title: "Гончар і Херсонщина"

text:
"...Ще квіттям зійду я в полях України,

    Ще Вам провіщатиму радості день!"
Гончар і Херсонщина
«... ЩО ПРОСТОРОМ СВОЇМ АЖ П'ЯНИТЬ»
Тема степу, життя степовиків зазвучала владно уже в книжці оповідань «Південь» (1951 р.). Назвімо такі з них, як «Жайворонок», «Сусіди», «Зірниці», а надто «Соняшники», що стали оповіданням-подією в українському письменстві перших повоєнних років. У цьому творі глибоко й щемливо розкрита краса людини праці - степовички Меланії Чобітько, образ якої не мерхне з плином часу серед численних героїв гончаревої прози, яку справедливо названо класикою ще за життя її творця.
  Але, звичайно ж, «перевисання» до теми степу, його історичної долі знаменував славнозвісний роман «Таврія» (1952 р.), котрий відзначається широтою показу життя народних мас, ретельною «розробкою» воістину народних характерів, передумови їхнього формування. Природа нашого батьківського краю в цьому творі змальована, як ніде інде, яскраво, розлого, повносонячно.

  Остання сторінка громадянської війни стала основою наступного після «Таврії» роману «Перекоп» (1957 р.). Незважаючи на певну ідеологічну заангажованість (такий був час), у ньому досить переконливо показані протиприродність нібито своєї «дядьківської» війни. Численні епізоди підтверджують ознаки божевілля народу, яким та війна по суті була.
Епізод перший. Будівництво школи
Мешканці села напряму пов’язують вирішення питання будівництва Добропільської середньої школи з іменем Олеся Гончара.
Епізод другий. Як Олесь Гончар у добропільців гостював
На початку 60-х років в селі побував Олесь Гончар. Він знайомився з життям робітників радгоспу, інтелігенцією села та збирав матеріал для написання книги «Тронка» та інших оповідань і творів.
Епізод третій. Про книжки
Серед місцевих мешканців поширена кумедна оповідь, що саме після відвідин Добропілля Олесь Гончар зробив у своєму шоденнику невтішний запис: « Мало читають»...

Розповідають, що такий висновок великий письменник зробив після спілкування з добропільськими чабанами. Під час своєї розмови з одним із місцевих чабанів (історія не зберегла імені та прізвища фігуранта. Називають різні прізвища), Олесь Гончар спитав у нього, чи є у них у родині книжки? На що чабан відповів: «А якже, у мене є та й у жінки!»

Зрозуміло, що Гончар питав про книжки, які потрібно читати, а чабан відповідав про ощадні книжки)))

Областная библиотека им. Гончара была основана 18 июня 1872 года.
  Олесь Гончар був ініціатором створення Херсонського відділення спілки письменників, допомагав і підтримував наших письменників - земляків теплим батьківським словом, розумними порадами у їх творчому зростанні, стежив і радів кожному їх успіхові, тепло і щиро згадував про них у своїх усних виступах та статтях.

  Олесь Гончар багато доброго зробив для херсонців і Херсонщини, велику допомогу він подав у будівництві Херсонської обласної наукової бібліотеки, яка нині за рішенням уряду носить цілком заслужено його ім’я. Тут у травні 1999 року урочисто відкрита “Гончарівська вітальня”, у якій зібрані цікаві матеріали, фотографії, книги письменника та про нього. Тут же проводяться “Гончарівські читання”, конференції, цікаві зустрічі із видатними і відомими людьми, пропагується незабутня творчість письменника. Його по праву називають херсонці своїм великим земляком. Добре було б вшанувати письменника ширше. Він цього заслужив своєю невтомною працею і високохудожньою творчістю.

Так отож - Гончар і Херсонщина... Врівні, як степ аж п'янить своїм простором, так і твори Майстра про наш Край і краян п'янять нас гончарівською сонячністю думок і почуттів, неповторністю геніально мовленого слова.


Євген Гуцало. «Лось». Природа й людина у творі. Вічне протистояння добра і зла


Борис Грінченко


Григорій Савич Сковорода. Версія 1


Ірина Жиленко


title: Художній опис калини

text:
Художній опис калини
Опорні слова
Пишний невисокий кущ;
важкі червоні кетяги;
соковиті ягоди;
кислувато-терпкий смак;
запашний білий цвіт;
цілющий сік.

План
1.Яка це рослина?

2.Де вона росте?
    3.Як вона цвіте навесні?
4.Яка вона буває восени і взимку?

5.За що наш народ шанує калину?
Пишний невисокий кущ.
У лузі, в лісі, біля хати.
Запашний цвіт; схожа на наречену.
Важкі соковиті ке-тяги, налиті соком; схожі на ліхтарики.
Має лікувальні властивості.


Григір Тютюнник - «Ласочка»


title: Історія написання роману Чорна рада

text:
Історія написання роману «Чорна Рада»
Підготували:
Гречуха Вікторія
Калініченко Єлизавета
Голованов Ілля

"Чо́рна ра́да. Хроніка 1663 року"  — перший історичний роман українською мовою, вперше виданий повністю Пантелеймоном Кулішем у 1857 році. У цій «хроніці історичних подій» автор відтворив відомі історичні події — чорну раду у Ніжині, яка відбулася 1663 року. Твір був написаний під впливом історичних романів Вальтера Скотта.

Палітурка першого видання (1857)
Після Переяславської угоди 1654 року і смерті Богдана Хмельницького між козацькою старшиною починається боротьба за гетьманську булаву на Лівобережній Україні. Оскільки боротьба за булаву була гострою як ніколи, відбулася Чорна рада. Найвідоміша Чорна рада відбулася 17-18 червня 1663 року біля Ніжина, де старшина і тисячі рядових козаків, і «некозацьких добровольців» зібралися на вибір нового гетьмана.

Кадр з фільму
«Чорна Рада»(2002)
Робота над твором тривала понад чотирнадцять років. Пантелеймон Куліш захоплювався романами В. Скотта і під їхнім впливом у нього народився задум написати історичний роман на українському грунті. У «Літописі Самовидця» письменник знайшов історичну основу для майбутнього роману — опис «Чорної ради» біля Ніжина. П. Куліш написав роман російською та українською мовами. Обидва варіанти було видано 1857 року.

Книга: Літопис Самовидця (1971)

Роман П. Куліша «Чорна рада» мав підзаголовок «Хроніка 1663 року». Перші частини його були опубліковані в «Современнике». Про громадянську сміливість П. Куліша писав С. Єфремов: «Це була досить на той час смілива думка — дати українською мовою історичний роман, а надто після гоголівського "Тараса Бульби", і треба сказати, що автор із свого завдання вийшов досить добре. Як перша спроба українського роману, "Чорна рада" завжди буде займати почесне місце в історії українського письменства».
Куліш Пантелеймон
Олександрович

Дякую за увагу!


"Фразеологізми"


“Гордість нашого краю”


title: Впровадження швейцарсько-українського проекту “Підтримка децентралізації в Україні” DESPRO у Вінницькій області

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style

641550
69980
99660
471910
2465
130000
14000
21000
95000
630
130000
15000
20000
95000
144
127600
13600
19000
95000
196
126250
12600
18950
94700
1250
127700
14780
20710
92210
245
985100
470200
157876
357000
848
127000
13000
22000
92000
100
166700
66700
25000
75000
214
417000
257000
65000
95000
370
274400
133500
45876
95000
164

504431
81990
77390
345051
836
159490
44890
24600
90000
80
4
114340
14040
18200
82100
126
3
104601
10460
15690
78451
342
2
126000
12600
18900
94500
288
1
2 504 711
999 830
325 794
1 179 087
504542
86150
68234
350158,45
985100
470200
157900
357000
1015069
443480
99660
471929
www.despro.org.ua

1015070
443 480
99660
471910
2671
130000
14000
21000
95000
630
503500
388500
20000
95000
350
127600
13600
19000
95000
196
126250
12600
18950
94700
1250
127700
14780
20710
92210
245


І.Багряний. «Тигролови»


title: Хвильовой

text:
Микола Хвильовий(Микола Григорович Фітільов)
« Іван  Іванович »
      У Хвильового  широкі можливості: бистре око меткого спостережника разом з незалежною об'єктивністю художника, вміння різко й рельєфно, без страху зачеркнути контури, вложити в них промовистий образ, знайти відповідне слово без зайвої розволіклості, округлити цілу картину яким-небудь загальним штрихом. Люди у нього здебільшого живі в дії, в описах багато руху, широкого захвату, повітря, синіх просторів..."
                                    С. Єфремов

 Невеликою повістю "Іван Іванович" (1929) Хвильовий уже засвідчив віртуозне володіння сатиричним жанром. Гостра іронія, нищівний сарказм письменника спрямовані проти все тих же вічних обивателів, світової сволочі, котра скористалася плодами революції і проникла в усі соти нового суспільного організму.
                        В. Агеєва
 Цей гостросатиричний твір “найбільш ... виразно поставив питання про фальшивість тих, хто претендував на звання господарів “нового”, постреволюційного життя, носіїв “нової” моралі, а по суті, був лише гіршою, “хамською” копією дореволюційної бюрократії, барської зарозумілості й презирства до “черні”, прикритих комуністичним словоблуддям.” Обюрокрачення партійного і державного керівництва, панування фальшивої подвійної моралі для верхів і для низів, безоглядна спекуляція високими ідеалами — ці донині не зжиті явища зароджувалися уже в перші пореволюційні роки.
                                                В.Агеєава

Хвильовий у повісті змалював світ як усвідомлення провалу революції, світ, повний трагічної суперечності омріяної “далі” й безжальної реальності.
Паспорт твору:
Рік написання  - 1929
Вперше надрукована -  журнал“Літературний ярмарок”
Жанр – сатирична повість
Тема – сатиричне зображення нового радянського способу життя партійних пристосуванців,які лише на словах
«проливали свою кров" у революцію (насправді терлися в кабінетах Наросвіти), а тому, на їхній погляд, заслужили сите й забезпечене життя.
Ідея – викриття  фальші, пристосуванства, невпевненості партійних чиновників, їх паразитичного способу життя, використання своєї партійної приналежності  для одержання всіх життєвих благ, засудження психології “вічного” обивателя.
Епіграф -  слова Миколи Гоголя   про прагнення митців “викопувати” для своїх творів персонажів із глухих, нічим не примітних місць, зображувати бідність і недосконалість життя.
Сатирична по́вість — епічний прозовий твір ,події якого відбуваються навколо одного головного героя, сюжет розкриває ряд епізодів із його життя, але  у творі різке викриття зображуваного  поєднується з гострим осміянням, глумлінням.
Герої повісті:
Іван Іванович – «революційний» чиновник, його дружина – товаришка Галакта (Марфа Галактіонівна). У родині є син Май і донька Фіалка.
Окрім того, є гувернантка – мадемуазель Люсі й куховарка Явдоха.

