році відбулася криза в одеському «злодійському світі», що призвів до «добровільної евакуації злодіїв з Одеси». У районі Одеси і в самому місті в 1914–1916 роках діє загін «народного месника» або просто кримінальної бандита Григорія Котовського нападник на маєтки, багатих купців і промисловців.
Тимчасовий уряд (1 березня — 1 листопада 1917)
З 1 по 3 березня 1917 звістка про перемогу революції в Петрограді та повалення монархії сколихнула Одесу і привела до мирного переходу влади з рук царських чиновників у руки революційної демократії. 2 березня 1917 Одеський міський голова Борис Пелікан звернувся з відозвою до населення закликаючи до «спокою і порядку».
На відміну від Петрограда, в Одесі переворот пройшов безкровно — не було вуличних боїв і перестрілок, масових арештів «контрреволюціонерів». Тільки кілька найбільш одіозних фігур старого режиму 7-8 березня 1917 були посаджені під арешт (міський голова Борис Пелікан і його заступник Л. Мечников, начальник розшукової поліції Гіршфельд і його заступники. Всього було заарештовано 14 осіб). Більшість старих одеських поліцейських було надіслано на фронт, жандарське управління було розформовано, а на одеських вулицях їх замінили загони народної міліції, що складаються, в основному, зі студентів на чолі з начальником міліції професором університету Зав'яловим. Незабаром в Одесі розпочала роботу слідча комісія сенатора С. Трегубова, що розслідувала корупційну і антидемократичну і реакційну діяльність колишніх градоначальників Толмачова та Сосновського, колишнього міського голови Пелікана. У перші дні революції пам'ятник Катерині Другій був закритий величезним полотнищем — що б не дратувати «революційну публіку».
На зборах представників громадськості та самоврядування у виконуючого обов'язки Одеського градоначальника генерала В. І. Есаулова був сконструйований новий революційний орган влади. Влада в Одесі перейшла до революційного Тимчасовому уряду Росії і до місцевого Одеському Комітету громадських організацій або Цивільного комітету (орган Тимчасового уряду при міській Думі). Всі громадські та політичні організації міста направили до Цивільного комітет своїх представників. Після ліквідації старої міської Думи Цивільний комітет став керувати життям Одеси до виборів нової Міської Думи. Серед українських лідерів членами Громадянського комітету стали Іван Луценкоі Сергій Шелухін.

Партія кадетів (лідери — журналіст Б. Веліхов, С. Штерн) навесні 1917 року була найбільш активною в Одесі: в Одесі знаходився Обласний комітет партії об'єднує кадетів Херсонської, Таврійської та Бесарабської губерній, в Одесі виходило кілька газет кадетів, під їх впливом виявилося кілька впливових громадських організацій, міська Дума, цивільний комітет. Для організації виборів до Одеської Рада вже 4 березня 1917 було створено Організаційне бюро куди увійшли меншовики І. Гніденко та І. Боркун, бундовка Е. Бернштейн, есер Ш. Гольдін, більшовики І. Волков і В. Ексла, безпартійний О. Борисов. Кожна фабрика чи завод на якому працювало від 50 до 100 осіб обирала до ради одного депутата, якщо виробництво було велике то один депутат обирався від кожних 100 робітників. Найбільшим підприємством Одеси залишалися заводи РОПіТ — понад 2 тис. робітників.
У вечері 6 березня 1917, в приміщенні «Народної аудиторії» (нині будівля кінотеатру «Родіна»), відбулося перше засідання Ради робітничих депутатів Одеси (225 делегатів від 50 фабрик і заводів), на якому був обраний Виконком з 23 осіб (в основному з представників партій меншовиків та Бунду, у складі першого виконкому Одеської Ради було 3 більшовика) та голова Виконкому І. Гнєденко. Незабаром виконком Ради розрісся до 48 членів (з них 7 більшовиків). Рада делегувала до складу Громадського комітету Одеси 4 депутатів Ради, що представляли партії меншовиків та есерів (Гніденко, Дудюк, Фельдман, Боркун). До складу Одеської Ради було обрано 1015 депутатів. Членів Ради —меншовиків налічувалося 194 особи, есерів — 232 особи, більшовиків — 18, 102 делегата представляли інші партії, а 366 — були безпартійними. Цікаво, що справжніх робітників «від верстата» в Одеському Раді робітничих депутатів виявилося, трохи більше половини — 520, решта депутатів були інтелігентами, службовцями, представниками вільних професій, безробітними, тощо. При Одеській Раді працювали відділи: робоча, селянська, військова, фінансова, агітаційна, видавнича, юридична, громадської безпеки, робочої міліції, Червоної гвардії, міського господарства, адміністративна, а так само комісії: мандатна, продовольча, ревізійна. Нова Рада послала вітальну телеграму до столиці — революційному Тимчасовому уряду, вітаючи його з перемогою здобутої «над темними силами країни». На наступний день, над Воронцовським палацом, став розвиватися червоний революційний прапор. Воронцовський палац до 18 березня став «штабом революції» в Одесі. Незабаром стали виходити нові газети «Известия Одеської Ради» і «Південний робітник» (орган Одеського комітету РСДРП) в редакції якої були меншовики. 17 березня робочі Одеси стали встановлювати на підприємствах 8-ми годинний робочий день, що був офіційно затверджений владою 20 березня 1917.

