title: Володимир Ґжицький

text:
Володимир Ґжицький
Володимир Ґжицький (15 жовтня 1895 р.-19 грудня 1973 р.) — український письменник, публіцист, перекладач. Брат Степана Ґжицького. Член СПУ (1956).
Біографія
Народився в с. Острівець, нині — Теребовлянського району, в сім'ї вчителя. Від 1900 жив у селі Довге на Теребовлянщині. Вчився у Тернопільській українській гімназії (1907-1914, 1917).

Війна 1914 р. перервала навчання, закінчив гімназію у 1917 р. В. Ґжицький воював в Українській Галицькій Армії — у чині поручника.

Перейшов Збруч, добрався у 1919 р. до Харкова. Там працював на різних роботах — робітником у млині, розносив газети і т. ін. Вчився в Харківсьуому інституті сільського господарства. Закінчив 1926 року. Був членом Спілки селянських письменників «Плуг», потім, як виходець з Галичини, — організації «Західна Україна».
Початок творчості
В. Ґжицький починав як поет і драматург. Про це свідчать поетична збірка «Трембітині тони» (1924), драматичні твори для дітей, які успішно ставили у Харкові: «По зорі»(1925), «Вибух» (1927), п'єса «Наступ» на тему класової боротьби на селі часів колективізації (1931). І все ж найбільше талант В. Ґжицького розкрився як прозаїка. Перша повість «Муца» вийшла 1928 р. Невдовзі побачили світ знаменитий роман «Чорне озеро» (1929, нова ред. 1957), збірка оповідань «Цісарське право», роман «Захар Вовгура» (1932).

1928 року Ґжицький у складi кінописьменницькоï експедицiï, яку очолював О. Довженко, вирушив на Алтай для вивчення життя тамтешніх жителів ойротів. Наслідком поïздки став роман «Чорне озеро» (1929), що завоював письменниковi
Арешт і заслання
Проте постановка гостроï проблеми національних взаємин у Радянському Союзi вже тодi була страктована органами ДПУ як «викривлення політики, яку проводив Й. Сталін щодо нечисельних народностей СРСР». I хоча в 1932 роцi В. Ґжицький випустив актуальний роман «Захар Вовгура» про шахтарів Донбасу, доля письменника була визначена тимчасовим перебуванням у лавах УГА та романом «Чорне озеро».

7 грудня 1933 року в Харківському облуправліннi держбезпеки був виписаний ордер № 32 на арешт В. Ґжицького. У постановi на арешт йому інкримінувалася приналежність до контрреволюційноï організацiï УВО (Украïнська військова організація) та участь у терористичній діяльностi.

1 січня 1934 року на черговому допитi Ґжицький змушений був «визнати», що належав до УВО з осенi 1930 року, входив до складу Харківськоï групи під керівництвом С. Пилипенка. До того ж осередку нібито належали А. Панів, М. Дукин, Д. Грудина та А. Головко
В обвинувальному висновку оперуповноважений Грушевський i начальник секретно-політичного відділу ДПУ УРСР Долинський виносили справу В. Ґжицького на розгляд судовоï трійки ДПУ УРСР i пропонували ув'язнити його на п'ять років у виправно-трудових таборах.

Роман «Чорне озеро» ліг на терези, коли «трійка» вирішувала його долю, ліг разом з біографічними даними письменника — походження з Галичини, участь в УГА і т. ін.

Судова трійка при колегiï ДПУ протоколом від 23 лютого 1934 року постановила: «Гжицького Володимира Зеноновича заслати до виправно-трудового табору терміном на ДЕСЯТЬ років…»

Відбував заслання письменник у Республіцi Комi. 1946 року спеціальним табірним судом був знову засуджений на 4 роки ув'язнення. Але й після відбуття цього покарання В. Ґжицький лишався з тавром контрреволюціонера, а тому міг влаштуватися до працi лише в обмежених регіонах краïни.

Після смерті Сталіна засланець Ґжицький звернувся до Ради Міністрів СРСР з проханням переглянути його справу. 17 травня 1954 року старший слідчий КДБ Гребньов, вивчивши ïï матеріали, дійшов висновку: заяву про перегляд справи «залишити без задоволення».
Художню автобіографію продовжено у творі «Ніч і день». Найцінніше у цьому творі — достовірність фактів, котрі пов'язані з табірними жахами. Автору вдалося викликати враження повної незахищеності героя і знецінення людського життя в умовах безпрецедентного в історії людства беззаконня, політичного цинізму, злочину перед мільйонами людей.

Потім В. Ґжицький написав не менш відомі історичні романи «Опришки» (1962), «Кармелюк» (1971), автобіографічну повість «Слово честі» (1968); ряд творів для дітей та про природу.

Хрестоматійним вже стало оповідання письменника «Лось». Написання його датоване 1946 — 1956 рр. Багатоманітна жива природа постає і з етюдів про птахів. Чотирнадцять таких етюдів В. Гжицький об'єднав у книжечці «Петрикові чорногузи» (1966). Пізніше уже більше їх надруковано у посмертній збірці «Пролог до осені» (1978). Ці його своєрідні природознавчі етюди насичені цікавою інформацією, багатьма влучними спостереженнями і, головне, перейняті й зігріті добрим почуттям до всього живого.

Писав В. Гжицький і мемуари про літературно-мистецьке життя 20-х років, про колег по перу. Був перекладачем. Помер письменник 19 грудня 1973 р. у Львові. Реабілітований.
Реабілітація та післятабірний час
Ще два роки потрібно було всіляких перетрактацій, поки трибунал Киïвського військового округу на засіданнi від 21 лютого 1956 року ухвалив: «Постанову судовоï трійки при колегiï ДПУ УРСР від 23 лютого 1934 року щодо Ґжицького Володимира Зеноновича скасувати i справу про нього провадженням припинити за відсутністю в його діях складу злочину».

У «післятабірний» час В. Ґжицький написав автобіографічну трилогію «У світ широкий» (1960), «Великі надії», «Ніч і день» (обидві 1963).

Перші дві частини трилогії — це романи про шлях молодої людини, Миколи Гаєвського, українця з Галичини. Письменник відтворив долю героя від початку Першої світової війни, провів його через перебування в австрійській армії, в УГА.
Творчість
Автор збірок:
поезій «Трембітні тони» (1924),
новел «Цісарське право»,
нарисів «Комуни в степах» (обидві — 1930),
оповідань і повісті «Повернення» (1958),
оповідань «Помста» (1960),
творів для дітей «Петрикові чорногузи»,
нарисів, новел та етюдів «Пролог до осені» (1978);
повістей «Муца» (1928), «Пустинний берег» (1963), «Кармелюк» (1968);
романів «Чорне озеро» (1929, нова ред. 1957), «Захар Вовгура» (1932), «Опришки» (1932, ч. 1; 1962), «Слово честі» (1968);
автобіографічної трилогії «У світ широкий» (1960), «Великі надії» (1963) та «Ніч і день» (1965 опубл. у ж. «Жовтень»; повна ред.: Л., 1989);
п'єс «По зорі» (1925), «Вибух» (1927), «Наступ» (1931), «Пісня про „чорних хлопців“» (1932, не опубл., рукопис втрачено), «Скарби» (1970, рукопис);

Автор перекладів творів Г. Запольської, А. Міцкевича, Болеслава Пруса, Ю. Словацького, Ю. Тувіма, Б. Ясенського та інших письменників, сербо-лужицьких нар. пісень;

Автор мемуарних творів «Мої побратими» (1973) та «Спогади про минуле» (опубл. 1995 в часописі «Літературний Львів»).


title: Поетичне покоління вісімдесятих років двадцятого століття як естетичний феномен доби. Версія 1

text:
 * * *
1995


title: Поетичне покоління вісімдесятих років двадцятого століття як естетичний феномен доби

text:
 * * *
1995


title: Числівник у фразеологізмах

text:
Числівники  у    фразеологізмах
Підготували учні
6 - А класу
Дорожкіна Є.,
Доля М.,
Колісник В., Посмітна В.,
Рябова Л.
      Фразеологія - це засіб мови, а отже, і літератури, і публіцистики. Фразеологізм - не просто стійке сполучення слів, не просто мовний і стилістичний засіб. Фразеологізм - це вислів, у якому завжди є краплинка менталітету нації, її світосприйняття, її культури - її обличчя.
           У фразеологізмах часто вживається числівник один
В один голос,   міряти на один аршин, не один пуд солі з 'їсти, один бік медалі, один одного вартий, співати в один голос, зв'язувати в одне ціле, за одним махом, в одній упряжці, в одному ряду, бити в одну точку, стригти під одну гребінку.