Портфоліо головного героя Івана Івановича
Зовнішність:
*"зразковий член такої-то колегії, такого-то тресту";
* має надуте черево, ходить у дорогих костюмах;
* свій високий лоб і свої рогові окуляри протирає завжди білосніжною хусткою;
* перед походом до ячейки сім’я  одягається в старе вбрання,  тоді як має  достатньо дорогих речей. Дружина  одягає простеньку червону хустку і старенький жакет, нагадуючи робітницю тютюнової фабрики; він бере старенький капелюх і солдатську блузу часів воєнного комунізму.
Освіта:
* був вигнаний за “вольтер’янство” з  третього курсу юридичного факультету, тож він мав майже вищу освіту;
* заробляє на життя у тресті, але на 250 карбованців прожити важко, тож доводиться йому писати до місцевої преси.
Побут:
* сім’я Івана Івановича творить “новий комуністичний побут”;
* жив у нагірній частині “від голови до п’ят революційного” міста на вулиці Томаса Мора в хмарочосі, збудованому два роки рому, і його пролетарське сходження не підлягає ніякому сумніву. Скрізь панує порядок у “новій революційній інтерпретації” ;
*користується меблями, конфіскованими у якогось поміщика, а отже, сам стає схожим на нього;
*дружина цілком відповідає його партійним прагненням,вона ніколи не манікюрить нігтів, і тільки в останній час трохи манікюрить «для гігієни», одягається просто, хоч і зі смаком.
* дружина Івана Івановича – товаришка Галакта (Марфа Галактіонівна) читає Леніна і Маркса,але  її рука тягнеться за Мопассаном.
Політичні переконання:
* має партійну кличку Жан;
* має репутацію гарного робітника і зразкового партійця, він прагне “бути зразком для інших і особливо для несвідомої партійної маси”.  Для цього товариш Жан регулярно сплачує членські внески, що становить 2 % від його заробітку, у різні організації: він і член “Друга дітей”, і член “Повітрофлоту” та “Доброхіму”, а також член клубу політкаторжан і профспілки і т. д. і т. п.
*не може “спокійно реагувати на партійне виродження”, але не помічає того, що це “виродження” торкнулося і його сім’ї;
* його промови на дискусіях не вирізнялися особливим інтелектуальним рівнем, а кожна нова думка, кожне заперечення (наприклад, доповідь товариша Лайнера) сприймалися в штики;
*визнає тільки "батально-героїчні та мажорно-реалістичні фільми" , звичайно ж, радянського виробництва;
*"цілком свідомий партієць"  визначає лише те ідеологічно витримане мистецтво, "що не запалює тебе бунтом дрібнобуржуазного імпресіонізму;
 * щоб прислужитися партії якимось винаходом, вигадує електромухобійку;
* майбутня чистка партії видається йому  загибеллю революції;
*куховарка в нього не якась там старорежимна, а "член місцевого харчосмаку";
* герой, достатньо «скромна» людина, "ніколи не вимагав окремої спальні для куховарки. Явдоха спить на ліжкові на підлозі в коридорі;
* байдужий  до високих поривів та ідеалів, , заклопотаний лише  тим, “що сьогодні на обід”.
*“вичищений” не лише з бюро, йому запропонували “вийти з партії”.

Риси характеру:
* часто розпалюється у дискусіях з приводу побудови соціалізму, бо він сам не радий, що має “такий палкий характер і таку більшовицько-витриману натуру”;
*  наділений “рішучим темпераментом”,  не любить “сентиментальничати”, дуже “скромний” і “чесний”, але все це лише на свою користь;
* випадково покладена в чужий портфель цілком легальна стенограма пленуму наводить на героя панічний жах.
Ставлення до дітей:
* дітей  в родині виховує француженка-гувернантка, як це бувало при царизмі, тому розмовляють лише по-французьки, не знаючи рідної мови;
* замість казок, які виховують ідеалістів, діти слухають “соцвихівні оповідання”.

Висновки з повісті:
Повість викликає закономірне питання: чи система стане кращою, якщо з неї викреслити Івана Івановича, чи Іван Іванович стане кращим, якщо зруйнувати систему, в якій він існує? Навряд чи тут можна відповісти однозначно. Адже Іван Іванович - представник не лише радянського пореволюційного ладу, це “вічна” маленька людина, що хоче жити, незважаючи ні на що, людина, якій байдуже до високих поривів та ідеалів, людина, заклопотана тим, “що сьогодні на обід”. Ця маленька людина живе у всі часи, вона має обличчя своєї епохи, бо асимілюється до неї, щоб вижити. Перетворення на Івана Івановича - віртуозного пристосуванця, зацькованого страхом втрати своїх привілеїв, - є третім, мабуть, найтрагічнішим, виходом героя письменника (поряд із самогубством та божевіллям) в умовах радянської системи.
                                                                                В.Агеєава


title: Євген Гуцало - Оповідання «Олень Август»

text:
                     ТЕМА УРОКУ:

ОПОВІДАННЯ   ЄВГЕНА ГУЦАЛА “ОЛЕНЬ АВГУСТ”. ІДЕЯ НЕОРДИНАРНОГО ВЛАСНОГО ПОГЛЯДУ НА СВІТ
ЕПІГРАФ УРОКУ:

…ДИВЛЯЧИСЬ ЧАСОМ УНИЗ, НЕ ВТРАТИВ ЩАСТЯ БАЧИТИ ЗОРІ НАВІТЬ У БУДЕННИХ  КАЛЮЖАХ  НА ЖИТТЄВИХ  ШЛЯХАХ.
                                                       О.ДОВЖЕНКО
СЛОВНИКОВА РОБОТА
Ординарний – ( лат.) – звичайний, буденний.
Неординарний – незвичайний, небуденний.

НЕОРДИНАРНИЙ
- непересічний
- екстравагантний
- чудний
- винятковий
- дивний
- фантазер
- не такий, як всі

Євген Гуцало – лауреат Державної премії ім. Т.Шевченка за твори для дітей.Він справжній мрійник і фантазер, який словом уміє торкнутися людської душі, створити із звуків симфонію, і  ця музика підносить нас над буденністю, робить чистішими і благороднішими.

„Снігова королева” Г.-Х. Андерсен
лис – хитрість, заєць – боягузтво
Олень – уособлення благородства.
Із історії Риму відомий імператор Октавіан Август, в перекладі означає „величний”.
Олень – уособлення благородства.
ЕПІГРАФ УРОКУ:

…ДИВЛЯЧИСЬ ЧАСОМ УНИЗ, НЕ ВТРАТИВ ЩАСТЯ БАЧИТИ ЗОРІ НАВІТЬ У БУДЕННИХ  КАЛЮЖАХ  НА ЖИТТЄВИХ  ШЛЯХАХ.
                                                       О.ДОВЖЕНКО
Словникова робота
Толерантність -  (з лат. терпіння)- здатність людини поважати погляди й уподобання інших людей незалежно від того, чи збігаються вони з твоїми.
1 група – „режисери”  . Завдання: розташувати малюнки відповідно до змісту твору і дати їм назву.
2 група – „сценаристи”. Завдання: написати продовження твору за умови, що пройшло 20 років.
3 група – „кореспонденти”. Завдання: взяти інтерв’ю у Жені – молодого режисера.
4 група – „кореспонденти”. Завдання: взяти інтерв’ю у Альтова, який прийшов на прем’єру фільму,  знятий Женею.
5 група – „Актори”. Завдання : розіграти діалог Жені з Альтовим ( за підручником).
Церемонія нагородження

Домашнє завдання.
Дати письмову відповідь на питання: „ Чи хочу я бути схожим на Женю? Чому?”


Впровадження та використання навчальних матеріалів для ПК державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування


title: Грабовський Павло

text:
Грабовський Павло (1864 - 1902)
Поет-лірик, публіцист, перекладач творів з 25 літератур світу

Наші батьки, мабуть, не забули отой вірш  «Швачка»  з шкільних часів, який, чомусь, тяжко запам’ятовувався:

  Рученьки терпнуть, злипаються віченьки…
Боже, чи довго тягти?
З раннього ранку до пізньої ніченьки
Голкою денно верти.

Ще знали, що звали цього поета Павло Грабовський. Він був заарештований реакційним царським урядом і засланий у Сибір, де і помер.

Народився Павло Грабовький в селі Пушкарному Охтирського повіту Харківської губернії (тепер село Грабовське Краснопільського району Сумської області) 11 вересня 1864 року в родині Арсена і Ксенії Грабовських.
Він був другою дитиною в сім’ї. Батько був паламарем у слободі, занедужав на сухоти і помер у молодому віці, лишивши п’ятеро дітей.
Спочатку Павло навчався у місцевій церковно-парафіальній школі, а на десятому віці життя стає учнем Охтирської бурси, котра нічого йому не дала. З 1879 року П. Грабовський навчається в Харківській духовній семінарії. У цей час Грабовський знайомиться з передовою російською і світовою літературою, що сприяє формуванню його революційного світогляду. Вступає в організацію народників “Чорний переділ” і мріє всі сили, навіть життя, віддати за народ.

У 18 років Грабовський за переховування забороненої літератури був заарештований, виключений з семінарії і висланий в рідне село Пушкарне. Саме на цей час припадає початок творчості поета.

         Перебуваючи під гласним наглядом поліції в Пушкарному Грабовький пише численні кореспонденції в газеті “Южный край”, вірші і прозові твори.

В 1885 році після закінчення домашнього арешту Грабовський знову повертається до Харкова, влаштовується коректором. Але працював недовго. Поета було знову заарештовано. Чимало часу П.Грабовський знемагав в харківській та ізюмській тюрмах і після тривалого слідства та суду його було вислано на 5 років до Сибіру (в Іркутську губернію).

Шлях на заслання полегшили Грабовському зустріч і дружба з Надією Костянтинівною Сигидою, революціонеркою, людиною великої душі і мужнього серця. Вплив Сигиди на Грабовського був величезний. Цій мужній людині письменник присвятив близько 18 поезій. Із схвилюванням він розповідав про трагічну смерть Сигиди і її трьох товаришок – М.Ковалевської, Н.Смирницької, М.Калюжної, що тієї самої ночі померли, прийнявши отруту як протест проти закатування Сигиди.

Смерть Надії Сигиди була великим ударом для Павла Грабовського, але не похитнули його віри в необхідність і справедливість революційної боротьби.
У двадцять два роки заслали у Сибір, а в тридцять вісім – помер. Оце і все. Тільки став там поетом, класиком української літератури, писав свої вірші і надсилав їх у Львів до Івана Франка а той друкував.

Перед смертю, у 1900 році, одружився на такій як і сам, бувшою поселенкою, Анастасією Миколаївною Лук’яновою, що вчилася тоді в Тобольській фельдшерсько-акушерській школі. Через рік народжується син, Борис, а ще через рік, у 1902 році, Павло Грабовський помирає.
Царат до деяких революціонерів не дуже присікався. Побудуть рік, два і повертаються додому, а тут отаке.
Вся справа в тому, що Павло Грабовський обстоював незалежну Україну.

24 листопада, за п’ять днів до смерті, він пише листа до Бориса Грінченка:

«Я тяжко занедужав, нема надії прожити зиму. Вада серця. По моїй смерті, якщо прийде хіть та ласка, складіть… ще яку збірочку, бо самому, мабуть, вже не доведеться…
Ось ще просьба: стрінете мого маленького сина де-небудь, так поможіть йому прибитись до якого щиро українського гурту. Бувайте здорові, та й сили писати немає більш… України так і не побачу».

Борис Грінченко не встиг допомогти синові Грабовського, бо передчасно вмирає від хвороби у 1910 році і той застає Жовтневий переворот вже у Киргизії.
Це були важкі роки, але незважаючи на несприятливі умови для творчої роботи, на тяжку хворобу легень, П.Грабовський багато працював. І люди, особливо молодь, дуже тяглись до поета.

У Вілюйську Грабовський підготував збірки своїх оригінальних і перекладних поезій, які згодом вийшли у Львові
“Пролісок” (1894), “Твори Івана Сурика” (1894), “З чужого поля” (1895), “З півночі” (1896) та інші.

В кінці 1900 року – Грабовський одружився з А.М.Лук’яновою, яка вчилася у фельдшерській школі. Анастасія Миколаївна Лук’янова, вислана з Москви до Тобольська під таємний нагляд поліції, була молодою, вродливою, життєрадісною особою.
У кінці 1901 року у Грабовських народився син Борис, названий на честь Бориса Грінченка.

Ще в Іркутській тюрмі П.Грабовський зрозумів, що єдиним його засобом боротьби, який надає смисл життю, є слово. Все інше – воля, Україна, здоров’я – у нього вже було відібрано. Залишалася робота. Як порятунок від самотності й туги, як спосіб буття, як надія, що твій голос почують там, на рідній землі.

         Павло Арсенович створив прекрасні зразки оригінальної поезії. І про що б не писав поет, він завжди звертався до рідного краю, рідної пісні. Пісня, пройнята гуманізмом та оптимізмом, глибиною народної мудрості, стала органічною частиною творів поета.