12 березня 1917 року була організована Рада солдатських і офіцерських депутатів (голова — есер, капітан броненосця «Синоп», капітан 1-го рангу О. Зарудний). Рада матроських і офіцерських депутатів незабаром об'єднався з солдатською. Тоді ж виникли: Рада трудової інтелігенції і Селянський Рада Одеського повіту. У травні 1917 року, на засіданні Одеського виконкому Рад,Олександр Керенський (один з лідерів Тимчасового уряду), пропонував широку коаліцію сил і злиття робочого солдатського і селянського Рад. З 911 членів Одеської Ради робітничих депутатів, що вказали свою партійність, представників партії есерів було 232 людини, соціал-демократів-меншовиків (різних фракцій) — 194, фракції більшовиків — 18, інших партій — 102, безпартійних — 366. Робітники в робочому Раді Одеси склали — 520 людини, інтелігенти і службовці — 391.
11 березня на 17-му на засіданні Громадянського комітету новим «тимчасовим» Міським головою був обраний інженер і кадет Михайло Брайкевич, заступником Брайкевича став меншовик В. Богуцький, революційним губернатором став начальник Одеського військового округу генерал Д. Ебел, виконуючим обов'язки градоначальника — генерал У. Єсаулов, комісаром міліції — професор Д. Михайлов. Комендантом міста став прапорщик есер Рязанов. Одночасно було вжито необхідних заходів щодо захисту завоювань революції, була створена Комісія громадської безпеки, що контролювала охорону стратегічних об'єктів. Революційні студенти домоглися відставки реакційного ректора Одеського університету Д. Кішенського. З в'язниць були звільнені всі політичні в'язні. Командувачем Одеським військовим округом був призначений генерал Д. Ебел (з серпня 17-го — генерал П. Феліцин), а начальником штабу округу — генерал Никанор Олександрович Маркс або як його звали в Одесі «червоний генерал». Військовим комісаром Тимчасового уряду в Одесі став Н. Харіто, а військово — морським комісаром М. Шрейдер. 19 березня в Одесі відбулося Українське Віче яке зібрало більше 700 одеситів. Віче відкрив Володимир Чехівський. З березня 1917 року в Одесі став видаватися журнал «Українське слово» (за ред. Лідера місцевої УСДРП Володимира Чехівського). У Українську Центральну Раду від Одеси було обрано: Іван Луценко, І. Романенко, Володимир Чехівський, Всеволод Голубович, Пелішенко, Кущ, Чорнота. Главою українського Керівного комітету став Сергій Шелухін. 13 квітня] в Одесі була створена Губерніальна українська Рада, в якій провідну роль відігравали українські соціал-демократи і українські есери, головою Ради став Володимир Чехівський. 28 червня в місті пройшов український Національний з'їзд на якій з усією Херсонської губернії зібралися близько 200 делегатів.

У перших числах березня ворота одеської в'язниці відчинилися для декількох сотень політичних в'язнів. Прокурор Одеської судової палати Яковлєв та прокурор Одеського окружного суду Кондратьєв особисто виконали розпорядження міністра юстиції Тимчасового уряду Олександра Керенського, оголосивши політичним в'язням телеграму революційного міністра і особисто передавши кожному звільненому «привіт від імені міністра». 8 березня 1917 року в Одеській в'язниці спалахнув бунт ув'язнених. Результатом бунту стали нові тюремні «революційні» порядки. Газети тоді повідомляли:
«Всі камери відкриті. Усередині огорожі немає жодного наглядача. Введено повне самоврядування ув'язнених. На чолі в'язниці Григорій Котовський та помічник присяжного повіреного Звонкін. Котовський люб'язно водить по в'язниці екскурсії».

приїзд до Одеси Олександра Колчака таОлександра Керенського, 15 травня 1917 року.
У березні сімнадцятого в кафе «Саратов» 40 кримінальних «авторитетів» Одеси і округу провели свою конференцію. Котовський тоді віщав: «Ми з тюремного замку послані закликати всіх об'єднатися для підтримки нового ладу. Нам треба піднятися, отримати довіру і звільнитися. Нікому від цього небезпеки немає, ми хочемо кинути своє ремесло і повернутися до мирної праці». Від імені злодіїв він звертався до одеської влади з проханням відправити всіх кримінальників на фронт «захищати революційну батьківщину». 30 квітня Котовський відіслав прокурору нове прохання — амністувати його як політв'язня та відправити на фронт. 5 травня 1917 Котовський нарешті був умовно звільнений, з умовою негайного відправлення на фронт.
     10 травня 1917 року, в Одесі, відкрився Перший з'їзд Рад Румунського фронту, Одеського округу та Чорноморського флоту, в якому взяв участь Олександр Керенський (тоді військовий міністр) та Олександр Колчак (тоді революційний командувач Чорноморським флотом).
Приїзд до Одеси Олександра Колчака та Олександра Керенського, 15 травня 1917 року.

Одеса у складі УНР
У жовтні 1917 Одеса входить до складу УНР, але її політико-правовий статус в Українській державі був дискусійним — принаймні до остаточної її окупації більшовицькими військами.
В результаті численних атак російських армій, місто пережило розруху і часту зміну влади.
Міжчасся в Одесі
Протягом 1918–1920 років змінилося чимало керівників, одним з них був організатор Червоної гвардії в місті та виконавець червоного терору під приводом боротьби з бандитизмом Павло Мизикевич. Зокрема, влітку 1919 р. за 3 місяці чекістами було розстріляно 2200 осіб (здебільшого без суду і слідства), перед підходом до міста військ Дєнікіна — ще 1300 в'язнів. У помсту за перехід до повстанців вояків ЧУГА (кінна частина Ю.Шепаревича, технічна (саперна) сотня) начальник ЧК Станіслав Реденс наказав арештувати, кинути за ґрати 640 хворих з одеських шпиталів, в т. ч. 200 старшин.
Дякуемо за перегляд !
Підготували:
Учениці 10-А класу
Коваленко Анастасія,
Курдас Таісія


title: Презентація на тему «Євромайдан» (варіант 2)

text:
Або Революція гідності
Євромайдан
Євромайдан – це  національно-патріотичні, протестні акції в Україні, проти корупції соціальної нерівності свавілля правоохоронних органів та сил спецпризначення, на підтримку європейського  вектора зовнішньої політики України.
Протести розпочалися 21 листопада 2013 року як реакція на рішення Кабінету Міністрів України про призупинення процесу підготування до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом і значно поширилися після силового розгону демонстрації в Києві вночі 30 листопада. У рамках поняття протестів кінця 2013 року відбувалися зокрема мітинги, демонстрації, студентські страйки.
Майже вся Україна повстала проти режиму Януковича.Люди стояли не за євроінтеграцію, не за гроші, не за Юлю, Віталіка, Арсенія чи когось ще, зараз люди стоять за своє майбутнє, майбутнє наших дітей, за незалежну Україну.
Майже в кожній країні
 люди на підтримку України організовують власні
майдани
Дуже багато талановитої молоді на майдані. Такою молоддю можна пишатись.
Завдяки Євромайдану український тлумачний словник поповнився новим словом «Тітушка(-і)». Тітушки це люди які продали свою честь і гідність за якісь 200 гривень, це ті хто б'є невинних дітей.
По прикладу киян, піднялась вся Україна, і всі об'єднані однією ідеєю.
Криваві події
Небесна сотня
Вони відстоювали свою Батьківщину
Вони – герої
Герої не вмирають…
Небесна Сотня

У нашій пам'яті Ви назавжди лишились,
Історія одна, і Ви - її частина.
Ви тільки знайте, браття, ми за Вас молились,
І молимось: за Вами - ненька Україна!

Вже не повернеться додому той хлопчина,
Що його вчора тільки мати відпустила,
Поцілувала, тихо мовивши: "Іди, дитино,
За щастя України, бо вона - єдина".