               Числівник 2
Два боки однієї медалі,
за два кроки,
не раз і не два,
 як дві краплі води, палиця з двома кінцями,
між двох вогнів,
у двох словах.
              Числівник три
У стійкий висловах (фразеологізмах) цей числівник може позначати:
 міцність (у три мотузки);
 величину (у третє царство);
швидкість (алюр три хрести);
жорстокі утиски (у три дуги зігнути);
запобігання (в три погибелі згинатися);
вигнання далеко (гнати в три шиї, під три чорти);
 експлуатування (драти по три шкури);
покірність, улесливість (зігнутися в три погибелі);
наближення смерті (три чисниці до смерті) тощо.
 Сім часто уживається в стійких висловах, позначаючи:
 далеку відстань (аж за сьомим морем,     до сьомого коліна);
 виваженість перед виконання дії (сім разів     відміряй, а один раз відріж);
 виснажливу, надривну працю (до сьомого               поту);   замріяність, наївність (на сьомому небі);
  неповноту розуму (без сьомої клепки);
 нісенітницю (сім мішків гречаної вовни);
  безвідповідальність, непостійність (сім п’ятниць на тиждень);
  покарання (сім шкур спустити) тощо.
   Згідно із Біблією, Господь сотворив світ за шість днів, а сьомого дня спочив і день цей освятив. Сім днів у  тижні,  веселка має  сім  кольорів.  За  слов’янськими  звичаями  родину  треба  знати  і шанувати до сьомого коліна. Музична  гама також має сім  звуків. Сім – божественне число  Всесвіту.  Воно  складається  із трійки  як  символу  неба  й  душі  та  четвірки  як символу  землі  і  тіла.
Аналіз  змісту фразеологічних зворотів підтверджує, що числа у складі виразів використовуються у реальному та типічному (умовному) значенні, але не символічному. Цікаво, що у чисел, які вважаються “містичними” і “з магічною функцією”, таких як 3,7,9, наприклад, окрім актуального умовного значення, може з'явитись реальне кількісне значення.


title: "Українська література 20-30років ХХ століття"

text:
Українська література 20-30років ХХ століття.
Пролеткультівство
Літературні угруповання
Символістські угруповання
Музагет
 «Творчий індивідуум тільки тоді може творити, коли визнає себе вищою істотою над загалом»
Футуристські угруповання
Фламінго
Вони пропагують модернізм у мистецтві, протиставляючи його народницькій літературі, видають «Універсальний журнал», «Мистецтво»
1921 р. О. Слісаренко утворює науково-мистецьку групу «Комкосмос» (Комуністичний космос), а на початку 1922 р. М. Семенко перетворює її в «Аспанфут» (Асоціація панфутуристів, слово пан грец. — все, всеохоплюючий), у 1923 її перейменовано в «Комункульт».
Активні члени:
М. Семенко, Гео Шкурупій, Юліан Шпол (псевдонім М. Ялового), О. Слісаренко, Гео Коляда, М. Щербак, до неї увійшли символісти Я. Савченко, М. Терещенко та ін.

 «Нова ґенерація»
1927 р. М. Семенко утворив організацію «Нова ґенерація» й видавав до 1930 р. під цією назвою журнал, котрий найбільше європеїзував тогочасну українську літературу, пропагуючи під пролетарськими гаслами новітні художні стилі.

«Гарт»
«Вапліте»
 Ваплітяни боролися проти політизації літератури, за високу письменницьку майстерність й відкидали більшовицькі командні методи організації літературного процесу.
«Плуг»
Вони рішуче виступили проти «російської шовіністичної буржуазії», яка «намагалася задавити» українську мову й культуру. «Плужани» задекларували про своє бажання творити нову культуру, а в художніх творах змальовувати життя нового села у світлі «настанов компартії», закликали критично ставитись до мистецтва минулого, в сфері естетики захищали марксистську тезу про перевагу змісту твору над його формою.

«Молодняк»
 «Молодняківці» оголосили себе «бойовим загоном пролетарського фронту» і пропагували «інтернаціональну ідеологію пролетаріату».

Літературні напрями
Модернізм
Слово «модернізм» (від франц. moderne - новітній, сучасний) - це не лише термін, що позначає певний напрям у художній літературі. У загальному культурному контексті воно набуло сили стрижневого поняття, що фіксує докорінні зміни у мистецтві, філософії, і ширше - у світорозумінні людини XXст.
Авангардизм
 Авангардизм (від франц. - передовий загін) - умовний термін для позначення низки художніх течій у літературі й мистецтві, що зародилися на початку ХХ ст. і рішуче поривали з попередньою літературною традицією.
Авангардизм
експресіонізм
сюрреалізм
футуризм
Авангардизм
Перша хвиля — це так званий історичний авангардизм 1910—1930-х pp.;

 Друга хвиля — творчість поетів діаспори повоєнної доби (Юрія Тарнавського, Емми Андієвської) та деяких шістдесятників (Івана Драча, Миколи Вінграновського), що також містить певні вияви авангарду;

 Третя хвиля — це так звана «нова хвиля», постмодернізм — відродження авангардизму в кінці 1980-х — на початку 1990-х pp.

 Експресіоні́зм
 Експресіоні́зм  (від франц. expression - вираження, виразність) — літературно-мистецький потік авангардизму, що сформувався в Німеччині  на початку ХХ століття.
 Сюрреалі́зм
 Сюрреалі́зм (фр. surrealisme — надреалізм) — один із найпоширеніших напрямів у сучасному мистетцтві й літературі.
Неокласицизм
Визначальні риси неокласицизму:
- використання античних тем і сюжетів, міфологічних образів і мотивів;
- прогол. гасел «чистого» мис-ва та культу позбавленої сусп. змісту худ. форми;
- оспівування земних насолод;

 Футуризм
 Футуризм — (від італ. futurismo та лат.  futurum - майбутнє). Авангардний напрям у літературі й мистецтві , що розвинувся на початку ХХ століття здебільшого в Італії та Росії й відкидав загальноприйняті мовні та поетично-мистецькі норми.


title: "Вчення Григорія Сковороди про три світи і дві натури"

text:
Вчення Григорія Сковороди про три світи і дві натури

проблема людини, її щастя і шляхи досягнення цього щастя.
Основна проблема філософії Сковороди:
все у світі має дві природи(натури)-зовнішню,видиму,і внутрішню,невидиму.
єдина постійна і вічна основа всього сущого є Бог.
Тези вчення про дві натури :
великий або макрокосмос (“Обителбный мир”, Всесвіт)
малий або мікрокосмос (людина)
символічний (біблія, міфологія, тощо)
Концепція трьох світів Григорія Сковороди:
За вченням Сковороди, він є весь світ речей, Всесвіт. Розглядається як безконечний і безмежний.
Основою всіх матеріальних речей лежить єдність чотирьох елементів — вогню, повітря, води і землі.
Всі речі у великому світі зіткані з протилежностей і знаходяться у постійному русі.
Що  являє собою великий світ?
в людині є видиме і невидиме, тілесне і духовне, тлінне і вічне. Якщо людина вмирає, то вона втрачає видиме, тілесне, свою тінь. А духовне, невидиме зостається, бо воно вічне.
тілесна людина — несправжня: вона-тінь і ніщо. Справжня людина виникає тоді, коли вона осягає невидимість.
людина виступає мірою всього існуючого, бо перш ніж пізнати великий і символічний світи, людина повинна пізнати саму себе.
Малий світ-мікрокосмос-це людина
Щастя повинно бути побудоване на непохитній основі, яку складає невидимість. Воно не залежить ні від землі, ні від небес. Наше щастя — світ душевний, пізнання самого себе. У кожної людини є своя природа. Її можна пізнати і обрати собі заняття у “сродності” з цією природою. Тобто сродна праця — та, що відповідає природі людини.

Найважливішим для людини є щастя
урівняння Біблії з міфологією лише розгляд біблійних сюжетів як своєрідних притч, що узагальнюють нагромаджений людством пізнавальний та моральний досвід, характерна риса світосприймання і світорозуміння українського філософа.
істинний смисл Біблії, за Сковородою, полягає в прихованій за символічною формою ідеї рівності всіх людей, любові і спільності всього .
Світ символів-це Біблія.
спираючись на розроблену концепцію трьох світів і двох натур, Григорій Сковорода створив філософське вчення, центром якого стала людина і проблеми досягнення нею щастя.

Висновок!


Життя і творчість М. Коцюбинського


Тарас Григорович Шевченко. Життєвий шлях


title: Шевченко і Стус – профілі спаяні в одно

text:
Шевченко і Стус –
профілі спаяні в одно

Автор проекту:
Проніна Єлизавета
Керівник проекту:
Харенко Н.П.

Тарас Шевченко — геніяльний поет, титан слова і духовний батько — мертвих, живих і ненароджених земляків його; поет, на якого і за яким безустанно повертаються зіниці його народу; поет і Учитель, на якого з обожнюванням задавлені творці слова. Та й тепер, хоч їхнього Пророка вже поміж ними немає, вони, розпалені його прометеївським вогнем, — горять і далі горіти¬муть, доки земля ще жива, доки не спалахнув і не погас увесь світ.
І тут аж напрошується згадати „сина Шевченкового", найчільнішого поета з цілої низки талановитих наших поетів із групи шестидесятників,— світлої пам'яті Василя Стуса, бо його  слово     вщерть налите Шевченковим духом і його аж неймовірним     почуттям любове до України. Не кажучи вже про обидві біографії — Шевченкову і Стусову: адже і Стус, коли підійняв голову понад московсько-совєтську задушливу дійсність, як і Шевченко — понад    московсько-царську, — ще заки згоріло його молоде життя дотла     мученицькою смертю в казематі, спалахнув гордим  козацьким     вогнем непокірних...
Його арештували, запроторювали у в'язниці,  на страшне заслання; все життя його тортурували і карали духово і    фізично, щоб тільки зломити, щоб тільки упокорити, — та він     встоявся, як і його духовий Батько, про що в стократний раз    засвідчують Стусові вірші  ось хоча б у збірці „Палімпсести" (Сучасність", 1986). В одному з них Стус, перефразуючи Шевчен-кове „караюсь, мучусь, ...але не каюсь!", заявляє: „Господи, гніву пречистого благаю — не май за зле. Де не стоятиму — вистою. І Спасибі за те, що мале людське життя, хоч надією довжу його в віки. Думою тугу розвію, щоби бути завжди таким, яким мене мати родила і благословила в світи. І добре, що не зуміла мене від біди вберегти..."
Ми ще повернемось,
обов'язково повернемось,
бодай –
ногами вперед,
але: не мертві,
але: не переможені,
але: безсмертні.
                                 В. Стус