Творчість Грабовського була неперевершеним зразком. Революційні мотиви в ліриці поета знаходимо в поезіях “Справжні герої”, “Уперед”, “Надія”, “До Н.К.С.”. Про громадські обов’язки митця Грабовський пише у своїх віршах “Я не співець чудової природи”, “До парнасців”, “Поетам – українцям”
Поезії Грабовського “До українців”, “Далеко”, “До України”, “Україна приснилась мені” мають патріотичний, національно-визвольний характер.

 Дитяча тематика приваблювала Грабовського протягом усього життя. Поет-революціонер готував маленьких читачів до діяльного життя. Окрему групу становлять вірші-звертання “До школи”, “Дітям”. Широке пізнавальне, виховне і естетичне значення для дітей мають вірші поета “Сонечко та дощик”, “Щоглик”, “Соловейко”, “Дніпр”, “Метеличок”.
В поезіях Грабовського знаходимо чимало майстерно змальованих картин природи, які є контрастом до нужденного, підневільного життя трудящих. Це пейзажна лірика “Сон”, “Квітень”, “Вечір”, цикл “Веснянки”.
Ім’я П.Грабовського перекладача стоїть поруч з іменами інших українських передових письменників кінця 19 ст., які вписали яскраву сторінку в літературно-мистецьке єднання українського народу з іншими народами.

Постать П.Грабовського важко уявити без його літературно-критичних праць. Адже поет вперше в українській літературі порушив саме у своїх критичних працях цілу низку важливих суспільно-політичних питань.
Поезії Грабовського “До українців”, “Далеко”, “До України”, “Україна приснилась мені” мають патріотичний, національно-визвольний характер. В поезіях Грабовського знаходимо чимало майстерно змальованих картин природи, які є контрастом до нужденного, підневільного життя трудящих. Це пейзажна лірика “Сон”, “Квітень”, “Вечір”, цикл “Веснянки”.

Дитяча тематика приваблювала Грабовського протягом усього життя. Поет-революціонер готував маленьких читачів до діяльного життя. Окрему групу становлять вірші-звертання “До школи”, “Дітям”. Широке пізнавальне, виховне і естетичне значення для дітей мають вірші поета “Сонечко та дощик”, “Щоглик”, “Соловейко”, “Дніпр”, “Метеличок”.
Будучи вже тяжко хворий, за п’ять днів до смерті поет пише Б.Грінченкові хвилюючого листа, в якому виливає свій біль, що вже не доведеться йому більше побачити улюбленої батьківщини.

12 грудня 1902 року П.Грабовського не стало.
 Друзі виконали його заповіт – поховали поруч з могилами декабристів.

Благородство і сила духу цієї людини варті захоплення і глибокої поваги. Гідність, готовність до самопожертви, моральна чистота, - ці риси визначали характер і поведінку Павла Грабовського.
“До матері”
Мамо-голубко! Прийди, подивися.
Сина від мук захисти!
Болі зі споду душі піднялися,
Що вже несила нести.

Мамо-голубко! Горюєш ти, бачу,
Стогнеш сама у журбі;
Хай я в неволі конаю та плачу, —
Важче незмірно тобі.

Бачити більше тебе я не буду;
Не дорікай, а прости;
Та від людського неправого суду
Сина свого захисти!
У ліричному зверненні “До матері”, яке було написане у місцях Сибіру, поет у дусі народної творчості з теплотою і ніжністю називає матір голубкою. Звернення “мамо-голубко!” посилюється повторюванням у наступній строфі.

         Поет проникає в глибину материнської душі, проймається її болями, горем, стражданням. Зіставленням душевного стану сина й матері досягається ще глибше психологічне взаємопроникнення.

Так дві протилежні соціальні сили, - з одного боку – знедолені поет і матір, з другого – їх гнобителі “судді” – входять у кульмінаційне зіткнення. Конфлікт набирає найвищої напруги, протест досягає найбільшої сили. А все разом випромінює ясну ідею: єдиний захист від неправого суду – незламна стійкість і невпинна, до повної перемоги, боротьба проти класових ворогів трудящих.
“До матері”
Де народився Павло Арсенович?
а) в селі Пушкарному Охтирського повіту Харківської губернії
б) у Тобольськув) в Оренбурзі

За що був заарештований, виключений з семінарії і висланий в рідне село Пушкарне?а) за переклади світової поезії
б) за переховування забороненої літератури
в) за членство у  революційних народницьких гурткахЗустріч з якою людиною полегшили шлях на заслання Грабовському?а) Тарасом Шевченкоб) Борисом Грінченком
в) Надією Сигидою
Хто друкував вірші Павла Грабовського?
а) Борис Грінченко
б) Іван Франко
в) Микола Чернишевський
З ким одружився перед смертю?
а) з Анастасією Лук’яновою
б) з Сусанною Семененков) з Надією Сигидою

Про що писав Грабовський у листі Борису Грінченку: «Бувайте здорові, та й сили писати немає більш… *** так і не побачу»? а) «Свого сина ...»  б) «Нової збірки …»
в) «України …»

В честь кого був названий син Павла Арсеновича? а) в честь Бориса Олійника
б) в честь Бориса Грінченка
в) в честь Бориса Пастернака

Поезії Грабовського “До українців”, “Далеко”, “До України”, “Україна приснилась мені” мають
а) патріотичний, національно-визвольний характер
б) романтичний, ліричний характерв) естетичний і пізнавальний хаарктер
Де написаний вірш «До матері»?
а) в Харківській губерніїб) в Тобольську
в) у місцях Сибіру

Чи є в поезіях Грабовського пейзажна лірика?
а) так
б) ні

Яка тематика приваблювала поета протягом життя?а) влади та її філософіїб) кохання та зради
в) дитяча тематика

Які риси визначили характер і поведінку Павла Арсеновича? а) винахідливість, сміливість і відвертість
б) благородство, сила, гідність, готовність до самопожертви, моральна чистота
в) легковажність, несерйозність
https://sites.google.com/site/openbookclassic/ukraienska-literatura/grabovskij

http://greatukrainians.com.ua/print/country/ukraine/728.html

http://ukrlitera.ru/index.php/literatura/179-2012-08-09-09-42-09

Використані джерела


"Іван Семенович Нечуй-Левицький"


Євген Гуцало - «Сім’я дикої качки»


"Борис Грінченко"


Ірина Жиленко - Казка «Жар-птиця»


title: Дюймовочка

text:
Весняний букет для Дюймовочки

Впізнай автора віршів
І барвінком, і рутою,
І рястом квітчає
Весна землю, мов дівчину,
В зеленому гаї.
Встала й весна
Чорну землю сонну розбудила,
Уквітчала її рястом,
Барвінком укрила.
Ще по-під лісом сніги скрізь лежать,
В тихій задумі ялини стоять.
Тільки підсніжник,зачувши весну,
Першим прокинувсь від дового сну.
Вивчи вірш
Веселі вправи
Артикуляція звука[С]
[С] –губи напіввідкриті в легку посмішку; зуби злегка розкриті;, кінчик язика широкий та торкається нижнього ряду зубів, бічні краї язика притиснуті до верхніх корінних зубів, спинка язика злегка вигнута, посередині язика утворюється поздовжній жолобок, по якому йде холодний видихуваний струмінь повітря. М’яке піднебіння підняте до задньої стінки гортані та закриває прохід повітря через ніс. Голосові зв’язки не вібрують, тобто звук вимовляється без участі голосу. Звук [С] – приголосний, глухий, передньоязиковий, щілинний, твердий.

Гра “Віночок”
(квітуча,світла, люта, морозна, ясна, весела, сонячна, чарівна)
Перлини весняного лісу
Захисти квітку
У Компаніївському лісгоспі на Кіровоградщині почали вирощувати в горщиках ранні сорти крокусів та тюльпанів. Нововведення спрямоване насамперед на збереження рідкісної лісової краси, яку люди часто гублять, зриваючи рослини до 8 Березня.

Словникова скринька

1. Яке стебло?
2. Яка квітка?
3. Які листочки?


І.БАГРЯНИЙ "Тигролови"


title: Григір Тютюнник « Климко». Подорож воєнними стежками Климка у пошуках добра і милосердя.

text:
Урок української  літератури7  класГригір Тютюнник « Климко».Подорож  воєнними  стежками Климка  у  пошуках добра  і  милосердя. ( Воєнне дитинство в повісті. Характеристика Климка)
 Підготувала:
вчитель української  мови та літератури ЗОШ I – II ст. № 21
Савіна В.В.
Григір Тютюнник «Климко».
Подорож  воєнними стежками
у  пошуках  добра  і  милосердя.
( Воєнне  дитинство в  повісті.
Характеристика Климка)
Ваш  настрій
п  о  л        а    в   а
Кросворд « Нелегка  доля  письменника»
 о  н   е   ч   ч   и   н  а
Д

и

т

и

н

с

т

в
о
ш       л   і   в   к   а

 у  б   е   р   к   у   л   ь   о   з

г  р       г   о   р   і   й

  а   т   а   л   я

т   е        л   я

а   с   и   л   ь

б   л   о   г   а

Після  ув’язнення батька
Г.Тютюнник  живе  у його
брата  на …

Назва  села, де  народився  Г.Тютюнник.

Хвороба, яка  завадила  відпрацювати  три  роки  на  заводі  після  навчання
Ім’я  брата  Григора.
Ім’я  тітки  Григора, вчительки  української  мови.
Професія  батька  письменника.

Рідний  край  письменника

Ім’я  одного  із  синів   письменника
Одна  і  з  повістей                      Г. Тютюнника

Про  що піде  розмова  на  уроці?
« …Ідеалом  для  мене  завжди  були  і     залишаються                   ________  , ________ і  ________ людської  душі  в  найрізноманітніших  проявах»
?
м  и  л  о  с  е  р д  я
с  а  м  о  в  і  д  д  а  н  і  с  т  ь
д о б р о т а
« …Ідеалом  для  мене  завжди  були  і     залишаються     доброта, самовідданість  і  милосердя людської  душі  в  найрізноманітніших  проявах»
                              Григір  Тютюнник

Подорож  воєнними
стежками  у  пошуках
добра  і  милосердя
  Чи  зустрів  Климко  на
своєму  шляху    добрих  та  милосердних  людей?

Чи  притаманні  ці  риси  характеру  Климкові?
Війна
біль
страх
воєнне
дитинство
голод
втрата
сирота
скалічені  долі
розчарування
скитання
концтабори
смерть
кулі
Діти  війни
ВійнаСкільки в цьому слові горя та болю, страждань невинних людей. Вона забрала з собою мільйони життів, залишила в пам'яті   страшні спогади…
Війна
забрала
в них
дитинство
У мільйонів людей доля
відняла щасливі спогади дитинства.
У них нічого не залишилось,
крім сліз про минулий час.
Діти  на  війні
поруч з  дорослими
Діти  в  концтаборах
Дитинство,
опалене  війною
Проблемне  запитання:
Чи  схожі  картини  на  слайдах
на  життя  Климка  в  ті  часи?
Чим  саме?
Зупинка  « Кінотеатр»
Учні – « кінорежисери»
Завдання:
 використовуючи    малюнки – «кадри»  до  повісті, створити  «фільм»  і  скласти  коротеньку  розповідь.
Зупинка
« Художня  майстерня»
Учні – « художники»
Завдання:
скласти  словесні  портрети
Зульфата, шевця, тітки  Марини,
 Наталі   Миколаївни, Климка
і  по можливості
зробити  малюнки.
Зупинка  « Телепрограма
« Зустріч  з  героєм »
Учні – « актори»
Завдання:
перевтілитися  в  героя ( Зульфат, швець, тітка  Марина, Наталя
     Миколаївна, Климко);
розповісти  про  себе  як  героя  повісті;
Зупинка
 « Краєзнавчий  музей»
Учні – « екскурсоводи»
Завдання:
підготувати історичну довідку про  предмети, які розташовані  на слайді.
Зупинка
« Редакція газети «Правда»
Учні – « журналісти»
Завдання:
  написати і   зачитати  відгук  до  повісті   Г.Тютюнника «Климко».
 Мозкова  атака
Зупинка
« Мій  висновок»
 Яким ,  на  вашу  думку,  було
дитинство хлопця?
  Які  ж  риси характеру  Климка
розкрив  автор?
 Чи  вплинуло  воєнне  дитинство
на  формування  моральних  якостей
героя? Як  саме?
Проблемне  запитання:
 Чи  зустрів   Климко  на своєму  шляху  добрих  та  милосердних  людей  у  ті  страшні  часи?
Які  моральні  якості  притаманні  Климку?
?
?
?
?
?
Ваш  настрій
Домашнє
завдання
		Написати твір – роздум 			на  одну з тем:
1) « Мої  враження  від  прочитаної повісті»
2) « Чого  навчає  нас  Григір Тютюнник повістю  « Климко»?»