Казала мати берегти себе. Але даремно,
Бо хлопець був готовий йти безстрашно,
Аби лише країна, котру так кохав страшенно,
Не стала на коліна, а боролася відважно.

Хлопчина вірив, що колись, одного ранку,
Відкривши очі, він відчує повну волю.
Але та куля, в день зимовий, на світанку,
Перехопила подих та змінила долю.

Хлопчина вірив, що колись, одного дня,
Розкаже син йому, як любить Батьківщину.
Хіба він знав, що борючись за це щодня,
Все доведеться відпустити в мить єдину.

Так. Той хлопчина, він не знав тоді,
Що нелюд пострілом прицільним забере життя.
І браття хлопця, українці, у біді,
Заплачуть, відпустивши тіло в небуття.

Але ж душа! Душа Героя - вічно лине!
До тебе наші сльози, молитви, зізнання!
Повір, хлопчина, наша пам'ять не загине,
Як і омріяні тобою - воля та кохання.

Небесна сотня. Прапор. Чорна стрічка.
І сльози - бо ти, хлопче, словом вже не з нами.
Але в думках - ти поруч, і не згасне свічка,
І линуть буде: "Слава Україні!", - над ланами.

Героям Майдану, впавшим мертвими за світле майбутнє України, присвячується.

Автор: Ірина Дасюк
3 місяці.
100 життів.
Мерзлота і пекло.
Зневіра і Бог.
Самотність і єднання.
Слабкість і сила.
Ненависть і любов.
Тепер ми назавжди знатимемо, що ми можемо.
Слава Україні.
Дякую за увагу!
Підготував:
Шевченко т.
М.ІІ-25


Презентація на тему «Ліквідація Запорозької Січі»


title: Презентація на тему «Голодомор» (варіант 13)

text:
Голодомор в Україні 1932—1933
Доповідач: Гавриленко Марина

Найжорстокішим злочином комуністичного режиму проти українського народу був голодомор 1932—1933 рр. Ця спланована проти українського селянства акція мала ліквідувати основу української нації і національного відродження, зруйнувати незалежні господарства, унеможливити протистояння радянській владі. "Голод запланувала Москва для знищення українського селянства як національного бастіону. Українських селян знищили не тому, що вони були селянами, а тому, що вони були українцями", — писав американський професор Р. Конквест.

Голод, що поширювався протягом 1932 р., набув найстрашнішої сили на поч. 1933 р. За підрахунками дослідників, в Україні щодня помирало голодною смертю 25 тис. осіб, щогодини — 1 тис, щохвилини — 17. Середня тривалість життя українців у 1933 р. у чоловіків становила 7,3 року, а в жінок — 10,9 року.

Головною причиною голодомору 1932—1933 рр. була цілеспрямована злочинна політика більшовицького керівництва. Адже сам Сталін визнавав, що загальний урожай зерна в 1932 р. перевищував урожай 1931 р. Інакше кажучи, харчів не бракувало. Проте держава цілеспрямовано конфісковувала більшу їх частину, в т. ч. зерно, яке призначалося для насіннєвого, страхового і фуражного фондів, ігноруючи заклики і попередження українських представників з місць. Це прирекло мільйони людей на смерть від голоду, який неможливо назвати інакше, як штучний. Спроби протидіяти насильству жорстоко придушувалися. Вище партійно-державне керівництво Української СРР, зокрема генеральний секретар КП(б)У С. Косіор, голова ВУЦВК Г. Петровський, голова Раднаркому України В. Чубар, не знайшло в собі політичної волі та особистої мужності протистояти диктату Й. Сталіна, фактично ставши слухняним знаряддям у його руках.

Залишившись без хліба, селяни їли мишей, щурів та-горобців, кісткову муку і кору дерев. Відбувалися численні випадки канібалізму (лише офіційно за фактом канібалізму 1933 р. в Україні було зареєстровано 2 тис. кримінальних справ). Конфіскації збіжжя тривали, незважаючи на те, що з голоду вимирали цілі села. За вказівкою московських емісарів В. Молотова, Л. Каґановича, П. Постишева, які керували хлібозаготівлею в Україні, коли хліба не було, забирали сухарі, картоплю, сало, соління, тобто всі запаси їжі. Траплялися випадки, коли вилучали навіть шкіряні речі, щоб їх не варили та не їли. Купи зерна та картоплі, зібрані на залізничних станціях для вивезення в Росію, нерідко гнили просто неба.
Селяни здають хліб у Баишівському районі Київської округи, 1930 рік

Намагаючись врятуватися, тисячі селян, незважаючи на те, що шляхи, які вели до міста, були блоковані, все ж пробивалися туди в надії купити хліба. Однак сільським жителям продавати хліб заборонялося. Не знайшовши порятунку в місті, вони вмирали там просто на вулицях. У Харкові, Одесі, Дніпропетровську, Полтаві, Києві, інших містах померлих від голоду кожного ранку збирали і вивозили до братських могил.
       Смерть на вулиці

Аби позбавити селян можливості дістати щось для харчування, їм не дозволялося також найматися самостійно на роботу на промислові підприємства, переходити або переїжджати в Росію. На кордоні з нею, як і з Білоруссю, а тим більше з Румунією та Польщею, стояли загороджувальні загони, які розстрілювали втікачів з України.

Трагічною була доля селянських дітей, котрим випало відчути на собі пекло Голодомору. "Була весна 1933 р., — згадує один із очевидців, — білим цвітом цвіли вишні, яблуні, були погожі весняні теплі дні, але сільські діти не бігали, не гралися, а сиділи попід тинами з попухлими ногами, складеними в калачик. У той час у кожному класі сільської школи висів лозунг: "Спасибі товаришу Сталіну за щасливе дитинство!"

Тисячі дітей-сиріт, як свідчать документи, бродили поодинці та групами по селах, дехто помирав на дорозі, інші добиралися до міст, залізничних станцій, просили милостиню, вчиняли дрібні крадіжки. Наприкінці червня 1933 р. на станції Козятин міліція затримала 307, а-в липні — 1340 голодних безпритульних дітей. Таке саме становище склалося у Жмеринці, Вапнярці, інших великих і малих залізничних станціях. Чимало з цих дітей помирало. Зокрема, на початку червня 1933 р. на тій самій станції Козятин знайдено 15 померлих від голоду дітей.

Загалом у 1932—1933 рр. в Україні загинуло від 7 до 10 млн. осіб. Особливо болісно лихо відобразилося на дітях: у багатьох селах після голоду закривалися школи — їх більше нікому було відвідувати. Тим самим підривалася етнічна основа становлення української нації — село, знищувався прошарок, від якого залежали процвітання суспільства, здатність його до розвитку.