Я пишу вірші і гадаю, що колись то буде
потрібно моєму народові.
А що мене мучать за них – то що ж зробиш?..
 Це вже доля, а долі не обирають...
                                                     В. Стус
І чутно відлуння Шевченкових кроків — у Стусових слідах: „Ідуть етапи без кінця, без краю. Реве шафар. Світ обляга пітьма". Чи згадаймо знову Шевченкове: „Чого ти ходиш на могилу? — Насилу мати говорила. — Чого ти плачеш ідучи, Чому не спиш ти уночі, Моя голубко сизокрила?— І тут із Шевченковими строфами перекликається — Стусове віщування: „Чого ти ждеш? Скажи, чого ти ждеш? Кого ти виглядаєш з-перед світу? Кого ти сподіваєшся зустріти?" Або: „Та жди мене. Чекай мене. Чекай нехай і марне, але жди, блаженна. І Господові помолись за мене. А вмру — то й з того світу виглядай".
І коли Шевченко в „Заповіті", доведений до відчаю гнітом російського самодержавства над його народом, гнівно каже, що він   не знає Бога (хоч це лиш хвилинний бунт проти Божества , бо Шевченко — наскрізь віруюча людина), то Стус, караний і мордований у в'язниці, де й загинув незабаром, зовсім закономірно закінчує Тарасову думку, пишучи: „Немає Господа на цій землі: Не стерпів Бог — З-перед очей тікає, Аби не бачити нелюдських кривд." „Світ безнебим став. Вітчизною шалених катованих катів. Пан Бог... помер"...
     Шевченко у „Посланії"   передбачає: „Настане суд, Заговорять і Дніпро і гори! І потече сторіками Кров у синє море Дітей ваших", а Стус  у відгомін  у поезії „Сумні і сині птиці"  вторує: „Тоді сторіками пливуть і жалощами душі студять і будять мертвих — не розбудять і,не докликавшись,— кленуть".
     Василь Стус на Півночі мав нагоду надивитися на сосни і стати навіть їх звеличником, але, як і Шевченко, він закоханий в українську тополю. В його віршах зустрічаємо часті про неї згадки: „Перелетіть мене, перелетіть через дроти, паркани й огорожі на Україну! До смертного дрожу бачу — тополя до мене спішить". Чи ...„але брати все йдуть і йдуть, щоб свічка не згасала. Іще німує материк, прищухли корогвами тополі тихі. їхній крик аж топиться піснями". Або у вірші Крайкіл": „Крайкіл — скрикнуло ізліва, перейми но, переймай! Україно,будь Щаслива. Сон — тополе, прощавай". Символічна українська тополя стає немов Україною у Стусовому вірші: „Послухай вересня": „Тополя ламле руки — їй сил нема — пірвати тіло в лет...".
Тому і така подібність поміж ними. Шевченкові мислі знайшли свій відгомін, свій відбиток у Стуса, створили „Святая   і Святих" у Стусовому житті, примусили його йти за Шевченком до смерти. Проте це тільки тотожність, духова тотожність, духова спорідненість, насичена Шевченковим геніальним духом, насичена скорботою, стражданням України і вічною, незгоримою любов'ю до неї, але це не тотожність у віршуванні, у поетичній структурі. Бо Стус наскрізь самостійний поет. І моральна сила їх обох — оцих поетів є саме у величезному їхньому таланті, у незламній, непокірній вольовій вдачі, у неймовірних стражданнях, що гігантською міццю    винесли їх на найвищі шпилі людського духу.
Шевченкова безмежна, полум'яна любов до його обездолено-го народу, до України, його дзвінка щирість, його завжди щось   вагоме і нове в тематиці і мислях — наскрізь пройняли Василя Стуса.
„Як добре те, що смерти не боюсь я
 І не питаю, чи тяжкий мій хрест.
 Що перед вами, судді, не клонюся
 в передчутті недовідомих верств.
Що жив, любив і не набрався скверни,
ненависті, прокльону, каяття.
Народе мій, до тебе я ще верну
і в смерті обернуся у життя
своїм стражденним і незлим обличчям.
Як син, тобі доземно уклонюсь
І чесно гляну в чесні твої вічі
І з рідною землею поріднюсь.

 І як же спаялися один з одним ці велетні: Шевченкове „У нас нема зерна неправди за собою..." відбилося у Стусовому кредо:


Світова слава дочки Прометея


День рідної мови


Українська література Ренесансу і бароко. Роль православних братств, Острозької та Києво-Могилянської академій у розвитку української культури. Іван Вишенський – мислитель, богослов, полеміст


title: Дієслово.Змінювання дієслів за часами

text:
Змінювання дієслів
за часами і числами.
Складання речень із різними
дієслівними формами
гості лісової галявинИ
Перевіряємо
домашнє
завдання
Запис
спалах
сум
радість
бігун
співак
записувати
спалахнути
сумувати
радіти
бігати
співати
Актуалізація
опорних
знань
1.Дієслово – це
А частина мови ;
Б частина слова ;
В частина речення
Актуалізація опорних
знань
2.Дієслово відповідає
 на питання
А хто? що? ;
 Б що робить?
 що зробить ;
В як? скільки?
Актуалізація опорних
знань
3.Дієслово у реченні
найчастіше
А підмет ;
Б присудок ;
В другорядний член
речення
Актуалізація опорних
знань
4. Не з дієсловами
пишемо
А окремо ;
Б разом

Актуалізація опорних
знань
5. У реченні дієслова
найчастіше пов’язані
А    з дієсловами ;
  Б з прийменниками;
В з іменниками

Актуалізація опорних
знань
6. Дієслова із
закінченням ТИ, ТЬ
А дієслова у теперішньому часі ;
  Б дієслова у майбутньому часі;
В дієслова у неозначеній формі

Актуалізація опорних
знань
7. Дієслова
в неозначеній формі є
А формою минулого часу;
  Б початковою формою;
В форма, яка вказує на час

ПЕРЕВІРЯЄМО
А
Б
Б
А
В
В
Б
Робота над
новим матеріалом
Минулий
час
Теперішній
час
Майбутній
час
ЧАСИ ДІЄСЛІВ
Минулий
час
Теперішній
час
Майбутній
час
Вказують на дії,
які відбулися
Вказують на дії,
які відбуваються
Вказують на дії,
які будуть
відбуватися
Що робив?
Що робить?
Що зробить?
летить
летів
полетить
Минулий
час
Теперішній
час
Майбутній
час
Сховав
Горить
Напише
Приїдуть
П’є
Полив
Розподільний диктант
Вправа 94
ЧИСЛО ДІЄСЛІВ
Однина
Множина
Ромашки
розквітли
Ромашка
розквітла
Робота з правилом

Вибірковий диктант
Вправа 97

Розвиваємо мову

Вправа 98

Домашнє завдання

С. 52 , вправа 96


Панас Мирний - Український письменник-реаліст


Володимир Миколайович Сосюра


Тарас Шевченко - Україна за часів українського генія слова


Другорядні члени речення: додаток, означення, обставина. Додаток як другорядний член речення


title: Хвилинки культури мови

text:
Культура мови на щодень(мовні хвилинки на уроках української мови)
Автор: Губська Ольга Володимирівна,
учитель української мови та літератури Валківського ліцею імені О.Масельського Харківської області
Мета: культивувати нормовану літературну мову,
дотримуватися усталених літературних норм
і тим самим пропагувати зразкову літературну мову
як ознаку високої культури спілкування
ВАДА чи ПОРОК?
У масовій свідомості побутує назва хвороби порок серця. Як свідчить медична література, порок серця — це не одна якась конкретна хвороба серця, а загальне означення вад серця. Лікують природжені і набуті вади. Серед них розрізняють клапанні, ревматичні, органічні, декомпенсовані. Термін порок серця вказує у спеціальній літературі на фізичну недугу внаслідок захворювання, а також природжену.
Щодо терміна порок серця, то впадає у вічі небажана синонімія першого слова з розмовним порок, через що термін сприймається як калька з російської мови. Тому замість порок серця варто вживати вада серця, напр.: На початку нашого століття були безпорадні перед ревматичною клапанною вадою серця (з газ.).
ВАДА чи ПОРОК?
слово вада однозначніше і конкретніше, напр.: Найбільша вада штучних, а головне синтетичних тканин — негігієнічність, некомфортність! (з журн.); Вада зору, при якій зображення віддалених предметів утворюється за сітківкою, називається далекозорістю (з підр.).
Іменник порок, як правило, негативно характеризує осіб (риси поведінки, фізичні дані, умови і спосіб життя тощо): Його [Нерона] душа — ціла клоака всяких пороків, які могли трапитися серед роду людського (М. Слабошпицький); Бідність — не порок, а велике горе (прислів’я).

У сучасній мовній практиці трапляються випадки ненормативного вживання слова порок у значенні «вада, недолік»: Контейнер [технологія товароруху з застосуванням тари обладнання] допоможе торгівлі викоренити пороки, котрі давно набридли, — обмірювання, обважування, обрахування (з газ.). У таких випадках треба дотримуватися літературної норми і відповідно послуговуватися словами вада, недолік.

ВАША ВЕЛИЧНОСТЕ — ВАША ВИСОКОСТЕ — ВАША СВІТЛОСТЕ — ВАША ДОСТОЙНОСТЕ
мовні формули:
до монархів (королів) та їхніх дружин звертаються Ваша величносте. Про них кажуть — Його (її) величність;
 до князів монаршого дому, а отже, до принців, принцес звертаються Ваша високосте. Про них кажуть — Його (її) високість;
 до князів, кровно не пов’язаних із монаршою родиною, до можновладних осіб, а також до осіб, що обіймають високі пости (голова уряду, держави) звертаються Світлий пане, Ваша світлосте. Про них кажуть — Його світлість;
 щодо керівників федеральних, центральних органів державної влади, послів уживаються вирази достойний, високодостойний пане. Звертаються Ваша достойносте. Відповідно мова йде про Його достойність (високодостойність). До речі, достойний (високодостойний) пане вживається до високоповажних осіб взагалі. Широку адресацію шанобливого звертання мають прикметники високоповажний, поважний, вельмидостойний, вельмишановний, вельмиповажний, високошановний (пане);
 до представників аристократичного роду традиційно звертаємося вельможний пане, хоча цей вираз може стосуватися й широкого кола осіб.