І.Я.Франко. Життєвий шлях письменника


title: Іван франко

text:
Хімічні властивості сульфатної кислоти
Виконала студентка 1 курсу :Юхименко Діана
Зміст
Сульфатна кислота
Знаходження в природі та поза землі
Хімічні властивості
Застосування
Сульфатна кислота
Сульфатна кислота (сірчана кислота, — дигідрогенсульфат, застаріла назва — купоросне масло) — сполукасірки з формулою H2SO4.
.Сірчана кислота одна з найсильніших неорганічних кислот і є дуже їдкою та небезпечною. Ця кислота утворює два ряди солей: сульфати і гідрогенсульфати, в яких у порівнянні з сульфатною кислотою замінюються один або два аніони гідрогену на катіони металів.
Знаходження в природі та поза землі
Знаходження в природі: 1. Земля: Вільна сірчана кислота зустрічається в природі дуже рідко. В атмосфері вона утворюється з діоксиду сірки, який утворюється при згоранні сірковмісних речовин або вулканічних вивержень.
 У кислотних дощах вона виступає в розбавленому виді.
Знаходження поза межами землі: Сірчана кислота знаходиться за межами Землі в верхніх шарах атмосфери Венери. Вона утворюється в результаті фотохімічних реакцій діоксиду сірки і води, які утворюють краплі 80-85% кислоти.
Хімічні властивості
1.Дисоціація у водному розчині йде в декілька етапів:
H2O + H2SO4 → H3O + HSO4
Перший етап дисоціації;K2 = 2.4 x 106   (сильна кислота)
2. Це значення кислотності взяте як основне при визначені суперкислот.

Друга стадія дисоціаціїї;K1 = 1.0 x 10−2

Застосування
Застосування: Сірчана кислота є дуже важливим товаром хімічної промисловості і є індикатором її промислової потужності.Світове виробництво в 2004 році склало близько 180 млн тон, при наступному географічному розподілі: Азія 35%, Північна Америка 24%,Африка11%, Західна Європа 10%, Східна Європа і  Росія 10%, Австралія і Океанія 7%, Південна Америка 7%.  Більша частина виробленої кислоти (~ 60%) витрачається на виробництво добрив, суперфосфату фосфату амонію,сульфатів, сульфату амонію.


title: Григорій Косинка - Творча біографія прозаїка. Новела «В житах» як пошуки порушеної гармонії

text:
Григорій косинка. Творча біографія прозаїка. Новела «В житах» — пошуки порушеної гармонії
Мета уроку:
 ознайомити учнів із життєвим і творчим шляхом Григорія Косинки, зокрема трагічною його долею;
 сприяти розумінню позаідеологічності творів митця, психологізму художньої деталі;
 розвивати вміння переказувати сюжет твору, визначати основні мотиви; формувати власне ставлення до таких особистостей, як Г. Косинка;
 виховувати розуміння великої сили синівських почуттів.
Цілий ряд його творів — це гімн життю, що проростає на обпаленому війною полі наперекір нищівній силі тваринного в людині, це утвердження думки, що навіть, здавалося б, вкрай понівечена людська душа може і повинна повернутися у свій нормальний стан. А цей стан характеризується наповненістю серця людини радістю, людяністю, любов’ю й закоханістю в життя.
	Косинки  умів декількома фразами, нюансом світлотіней, образом або символом передати найширшу гаму почуттів, думок, ідей. Недарма ж класик української новелістики Василь Стефаник називав Григорія своїм онуком.
Фото і зворотній бік документа,  що засвідчує особу  Григорія Косинки (Стрільця). 1919 р
Літературне об’єднання ”Ланка” (згодом — МАРС — Майстерня революційного слова).
Зліва направо: Борис Антоненко-Давидович, Григорій Косинка, Марія Галич, Євген Плужник, Валер’ян Підмогильний, Тодось Осьмачка.    Київ, 1925 рік.
Зі спогадів Тамари Михайлівни Мороз-Стрілець про чоловіка: «дуже любив квіти..., а серед них... червоні косинці». Квітка ця по-науковому названа «плакун верболистий», має чимало народних назв: «залізняк червоний», «болотний бурячок» та інші. Від неї й походить літературний псевдонім Григорія Михайловича Стрільця – «Косинка».  Тамара Михайлівна розповіла це, щоб знали: письменник узяв його від квітки. Щоб не думали, що то хустинка.
Дружина письменника
Тамара Михайлівна Мороз-Стрілець
(1905 — 1994)
Григорій Михайлович Стрілець (таким було справжнє прізвище письменника) народився у бідній селянській родині 29 листопада 1899 р. в селі Щербанівці, тепер Обухівського району Київської області. Сім'я не вилазила із злиднів. Батько щоліта мандрував на заробітки, а восени наймався до цукроварні. І все мріяв про кращі часи, «про землі вільні», як напише згодом Г. Косинка.
Евристична бесіда

  Хто такий дезертир?
  Які причини можуть бути дезертирства?
  Якою людиною може бути дезертир?

	Уявіть собі , що ваш товариш, призваний до лав армії, раптом стає дезертиром. Змоделюйте ситуацію зустрічі з ним.
Словник

дезертир; ч. (фр., від лат., втікач, зрадник)
1. Зрадник, утікач; той, хто залишає військо без дозволу.
2. перен. Особа, яка уникає певної роботи, ухиляється від обов'язків і т. ін.
Нове́ла (італ. novella, від лат. novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вимальованою дією.
Жанр твору:
Ідея новели – з'ясування сенсу людського  існування, адже інколи все своє життя людина чекає на одну мит щастя,
а це наштовхує на думку, що життя кожної миті ставить нас перед вибором, як і героя твору.
Дослідження ситуації

  Як умовна ситуація показує нам героя?
  Чи викликає він у нас відчуження?
  Як допомагає природа показати його стан?
  Які зорові образи постають перед нами?

Пояснення й обговорення
Чому?
Що, якщо…
Чому б не…

За даними формулами домислити питання, дати на них відповіді, сформувати драматичні ролі для обох героїв в залежності від їх навантаження.
Диференційоване завдання виконують рядами, можна спілкуватись, обговорювати, працювати колективно.

І ряд
Можливі питання.
Чому він не повернувся в рідне село?
Чому, ставши дезертиром, потрапив до банди Гострого?
Чому всі свої вчинки звіряє по Гострому?
ІІ ряд

Можливі питання.
Що, якщо б він не зустрів Уляну?
Що, якщо б він зайшов у село?
Що, якщо б його побачив Гострий з Уляною?
Що, якщо б він вистрелив тоді, в житах, у Дзюбу?
ІІІ ряд

Можливі питання.

Чому б не зробити йому по-іншому?
Чому б не понести покарання, а потім жити чесно?
Чому б не набратися сміливості і повстати проти бандитів?
Бесіда з учнями
 • Чому Г. Косинка був такий популярний у 20-30-х рр. ХХ ст.?
 • Чому, на вашу думку, він був репресований одним із перших?
•  Якою мірою власний життєвий досвід митця відобразився в його новелах?
• Які, на ваш погляд, теми були найулюбленішими для Г.Косинки?
 • Які стильові тенденції переважають в індивідуальному стилі письменника?
 • Якими художніми засобами користується автор для донесення до читача основної ідеї твору? • Чому Г.Косинка так любив свою новелу «В житах»?
• Який настрій переважає в цій новелі? Що в неї найголовніше: враження від подій чи самі події?
• Знайдіть описи природи? Яка їхня роль у новелі?

Бюст Г. М. Косинки на будинку по вул. Володимирській
Григорію Косинці
Ми тебе шукаєм по росинці
В Щербанівці, серед тополин,
І виходить мати у косинці
Виглядає, чи не прийде син.
Не приймав ти підлості нітрохи,
Прогримів, немов весняний грім,
І стоїть замучена епоха
Над безсмертним іменем твоїм.

                     Андрій Малишко 1956 р.

Домашнє  завдання :
Вивчити біографію Г. Косинки; прочитати й проаналізувати новели «Змовини», «На золотих богів», «Фавст».

Написати твір «Наскрізний пафос життєствердження в новелі Григорія Косинки «В житах» або «Мої роздуми про новелістику Г.Косинки».
Автор презентації :
вчитель української мови та літератури  Іршавської ЗОШ І-ІІІ ст.№1
Кузьма Наталія Василівна


title: Впровадження хмарних технологій у виховний процес

text:
DROPBOX
DROPBOX


title: Як будувати взаемовідносини

text:
Real Life
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
*
*
*
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style
*
*
*
*
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
*
*
*
*
*
*
*
TOP
MIDDLE
TOP
TOP
MIDDLE


Василь Симоненко. «Цар Плаксій і Лоскотон»


День української писемності й мови


Іздрик


title: Всі ми козацького роду

text:
6
5
4
3
2
1


Ірина Жиленко. “Підкова”, “Гном у буфеті”


Історія української літератури


"Іван Петрович Котляревський"


Історія та розвиток українського кобзарства


title: І. Котляревський "Наталка Полтавка"

text:
ІВАН   КОТЛЯРЕВСЬКИЙ
“НАТАЛКА ПОЛТАВКА”
 Полтава
Садиба-музей І. П. Котляревського
Тут працював І. Котляревський, сюди летіла його муза
“ Наталка Полтавка ” І.Котляревського – праматір  українського театру                                                    І.Карпенко-Карий
П’єса «Наталка Полтавка» написана І. Котляревським для потреб Полтавського театру 1819 р. – саме тоді, коли драматург перебував там на посаді керівника.
Основою для його п'єси стала жива дійсність, тогочасне народне життя, і героїв він обрав також  із народу.

Марія Заньковецька в ролі Наталки Полтавки
Виконавиці ролі Наталки
Оксана Петрусенко
Марія Садовська-Барілотті
Виконавці чоловічих ролей
Микола Садовський
Панас Саксаганський
Марко Кропивницький
Михайло Старицький
Із Полтави п’єса пішла у великий світ. Її дивилися в Петербурзі, Москві, Кишиневі, Києві, Чернігові, Мінську, Варшаві, Вільнюсі, містах Сибіру, Середньої Азії, Кавказу та в інших куточках світу.
Композитор Микола Лисенко в 1890 році написав музику до
“ Наталки Полтавки ”, яка відтоді стала шедевром світового мистецтва
Сюжет драми
Експозиція
Зав’язка
Розвиток дії
Розвиток дії
Кульмінація
Розв’язка
Найвідоміші ілюстратори
Анатолій Базилевич
Віра Ульянова
Пам’ятник І. Котляревському в Полтаві
Будеш, батьку, панувати,
 поки живуть люди,
 поки сонце з неба сяє,
 тебе не забудуть.
           Т. Шевченко


title: "Григорій Сковорода"

text:
Виконала учениця 21 групи
Мельничук Анна
Світ ловив мене, та не спіймав.
Григорій  Савич Сковорода народився 3 грудня 1722 р. в с.Чорнухах Лубенського полку на Полтавщині, в сім’ї малоземельного козака.

Біографічні відомості

В 1734-1753р.
З перервами навчався в Києво-Могилянській академії.
Протягом кількох років юнак був співаком придворної капели в Петербурзі.
Залишивши капелу, Сковорода зному повернувся до навчання в академії,а в 1745р. З місією генерала Вишневського виїхав до Угорщини в м. Токай,де перебував до 1750р.
У 1751р. деякий час викладав поетку в Переяславській семінарії.У своєму курсі лекцій він пропагував думки, які  суперечили офіційно-догматичному  погляду на поезію.