Трагедію українського села Й. Сталін та його оточення сприймали як чергову перемогу комуністичної ідеї. Так, один із соратників "вождя народів" М. Хатаєвич, обраний наприкін. 1932 р. членом політбюро, другим секретарем ЦК КП(б)У, з гордістю заявляв: "Між селянами і нашою владою точиться жорстока боротьба. Це боротьба на смерть. Цей рік став випробуванням нашої сили і їхньої витривалості. Голод довів їм, хто тут господар. Він коштував мільйони життів, але колгоспна система існуватиме завжди. Ми виграли війну«.

Голодомор став найбільшою трагедією за всю історію українського народу. За масштабом, жорстокістю, цинізмом і організованістю з боку влади та наслідками для майбутніх поколінь він не має аналогів в історії людства. Демографічна катастрофа посіяла в душах мільйонів людей фізіологічне почуття страху, необоротно вплинула на генофонд нації. (Згідно з Указом Президента України, починаючи з 2000 р. у четверту суботу листопада в нашій державі щорічно відзначається День пам'яті жертв Голодомору і політичних репресій.)

Не дай нам, Боже,
Таку лиху годину…
Збережи, Боже,
Мати-Україну…


title: Презентація на тему «Слобожанщина»

text:
Слобожанщина
Українські народні костюми
Жіночий костюмний комплекс на Слобожанщині включав білу сорочку, вишиту на уставках, уздовж рукавів та вузькому комірі. Низ рукавів («отлажки») збирали у зморшки (на нитку). Подолок сорочки оздоблювали мережкою, прутиком. Художню виразність цьому комплексові надавали парчові складові частини: очіпок, корсетка, запаска. Характерною на Слобожанщині була парчова або сатинова корсетка до дев'яти «вусів». Її оздоблювали зубцями на погрудді, обшитими, як і поли корсетки, кольоровою тасьмою («висічкою»). Поясне вбрання — плахта — тут ткалась у клітини жовтогарячої гами з вкрапленням червоної і чорної барв. Парчовий фартух («завіса») обшивався внизу сукном.
Різнокольорові вовняні пояси
Чоловічий костюмний комплекс вирізнявся білою сорочкою, вишитою на комірі-стійці, чохлах і широкій манишці, яка защіпалась збоку; широкими в клітинку («пістряковими») штанами, стягнутими в талії до очкура; солом'яним брилем, смушевою шапкою; чорними шкіряними чоботами («пришвами»); сукняною киреєю, шерстяною чемеркою або розкішним кожухом; яскравим тканим поясом.
Літніми чоловічими уборами були картузи
Як чоловіки, так і жінки носили чоботи на високих підборах зі сталевими або мідними підківками. Жіночі чоботи мали чорні, червоні, зелені або жовті халяви. Чоботи з чорної шкіри і різноколірними халявами мали назву "чорнобривці", з зеленої шкіри — "сап'янці". Влітку жінки взували відкриті черевики.
Дякую за увагу


title: Презентація на тему «Україна в XVI ст»

text:
Україна в XVI ст.
     Підготував
   Ярошко Іван
                  Хронологія подій
  Структура українського суспільства
На початку XVII ст. структура українського суспільства вигладила так:
  Структура українського суспільства
Шляхта — привілейований панівний стан у Польщі, Литві, на українських та білоруських землях, які в XIV—XVIII ст. належали Великому князівству Литовському чи Речі Посполитій. До середньої і дрібної шляхти належали зем’яни й бояри.
Духівництво - привілейований стан, , що становило майже десяту частину всього населення. Духівництво не підлягало світському суду, у разі потреби його справи розглядалися у спеціальному суді єпископа.
Міщанство – напівпривілейований стан, що мало привілеї на міське самоврядування, окремий становий суд, заняття ремеслами й торгівлею.
Селянство – непривілейований стан. За своїм правовим становищем воно поділялося на «непохожих» і «похожих»
                   Люблінська унія
На початку XVI ст. Велике князівство Литовське постало перед загрозою. Наслідком цього стало підписання Люблінської унії між Литвою і Польщею. У січні-серпні 1569 р. у Любліні був скликаний сейм, на який винесено проект повного приєднання литовських земель до Польщі. Сейм затягнувся на кілька місяців, бо були противники унії. Але врешті унія була укладена. За нею Литва зберігала право на власний герб, печатку, законодавство, міністрів, військо, фінанси й адміністрацію; спільними ставали король, сейм і сенат, зовнішня політика, право землеволодіння. Отже, за Люблінським трактатом Польща і Литва утворили нову державу – Річ Посполиту.
Люблінська унія була підписана без участі литовських послів. Внаслідок її підписання Польщі вдалося захопити від Литви Волинь, Підляшшя і Київщину, а за Литвою залишились Берестейська земля і Пінський повіт.
Негативним наслідком Люблінської унії стало повне панування Речі Посполитої на українських землях, яке тривало до кінця XVIII ст., утвердження необмеженої влади польських магнатів, посилення соціального, національного і релігійного гніту українського населення, втрата можливостей творити самостійну державу.
Разом з тим, в сучасній історіографії висловлюється думка і про позитивні наслідки Люблінської унії: об’єднання всіх українських земель заходу і сходу, українське суспільство було повернуте до більш цивілізованого Заходу (до Європи), вона на певний час рятувала українські землі від Москви і Туреччини. Врешті, Люблінська унія привела до посилення протесту українського народу проти гнобителів, до національно-визвольної боротьби в кінці XVI-XVII ст.
                  Берестейська унія
Берестейська (Брестська) церковна унія 1596 р. - об'єднання православної церкви України та Білорусі з католицькою церквою в 1596 р. при підлеглості православної церкви Папі Римському, визнанні основних католицьких догматів і збереженні православної обрядності. її було проголошено на церковному соборі в Бресті. В результаті Берестейської церковної унії утворилася Українська греко-католицька церква (уніатська церква ).
В об'єднанні православної й католицької церков були зацікавлені польський король — для остаточного ополячення українців і білорусів, Папа Римський — для збільшення своїх володінь і доходів, православні ієрархи — для зрівняння в правах з католицькими. У 1596 р. в Бересті була проголошена церковна унія — об'єднання православної церкви з католицькою, унаслідок чого утворилася нова — уніатська церква (греко-католицька). Діяльність православної церкви в Речі Посполитій було заборонено, закривалися православні храми та парафіяльні школи, що діяли при них, православні монастирі та церкви передавалися католикам або уніатам (греко-католикам), ченці та священики зазнавали переслідувань з боку польської шляхти. Фактично відбулося не рівноправне об'єднання церков, а підкорення православ'я католицизму. Проти церковної унії виступили народні маси, частина знаті на чолі з князем Василем Костянтином Острозьким (1527—1608 pp.), братства (громадські організації міщан, створені для захисту православної пастви). Це змусило Польщу в 1632 р. знову дозволити легальне існування православної церкви.Отже, релігійна ситуація в Україні наприкінці XVI — у першій половині XVII ст. була складною і драматичною. Як у Західній Європі в XVI ст. від католицизму відокремився протестантизм, так в Україні й Білорусії від православної церкви відокремилася греко-католицька.
                         Козацтво
Одну з найвідоміших сторінок в історії України вписало козацтво. До середини XVI ст. козаками ("козак" слово тюркського походження) в Україні називали людей, які займалися уходними промислами (мисливством, рибальством) на південному порубіжжі та воювали з татарами. На письмі слово "козак" вперше згадано в "Таємній історії монголів" за 1240 р. як назва людини самітної, не пов'язаної ні з домівкою, ні з сім'єю. У словнику половецької мови за 1803 р. це слово трактувалося як "страж", "конвоїр". У збірці коротких житій святих від 1308 р. розповідалося про вбивство козаками якогось Альмачі. Отже, це слово багатозначне. Така вже доля слів і понять. Як і люди, вони з'являються на світі, живуть і відмирають. З'явившись в пратюркській мові, слово "козак" поступово набуло в українській значення незалежної, вільної, мужньої й хороброї людини, захисника України й оборонця православної віри.
Досить важливим джерелом формування козацтва були військовослужбовці. З метою оборони краю від татарських набігів при місцевій владі створювали спеціальні загони військових. Такі ж загони мали в своїх маєтках і магнати. Зацікавлені у козацьких промислах, старости південних повітів нерідко й самі брали в них участь. Соціальний гніт в Україні наприкінці XVI ст. викликав покозачення значної частини селян та міщан. Поодинці й цілими сім'ями люди втікали з панських маєтків і оселялися на південних та південно-східних окраїнах. Вони оголошували себе козаками, намагаючись повністю уникнути залежності від феодалів і через займанщину розпочати вільне гоподарювання. З часом збільшення їх кількості стало помітним для властей. У пам'ятках 1524 р. є відомості, що литовський князь погодився взяти на державну службу дві тисячі козаків і розташувати залогами проти татар. Козацьке населення зосереджувалося в основному на півдні Київщини і Східного Поділля, а з другої половини XVI ст. значна кількість козаків осідає нижче від дніпровських порогів на островах та на обох берегах Славутича. Процес їх концентрації супроводжувався зростанням тимчасових укріплених "городців" для захисту від татар і зберігання та первинної обробки продукції промислів. Таким чином, появі козацтва сприяли два основні взаємопов'язані чинники: природне прагнення людей до особистої, політичної, господарської і духовної свободи та необхідність захистити південноукраїнські землі від татар.