ВЖИВАТИ (УЖИВАТИ) — СПОЖИВАТИ
Ці дієслова багатозначні. Але в значенні «їсти, пити щось» вони виступають синонімами; отож, можна сказати уживати (споживати) м’ясо; уживати (споживати) страви з риби; уживати (споживати) яблука. Уживають і споживають, наприклад, картоплю варену, печену, тушковану.
Проте і в названому спільному значенні дієслова мають свої особливості.
Словотвірна будова вживати ніби диктує сполучуваність його з формою знахідного відмінка та прийменником у: уживають у страву багато кропу, петрушки.
 А в дієслова споживати наявне виразне значення «використовувати, витрачати для задоволення будь-яких потреб». Звідси й похідні утворення споживач, споживацький, пор.: Усього так багато, що годі й спожити.

ВИРІШЕННЯ — РОЗВ’ЯЗАННЯ
Ці слова є взаємозамінними, поєднуючись з іменниками питання, проблема, справа, напр.: Створення безпечних умов праці шахтарів зв’язане з вирішенням багатьох складних проблем (з газ.); При розв’язанні як великих і складних питань, так і звичайних буденних справ люди завжди звертаються до досвіду минулого (з журн.).
В інших випадках надають перевагу синонімові розв’язання: Ще у XX столітті побутувала на Бойківщині старовинна форма розв’язання спору за межу — присяга землею (з журн.). Ще приклади: вдале архітектурне розв’язання, ґрунтовне науково-проектне розв’язання, символіко-алегоричне розв’язання конфлікту, сміливе інженерне розв’язання.

Термін розв’язання вживається у спеціальній літературі (у завданнях із математики, фізики, хімії тощо) і означає послідовність відповідних дій, які дозволяють знайти відповідь на поставлену умову: Сіткові й варіаційні методи добре розроблені та успішно застосовуються тільки для розв’язання внутрішніх задач математичної фізики (з журн.).
Проте коли йдеться про відповідь до задачі — послуговуються словом розв’язок.


title: Другорядні члени речення

text:
Другорядні члени речення
Другорядні члени речення
Народні символи – це наші святині
Калина - символ кохання, краси, щастя
„Калина – це символ кохання, краси, щастя

„лини  нема України”
„Без верби і калини  нема України”
Символом сили, могутності, довголіття є дуб.
1. Любуйтеся калиною, коли цвіте, а дитиною — коли росте.
2. Срібліє вербиця —здорова тече водиця.
3. Калина вродою пишається.
4. Стоїть дівонька, як в лузі пишається калинонька.
Лінгвістична гра «Побудуй схему»
Хизувався дуб міцним корінням.
Калина нас здоров’ям напувала.
Творче завдання
Напишіть міні-твір на тему «Без верби й калини  нема України».(5-6 речень).


title: Вшанування пам’яті Тараса Григоровича Шевченка

text:
Свіча
запалена від серця

(Вшанування пам’яті ТАРАСА ГРИГОРОВИЧА ШЕВЧЕНКА на Україні та за її межами)

Рідне село Шевченка Моринці. Могила Тараса...
Пам'ятник малому Тарасу Шевченку-пастушку в селі    Шевченковому Звенигородського району
Як і заповідав поет,
його поховано над
Дніпром на високій
Чернечій горі, яку
народ називає
Тарасовою. Тут
часто можна почути
українських
народних співців і
музикантів, які
співають і грають
на кобзі.
 Це кобзарі.

Кривий    Ріг
Дніпропетровськ
Пам'ятник Кобзареві у Києві
У Чернігові
Харків
Пам'ятник Тарасу Шевченку в місті Хмельницькому
Санкт – Петербург,
на майдані Шевченка
Погруддя
Тараса Шевченка
в Білорусь
м.Алма-Ата
Тбілісі
Вашингтон
У Парагваї
Канада
Македонія
Монумент  у  Будапешті
Буенос - Айрес
( Аргентина)
Я свічку засвітив. Колись…До дна відтоді келих горя випито.Ще трохи і … молись чи не молись, Із рук тремтячих недогарок випаде.Я ніс вогонь крізь чорноту обмов,Крізь моторок тюрем, через грати відчаю,він погасав, але я знов і зновОд свого серця цю свічу засвічував.Холоне серце. Свічка догора, Ламає руки доля неповінчана.І заклинаю: ще хоч мить світи!Кинь світла свого в сутінки, у темінь кинь.Хай звідусюд злітаються сюдиБезсонних дум приречені метелики …


Тарас Шевченко – України син


Пантелеймон Куліш


title: Пан Коцький

text:
Задачі на збільшення та зменшення
числа у кілька разів, сформульовані
в непрямій формі.
Аналіз задач і добір виразів.
27-28
Число 9 утричі більше, ніж …
число 9 утричі менше, ніж …
число 9 на 3 менше, ніж …
число 9 на 3 більше, ніж …
число … у  2 рази більше, ніж 10
число … на 7 менше, ніж 24
число … у  4 рази менше, ніж 8
число … на 12 більше, ніж 30

56:8·(31–29)
14
90-93
8
?
на 3 більше
8
?
це на 3 менше
4  +  ? = 11
7
10     ? = 60
 •
6
?      - 5 = 35
40
?   : 3 = 6
18


Автоматизація звука л


Валер'ян Підмогильний


title: Життєвий і творчий шлях

text:
Життєвий і творчий шляхАлли Горської.
     Алла Олександрівна Горська народилася 18 вересня 1929 року в Ялті. Її батько – Олександр Валентинович, один з організаторів вітчизняного кіновиробництва. Він очолював у різні роки Ялтинську, Ленінградську, Київську, Одеську студії художніх фільмів. Під час війни співпрацював з Олександром Довженком. Тож Аллі сам Бог велів пов’язати свою долю з мистецтвом.
    Алла Горська навчалася в Київському художньому інституті в майстерні С.Григор’єва. Закінчивши навчання в 1954 р., працювала переважно в галузі станкового й монументального живопису. Пробувала свої сили також і в театрально-декораційному мистецтві.

      Сформовані тоді в часи граничного ущемлення власного “я”, її ровесники, як власне і вона сама, жили дивним, як на тепер, життям. Однак це не можна назвати подвійною мораллю. Це був час, коли кожен совєтський інтелігент брав участь в узаконеній брехні, натомість внутрішньо відділяв її від правди. У кожному жив замість них начебто хтось такий, хто не в усьому зливався з ними. І саме ця роздвоєність спричиняла нерідко мистецькі вчинки, вільне виявлення душі, що не сприймались офіціозом, а до того ж ще й засуджувались.

      Вихована в російськомовному середовищі, Алла Горська проте цілком свідомо відкрила в собі українку і створила гурток з вивчення української мови, історії, культури, залучаючи своїх ровесників та однодумців, які ладні були б покласти на олтар служіння нації своє життя. Переслідувана владою, вона не зламалася і продовжувала боротись за волю і щастя свого народу.

         Прагнення до значних образних узагальнень, а разом з тим до оригінальних формальних розв’язань, що намітилися в українському мистецтві на початку 60-х років, суттєво вплинули і на розвиток монументального живопису. Митці в цей час почали уважно вивчати досвід українських монументалістів 20-х років, шукати яскравих декоративних рішень, органічного поєднання художнього оздоблення з архітектурою. Монументально-декоративний живопис, застосований в екстер’єрі, став відігравати велике значення в оздобленні міст. Не стояла осторонь від цих процесів і Алла Горська. Грунтовно засвоюючи витоки національної культури, вона невтомно працює над розробкою монументальних оздоблень інтер’єрів, екстер’єрів, деякі з яких були втілені в життя. Нерідко працювала разом з українським художником Віктором Зарецьким, з яким була одружена. Так, вони вдвох створили вітраж у Київському університеті імені Т.Шевченка “Шевченко. Мати” (1964), який невдовзі було знищено за наказом цекістів, вбачаючи в творі приховану пропаганду українського націоналізму. Ними також створено мозаїчне панно “Прапор Перемоги” (1968-1970) в меморіалі “Молода гвардія”, що в Краснодоні.
     Поряд з монументальним живописом А.Горська пише пейзажі, портрети, серед яких відомі такі картини, як “Прип’ять”, “Пором”, “Абетка”, “Хліб” (усі – початок 60-х рр.), портрети Т.Шевченка, А.Петрицького, В.Симоненка… У її творчому доробку багато малюнків, серед яких найбільш відомі “Автопортрет” (1960-1961; дивіться тут. – У.З.), “Мати” (1963), “Село” (1962-1963) та інші.

     На початку 60-х років Алла Горська також тісно співпрацювала з театральним режисером Лесем Танюком, готуючи оформлення вистави-комедії “Отак загинув Гуска” М.Куліша, яку мали поставити на львівській сцені. Однак її вилучили з громадського обігу, перервавши репетиції. Така ж доля спіткала й іншу виставу “Правда і кривда” Михайла Стельмаха в Одесі, здійснену тим же постановочним дуетом… Невдовзі Лесь Танюк змушений був розпрощатися зі своїми мріями й шукати кращої долі в Москві, а Алла Горська – працювати в іншій царині…
     У кінці 60-х і на початку 70-х років в Україні накочувалася хвиля арештів – чергова прополка національної інтелігенції. На той час під пильним оком КҐБ перебувала вже й Алла Олександрівна. Але імперські цербери приготували їй інші тортури – наймерзенніші… 29 листопада 1970 року Аллу Горську знайшли по-звірячому забитою у помешканні Василькова, де вона на той момент перебувала. Загадкові обставини смерті так до кінця й не з’ясовані. На думку дослідників цієї загадкової смерті мисткені, її вбили за вказівкою КҐБ. Нема ніяких сумнівів, що в каґебістських нетрях існував “відділ політичних убивств”. До цієї версії схиляються і В.Криловський, і С.Білокінь, і О.Зарецький – син загиблої.
       Поховали А.Горську на одному із звичайних кладовищ Києва, де споруджено на могилі скромний пам’ятник: три пілони з чорних просмалених дощок – майже три метри заввишки, а між ними чаша… На панахиді Євген Сверстюк тихо зронить проникливі й правдиві до болю слова: “Алла Горська буде випромінювати світло і буде вселяти незворушність духа самим своїм ім’ям… В образі цілого десятиріччя вона височить білим привидом Доброго Духа, що втілює сумління, гідність, поривання молодості і сяйво вільного людського обличчя, освітленого талантом і відданістю людям”. Там же на свіжій могилі поет Василь Стус, якому також невдовзі доведеться пройти довгими-предовгими таборними етапами імперії короткий шлях у Вічність, прочитає свій вірш присвячений пам’яті А.Горської.
Ярій, душе.