Бери вершину і матимеш середину.
Сковорода рішуче відкинув вимоги наставників семінарії дотримуватися існуючої традиції.Після цього йому довелося залишити семінарію,і він востаннє повернувся до академії. Як здібного вихованця митрополит Тимифій Щербацький у 1753р. рекомендував його домашнім учителем сина багатого поміщика С. Томари. Не бажаючи терпіти образи  в родині Томари, через рік Сковорода залишив це місце і здійсниd подорож до  Москви.

З усіх утрат втрата часу найтяжча.
Майже рік він провів у Троїце - Сергієвській лаврі, поповнюючи свої знання в бібліотеці. Після повернення на Україну Сковорода знову посідає місце домашнього вчителя.На цей раз у маєтку С. Томари у селі Коврях він перебував до 1758р. Тут почалася його літературна творчість.У Ковраях він написав перші вірші,згодом включені до збірника “Сад божественних пісень”.

З видимого пізнавай невидиме.
Подальше життя письменника і філософа пов”язане з Слобожанщиною.Протягом кількох років Сковорода обіймав посаду викладача в Харківському колегіумі.У колегіумі Сковорода познайомився з учнем М. Ковалинським, з яким підтримував дружні зв”язки протягом усього життя.

У творах Сковороди є чимало посилань на грецьких та римських філософів. Найчастіше він вкористовує висловлювання з морально-етичних питань предсиавників таких філософських шкіл,як піфагорійців,кініки,кіренаки,стоїки.

То навіть добре, що Діоген був приречений на заслання: там він узявся до філософії.
Осмислюючи проблеми і завдання своєї епохи,український філософ спирється на надбання людської думки минулого, які він вважає істиними.

Всяка їжа і пиття смачні й корисні, але треба знати час, місце і міру.
Сковорода сприйняв ідеали філософії гуманізму і просвітительства, віру у всемогутність людського розуму, в неминучість торжества правди і справедливості.

Не все те недійсне, що недосяжне дитячому розумові.
Онтологічною основою вчення Сковороди є концепція трьох світів:
У “розмові п’яти подорожніх про істинне щастя в житті” Філософ утверджує високу мораль народу, заперечує міщанську суєту і панське неробство. Осмислюючи, в цьому суть щастя, Сковорода переповідає народні притчі, байки, легенди і в цей спосіб близько стає до народного розуміння таких понять, як “премудрість”, ”добродійність” і доброчесність” ,”щастя”.Його ідеал найвищих якостей –людини з високою гідністю, яка не плазує перед тим, хто хоче поставити її на коліна. Така людина буде завжди дбати “про тіло і душу” і буде щасливою.

Моральне значення законів природи він бачить в усвідомленні того, що видимість не становить сутності речей, а тільки спрямовує людську думку на пізнання внутрішнього їх начала.
Любов виникає з любові; коли хочу щоб мене любили, я сам перший люблю.
Сковорода виступив як виразник етико-гуманістичних ідеалів людей праці.Його твори пройняті пафосом неприйняття несправедливої,ворожої людині соціальної
дійсності,критикою вад панівних верств
тогочасно суспільства,що позбавляло людину можливості утвердити себе у спорідненій праці,в якій Сковорода бачив єдиний засіб досягнення щастя.Його творча спадщина є актуальною і сьогодні.

Більше думай і тоді вирішуй.


title: Борис Грінченко. Вартовий рідного слова

text:
Вартовий рідного слова
До дня народження
Бориса Грінченка
Кредо його життя – праця задля рідного краю
	Хай працею буде життя – після його.
	Не вмре твоя слава у роду людського.

Хто ж такий цей безсмертний українець?
Борис Дмитрович Грінченко - невтомний трудівник, всебічно обдарований митець.
 Поет, прозаїк, драматург.
 Публіцист, лексикограф, етнограф, фольклорист.
Мовознавець, педагог, автор підручників «Українська граматика» та «Рідне  слово» для молодших школярів.

Перекладач, журналіст, видавець.
Редактор газети «Рада» і журналу «Нова громада», голова київської «Просвіти», засновник першої публічної бібліотеки в Києві.
Це людина, яка  залишила в історії  України глибокий слід.
Звідки ж починалися витоки його таланту?
	Народився Борис Дмитрович Грінченко у збіднілій дворянській родині на хуторі Вільховий Яр Харківського повіту. Батько письменника був сухою, суворою людиною. Усе в домі намагався поставити на  «панську» ногу,  а сина спрямувати на «панську» стежку. Не раз докоряв хлопцеві за те, що той грався з «мужиками».
Перші вчителі
	Тепло і ласку знаходив Борис у діда Андрія, старого пасічника, та його сліпої дружини. Від них перейняв він рідну мову, народну пісню. Першими літературними вчителями були Вальтер Скотт, Байрон, Гюго, Гоголь, Пушкін, Некрасов, Шевченко. У п’ять років навчився читати, у шість – складати вірші, в одинадцять став учнем реальної школи в Харкові.

Ув’язнення…

	Доля розпорядилася так, що навчання Борисові не випало закінчити: за читання та поширення забороненої літератури його було виключено зі школи й ув’язнено. 15-річному юнакові довелося пережити допити, знущання, холод і голод. Про мужність Бориса у в’язниці серед молоді ширилися легенди. За висловом Сергія Єфремова, ім’я Грінченка стало стягом для цілого покоління.

На хуторі Кути
	Хлопця було звільнено на поруки батька і відправлено на хутір Кути. Умов для продовження навчання не було: на заваді стояли заборона властей, підірване здоров’я, матеріальні нестатки. На хуторі вивчив німецьку і французьку мови. Згодом досконало оволодів чеською та польською, вивчав норвезьку та італійську.
На власний хліб…

	Матеріальне становище сім'ї погіршилося, і Борис іде на власний хліб. Влаштувався канцеляристом у Харківській казенній палаті. Згодом вдалося скласти екзамен на народного вчителя при Харківському університеті. Тернистим для 18 – річного педагога видався вчительський шлях. Спочатку працював сільським учителем у с.Введенське Зміївського повіту. Наступного року працював у російськомовній школі с. Єфремівка. Молодий учитель компонував для дітей популярні книжки. Найзначніші з них – «Про грім та блискавку», читанка «Од снігу до снігу».

Учителювання на Сумщині

	З 1884 р. письменник учителює в с.Нижня Сироватка на Сумщині. Саме тут створено оповідання «Без хліба», «Сестриця Галя», «Сама, зовсім сама» .

У школі Христини Алчевської
	Найдовше Грінченко працював у приватній школі Христини Алчевської – у селі Олексіївка на Луганщині. Дітей він учив поважати працю, наполегливо йти до своєї мети. Б.Грінченко готував майбутнє України, навчаючи «зерняткам» життя.

Творчість… Творчість…
	 Педагогічна праця спонукала Грінченка написати для дітей підручники «Рідне слово»  та «Українська граматика». Його перу належать педагогічні розвідки «Яка тепер народна школа на Україні», «Народні вчителі і українська школа», повісті «Сонячний промінь», «На розпутті», драма «Хатнє лихо». Написав він серію нарисів про життя славетних, здійснив прозовий переклад «Слова про похід Ігорів».
Чернігів
	У 1894 р. родина Грінченків переїздить до Чернігова. Тут Борис Дмитрович отримав посаду завідувача оціночного відділу в земстві, пізніше – відділу народної просвіти, далі – секретаря земської управи. Працюючи в земстві, Грінченко віддався літературній творчості, зокрема, драматургії, хоч не мав на це стільки часу, скільки йому хотілося б. Він написав драми «Ясні зорі», «Степовий гість», «Нахмарило», «На громадській роботі», «На новий шлях».

Грінченко-прозаїк
	Найвиразніше Грінченко-письменник виявив себе у прозі, зокрема, в жанрі повісті. Він показав класове розшарування українського села в дилогії «Серед темної ночі» та «Під тихими вербами». Був першим літератором, який торкнувся теми шахтарського життя.

Борис Грінченко для дітей
	Борис Дмитрович – один з перших українських письменників, що писали для дітей і про дітей. Грінченко розкрив морально-етичні проблеми життя дітей сільської бідноти («Без хліба», «Украла», «Кавуни» та ін.), відтворив історичні події («Олеся»), розповів про становище школи та безправність народного вчителя («Екзамен», «Непокірний»), про знедолене дитинство («Каторжна», «Сестриця Галя», «Ксеня», «Дзвоник»).

Виховання казкою
	Як педагог,  Б.Д.Грінченко розумів роль у дитячому вихованні казки. Його «Книга казок віршем» з’явилася у 1894 р. у Львові. Сюди ввійшло майже двадцять творів. Збірка мала велику популярність серед дітей, її не раз перевидавали.

Видавнича діяльність
	У Чернігові письменник організував єдине в Східній Україні видавництво, що випускало дешеву популярну літературу для народу.
Музейна справа
	Чимало сил і здоров’я  віддав Борис Дмитрович музейній справі. Письменник і його дружина упорядкували каталог музею старожитностей В.Тарновського. Відомий Борис Грінченко і як фольклорист та етнограф. Ним видано три томи «Этнографических  материалов, собранных в Черниговской и соседней с ней губерніях», збірник «Из уст народа», збірку анекдотів «Веселий оповідач».
	У 1902 р. Грінченко на запрошення редакції «Киевская старина» переїздить до Києва. Він мав завершити працю над українським словником, матеріали до якого зберігалися в редакції. Завдяки надлюдській енергії Бориса Дмитровича чотири томи «Словаря української мови» побачили світ протягом 1907 – 1909 років.

“ Не бійтесь заглядати у словник…”
Перша українська газета

	У Києві Грінченко видавав першу українську періодичну пресу: щомісячний журнал «Нова громада» і щоденну газету «Громадська думка» (пізніше  «Рада»).
Редакція газети “Рада”
Київська “Просвіта”
	Він не тільки очолював товариство, а й керував роботою створеної при ньому видавничої комісії, що опублікувала чимало науково-популярних книжок, організувала лекції і проводила літературно-музичні вечори, зібрала значні кошти на спорудження пам’ятника Шевченкові в Києві.

Чимало здоров’я і часу віддав письменник створенню київської «Просвіти», членами якої були відомі діячі української культури: Олена Пчілка, Леся Українка, Микола Лисенко, Любов Яновська, Марія Загірня, Михайло Грушевський, Іван Нечуй-Левицький, Михайло Коцюбинський та інші.
Перша публічна бібліотека
	 У Києві письменник створив і першу публічну бібліотеку.
	Її книжковий фонд нині знаходиться в Центральній науковій бібліотеці ім.В.І. Вернадського НАН України.

Поетичний доробок
	Писав Борис Грінченко і поезію. З-під його пера вийшли збірки «Пісні Василя Чайченка» , «Під сільською стріхою», «Хвилини», «Під хмарним небом». Читаючи його вірші, переконуємся, що цей поет над усе прагнув, щоб його слово стало на сторожі знедолених, чесно і вірно слугувало народові.

СМУТНІ КАРТИНИ
	Хоч Борис Дмитрович й рішуче заперечував тим, хто називав його співцем смутку, але у вірші – мініатюрі «Смутні картини» поет говорить про нещасливу долю народу України.

Убогії  ниви,  убогії  села,
 Убогий,  обшарпаний  люд,  —
 Смутнії  картини,  смутні-невеселі,
 А  інших  не  знайдеш  ти  тут.
 Не  став  би  дивитись,  хотів  би  забути,  —
 Так  сили  забути  нема:
 То  ріднії  села,  то  ріднії  люди,
 То  наша  Вкраїна  сама…
Пісенний доробок
Немало віршів Грінченка покладено на музику талановитими композиторами: «Над Дніпром» - Денисом Січинським, «Смутні картини» - Модестом Левицьким, «Вночі на могилі», «Квітчані сльози», «Могила», «Кряче ворон», «І тихая хатиночка», «Бурлака» - Кирилом Стеценком.
Грінченко-байкар
	Борису Дмитровичу належить не останнє місце серед українських байкарів. Підготовлена ним збірка «Байки» містить 77 байок. Майже всі вони написані або за мотивами народних анекдотів і прислів’їв, або за цілком оригінальними сюжетами. Байкар підніс ідеї гуманізму, моральної гідності, скромності, людяності.
Публіцистика Бориса Грінченка
	Становить цінність і публіцистична діяльність Б.Д.Грінченка: «Листи з України Наддніпрянської», історико-літературні розвідки «Петро Кузьменко», «Огляд української лексикографії», «Литература  украинского фольклора».