                         Культура
Своєрідність української культури XVI зумовлювалася тим, що український народ був позбавлений власної державності. Українські землі перебували у складі кількох держав. Тож умови для культурного поступу українців, що перебували в тих державах, були неоднаковими. Сприятливі умови склалися у Великому князівстві Литовському. Ситуація змінилася, коли українські землі потрапили під владу Польщі. Маючи високорозвинену культуру, спрямовану на західноєвропейський католицький світ, Польське королівство домагалося підкорення українських земель задля збільшення території та збагачення. Відмінна культура українців перешкоджала загарбницьким планам корони. Тому ні про яку підтримку й заохочення культурного поступу українців за давніми традиціями не було й мови.
В Україні у XVI — на початку XVII ст., як і раніше (у XV ст.) існували «парафіяльні» школи при монастирях, церквах, у маєтках деяких феодалів. Учителями здебільшого були дяки, які навчали дітей елементарної грамоти, молитов, церковного співу. Діти феодалів часто здобували знання у школах Польщі, Німеччини, Чехії. Крім Острозької школи, функціонували братські школи у Львові (1586 р.), Перемишлі, Галичі, Вінниці, Луцьку, Києві (1615 р.). У цих школах навчалися діти міщан, козаків, нижчого духівництва, дрібної шляхти. Важливе значення мала Острозька школа, відкрита приблизно у 1576 р. зусиллями князя К. К. Острозького. Для розвитку культури важливе значення мав розвиток друкарства. Уже наприкінці XV ст. видання книг було налагоджене у Кракові. У 1491 р. Швайполіт Фіоль надрукував чотири богослужебні книги церковнослов’янською мовою: «Осьмогласник», «Часослов», «Триодъ постная», «Триодъ кольорова». Отже, навіть у часи зміни державності Україна мала досить успішний розвиток культури.

Дякую за увагу!!!


Презентація на тему «Символіка української писанки»


title: Презентація на тему «Освіта в другій половині XIX ст.»

text:
                Презентація                                                                           на тему
           Освіта в другій половині XIX ст.
   1. Особливості розвитку культури

“Селяни один за одним самі посилали дітей «у науку»,-писав у 1862 р.                       журнал «Основа»”.
Виникнення громадсько-культурних обэднань.
Виникнення серед капыталістів групи меценатів,готових і спроможних підтримувати українську культуру
Відкритість тогочасної української культури (Вона проявилась в паргенні українських митців посилити звязки із культурами Західної Європи)

Висновок особливостей розвитку культури:
    Зміст розвитку  української культури протягом другої половини 19 ст. визначався працею українських митців, громадсько-культурних діячів, які, долаючи імперські обмеження, створювали нові класичні цінності й ставали поруч із митцями світового рівня.
 2.                       ОСвіта
 Освіта-це інтелектуальна основа культури яка перебувала в найважчих умовах

Існувало  два види освіти
Початкова освіта
Сердня освіта
              Початкова освіта
За шкільною реформою 1864 р. початкові школи поділялися:
1)Однокласні з трирічним терміном навчання.
2) Двокласні з п'ятирічним терміном навчання.
  Міністерство контролювало, щоб навчання в усіх ланках освіти- від початкової до вищої- велося тільки російською мовою.
1864 р. Австро-Угорська імперія проголосила загальне обовязкове початкове навчання для дітей віком від 6 до 14 років.
Кількість українських шкіл значно скорочувалася.