Ярій, а не ридай.

У білій стужі сонце України.

А ти шукай –

червону тінь калини

На чорних водах –

тінь її шукай,

де жменька нас.

Малесенька шопта

лише для молитов і сподівання.

Усім нам смерть

судилася зарання…
                                                     В. Стус


title: До уроку української мови. Свійські тварини (малюки)

text:
ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ПРИЙОМ  «КАРУСЕЛЬ»
ВИВЧАЄМО УКРАЇНСЬКУ
СВІЙСЬКІ ТВАРИНИ
(малюки)
1
клас
Автор: Мілушева О.В., учитель початкових класів
Донецької  ЗОШ І-ІІІ ступенів №41, Україна
читай інструкцію
використані
ресурси

Початок гри
Щоби рідну мову знати,
треба нам її вивчати!
ВИВЧИШ СЛОВА – НАТИСНИ  НА

КОШЕНЯ

ЩЕНЯ

ТЕЛЯ

ПОРОСЯ

ЯГНЯ

КОЗЕНЯ

ЛОША

КРОЛЕНЯ
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
Рожевеньке та жирненьке,
Наче діжечка, кругленьке,
Є на рильці п'ятачок,
Замість хвостика — гачок.
Візьмеш в руки хоч на мить —
Мов скажене, верещить.
Краще не чіпайте.
Хто це? Відгадайте!
відповідь
Скаче двором ІГОГО -
Не боюся я його,
Бо воно спокійно й мило
З рук моїх травичку їло.
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь
Шерсть гладенька
І м'якенька,
Спинка гнеться,
Хвостик в'ється —
Тільки лапки
Цап-царапки!
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь
Він стояв хвостом махав.
- Хто такий? - питаю.
- Гав!
І відтоді, всім скажу,
Я із ГАВОМ тим дружу!
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь
Має дуже прудкі ніжки,
Наставляє грізно ріжки
На великого собаку.
Той сховався з переляку.
А дасте ви їй травиці,
Кухлик чистої водиці —
Молочком вас пригостить.
Хто вона? Ану скажіть!
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь
По лужку
та полонині
Все мандрує
в кожушині.
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь
Я маленький,
я вухатий,
Сірий, білий,
волохатий.
ВІДГАДАЙ  ЗАГАДКИ
відповідь

http://o6oi.ru/main.php/67892-2/image_032.jpg  - фон 1
http://static.freepik.com/free-photo/green-country-nature-scene-background_279-9395.jpg - фон 2
http://slovovolyni.com/admin/files/images/news/5914_5.jpg
http://www.ukrboard.com.ua/imgs/board/26/1155526-1.jpg
http://www.xrest.ru/schemes/00/01/96/17/original_mirror.jpg
http://yak-prosto.com/images/4/6/yak-viduchiti-koshenya-grizti-provodi.jpg - кошеня
http://картинки.cc/img/2/4/0/240030.jpg  - щеня
http://volovec.at.ua/Papka2/telja.jpg - теля http://www.bankoboev.ru/images/MzU5MDIy/Bankoboev.Ru_ryzhii_krolchonok_baran.jpg - кроленя
http://exo.in.ua/images/news/2011/12/new-18463-2011-12-12.jpg - порося
http://img-fotki.yandex.ru/get/40/krealla.34/0_16475_cd5c6556_L.jpg  - ягня
http://image.tsn.ua/media/images2/original/Mar2012/383579494.jpg  - козеня
http://img.pravda.com.ua/images/doc/a/b/abe632e-a-9.jpg  - діти-українці
Використані ресурси:


title: Володимир Підпалий

text:
Рідкі кристали
Використання

Рідкі кристали - це речовини, що володіють одночасно властивостями як рідин (плинність), так і кристалів (анізотропія). За структурою ЖК являють собою рідини, схожі на желе, що складаються з молекул витягнутої форми, певним чином упорядкованих у всьому обсязі цієї рідини.
Використання РК в інформаційній техніці
Найбільш багатообіцяюча область застосування рідкокристалічних речовин - інформаційна техніка. Від перших індикаторів, знайомих всім по електронному годиннику, до кольорових телевізорів з рідкокристалічним екраном розміром з поштову листівку пройшло лише кілька років. Такі телевізори дають зображення дуже високої якості, споживаючи незначну кількість енергії від малогабаритного акумулятора або батареї
Скло на рідких кристалах
Смарт-скло являє собою багатошарове скло, виготовлене з двох повністю прозорих стекол і шару рідкокристалічної плівки (LC Film). Плівка розташована між шарами скла. Композиція компактно зібрана в єдину конструкцію.

Скло дозволяє забезпечити повну секретність або вільний перегляд через вікна і двері, скляні стіни і вікна в даху. Скло пропускає світло, але робить його розсіяним, приглушаючи дратівливий яскраве світло сонця і зменшує сонячну активність, що робить кімнати більш зручними для проживання. У непрозорому стані, скло поширює пряме сонячне світло і усуває 99% ультрафіолетових променів, які шкідливо впливають на килими і меблі

РК скло складається з декількох шарів. Внутрішній шар утворений сукупністю рідких кристалів і укладений між двома прозорими електричними провідниками на тонкій плівці. Зовнішні шари зроблені зі скла. Провідники пов'язані з джерелом струму.

Панелі смарт-скла, виготовлені із застосуванням спеціальної звукопоглощающей плівки PVB, використовуються для акустичного зонування приміщень різного призначення.
Термографія
Один з важливих напрямків використання рідких кристалів - термографія. Ця методика заснована на простому принципі зміни температур. Хворий орган має відмінну температуру. Це викликано запальними процесами, під дією яких температура хворого органа буде або збільшуватися, або зменшуватися.
Саме термограф вимірює температуру органів, а далі триває робота із хворим органом. Рідкокристалічну темографію проводять за допомогою рідких кристалів, які змінюють колір залежно від температури. Контакт термограмми отримують шляхом прикладання до поверхні тіла досліджуваної області плівки або паст з рідкокристалічним з'єднанням                                                                                Термографія збирає величезну кількість інформації. Вона обробляється за допомогою комп'ютера, потім виводиться на друк у вигляді кольорової карти, що розшифровує лікар, що спеціалізується на термографії. Лікарі використовують її, щоб одержати точний діагноз, перевірити точність інших методів діагностики й для того, щоб управляти ефективністю застосовуваного лікування.
Рідкокристалічні індикатори
Підбираючи склад рідкокристалічного речовини, створюють індикатори для різних діапазонів температури і для різних конструкцій. Наприклад, рідкі кристали у вигляді плівки наносять на транзистори, інтегральні схеми і друковані плати електронних схем. Рідкокристалічні індикатори з'явилися недавно (70-ті роки) і стали широко застосовуватися в якості СОІ. Рідкі кристали (РК) являють собою органічні рідини, що мають подовжені стержнеобразние молекули. Розрізняють РК трьох видів: тіповсмісткі, нематичні і холестеричні.
Переваги РК-індикаторів полягають в наступному:
- мала споживана потужність (110 мкВт/см2);
- робота при високому рівні зовнішньої освітленості;
- простота конструкції і технології виготовлення;
- низька вартість, низька робоча напруга.

До основних недоліків РК-індикаторів слід віднести вузький діапазон робочих температур (від -10 до +60 ° С), тривалі перехідні процеси, до того ж залежать від температури.

Тож, завдяки таким індимкаторам для лікарів відкрились нові можливості: рідкокристалічний індикатор на шкірі хворого швидко діагностує приховане запалення і навіть пухлини
Дякуємо за увагу!
Готували:
           Макаренко Галина
                          та
           Гнатюк Людмила


Вчитель-логопед
Аненко Н.А.
1
Диференціація [Б]- [Д]
та букв,що  їх позначають.
2
 Психогiмнастика
  «Тренуємо емоції»
Які букви в словах заблукали?
 - Добра фея допомогла попелюшці попасти на дал.

 - Женя бав драту блокнот.

3

4
Артикуляцiйна гiмнастика.
5

6

7

8

9
Вставити в слова пропущені букви:
-укет,   я-луня,
-олоні,   по-руга,
пі-вал,  коро-очка.
10
Прочитайте слова, орієнтуючись на крапку відносно кружечка.
оіжка, оим, оузок, оант, оазар, оілет, оуш, оорога.

11
●
●
●
●
●
●
●

●
«Мама з бочками пішла на прогулянку».
12
            бочки                      дочки
Прочитати записані речення, вставити відповідну букву б, д.

Лі●а і ●орис ●ачили в ●уплі ●ілку.

 Воло●і на ●ень наро●ження по●арували котика  ●арсика.
13

14
Прочитати текст, вставляючи букви, орієнтуючись на напрямок стрілки.
     У ↓ітей в са↓очку в най↑ільшій клітці ↑ула ↑ілочка. Їй ↓али імя За↑ава. ↑Ільше за всіх ↑ілочку лю↑ив Воло↓я. Він що↓ня ві↓ві↓ував її і ↓авав ↓ро↑лені горіхи і я↑лука.
15

16

Молодцi!
17


УКРАЇНСЬКІ ПОЕТИ-РОМАНТИКИ


Зображення нескореності українського народу в поемі «Прометей» А.Малишка


Шевченко – поет любові


title: "Життєвий і творчий шлях І.Франка"

text:
іван франко
Підготувала
Учениця 10 класу
Кокошко Наталія
Найвідоміші твори: поетичні збірки «З вершин і низин», «Зів'яле листя», поема «Мойсей», повість «Захар Беркут», драма «Украдене щастя».