Перекладацька діяльність
	Займався він і перекладацькою діяльністю. Ним були перекладні драми Шиллера, балади Гете, поезії Пушкіна…
	У серпні 1909 р. в Києві Грінченко складає свій духовний заповіт, а у вересні разом із дружиною Марією Нагірною приїздить на лікування в невелике італійське містечко Оспедалетті. Хворий письменник вивчав італійську мову, працював над створенням італійсько-українського словника і марив про повернення додому.
Італія. Оспедалетті
Україна. Олексіївка
Італія. Сан-Ремо…
	6 травня 1910 р. в будинку №2 на вулиці Віа Вікторіо Еммануеле (тепер район Колді Роді, провінція Сан – Ремо) письменник помер.

	Поховали Бориса Дмитровича у Києві 9 травня на Байковому цвинтарі. Кілька тисяч людей ішли за домовиною письменника. Такого похорону з Шевченкових часів не знала Україна.

Останній спочинок Бориса Грінченка
Кого втратила Україна в особі Бориса Грінченка?
	«Не стало Того між нами, Кого звикли ми і в негоду, і в спеку палючу, і в люту хуртовину бачити завжди за роботою на нашій вбогій, занедбаній ниві, коло стерна нашого національного життя».
Сергій Єфремов

Жити для України
	Борисові Грінченкові випало жити в складну епоху. Вся його письменницька і громадська діяльність потребувала значної мужності. Були в нього великі злети, були помилки, проте він завжди дбав і діяв на користь народу і рідної України. Хіба не про самого себе він мав повне право сказати:

 Скільки поту я свого пролив,
                                                    Скільки сили я там положив!

Та дарма! Бо поорана нива
                                                       Нам давала багатії жнива:

Я недурно невтомно робив…


Грицько Бойко. Життєвий і творчий шлях


title: Гендер: минуле і сучасне, міф і реальність через призму образів п'єси І.Котляревського "Наталка Полтавка"

text:
15
14
13
12
11
20
19
18
17
16
10
9
8
7
6
5
4
3
2
1


"Гайдамаки"-романтичний світ образів поеми-епопеї


Григір Михайлович Тютюнник


Фразеологія- скарбниця спостережень і мудрості народу


Употребление глаголов в речи


Грицько Бойко


Історія витоків української літератури


Докія Гуменна


Іван Франко. Збірка поезій «Зів’яле листя». Мотиви туги та страждань


“Волинський майдан”


Кобилянська Ольга


title: "Іван Франко – драматург"

text:
Іван Франко – драматург
У надзвичайно багатій літературній спадщині видатним явищем мистецтва слова є його драматичні твори. До театру, драматургії письменник виявив великий інтерес ще з юнацьких літ. Вже на початку 70-х років XIX століття він співробітничав з мандрівною трупою О. Бачинського, яка приїздила тобі в Дрогобич.До перших спроб Франка в драматургії належала п`єса польською мовою “Югурта”, написана в 1873 році. Текст цього твору не зберігся і про зміст його нічого не відомо. Того ж року молодий письменник створив німецькою мовою драматичний епізод – сцену “Ромул і Рем” на тему античної легенди про заснування Риму. У 1874 році Франко написав історичну драму “Три князі на один престол”, збирався написати п`єсу про Богдана Хмельницького.У відділі рукописів Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка, де зберігається архів і особиста бібліотека письменника, є автографи початків і планів драматичних творів, які думав написати Франко – тоді ще учень останніх класів гімназії.
Ранні драматичні твори ще мають на собі ознаки перших проб пера, але і в них вже відчувається вміння автора будувати діалог, надавати мовними засобами індивідуальних рис героям , у діях і поведінці персонажів розкривати їх суть, властивості характерів.
У 1876 році драма “Три князі на один престол” у сценічній обробці М. Вагилевича була поставлена на сцені гуртком львівських студентів. У наступні роки Франко незмінно приділяв значну увагу драматургії та розвитку театру, зокрема в Галичині, справив помітний вплив на театрально-мистецьке життя всієї України.У 1879 році Іван Франко переклав українською мовою драматичну поему Байрона “Каїн”. Пізніше, на початку ХХ століття, видав під власною редакцією і з своїми дуже цінними вступними статтями та коментарями п`єси Шекспіра в перекладі українською мовою Пантелеймона Куліша.У 80-90-і роки ХІХ століття Франко опублікував чимало статей про театр і драматургію та рецензій на театральні вистави. “Лихо з розуму” Грибоєдова, “Борис Годунов” Пушкіна, “Ревізор” Гоголя, кілька драм і трагедій Шекспіра знайшли глибокий, вдумливий аналіз у статтях і рецензіях Франка.Іван Франко рішуче виступав проти примітивних поглядів на театр як на розважальне видовище, боровся за реалістичне театральне мистецтво, покликане вчити і виховувати глядача в дусі вимог часу. На театр Франко дивився як на школу життя, яка вчить глядача правдивості, чесності, допомагає викривати все низьке, огидне і брати за приклад для себе все справді моральне чисте і благородне.
“Коли театр має бути школою життя, -- писав Франко у статті “Наш театр”, - то мусить показувати нам те життя, зображувати і аналізувати його прояви, будити в слухачах критику свого життя, будити почуття, що такі і такі прояви є добрі, а ті погані. А щоб така критика була вірна, мусить бути повною і всесторонньою, опиратись на повнім і широкім зображені суспільності. Театр, котрий піддає прилюдній критиці тільки деякі дрібненькі явища, осмішує або клеймує тільки деякі невеличкі, покутні хиби, а лишає на боці, промовчує або покриває брехнею головні, основні недоліки суспільності, той театр ніколи не стане вповні національним, не буде школою життя або буде злою школою”.Погляди Франка на драматургію і театр склалися в процесі глибокого аналізу стану цього мистецтва в Галичині і в Україні загалом. А в своїй оригінальній драматургічній творчості він продовжував традиції Котляревського і Шевченка.Розквіт драматургічної творчості Франка припадає на 90-і роки. Посилену увагу до драматургії в цей період письменник сам значною мірою пояснив у листі до А. Кримського 26 серпня 1898 року: “Щодо моїх драматичних творів, – писав він, – то скажу Вам, що драма – моя справжня пристрасть. Ще в гімназії я писав історичні драми, а, бувши студентом університету, виставив /…/ одну драму на аматорськім спектаклі. Але я тоді зневірився в своїй драматичній здібності і надовго покинув писати драми. Тільки стаття /…/ про те, що мої новели мають у собі багато драматизму, спонукали мене думати знов про компонування драм, а конкурс /…/ заставив мене написати “Украдене щастя”. Сю драму я кілька разів переробляв. Її успіх спонукав мене писати дальші драми”.
Отже, крім згаданих драматургічних спроб, Франкові належать чотири великі драматичні твори – “Украдене щастя”, “Рябина”, “Учитель” і “Сон князя Святослава”.Створив Франко також п`ять одноактних п`єс – “Послідній крейцер”, “Будка ч. 27”, “Кам`яна душа”, “Майстер Чирняк” і драматичний етюд для дітей “Суд святого Миколая”.
На першому місці в драматичній спадщині Франка стоїть драма з сільського життя в п`яти діях “Украдене щастя”. Вперше вона надрукована в журналі “Зоря” у 1894 році і тоді ж вийшла окремим виданням.Поштовхом до написання драми “Украдене щастя”, як писав сам Франко, була народна “Пісня про шандаря”, яку в 1878 році записала приятелька Франка – Михайлина Рошкевич в Галичині. Розглядові цієї пісні Франко приділив значну увагу в своїй праці “Жіноча неволя в руських піснях народних” (Львів, 1883), а через десять років після того, використавши її сюжетну канву, створив драму “Украдене щастя”. Спочатку драма називалася “Жандарм”, але на вимогу журі конкурсу, яке не хотіло вступати в конфлікт з австрійською цензурою, автор змінив її назву.
Як і в “Пісні про шандаря”, в центрі п`єси стоять три постаті – підстаркуватий селянин, його молода дружина та її коханий – жандарм. Запозичене з пісні навіть ім`я одного героя – Микола. Але характеристика життєвих обставин, у яких діють герої, їх поведінка і вчинки у п`єсі – інші, значно ширші і глибші, ніж у пісні.Створюючи образи Миколи, Ганни, Михайла, Франко не обмежувався побутовим планом, який у пісні грає вирішальну роль, а глибоко розкрив причини трагедії своїх героїв, психологічно мотивував кожен крок їх поведінки, всебічно виявив їх характери. В трагічній долі однієї селянської родини драматург талановито розкрив ті вкрай важкі соціальні і побутові обставини, в яких перебувало селянство західних українських земель під владою Австро-Угорської монархії. Такі страхітливі умови життя селянства Франко назвав галицьким пеклом. Жертвами боротьби за землю кінець кінцем стали і герої “Украденого щастя”.