                    Середня ОСВІТА
У 1850 р. в Києві було відкрито першу жіночу гімназію.
Чотирирічні прогімназії давали таку освіту: Гуманітарну, опановували природознавство, хімію, фізику, математику, креслення, сучасні мови.
В гімназіях і реальних училищах навчалися в більшості діти поміщиків, чиновників, духівництва й буржуазії.
1887 р. – відкрито першу українську гімназію в Перемишлі.
Наприкінці 19 ст. також у Галичині було 6 українських гімназій, тоді як польських-29

3.          Вищі навчальні заклади.          Новоросьйський університет
1865 р. – на базі Рішельєвського ліцею в Одесі відкрито Новоросійський університет.
Із 80-х років Новоросійський університет став ініціатором проведення наукових з'їздів.
1884 р. – статут ліквідував університетську армію, відновивши контроль за думками й поглядами професорів й викладачів
У Західній Україні вища освіта була недоступна для українцтва.
У Чернівецькому університеті через 20 років після йоговідкриття серед 320 студентів навчалося 20 українців

4. Недільні школи в Наддніпрянській Україні
Перша недільна школа в Україні була відкрита в жовтні 1859 р. в Києві.
Протягом1859-1862 рр. в Україні діяло 111 недільних шкіл.
Засновники та вчителі недільних шкіл були: Федір Вороний, Яків Бекман, Митрофан Муравський.
Христина Алчевська – відкрила у Харкові першу недільну школу.
1862 р., нібитоза революційну пропаганду, царський уряд закрив недільні школи.
1864 р. під тиском громадськості недільні школи були дозволені,хоча й з великими обмеженнями.


Презентація на тему «Українські підприємці 20 століття»


Презентація на тему «Іван Сірко»


title: Презентація на тему «Pablo Picasso» (варіант 6)

text:
Pablo Picasso
(1881 – 1973)
Painter, Sculptor

By Karin Ocheretyana
Pablo Diego José Francisco de Paula Juan Nepomuceno María de los Remedios Cipriano de la Santísima Trinidad Ruiz y Picasso  a.k.a. Pablo Picasso
Picasso was born October 25, 1881 in Málaga, Spain. His father was a painter and art professor. Pablo showed artistic talent from a very early age – his first word was the spanish for “pencil”. At age 13, his father convinced the school of fine arts to take him on as a student and rented him a room so that he could have somewhere he could be alone to paint.

Portrait of Gertrude Stein (1906)
Family of Saltibanques (1905)
Picasso lived through World War I, the Spanish Civil War, and World War II, refusing to fight for any side or country. In 1944, he joined the communist party, although he had some differences with them and was never an ardent communist.
Picasso had many relationships over his lifetime with different women. He married twice and had four children with three different women.
Portrait of Daniel-Henry Kahnweiler (1910)kahnweiler was an art dealer who was an early believer in Picasso’s talent
The Guitar painter (1910)
Along with fellow painter George Braque, Picasso pioneered a new style of painting called “Cubism”. The artists analyzed subjects and broke them down into the shapes that composed them. Sometimes they cut up pieces of newspaper or wallpaper and glued them onto the paintings. This was the first time collage was used in fine art.
Glass and bottle of Suze (1912)
Three musicians (1921)
The Dream (1932)
Guernica (1937)

One of Picasso’s most famous paintings, this one represents the German bombing of Guernica during the Spanish Civil War. It was a statement about the brutality and hopelessness of war.

Woman in a Hat with Pompoms and a Printed Blouse, 1962
Chicago Picasso (1967)
Picasso was also a sculptor. In the mid 1960s, he was hired to create a huge (50 foot high) public sculpture to be built in Chicago. He was excited about the project, designing something very ambiguous and controversial. What it is meant to represent, no one really knows, is it a bird, a horse, a woman, or something abstract? Picasso refused the $100,000 fee he was offered, instead donating the sculpture to the people of Chicago.
Picasso was hugely successful during his long career, earning enough money to live very well and being a celebrity. In addition to his enormous body of work he also had a film career, appearing in several films. He always played himself.
Pablo Picasso died on April 8, 1973 in Mougins, France while he and his wife were having a dinner party. His last words were “Drink to me, drink to my health, you know I can’t drink any more.” He was buried in France on a piece of private property he and his wife owned.

“There are painters who transform the sun to a yellow spot, but there are others who with the help of their art and their intelligence, transform a yellow spot into the sun”
					– Pablo Picasso

THE END


title: Презентація на тему «Павло Скоропадський»

text:
Павло Скоропадський – останній гетьман України
Павло Петрович походив із давнього відомого роду. Скоропадські - один з найшляхетніших українських родів, який упродовж кількох століть грав провідні ролі у вітчизняній політичній та культурницькій історії. Скоропадський народився 3 (16)
Травня 1873 року на німецькому курорті Вісбаден. Освіту Павло Петрович розпочав з Стародубської гімназії. У 1886 році Павло Скоропадський вступає до Петербурзького Пажеського корпусу, і в 1893 успішно закінчує навчання, отримавши звання корнета

Батько майбутнього гетьмана
Петро Іванович Скоропадський
У 1895 році Скоропадський одержав першу нагороду —
орден австрійського Кавалерського хреста Франца-Йосифа
3-го ступеня.

Гетьман з родиною
11 січня 1898 р. відбулося весілля Павла Скоропадського й Олександри, дочки генерал-лейтенанта Дурнова і Марії Василівни, уродженої Кочубей. Незабаром у Скоропадських народилися три дочки, Марія, Єлизавета та Олена і три сини – Петро, Данило й Павло.

Військова кар’єра складалася  вдало — молодий гвардієць отримує чергові звання.
Настає 1904 рік, а з ним — і російсько-японська війна на
Далекому Сході. Як командир 5-ої сотні Чигиринського козачого полку він бере участь у боях з японцями і отримує за хоробрість золоту зброю. Згодом він одержує чин полковника і стає командиром 20–го Фінляндського драгунського полку.

Герб Павла Скоропадського
За хоробрість, вмілі воєнні дії молодий генерал-лейтенант дістає високі нагороди та підвищення по службі — послідовно командує 1-ою бригадою 1-ої гвардійської кавалерійської дивізії, 5-ою кавалерійською бригадою, всією 1-ою гвардійською кавалерійською дивізією.

У січні 1917-го Павла Петровича призначили командиром 34-го корпусу.
У жовтні 1917 р. в Чигирині, першій гетьманській столиці України, з'їзд Вільного козацтва, делегати якого представляли всі українські губернії та Кубань, обрали Павла Скоропадського отаманом Вільного українського козацтва.