Іван Франко народився 27 серпня 1856-го року в селі Нагуєвичі Дрогобицького повіту у Східній Галичині, поблизу Борислава, в родині заможного селянина-коваля Якова Франка. Мати, Марія Кульчицька, походила із зубожілого українського шляхетського роду Кульчицьких, гербу Сас, була на 33 роки молодшою за чоловіка. Свою селянську ідентичність, що виявлялась у подиву гідній працелюбності й невибагливості в побуті, Франко зберіг до кінця життя.
Він навчався в Дрогобицькій гімназії. Був дуже здібним учнем, бо мав надзвичайну пам'ять, про що засвідчують відомості з його автобіографічного листа: «Шевченка я вивчив майже всього напам'ять (а пам'ять у мене була така, що лекцію з історії, котру вчитель цілу годину читав, я міг опісля продиктувати товаришам майже слово в слово!)»
 Під час навчання в гімназії І. Франко захопився збиранням книжок. За обсягом його бібліотека нараховувала їх майже 500.
Іван рано залишився сиротою: батько помер, коли хлопчикові було одинадцять років, а шістнадцятирічним утратив матір.
Закінчивши гімназію, він вступив до Львівського університету. Його власний творчий доробок на той час становив: збірку віршів, поеми — одна написана німецькою, інша польською мовами, переклади давньогрецьких творів, давньоруського «Слова про Ігорів похід» і декілька глав Біблії. До речі, це неповний перелік надбань юнака.
Майбутній письменник навчався у Львівському університеті, а потім у Чернівецькому, де й здобув вищу освіту. Згодом захистив дисертацію у Віденському університеті (Австрія), діставши науковий ступінь доктора філософії.
«З вершин і низин» — перша збірка поета, у якій Іван Франко постає революціонером, а вірш «Каменярі», що сповнений прагнень митця розбити скелю, яка заступила шлях до нового, вільного життя українців, дав йому друге ім'я — Каменяр. До найвищих поетичних надбань Каменяра належить і збірка інтимної лірики «Зів'яле листя». А казки «Абу-Касимові капці», «Лис Микита» — це твори,   за якими навчалося не одне покоління українців.
Сучасники називали Івана Франка «академією в одній особі», відзначаючи, зокрема, вільне володіння чотирнадцятьма мовами. На початку XX ст. його обирають членом Чеського наукового товариства; Харківський університет присвоює йому ступінь доктора словесності, а Російська академія присуджує премію за працю «Студії над українською народною піснею».
Іван Франко писав твори не лише українською, а й польською, німецькою та іншими мовами.
За бібліографічними даними, видано понад 5500 назв творів І.Франка. З них близько 1020 художніх, біля 630 перекладів майже з усіх мов світу, 1200 наукових праць, 1650 публіцистичних статей, більше 1000 листів до вчених та товаришів
Коло знайомих митця
Влітку 1890 року знайомиться з
М.М. Коцюбинським
та В.С. Стефаником
Близькими друзями були Борис Грінченко та Павло Грабовський
Друзями стали Леся Українка, О.Кобилянська, М.Драгоманов,М.Павлик,М.Старицький,М.Лисенко,І.Нечуй-Левицький
Шлюб Івана Франка та Ольги Хоружинської став політичною злукою Сходу й Заходу
Помер письменник у Львові, похований на Личаківському кладовищі. На могилі встановлено скульптуру Каменяра, який невтомно б'є молотом скелю...
Музей-садиба Івана Франка у Нагуєвичах
Глибока шана Великому поводиреві українського народу


Світова велич українського поета Тараса Шевченка


Формування предметних компетенцій на уроках української мови та літератури засобами ІКТ
Учитель української мови і літератури Чередарчук Марія Володимирівна
Формування предметних компетенцій
Проведення рольових ігор (урок-суд, урок-прес-конференція, урок-аукціон тощо) – комунікативна, соціальна компетенції;
Проведення інтегрованих уроків – полікультурна, комунікативна, інформаційна компетентності;
Проведення нестандартних уроків (урок-подорож, телевізійний міст, урок-дискусія, урок-вікторина) – комунікативна, соціальна, інформаційна компетентності
Формування ключових компетентностей на уроках засобами ІК-технологій
Проектна діяльність
(компетентність продуктивної творчої діяльності, інформаційна, соціальна, комунікативна);
Робота з різними джерелами інформації: електронні посібники, відеофільми,Інтернет тощо (компетенція саморозвитку та самоосвіти, комунікативна).

Спільний проект зі створення мультимедійного забезпечення уроків української літератури

Аудіокнига
Презентація
Відеопрезентація
Вистава
Телевізійний репортаж
Формування основних груп компетенцій через позаурочну роботу
Літературно-музична композиція “Роде мій красний, роде мій прекрасний
Мандрівка гранітно-степовим Побужжям (Мигія, Трикрати)

(Соціальна, комунікативна, інформаційна компетентності)
При підготовці до уроку з використанням ІКТ було вирішено ряд основних завдань
Підвищення рівня мотивації школярів
Активізація пізнавальної діяльності учнів
Розвиток самостійного критичного мислення
Формування вмінь працювати з різними джерелами інформації
Застосування отриманих знань в нових ситуаціях


title: В.Дрозд "Білий кінь Шептало"

text:
В. Дрозд
«Білий кінь Шептало»

Портфоліо письменника:
Прізвище при народженні:  Дрозд Володимир Григорович
Дата народження:   25 серпня 1939
Місце народження: с. Петрушин Чернігівської області
Дата смерті:  23 жовтня 2003р.
Місце смерті:	Київ
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	письменник
Роки активності:	1959 –2003
Жанри: оповідання, новели, повісті

Перечитайте сторінки веселої автобіографії під назвою «Як я народився» чи в’язку небилиць із далекого минулого, чи фантастичне оповідання «Пігмаліон», чи, наприклад, притчу «Сонце», і перед вами відкриється багатобарвний, іронічно-химерний, парадоксально «зміщений» світ казкових образів і реальних проблем…
 Його звернення до умовно-символічних засобів відображення зумовлено прагнення поглибити й урізноманітнити аналіз соціально-морального стану сучасника.
                          М. Жулинський

       Життя закоротке для щастя, а задовге для терпіння.
Народна мудрість

Епіграф до твору:
 ...сутеніє; раптом
на галявині - кінь – самотній.
            Р.М.Рільке

 Тема: розповідь про буденне життя коня Шептала.

Ідея: возвеличення гармонії, яка простежується у взаємостосунках людини із світом тварин.

Основна думка: людина і природа — взаємопов’язані, бо становлять єдине ціле.

Жанр: оповідання.
Проблематика:
-  людина в суспільстві;
-  свобода і неволя;
-  особистість і натовп;
-  дійсність і мрія.

Композиція:
Експозиція:  знайомство читача з конем.
Зав’язка: Степан з конем Шепталом  вирушив за зеленим харчем для свиней.
Кульмінація: Шептало на волі, насолодження нею.
Розв’язка: повернення коня додому.

Лейтмотив твору:
 краса природи належить тому, хто її розуміє, цінує, вшановує.

Головні герої оповідання«Білий кінь Шептало»:
кінь Шептало
конюх Степан

Білий кінь:
Наші предки вірили в те, що колісницю Сонця возять білі коні. При арконському храмі пошановували білого коня, присвяченого Світовиду.
Кельтську богиню творення Епону часто зображували верхи на білому коні.
Отже, образ білого коня асоціюється з благородством, вищістю, обраністю.

Образ білого коня Шептала:
Образ білого коня Шептала — алегоричний. Він уособлює яскраву людську особистість, яка під впливом повсякденного життя втрачає свою індивідуальність, губить кращі риси свого характеру, пристосовується, починає діяти, «як усі».
Лише на мить вирвавшись із неволі, кінь відчув себе щасливим, але потім усе ж дійшов висновку, що краще бути покірним та слухняним під захистом сильнішого, надавати перевагу реальності, а не мрії.

 «Соціалізація душі» (виправдальні підстави для будь-якого стану) головного героя оповідання «Білий кінь Шептало».

Розбіжність між високою самооцінкою людини, гідної поваги, і її низькою соціальною роллю.

Соціальне становище через «батіг», «Степанову руку».

Під впливом соціуму зникає «самобуття» особистості, що, власне, й становить її елітарність, бо XX ст. не знає іншої еліти, крім людей, які в несприятливих соціальних обставинах залишилися собою.
       В.Дрозд

Тестове опитування:
1. Епіграфом до твору В. Дрозд обрав слова:
а) Е. Ремарка; б) Р. Рільке;  в) О. Пушкіна;
г) П. Загребельного.
2. Якої шкоди завдав підпасок коню?
а) Поранив ногу; б) вибив око; в) поранив шкіру на спині; г) обпік худобу.
3. Робота, яку недолюблював виконувати білий кінь:
а) перевозити гній; б) орати поле; в)  їздити до міста; г) катати малий дітей у святкові дні.

4. Якого кольору був Шептало, коли повернувся додому після вільної прогулянки?
а) Сірого; б) білого; в) вороного; г) чорного.
5. За Шепталову сваволю Степан називав його:
а) ледачим зіллям; б) старою клячею;
в) лиходієм; г) хитрим стрибунцем.
6. Мати білого коня працювала у:
а) селян, обробляючи землю; б) цирку, розважаючи публіку; в) фермера; г) лісника.

7. Вирвавшись на волю, кінь Шептало побіг:
а) до лісу; б) понад берегом річки, по мілинів;
в) вздовж проїжджої частини дороги; г) додому.
8. Стукіт копит коня порівнювався із:
а)  гуркотом на небі; б) рухом поїзда по залізничній колії; в) звуком дятла, який перебував на стовбурі дерева; г) музичним тактом.
 9. Предки Шептала:
а) були спортивними конями; б)  виступали в цирку; в) возили конів; г) брали участь у військових подіях.

10. На думку Шептала, головне, що дано білим коням, так це:
а) спритність; б) кмітливість; в) розум; г) вміння поводити себе з людиною.
11. Як білий кінь охарактеризував сам себе? Він був:
а) брикливим і жорстоким; б) байдужим до всього;
в) принциповим і водночас відповідальним;
г) покірним і роботящим.
12. Про що розповідала мати Шепталу, коли той був малим?
а) Важке коняче життя; б) дідів і прадідів; в) майбутню його красу, силу і велич; г) необхідність якісного харчування.