Йдучи за народною традицією, значно розвинувши і збагативши її, Франко створив один з найсильніших в українській літературі типовий образ жінки-трудівниці, благородної в своїх прагненнях до родинного щастя і глибоко нещасливої в тому життя, якого вона зазнала.З такою ж високою драматургічною майстерністю створив Іван Франко образ Михайла Гурмана. Для Ганни і свого щастя (звичайно, в дусі уявлень і понять про нього тогочасного селянства) Михайло готовий і здатний був перебороти найважчі труднощі. Багатьма влучними деталями Франко показує, як служба у війську, а потім у жандармерії наклала свій негативний відбиток на характер Михайла. У заключній сцені драми письменник ще раз тонко, узгоджено з правдою, підкреслив, що в душі Михайла до останньої хвилини жевріла іскра глибокої людяності, що не все в його натурі було спотворено соціальними обставинами і неслушними умовами особистого життя.Образ Михайла, як і образом Ганни, Франко показав, які могутні і благородні сили має народ. Через товщу неправди і зла ці сили проривалися не раз у потворному, навіть в огидному вигляді.З великою теплотою й співчуттям письменник змалював також образ Миколи Задорожного – типовий характер західноукраїнського селянина-трудівника. Цей образ – один з найсильніших образів селян, створених Франком.
Інші дійові особи драми “Украдене щастя” виконують допоміжну, службову роль у зіткненнях, боротьбі, що розгортається між головними героями твору. Але й ці образи яскраво індивідуальні, колоритні, типові для тогочасних умов життя західноукраїнського села і змальовані автором з великою реалістичною майстерністю.Герої Франка часто не висловлюють своїх думок до кінця, а тільки натякають на те, що вони знають, думають або про що лише здогадуються. Однак ці натяки не лишаються нерозшифрованими, вони служать авторові тільки одним із засобів підсилення драматизму дії, поглиблення характеристики провідних персонажів, психологічної зумовленості їх поведінки та вчинків.Менш популярні і не таку багату сценічну історію, як “Украдене щастя”, мають інші драматичні твори Івана Франка. У 1895 році в журналі “Житє і слово” Франко надрукував віршовану драму-казку в п`яти діях “Сон князя Святослава”. В романтичній формою драмі письменник правдиво відобразив події часів Київської Русі, боротьбу князя Святослава за єдність руських земель.Твір пройнятий глибокою патріотичною ідеєю. В ньому прославлено відданість батьківщині і засуджено зрадництво, підступність воєвод-феодалів, що підривали могутність Руської держави.Князь Святослав показаний у драмі як мудрий державний діяч, хоробрий воїн, патріот Русі. При допомозі відданих людей він розкриває хитрі плани своїх супротивників, викриває зрадників і нещадно засуджує їх.
В умовах колоніального становища Галичини в цісарській Австро-Угорщини драма “Сон князя Святослава”, в якій проводиться ідея єдності всіх руських земель, мала злободенне політичне спрямування. Франко в цьому творі використав своєрідний засіб: він написав глибоко патріотичну драму на матеріалі з далекого історичного минулого, скерувавши її політичне вістря проти своїх ідейних супротивників, проти недругів народу.Показу тяжкого життя західноукраїнського селянства під владою Австро-Угорської монархії, відкриттю сваволі і злочинних дій цісарських урядовців та їх спільників-багатіїв у прикарпатському селі Франко присвятив комедію “Рябина”. Спочатку він мав намір написати про це оповідання (збереглося два варіанти початку), а в 1886 році створив комедію на три дії під назвою “Рябина”. Ця перша редакція не задовольнила автора і в кінці 1893-на початку 1894 років він значно переробив п`єсу, власне, дав новий варіант твору на чотири дії, залишивши ту саму назву.Устами селянина Грінчука Франко так охарактеризував становище галицького селянства за тих умов: “Війти до тебе йде, присяжний до тебе йде. А кожний каже: дай! А ніхто не каже: на!”
У 1894 році Франко написав, а в 1896 році в журналі “Житє і слово” опублікував комедію в трьох діях “Учитель”, у якій талановито відобразив самовіддану і надзвичайно важку за тих умов працю сільського вчителя. Омелян Ткач – головний герой п`єси, хворий на сухоти, гнаний і переслідуваний, працює для свого народу, сміливо викриває його ворогів, бо без нього, як він говорить, “мусив би загинути, як риба без води”.Образ Омеляна Ткача – один з перших і кращих образів народного вчителя в український літературі до 1917 року. Трохи згодом подібні образи, з такою ж теплотою і симпатією, як у п`єсі Франка, створив у ряді оповідань Степан Васильченко. Драматично напружений сюжет, динамічний розвиток дії, колоритний, насичений народнорозмовними елементами діалог забезпечили успіх драмі “Учитель”, яка входить до репертуару багатьох сучасних театрів.У 1895 році в журналі “Житє і слово” Франко надрукував віршовану драму на одну дію “Кам`яна душа”. Твір цей сповнений поетики народних пісень, легенд і переказів. Художньою формою драма “Кам`яна душа” не схожа на жоден драматичний твір Франка. У ній виразно помітні риси, які згодом стають властивими драматичним поемам Лесі Українки.Драматичні твори Івана Франка глибоко проблемні, актуальні своїми темами та ідейним спрямуванням. У драматичних творах з історичного минулого письменник підносив теми, що були співзвучні з його сучасністю і, отже, служили тим ідеалам, які він відстоював протягом усього свого життя.
Дякую за увагу


Іван Петрович
Котляревський
  ( 1769 – 1838)

Будинок у Полтаві, в якому народився
І.Котляревський

Дитячі роки Котляревського

Будинок Полтавської семінарії , у якій навчався І.Котляревський

Полтавський будинок виховання дітей бідних дворян,у якому працював Котляревський

І.Котляревський і М.Щепкін на репетиції в
Полтавському театрі

Пам'ятник І.Котляревськомув Полтаві

Будеш ,  батьку ,   панувати ,Поки   живуть   люди ;Поки  сонце  з  неба сяє ,Тебе   не   забудуть  !                                                   Т.Шевченко


title: "Іван Франко"

text:
Іван Франко

«Як син селянина,
вигодуваний твердим
мужицьким хлібом,
я почуваю себе
до обов'язку віддати
працю свого життя
тому простому народові.»
                      Іван Франко

Іван Якович Франко(1856-1916)

Освіту здобував:
 Початкова школа
 с. Ясениця Сільна;
 Дрогобицька монастирська школа ченців-василіан;
 Дрогобицька гімназія;
 Львівський університет;
 У Відні захищає дисертацію, здобуває вчений ступінь доктора філософії.

   27 серпня 1856 у селі Нагуєвичах на Дрогобиччинінародився первісток Ясь.
Був обдарованим від природи, мав добру пам’ять, не знав труднощів у навчанні.

За бібліографічними даними, видано понад 5500 назв творів І.Франка. З них близько 1020 художніх, біля 630 перекладів майже з усіх мов світу, 1200 наукових праць, 1650 публіцистичних статей, більше 1000 листів до вчених та товаришів

“ Більш, ніж меч, і огонь, і стріла, і коса. Небезпечне оружжя – жіноча краса. Ані мудрість, наука, ні старші літа не дають проти неї міцного щита ”
 Іван Франко.

Своє захоплення жінкою-матір'ю, безсмертним полотном «Сікстинська мадонна» І. Франко
висловив у формі сонета. У Мадонні поет вбачає богиню, «райську рожу», і, хоч не знайшов для себе богів на небесах, цій — поклониться, як богині. Краса Мадонни не казкова, а земна — щира, добра, ніжна. А справжнє мистецтво, яким є картина «Сікстинська мадонна», — вічне.

"Іван Франко - це розум і серце нашого народу. Це боротьба, мука і передчуття щастя України. України і людськості"            Максим Рильський

Грані творчості

Теорія та історія літератури
Мовознавство
Етнографія
Економіка
Історія
Сходознавство

Пам`ять людська вічна…
Пам'ятник Івану Франку у Львові
Пам'ятник Івану Франку в с. Нагуєвичі

Пам'ятник Івану Франку у Дрогобичі
Пам'ятник Франку в Бориславі

Пам'ятник Каменяру
біля Національного
драмтеатру ім. Франка
Пам'ятник  на
території  МАУП
Пам'ятник  І.Франку у
Львові
Пам'ятник на вулиці Незалежності
у м. Івано - Франківськ

Пам'ятник Франкові
 у Вигоді
Пам'ятник у Стрию
Сучасний пам'ятник Франкові на його батьківщині
Погруддя Франкові в Єзуполі
Повнофігурний пам'ятник у центрі Одеси

Дякую за увагу!


title: Добро і зло в казці В. Короліва-Старого "Хуха-Моховинка"

text:
Презентація до уроку  за темою: Василь Королів-Старий    «Хуха-Моховинка»

“…дозволяю  боронити  перед  дітьми  насамперед  нашу,українську “нечисту  силу”,  що, на мою думку, часто буває далеко менш небезпечною,ніж деякі інші “сили”,які, на жаль, не звуть “нечистими”.                           В. Королів - Старий

Епіграф до уроку:Будь кришталем, коли ти з каміння,Будь фіалкою, коли ти рослина, Солов’єм, коли ти пташина,А любов’ю, коли ти людина.

Проблемне питання:“Що є головним у житті людини?”

Василь Костьович Королів – Старий
(1879 – 1943)
письменник
видавець
громадський діяч
лікар

Народився 4 лютого 1879 року в селі Ладан Прилуцького району на Полтавщині.

Знамениті земляки, творчістю яких захоплювався В. Королів-Старий
В. Королів-Старий - ветеринар

                   Чехо-Словаччина.                В. Королів - Старий -              вчитель

Збірка “Нечиста сила” (1923 р.)

Дружина письменника – Наталена - Королева

Творчий доробок письменника:Казка “Зух Клаповух та Роман Лопух” , “Лісове свято” (1924 р.), пєса- казка “Русалка-жаба” (1923 р.), захоплюючий пригодницький роман “Чарівне намисто” (1937 р.), книга казок про дівчат за мотивами світової народної творчості.

Помер 11 грудня 1943 року в містечку Мельник у Чехії.

Демонологія – це людські уявлення про злих духів (демонів), що дійшли до нас з давніх часів.Демони – фантастичні істоти, найпопулярнішими серед яких є мавки, домовики, хухи і потерчата.
Домовик – помічник господаря, похатник, хованець. Він є охоронцем домашнього вогнища та родинних святинь.
Потерчата – душі дітей, які померли нехрещеними і стали болотяними вогниками.
Хуха – міфічна істота, пухка, як мох. Хухи обкладали стіни мохом, блискучими мушлями, сосновими шишками. Згодом вони й самі обростали мохом.
Мавка –  міфічна істота, яка приманює хлопців своєю незвичайною вродою, потім перетворюється на страшну стару бабую Мавки бувають лісові і ті, що живуть у водоймах.
Русалки – молоді вродливі дівчата, що живуть  на дні річок. Уночі, коли сходить місяць, вони виходять на берег, чешуть своє довге зелене волосся і водять хороводи, чудовим співом заманюють юнаків та дівчат, затягують їх у воду і залоскочують. Інші русалки живуть у полях та лісах, де полюбляють гойдатися на гілках дерев.
Водяник – різновид нечистої сили, володар річок, ставків та водоймищ, мав вигляд старезного діда, покритого водоростями, з довгою бородою і хвостом. Головував над русалками та піклувався про риб.           Міг перевтілюватися у різні істоти – дитину, козла,собаку, качура, рибу.
Відьма – демонологічний персонаж українського фольклору. Підмітали подвір’я, посипали його піском, чепурили стіни. Вміли проходити крізь стіну, воду чи дерево, могли перетворюватися на іншу людину, тварину, якусь річ.
Лісовик – представник нечистої сили, який садив дерева, рясні кущі та чудові квіти, щоб зачарувати красою перехожих
           Гра «Асоціації»
М -
О -
Х -
О -
В -
И
Н -
К -
А -
Портрет
Портрет  (франц. portrait)
Зображення обличчя людини чи групи людей в живопису, скульптурі, графіці або фотографії.

2. Жанр образотворчого мистецтва.
1. Опис зовнішності персонажа.2. Характеристика вчинків, думок персонажа.3. Ставлення його до інших дійових осіб.4. Розкриття характеру персонажа за допомогою мовної характеристики.5. Ставлення автора до персонажа.6. Пізнавальне, виховне ставлення оразу.7. Особисте ставлення до образу.
План характеристики
Яка вона,
 Хуха – Моховинка?
Компаративний аналіз літературних явищ
Літературні казки про протидію добра і зла
Творча робота
Запишіть  5 речень на тему
«Що є головним у житті людини?»
“Мікрофон”- Що нового ви дізнались на уроці?- Чого навчає казка?- Яким чином автор дозволив собі  “боронити” перед вами нашу українську нечисту силу?
Домашнє завдання:Підготуватип усну розповідь на тему “Наступні пригоди Хухи-Моховинки”; знати зміст твору І.Липи “Близнята”


Довженків рід і міфологія


Гра з літератури


title: Євген Плужник - Життя та творчий шлях кантемирянина

text:
Євген  плужник   ПСЕВДОНІМ – «КАНТЕМИРЯНИН»
Та це ж розмова лиш! — Але розмова довга: почнеш у Києві, кінчиш на Соловках!
                      Є.Плужник

«Убієнний син» народу суворої долі.                                     Євген Сверстюк
Дата народження:   14 (26) грудня 1898
Місце народження:	Кантемирівка, Воронезька губернія, Російська імперія
Дата смерті:      31 січня 1936
(37 років)
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	прозаїк, поет, драматург, перекладач

Ви справжній поет! Україна була б багата, якби мала десять таких поетів!
                                     М.Рильський
Юрій  Меженко , вражений поетичним талантом Є.Плужника,  сказав його дружині Галині Коваленко:
«Знаєте, що ви принесли? Ви принесли вірші такого поета, якого ми в житті будем довго чекати. І дай нам Бог, щоб ми дочекалися».
Риси творчої манери Є.Плужника (за Миколою Бажаном):
*філігранна витонченість образів;
*досконалість побудови поезій;
*інтелектуальна гра нюансами емоційної та звукової сфери.

    М.Бажан
Відбулось.  Мета  моя  далека,
 Я  такої  смерті  не  боюсь! –
 Зійде  кров,  немов  всесвітня  Мекка
 Для  твоїх  майбутніх  синіх  блюз!
                   Євген  Плужник

«О коротенька, наче смерть, дорого…»
                                  Микола Жулинський

Творчість  Є.Плужника:
 ПОЕЗІЇ: 160 віршів, 2 поеми
 ДРАМИ;
 РОМАН “НЕДУГА”;
 ПЕРЕКЛАДИ;
 МОВОЗНАВЧІ ПРАЦІ.