Участники з’їзду Вільного козацтва, які обрали Павла Скоропадського своїм гетьманом. Жовтень 1917 року
29 квітня 1918 р. у Києві Всеукраїнський з'їзд хліборобів одностайно проголосив Гетьманом України Павла Скоропадського. Одразу ж було проголошено про утворення Української Держави на чолі з Гетьманом
Делегати Подільської губернії з гетьманом усієї України Павлом Скоропадським на Всеукраїнському з’їзді селян-хліборобів. Київ, 29 квітня 1918 р.
Молебень на київському Софіївському майдані після проголошення Павла Скоропадськогогетьманом України, 1918 рік
Уже першого дня правління гетьман обнародував два документи: "Грамоту до всього українського народу" і "Закони про тимчасовий державний устрій України". В "Грамоті" наголошено, що відновлюється приватна власність, а "всі розпорядження колишнього українського уряду, а рівно Тимчасового уряду російського відмінюються і скасуються". Відновлено купівлю-продаж землі. Поряд з цим заявлено, що згодом буде викуплено землю у великих власників для наділення малоземельних. Проголошувалась свобода торгівлі і приватного підприємництва.
У "Грамоті" підкреслено, що Центральна Рада розпускається. Українська Народна Республіка перейменовувалася на "Українську державу".

Прерогативи гетьманської влади було розписано в "Законам про тимчасовий державний устрій України". Гетьман призначав отамана (голову) Ради Міністрів, затверджував і призначав склад уряду, виступав найвищою посадовою особою у зовнішніх справах, верховним воєначальником, мав право оголошувати амністію, а також воєнний чи особливий стан. Усе це свідчило, що в Україні на зміну демократичній парламентській формі державного управління приходить авторитарний режим.

ЗБРОЙНІ СИЛИ УКРАЇНСЬКОЇ ДЕРЖАВИ (ГЕТЬМАНАТУ)
1. Генерал піхоти. Серпень 1918 р.2. Козак 2-го полку Сердюцької дивізії. Серпень 1918 р.3. Старшина 3-го полку Сердюцької дивізії, зимова уніформа. Серпень 1918 р.4. Кіннотник 1-ї Козацько-стрілецької (Сірожупанної) дивізії. Червень 1918 р.5. Козак піхоти. Серпень 1918 р.6. Старшина, приділений по кінноті. Серпень 1918 р.7. Старшина флоту. Липень 1918 р.

Гетьман України Павло Скоропадський зі своїми офіцерами
1
Гетьман Скоропадський перед своєю резиденцією на вул. Інститутській, 40  де він проводив зустрічі з іноземними послами
Гетьман Скоропадський з іноземними дипломатами.
Гетьман П.Скоропадський та кайзер Вільгельм II під час візиту до Берліну у вересні 1918
14 листопада 1918р. на засіданні УНС для керівництва збройною боротьбою з гетьманом було створено Директорію УНР на чолі з В. Винниченком. 15 листопада у зверненні до населення України Директорія закликала до збройної боротьби з гетьманом. Через місяць, 14 грудня 1918 р. П. Скоропадський вирішив відмовитися від влади й підписав своє зречення. Воно звучало так:
   "Я, Гетьман усієї України, на протязі семи з половиною місяців прикладав усіх своїх сил, щоб вивести край з того тяжкого становища, в якім він перебував. Бог не дав мені сил справитися із завданням, і нині я, з огляду на умови, які тепер склалися, керуючись виключно добром України, відмовляюсь від влади".
Через кілька днів П. Скоропадський із сім'єю виїхав до Берліна, у вигнання. Директорія оголосила його поза законом.

Подружжя Скоропадських
Вшанування пам'яті
Вулиця Павла Скоропадського в місті Київ.
Меморіальна дошка в місті Київ.
На його честь названий 99 пластовий курінь імені Його Світлості Ясновельможного Пана Гетьмана Всієї України генерала-лейтенанта Павла Петровича Скоропадського.
Підготувала
Тири пири тра-та-та
Соломія Мончук


title: Презентація на тему «Художня культура козацької доби» (варіант 1)

text:
Художня культура
козацької доби
Підготувала
учениця 10-А класу
Кошина Анна
Історичні передумови
   У кінці XV ст. зміцніла Московська держава. Іван III проголошує, що землі Київської Русі повинні бути приєднані до Москви. Україна опинилася між двох вогнів: з одного боку, латинізація і спольщення, з другого – омосковлення. Крім цього, у XV-XVI ст. тривала безперервна боротьба з татарською ордою, від якої ні литовський, ні польський уряди не могли захистити. Це завдання виконало українське козацтво.
   Початок козаччини припадає на XV ст. У 1550 р. Дмитро Вишневецький (Байда) побудував Запорізьку Січ. Наприкінці XVI ст. внаслідок політичних обставин значення козацтва зростає.
Дмитро Вишневецький
Українське бароко
   Починаючи з середини XVII до кінця XVIII ст. в художній та інтелектуальній царині панував стиль бароко. Його поява співпала з гідною подиву культурною добою в історії країни й водночас допомагала формуванню цієї доби.

Визначальні риси бароко
Українське бароко
Українське бароко або Козацьке бароко — назва архітектурного стилю, що був поширений в українських землях Війська Запорозького у XVII—XVIII ст. Виник унаслідок поєднання місцевих архітектурних традицій та європейського бароко.
Свято-Преображенський собор
Архітектура
Михайлівський Золотоверхий собор
У 1108-13 роках збудовано Михайлівський Золотоверхий собор. Золотоверхим Михайлівський собор назвали тому, що в той час це була єдина церква в Києві із золоченим куполом. Всередині Золотоверхий Михайлівський собор був оздоблений мармуром, мозаїкою, тут перебували дорогоцінні ікони. У ХІІ столітті монастир був місцем поховання князів.

Собор святої Софії
Собор святої Софії — християнський собор в центрі Києва, пам'ятка української архітектури і монументального живопису 11 — 18 століть, одна з небагатьох уцілілих споруд часів Київської Русі.