В. Черватюк «Перші промені»
Черватюк
Володимир
 Олексійович


title: Другорядні члени речення: додаток, означення, обставина (тренувальні вправи)

text:
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5


БАГАТОЗНАЧНІСТЬ ФРАЗЕОЛОГІЗМІВ. СТИЛІСТИЧНА РОЛЬ БАГАТОЗНАЧНОСТІ, СИНОНІМІЇ ТА АНТОНІМІЇ ФРАЗЕОЛОГІЗМІВ


Тема: Загадки


title: "Вишні"

text:
Вишні
Богдан – Ігор Антонич
Підготували учні 11 класу
Юрій Кінаш
Максим Гіцман
Петро Ферій
Антонич був хрущем і жив колись на вишнях,на вишнях тих, що їх оспівував Шевченко.Моя країно зоряна, біблійна й пишна,квітчаста батьківщино вишні й соловейка!Де вечори з Євангелії, де світанки,де небо сонцем привалило білі села,цвітуть натхненні вишні кучеряво й п'янко,як за Шевченка, знову поять пісню хмелем.
Мета́фора (грец. metaphora — перенесення) — один із основних тропів поетичного мовлення. У метафорі певні слова та словосполучення розкривають сутність одних явищ та предметів через інші за схожістю чи контрастністю.
Вірш Антонича «Вишні» був не надто схвально сприйнятий читачами і критиками після його опублікування. Читачі не знайшли в цій поезії звичних атрибутів класичного вірша: строфи, риму, розміру. Не зрозумілі їм були й метафори поета:
Віршовий розмір: шестистопний ямб з допоміжною стопою пірихієм.
Вірш написано16 квітня 1935 року.
«Антонич був хрущем і жив колись на вишнях, На вишнях тих, що їх оспівував Шевченко.»
Образ поета-хруща на шевченківській вишні не зрозуміли ні читачі, ні критики. Тому авторові самому довелося його розтлумачувати. Він писав: «Антонич така сама частина природи, як трава, вільхи, зозулі..., частина, органічно зв'язана з загальним біологічним ростом... образ зі славним уже хрущем до деякою міри має джерело в подібному відношенні до природи...»
Далі Антонич пояснює своє «перевтілення» в «хруща», як входження у світ шевченківської лірики, де він, на його думку, посідає місце скромне, а тому уособлене в образі саме хруща.
В його рядках «Цвітуть натхненні вишні кучеряво й п'янко» , «як за Шевченка» чітко просліджується зв'язок із відомими усім ще з дитинства рядками Шевченка: «Садок вишневий коло хати, хрущі над вишнями гудуть».
У своєму роз'ясненні до вірша «Вишні» Антонич пише: «Вірш «Вишні», що в ньому виступає цей образ (хруща), висловлює зв'язок з традицією нашої національної поезії, а зокрема із шевченківською традицією. У цій традиції поет почуває себе одним дрібним тоном (малим хрущем), але зате врослим у неї глибоко й органічно, наче б сягав корінням ще шевченківських часів».
Символи
Вишня — символ свiтового дерева життя, сонця, святе Боже дерево, утiлення образу дiвчини, матерi, рiдної домiвки, рiдного краю, любовi, злагоди, символ України. Про нього складено багато пісень, балад, на його гілочках ворожили: ставили гілочку взимку в хаті й чекали, щоб зацвіла, пророкуючи дівчині швидке щасливе заміжжя, а в родині – врожай та добробут. Образ вишні – архетип рідної оселі, краю, України – до вершин національної символіки підніс у поезії «Садок вишневий коло хати» Т. Г. Шевченко.

Вишневий сад — це i окраса обійстя, що вабить прохолодою, де приємно відпочити, особливо пiсля лiтнього спекотного дня, i ознака маєтностi, достойності.
Україна - пряме значення, рідний край, у який разом з автором залюблений ліричний герой.
Поезія «Вишні» виказує глибоку любов автора до свого рідного краю, де дорога йому кожна комашка й квіткова пелюсточка. Тому він називає свою батьківщину не інакше, як «моя країно зоряна, біблійна й пишна».
У тогочасній ліриці, особливо авангардистській, традиційні символи вважалися застарілими, такими, що не відповідають урбаністичному світові. Але в митця інша думка, і він знаходив в архетипних образах ознаки нашої ментальності, що не втрачають свіжості й до нашого часу.
Вірші Б.-І. Антонича збагачують духовний світ людини, відбивають багату гаму тонів і фарб довколишнього світу, переконують, що щастя людини — в її гармонійній єдності з природою. Словацький поет Мікулаш Неврлий, який упорядковував збірку Б.-І. Антонича у Братиславі, так відгукнувся про творчість українського поета: «Його вірші Читаються з відкритими очима здивованої дитини, з глибоким внутрішнім хвилюванням».
Дмитро Павличко сказав: « Антоничева  поезія – це негаснучий перстень життя, який передаватимуть із покоління в покоління здивовані читачі, щоб зачудування сонцем і людиною не пропало ніколи».
Дякуємо за увагу!


title: Диференціація звуків (букв) С-Ц

text:
Мукачівська загальноосвітня спеціальна
школа - інтернат І—II ступенів Закарпатської ОДА
Тема заняття
 Диференціація звуків (букв) С-Ц.

Підготувала вчитель-логопед
Петриченко М. В.

Мукачево – 2014

«С-с-с-с»
«Ц-ц-ц-ц»

Розглянь схеми.
Визнач, артикуляція, яких звуків тут зображена.
- Вимов:звук С – протяжнозвук Ц - коротко

Характеристика звуків С-Ц
С - Ц
ПРИГОЛОСНІ
СВИСТЯЧІ
ГЛУХІ

Закріпити чітку вимову звуків.
С
А
О
У
И
Е

Закріпити чітку вимову звуків.
Ц
А
О
У
И
Е

ГРА «ВІДЛУННЯ»

Гра «Який звук?»
Син
С
суп
С
цап
Ц
світ
С
цвіт
Ц
сад
С
сирок
С
циркуль
Ц
сир
С
сонце
С
цирк
Ц
станція
С
Ц
Ц

Повторити слова у яких одноразово є звуки с-ц:
Сонце
Цистерна
Серце
Сцена
Цесарка
Мотоцикліст
Місяць

Дидактична гра «Полетимо на ракеті»

со

ло
ма

ца
пе
ня

са
док
Дидактична гра «Чарівні кружечки»

цу
кер
ки

Дидактична гра «Прочитай слово»
коса
к

Дидактична гра «Прочитай слово»
колос
с

Дидактична гра «Прочитай слово»
місто
о

Дидактична гра «Прочитай слово»
місто
мі    100

Дидактична гра «Прочитай слово»
рицар
ри

А
Н
Р
Ц
И
С

А
Н
Р
Ц
И
С

Дидактична гра «Утворити нові слова.
сир, сани, цар, рис, рана, син, пара

Записати слова, вставляючи пропущені букви с-ц, підкреслити їх кольоровими олівцями.
Ли..и..я
..иган
..ини..я
..ер..е
..он..е

Лисиця
Циган
Синиця
Серце
Сонце

Переписати слова, вставляючи пропущені букви.
..ирк
нар..и..
..егла
пару..
по..уд

цирк
нарцис
цегла
парус
посуд

У назвах яких тварин є звуки с-ц?

У назвах яких плодів є звуки с-ц?

Дидактична гра «Переїжджаємо на нову квартиру»

Сонце заходить, гори чорніють,
Пташечка тихне, поле німіє,
Радіють люде, що отпочинуть,
А я дивлюся … і серцем лину
В темний садочок на Україну.
Лину я, лину, думу гадаю,
І ніби серце одпочиває.
Чорніє поле, і гай, і гори,
На синє небо виходить зоря.

Написати пропущені букви
..кала
..он..е
ре..епт
..лива

скала
сонце
рецепт
слива

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Валер’ян Підмогильний

text:
Валер’ян Підмогильний
Виконала:
Учениця 11 класу
Виноградівської ЗОШ №4
Жупанин Альона
Народився Валер'ян Підмогильний 2 лютого 1901 року в селі Писарівка Павлоградського повіту (зараз Синельниківський район) на Катеринославщині в бідній селянській родині.
— український письменник і перекладач, один з найвидатніших прозаїків українського «розстріляного відродження».
Освіта
1910-1918р Навчався в Першому катеринославському реальному училищі. Навчався з перервами, через матеріальну скруту, на математичному та юридичному факультетах Катеринославського університету, який так і не закінчив.Літературна діяльність переривалась вчителюванням, працею у видавництвах
1919р.—через скрутне матеріальне становище покидає навчання; працює вчителем.
Де працював?
1921р.—працює бібліографом Книжкової палати в Києві

Того року Книжкова палата України відсвяткувала 100-річчя. 24 січня 1919 року була заснована і є центром державної бібліографії та архівного зберігання видань.
1920-1921р.р.—учителює у рідних краях. Досконало опанував французьку, німецьку, англійську мови, вивчав західноєвропейські літератури, перекладав.
Наскільки  праця над собою була успішною, свідчить те, що в 20 років В. Підмогильний переклав роман свого улюбленого письменника Анатоля Франса «Таїс». До речі, саме твори цього автора позначені близькими для самого Підмогильного рисами - самозаглибленням, психологізмом й іронічністю.
Із 1924 р. письменник разом із дружиною Катериною Червінською (акторкою Театру юного глядача) переїздить до Києва, де працює редактором видавництва «Книгоспілка», співредактором журналу «Життя й революція».
Валер'ян Підмогильний (у центрі зліва) і учні та учениці ворзельської школи (1921)
Творче життя
Його творче життя розпочалося досить рано - з написання 1918 р. оповідань «Добрий Бог», «Гайдамака» і «Пророк». Уже перша збірка під дещо викличною назвою «Твори. Том 1» (1920) зробила В. Підмогильного відомим.
У  період 20 річчя митець написав повість «Остап Шаптала» (1921), цикл «Повстанці» (опубліковано в еміграційному журналі «Нова Україна» у Берліні 1923 р.), у Лейпцигу окремою книжкою вийшло оповідання «В епідемічному бараці» (1922).
Окреме важливе місце серед українських еміграційних часописів
1920-х рр., які намагалися охопити широке коло суспільно значущих
проблем, належить часопису «Нова Україна», який виходив у Празі з 1922
по 1928 рр. «Нова Україна» стала одним з провідних українських періодичних видань Чехословаччини, де у міжвоєнний період їх налічувалось близько 200, а також одним з головних часописів всієї української політичної еміграції в Європі 1920-х рр.
Попри це, історія часопису «Нова Україна», його інформаційне наповнення та значення і зараз, через 90 років від заснування, залишаються
недостатньо вивченими
Вир літературно-культурного життя захоплює його. Митець засновує літературно-мистецьке угруповання «Ланка»1, згодом перейменоване на МАРС.
На початку 20-х років літературне життя у Києві було не надто розмаїтим: існувала, фактично, єдина літературна організація «Аспис» («Асоціація письменників») на чолі з Миколою Зеровим.