«Для вас, історики майбутні»(1926)
Для  вас,  історики  майбутні,
Наш  біль  -  рядки  холодних  слів!
О,  золоті  далекі  будні
Серед  родючих  вільних  нив!

Тема: роздуми ліричного героя про те, що людське життя для історії — це тільки мить, для людини — піт праці і кров боротьби, це радощі й страждання ,і про них навряд чи напишуть майбутні історики

Ідея: засудження тих істориків, які забувають уроки життя, кому на відстані все здається простим, зрозумілим, і тому їм легко писати «рядки холодних слів» про часи громадянської війни; возвеличення подвигу тих, хто скроплював землю своєю кров’ю, віддавав душу боротьбі за волю і справедливість.
Жанр: громадянська лірика

Римування: перехресне

Віршований розмір: ямб
Основна думка: людське життя - це живий біль, жива рана, і не треба її ятрити порожніми фразами. Мабуть, тільки письменникові під силу передати людські почування, історію «підтятої» людської душі.
Метафори : росила землю кров, мовчи, душе;
Епітети : рядки холодних слів, золоті далекі будні, серед родючих вільних нив, душе підтята, дідок нудний;
Риторичні окличні речення: Наш біль — рядки холодних слів!   О, золоті далекі будні серед родючих вільних нив! О, тихше!   Біль не вщух!
 Риторичні звертання : мовчи, мовчи, душе підтята;
Інверсія : душе підтята, дідок нудний, історики майбутні;
Повтори: мовчи,мовчи…

«Вчись у природи творчого спокою»(1927)
Вчись у природи  творчого спокою
В дні вересневі. Мудро на землі.
Як від озер, порослих осокою,
Кудись на південь линуть журавлі.
Тема: взірець для творчої людини - природа, у якій все гармонійно поєднане, включене в життєвий коловорот.
Ідея: захоплення красою навколишнього світу і біль з приводу відсутності душевної гармонії, заклик шанувати природу, тому що все минеться, а людина все одно буде бажати гармонії з довколишнім світом.
Жанр:медитація
Вид  лірики:пейзажна
Римування: перехресне
Віршований розмір:ямб

Епітети:визнаних взірців,творчого спокою,дні вересневі;
Порівняння : як від озер, порослих осокою;
Інверсія : дні вересневі;
Риторичні запитання :хто ж твоїй науці допоможе на певний шлях ступити з манівців?
Символ: осінь – стан духовної зрілості.
«  Річний пісок  -  слідок ноги твоєї…»(1927)
 Річний пісок слідок ноги твоєї
І досі ще — для мене! — не заніс.
Тремтить ріка, і хилиться до неї
На тому березі ріденький ліс...

Тема: зображення особистих почуттів ліричного героя, спогадів про кохання, які не стираються з пам'яті, філософських роздумів про сенс життя, про велике мале в ньому
 Ідея: возвеличення великого почуття кохання, яке робить людину щасливою
 Основна думка: кохання — це те велике, чим варто дорожити, що треба берегти.
Жанр: елегія
 Вид лірики : інтимна лірика
 Римування: перехресне
 Віршований розмір: ямб
Метафори : тремтить ріка, хилиться ріденький ліс, не заблукають з хуторів лелеки, спокій стереже мене
Епітети : друже мій єдиний, а далекий, мертвий лист, ласкаві вересневі феї, на осінній лагідній землі,
Порівняння : немов ласкаві вересневі феї спинили час,
Риторичне звертання : о друже мій єдиний, а далекий.
Риторичні оклики:  Який тут спокій стереже мене! Що я тобі й сказати б не зумів!
«Ніч.., а човен — як срібний птах!.. »
Нiч... а човен -  як срiбний птах!
(Що слова, коли серце повне!)
 Не спiши, не лети по сяйних свiтах,
Мiй малий ненадiйний човне!
I над нами, й пiд нами горять свiти...
I внизу, i вгорi глибини...
О, який же прекрасний ти,
Свiте єдиний.
Тема: відтворення  врівноваженості душевного стану ліричного героя,  мотиву туги за минущістю краси, щирих особистих почуттів людини, пов’язаних із  роздумами  про те, що людське життя сповнене радості, гармонії, а подекуди — непевності й смутку.
 Ідея:  возвеличення любові до всього, що пов’язано з людським життям, вибором людиною життєвого шляху, глибокого зачарування красою свiту.
  Основна думка:  світ такий  глибокий і незбагненний, але в цьому його краса й привабливість, те, заради чого варто жити: О, який же прекрасний ти,  Свiте єдиний.
Жанр: філософська лірика
 Римування: перехресне
Композиційно поезія складається з двох строф, але саме в другій строфі експресивна гама почуттів ліричного героя досягає своєрідного піку.
Символ: човен -  символ людськоï долi, що несеться по хвилях життя, передає глибоке зачарування красою свiту:
Метафори:  горять свiти,  не спіши, не лети по сяйних світах, Мій малий ненадійний човне!
Полісиндетон : (нагромадження у фразі великої кількості сполучників з метою підкреслення роздумів ліричного героя про глибину й незбагненність світу)
I над нами, й пiд нами горять свiти...
I внизу, i вгорi глибини...
Епітети : по сяйних свiтах, малий ненадiйний човне,
Порівняння : човен -  як срiбний птах
Інверсія: свiте єдиний
Риторичне звертання : Не спiши, не лети по сяйних свiтах,    Мiй малий ненадiйний човне!  О, який же прекрасний ти, Свiте єдиний.
Останній лист до дружини
    Галча моє! Це не дрібничка, що пишу я тобі чорнилом, але разом з тим - це величезну має вагу: я хочу, щоб надовго, на все своє й моє життя, зберегла цей лист - найрадісніший, вір мені, з усіх листів, що я коли-небудь писав тобі. Галю, ти ж знаєш, як рідко я радів і як багато треба для того, і от тепер, коли я пишу тобі, що сповнює мені груди почуття радости - так це значить, що сталося в моїм житті те, чому й ти разом зо мною - я знаю - радітимеш. У мене мало зараз потрібних слів - мені б тільки хотілося пригорнути тебе так міцно, щоб відчула ти всім єством твоїм, що пригортає тебе чоловік, у якого буяє життєва сила і в м'язах, і в серці, і в думках. Я пишу тобі, а надворі, за вікном, сонце - і мені, їй-богу, так важко стримати себе, щоб не скрикнути: яке хороше життя, яке прекрасне майбутнє в людини, що на це майбутнє має право! Я цілую тебе, рідна моя, і прошу: запам'ятай дату цього листа, як дату найкращого з моїх днів.
28.03.35                                                                                Твій Євген.
Стоїцизм -  стійкість, твердість у життєвих негодах.
Меморіальна дошка на будинку
в Києві на Прорізній вулиці
 Ув'язнений  на Соловках, де  помер від туберкульозу. Його останніми словами були «Я вмиюся, пригадаю Дніпро і вмру». Похований на табірному кладовищі. Могила не збереглася.

Реабілітований у серпні 1956 року. Умовна могила — на Байковому кладовищі в Києві, 9 дільниця.
Тестове  опитування:
1. Роздуми ліричного героя про те, що людське життя для історії — це тільки мить, для людини —це радощі й страждання ,і про них навряд чи напишуть майбутні історики звучать у поезії Плужника
А) «Для вас, історики майбутні»; Б) «Річний пісок, слідок ноги твоєї…»;  В) «Ніч... а човен — як срібний птах!..»; Г)«Вчись у природи творчого спокою...»
2.  Хто є адресатами болючих рядків
Для вас, …
Наш біль — рядки холодних слів!
О золоті далекі будні
  Серед родючих вільних нив!
А)  історикі  майбутні; Б)  сучасний авторові читач; В)  митці; Г )майстри художнього слова
3. Установіть вид римування у строфі
Якийсь дідок нудний напише, —
Війна і робітничий рух...
О, тихше!
- Біль не вщух!
А) перехресне; Б) суміжне; В) кільцеве; Г) білий вірш
 4.   Філософська думка про те, що взірцем для творчої людини має бути природа, утверджується у поезії
А) «Для вас, історики майбутні»; Б) «Річний пісок, слідок ноги твоєї…»;В) «Ніч... а човен — як срібний птах!..»; Г)«Вчись у природи творчого спокою...»
5 Поезія «Річний пісок, слідок ноги твоєї…» - взірець
А )пейзажної лірики; Б) громадянської лірики;  В) інтимної лірики; Г) філософської
6. Прочитайте уривок поезії  Є. Плужника
 Не заблукають з хуторів лелеки, -
Хіба що вітер хмари нажене...
О друже мій єдиний, а далекий.
Який тут спокій стереже мене!
Твір написано
А)  хореєм; Б) ямбом ; В) дактилем ; Г) анапестом
7. Визначте художньо-виражальний засіб, використаний Плужником у фрагменті
Мудро на землі.
Як від озер, порослих осокою.
Кудись на південь линуть журавлі.
А) метафора; Б) епітет; В) порівняння; Г )риторичне запитання
8. Ознаки душевного стоїцизму
А)  усвідомлення зовнішнього спокою, урівноваженості ; Б)  усвідомлення краси природи; В)  усвідомлення національної свободи; Г) усвідомлення свободи слова
9. Ліричний герой поезії «Річний пісок, слідок ноги твоєї…», споглядаючи осінній пейзаж, пригадує
 А ) хвилини, проведені з коханою; Б)  відпочинок на березі ріки; В)  літній вечір; Г)  на  березі ріденький ліс...
10.  Яку думку передає Плужник  у строфі
Вір і наслідуй. Учневі негоже
Не шанувати визнаних взірців,
Бо хто ж твоїй науці допоможе
На певний шлях ступити з манівців?
А)світ такий  глибокий і й незбагненний, але в цьому його краса й привабливість; Б ) кохання — це те велике, чим варто дорожити, що треба берегти; В )  людське життя -  це живий біль, жива рана, і не треба її ятрити порожніми фразами;   Г )потрібно і вчитися у природи, прислухатися до свого серця, своєї натури як частки цієї природи, щоб не схибити, не піти манівцями.
11. Установіть відповідність між наведеними рядками і назвою твору Євгена Плужника
1. Вір і наслідуй. Учневі негоже
    Не шанувати визнаних взірців,
    Бо хто ж твоїй науці допоможе
    На певний шлях ступити з манівців?
2. Немов ласкаві вересневі феї
    Спинили час, — і всесвіт не тече...
    І навіть цей слідок ноги твоєї
     Вже не хвилює серця і очей...
3.  I над нами, й пiд нами горять свiти...
     I внизу, i вгорi глибини...
     О, який же прекрасний ти,
     Свiте єдиний.
  4.  Забудь про ті натхненні свята.
       Що в них росила землю кров!
      Мовчи, мовчи, душе підтята,
       —        Агов!
А  )«Для вас, історики майбутні»; Б  )«Річний пісок, слідок ноги твоєї…»; В) «Ніч... а човен — як срібний птах!..»; Г ) «Вчись у природи творчого спокою...»
12. Установіть відповідність між наведеними рядками і художньо-виражальним засобом, використаним Є. Плужником у фрагменті
1. І твій слідок малий — такий великий,
    Що я тобі й сказати б не зумів!
 2   Не заблукають з хуторів лелеки, -
    Хіба що вітер хмари нажене...
3.     Нiч... а човен -  як срiбний птах
       (Що слова, коли серце повне!)
4.   О, золоті далекі будні
     Серед родючих вільних нив!
А )метафора; Б)  оксиморон; В) порівняння;
 Г) епітет


І. Котляревський ,, Наталка Полтавка”. Наталка як уособлення кращих рис канонічної української жінки


Образ Павлика – душевно красивого й щедрого хлопчика


Психологічна новела «Intermezzo»


Каторжна


Яке майбутнє у людства


Євген Гуцало


Употребление наречий