За багатовікову історію собор пережив навали ворогів, пограбування, часткові руйнування, ремонти і перебудови. Нове відродження Софії Київської пов'язане з київським митрополитом Петром Могилою У 1633–1647 рр. митрополит проводить ремонт собору та оздоблює його.
Миколаївська церква у Ніжині
Однією з перших споруд у стилі козацького бароко була Миколаївська церква на головному міському майдані у Ніжині (1668-1669),центрі одного з найбільших козацьких полків. Могутній, спрямований вгору центричний об'єм споруди заввишки 55 метрів, із щільно стуленими п'ятьма банями, став в українській бароковій архітектурі прототипом мурованих хрещатих п'ятибанних храмів.
Андріївська церква у Києві
Перлина бароко — Андріївська церква закладена 1744 року в зв`язку з приїздом імператриці Єлизавети I до Києва. Зведена у 1749 — 1754 роках за проектом Франческо Бартоломео Растреллі на Андріївській горі, на початку Андріївського узвозу (назва від Андрія Первозванного). Це єдина в Україні збережена робота архітектора. Будівництвом керував зодчий І. Мічурін.
Успенський  собор Почаївської лаври
Собор є головним об'єктом лаврського комплексу. Основні проектні пропозиції належать архітектору Г. Гофману, спорудженням храму керував архітектор П. Полейовський. Для будівництва собору було обрано природний високий пагорб. У результаті укріплення його підпірними стінами утворилася широка тераса, що й стала основою для величної споруди.
Успенський  собор Почаївської лаври
Архикатедральний собор Свято́го Юра у Львові — греко-католицький собор Галицької митрополії, до 1817 при монастирі Чину св. Василія Великого, бароково-рококовий монументальний архітектурний ансамбль з виразними національними рисами (1744—1762). Вважається головною святинею українських греко-католиків.
Образотворче
мистецтво
Жанри, в яких працювали художники
Ікона «Покрова» з Богданом Хмельницьким
Парадну форму барокового малярства становлять розписи іконостасу — неповторні й високі досягнення староукраїнської культури, що мають світове значення. Вони сповненні розгорнутою символікою, яка прочитується у виразних, театрально піднесених жестах, урочистих постатях, світлових ефектах, лініях драпірування тощо.
У XVI-XVII ст. в Україні складається декілька шкіл церковного монументального живопису та іконопису. Провідна школа художників сформувалася у XVII ст. в київських монастирях.
Йов Кондзелевич
Йов Кондзелевич (1667 — після 1740) — автор ікон із Богородчанського іконостаса, виконаного для Манявського скиту.
"Нерукотворний Спас"
Богородчанський іконостас. 1698-1705 рр.
Національний музей, Львів.
Зішестя Святого Духа на апостолів.
Білостоцький монастир Волинської області. Початок ХVІІІ ст.
"Вознесіння "
Богородчанський іконостас. 1698-1705 рр.
Національний музей, Львів
Богородиця.
Богородчанський іконостас. 1698-1705 рр.
Національний музей, Львів
Спас Намісний.
Богородчанський іконостас.
1698-1705 рр.
Національний музей, Львів
Провідне місце у культурному житі тодішнього суспільства посідав жанр портрета, який також відноситься до яскравих і самобутніх явищ національної художньої культури. Художня мова відтворення портретного образу своєрідно використовувала європейські барокові ідеї та національні традиції, яким також були притаманні риси театралізації, умовності, певна символічна система.
Портрети
Худ. невідомий, 17 ст.Митрополит Петро Могила
Худ. невідомий
Портрет переяславського
  полковника Семена Сулими
Худ. Невідомий
 Портрет Парасковії Сулими
середина XVIII ст.
Надзвичайну популярність мали в Україні народні картини “Козак Мамай”. Протягом XVIII ст. зображення козака Мамая можна було побачити в кожній українській хаті. Козаків малювали олійними фарбами на полотні, стінах, дверях, віконцях, кахлях, скринях, посуді й навіть на вуликах, вважаючи символічне зображення Мамая оберегом.
Козак Мамай
Гравюри
Розвиваючи традиції митців книжкової мініатюри, майстри українських стародруків вписали яскраву сторінку в історію вітчизняної культури. Вони створили книги, що є справжніми художніми шедеврами – з їх неповторним власним обличчям, особливою красою кириличних шрифтів, композиції аркуша, титульними гравюрами, фронтиспісами, сюжетними ілюстраціями, заставками, заголовними літерами. Глибиною змісту, щирістю вислову, яскравістю і лаконізмом художніх засобів ці оздоби в цілому становлять оригінальне, самобутнє явище в світовому мистецтві.

Дякую за увагу!


title: Презентація на тему «Київський університет Святого Володимира»

text:
КИЇВСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ СВЯТОГО ВОЛОДИМИРА
ІСТОРІЯ СТВОРЕННЯ
Відкриття університету в Києві було подією особливого значення.

Вітчизняні ВНЗ можна було полічити на пальцях: Московський, Віденський, Дерптський, Петербурзький, Казанський, Харківський...
Нарешті 8 (20) листопада 1833 р. в день Святого архістратига Михаїла, що здавна вважався покровителем Києва, указом Миколи І було оголошено про майбутнє закладення в Києві  Університету Святого Володимира.
Університет як інституція почав діяти з 8 (20) березня 1834 р., коли відібраних за ознакою благонадійності викладачів Волинського ліцею було запрошено на засідання ради Університету Св. Володимира. А через 4 місяці, на день Святого Володимира, відбулося урочисте відкриття київської вищої школи.
«Журнал Министерства народного просвещения» так описував цю подію:

   «15-й день июля 1834 г. ознаменован достопамятнейшим в летописях Отечества и Наук событием. Там, где некогда Равноапостольный Владимир, озарив свой народ Святым крещением, указал ему путь к вечному спасению, ныне, спустя восемь столетий, открыт под его именем и покровительством храм высших человеческих знаний в пользу жителей Западной России».

 Уже 28 серпня (9 вересня) 1834 р. 62 студенти розпочали навчання.
Київський університет спочатку мав лише два факультети: філософський та юридичний.
Філософський складався з двох відділів: історико-філологічного та фізико-математичного (у 1850 р. ці відділи стали самостійними факультетами).
 1841 р. в університеті було відкрито ще один факультет - медичний
Першим ректором університету став
Михайло Максимович (1804-1873)
                   Природознавець, історик, філолог,
                                                                           фольклорист, етнограф,
                                                                    він зробив значний внесок
і в києвознавство.
                                                      М. Максимович видав два томи
                                                                         альманаху «Киевлянин»,
                                                                              а пізніше в Петербурзі
                                                                        побачила світ його праця                      «Листи про Київ і спогади про Тавриду».
Упродовж XIX ст. Київський університет переживав часи піднесення й занепаду, однак завжди залишався одним із провідних центрів культури й науки Російської імперії.

Тут працювали визначні історики  й філологи М.Костомаров, В. Антонович, В. Іконніков,, математик І.Рахманінов, фізик М. Аве-Наріус, хіміки М. Бунге та С.Реформатський, лікар В. Караваєв та багато інших.

Серед випускників університету цієї доби були славетні українські вчені та політичні діячі Михайло Драгоманов та Михайло Грушевський, майбутні президенти Всеукраїнської академії наук О.Левицький, В.Липський та Д. Заболотний.
У липні 1842 р. університет було переведено в новий, ще незакінчений будинок.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
ПРЕЗЕНТАЦІЮ ВИКОНАЛА
УЧЕНИЦЯ 12-Ї ГРУПИ
МІЗІНА ДАРИНА