«Аспис» припинив своє існування наприкінці 1924 року, тоді ж з його складу вийшли молоді, на той час ще мало знані письменники. Вони об’єднались в «Ланку», яка згодом, 1926 року, перейменувалась у Майстерню Революційного Слова (МАРС).

 Учасники: Марія Галич, Валер’ян Підмогильний, Григорій Косинка, Євген Плужник, Тодось Осьмачка і Борис Антоненко-Давидович.
 Головна ідея «Ланки»: поєднати те, що було в літературі до них і нову радянську дійсність; стати містком, який зможе об’єднати всі найкращі здобутки української літератури; створити нову літературу на базі того, що вже було зроблено.
Збірки новел «Син» (1923),
 «Військовий літун» (1924),
 «Третя революція» (1926),
«Проблема хліба» (1927) засвідчили прихід в українську літературу прозаїка з цілком самобутнім стилем, майстра короткого жанру. Але вже тоді на В. Підмогильного почалися перші нападки «пролетарських критиків»: «песимізму та скептицизму, - волали їхні голоси, - не місце в пролетарській літературі».

Збірки новел
Твори та Оповідання:
  «Старець» (Катеринослав, серпень 1919)
«Пророк»
«На іменинах» (Катеринослав, вересень 1919)
 «Дід Яким» (Катеринослав, вересень 1919)
«На селі» (Катеринослав, вересень 1919)
 «В епідемічному бараці» (1920)
 «Собака» (1920)
 «Проблема хліба» (1922)
 «Іван Босий» (Ворзель, березень 1922)
 «Син» (1923)
 «Військовий літун» (1923)
 «Історія пані Ївги» (1923)
«Сонце сходить» (1924)
«Третя революція» (1925)
 «З життя будинку» (1933)
Романи:
«Місто» (Київ, 1927)
 «Невеличка драма» (1930)

«Місто» (Київ, 1927)
Літературний рід: епос.
Жанр: урбаністичний роман.
Тема: підкорення людиною міста.
Головна ідея: розкриття характеру людини, яка підкорює місто.
 Головні герої: Степан Радченко, Надійка, «мусінька» Тамара Василівна (її чоловік Гнідий і син Максим), Зоська, Рита, Левко, Михайло Світозаров, Вигорський.
Закритий суд без свідків і адвокатів позбавив всіх учасників націоналістичної групи волі «терміном на десять років з конфіскацією особистого майна».
Особлива трійка УНКВС винесла новий вирок: «Розстріляти» 3 листопада 1937 року до двадцятилітнього ювілею Жовтневої революції, щоб звільнити місце для нових мучеників режиму. Разом із Валер'яном Підмогильним в урочищі Сандармох у Карелії розстріляні Микола Зеров, Валер'ян Поліщук, Григорій Епік, Лесь Курбас, Микола Куліш, Мирослав Ірчан, Юліан Шпол.
Валер’яна Підмогильного було реабілітовано 1956 року. На Байковому кладовищі Києва є могила сім'ї Підмогильних .
Дякую за увагу!


title: Формування предметних компетентностей засобами інтерактивно-комунікативних технологій

text:
Формування предметних компетенцій на уроках української мови та літератури засобами ІКТ
Формування предметних компетенцій
Проведення рольових ігор (урок-суд, урок-прес-конференція, урок-аукціон тощо) – комунікативна, соціальна компетенції;
Проведення інтегрованих уроків – полікультурна, комунікативна, інформаційна компетентності;
Проведення нестандартних уроків (урок-подорож, телевізійний міст, урок-дискусія, урок-вікторина) – комунікативна, соціальна, інформаційна компетентності
Формування ключових компетентностей на уроках засобами ІК-технологій
Проектна діяльність
(компетентність продуктивної творчої діяльності, інформаційна, соціальна, комунікативна);
Робота з різними джерелами інформації: електронні посібники, відеофільми,Інтернет тощо (компетенція саморозвитку та самоосвіти, комунікативна).

Спільний проект зі створення мультимедійного забезпечення уроків української літератури

Аудіокнига
Презентація
Відеопрезентація
Вистава
Телевізійний репортаж
Формування основних груп компетенцій через позаурочну роботу
Літературно-музична композиція “Роде мій красний, роде мій прекрасний
Мандрівка гранітно-степовим Побужжям (Мигія, Трикрати)

(Соціальна, комунікативна, інформаційна компетентності)
При підготовці до уроку з використанням ІКТ було вирішено ряд основних завдань
Підвищення рівня мотивації школярів
Активізація пізнавальної діяльності учнів
Розвиток самостійного критичного мислення
Формування вмінь працювати з різними джерелами інформації
Застосування отриманих знань в нових ситуаціях


В.І.Самійленко – видатний український лірик, гуморист. Патріотичні мотиви творчості. Сатиричні й гумористичні твори.


Зображення загальнолюдських проблем боротьби добра і зла в тоталітарному радянському суспільстві (за романом І.Багряного «Сад Гетсиманський»)


title: Володимир Підпалий (ррtх)

text:
(1936- 1973) український поет, прозаїк, перекладач
Володи́мир Олексі́йович Підпа́лий
Народився 9 травня 1936 в селі Лазірках, на той час районному центрі Полтавської області.
БАТЬКИ ПОЕТА
Мати Ольга Власенко — козачка з хутора Макарівщини, батько Олексій Лукович — виходець з-під Великої Багачки. Батько працював на залізниці, захоплювався садівництвом та бджільництвом. На дев'ятому році мати була вже круглою сиротою і наймитувала в Лубнах. Батько Володимира Підпалого загинув у 1943 році під Києвом. Мати померла 21 січня 1957 року на час служби сина на флоті.
Володимир Підпалий навчався у Величанській семирічній та Лазірківській середній школах. За власним свідченням, любив історію, літературу та не розумів точних наук. В школі багато читав. У 1953 році закінчив 10 класів. Працював у МТС, колгоспі. 1955 року був мобілізований на флот.У 1957 році демобілізувався (через хворобу ніг) та поступив до Київського університету на філологічний факультет (український відділ), який закінчив 1962 року.
Перші вірші надрукував у 1958 році в газетах «Молодь України» та «Зміна».  У Державному видавництві художньої літератури 1963 року вийшла перша збірка «Зелена гілка», роком пізніше —"Повесіння" у видавництві «Радянський письменник».
Працював старшим редактором поезії у видавництві «Радянський письменник». До Спілки письменників був прийнятий у1967 році. Того ж року вийшла в світ збірка «Тридцяте літо». Після того були книжки «В дорогу — за ластівками» (1968) та «Вишневий світ» (1970), посмертно — «Сині троянди» (1979), «Поезії» (1986), «Пішов в дорогу за ластівками» (1992). До останньої книги входять неопубліковані за життя твори В. Підпалого та спогади про нього.
Твори:
Смерть Володимира Підпалого обірвала розвиток "тихої поезії" в українській літературі. Подібне сталось одночасно в російській поезії: загадкові смерті Алексєя Прасолова і Ніколая Рубцова зупинили розвиток цього стилю, варто згадати публічні доноси, літературних осіб надзвичайно близьких до верхівки КГБ СССР. Зрозумілим, в цьому контексті стає метафоричний протест проголошений на похороні Володимира Підпалого, протест проти смертельної брутальності тоталітарної радянської влади до митців і зокрема щодо Володимира Підпалого.
Володимир Підпалий помер 24 листопада 1973 року. Похований в Києві на Байковому кладовищі (ділянка № 33).
Виконав учень8-а класуСмаглюк Тимофій
Дякую за увагу!!!


Садок вишневий коло хати, Хрущі над вишнями гудуть, Плугатарі з плугами йдуть, Співають ідучи дівчата, А матері вечерять ждуть.
Сім'я вечеря коло хати, Вечірня зіронька встає. Дочка вечерять подає, А мати хоче научати, Так соловейко не дає.
Поклала мати коло хати Маленьких діточок своїх; Сама заснула коло їх. Затихло все, тілько дівчата Та соловейко не затих.
Шевченко   Тарас     Григорович
Садок вишневий коло хати,
Хрущі над вишнями гудуть,
Плугатарі з плугами  йдуть,
Співають ідучи дівчата,
А матері вечерять ждуть.
Сім'я вечеря коло хати
Вечірня зіронька встає. Дочка вечерять подає,
А мати хоче научати, Так соловейко не дає.
Поклала мати коло хати Маленьких діточок своїх;
Сама заснула коло їх.

Затихло все, тілько дівчата
Та соловейко не  затих.


title: "Я кохав так ніжно їх" Шевченко

text:
Я кохав так ніжно їх...
Тарас Шевченко – СонцеУкраїни - прагнув
 простого людського щастя...

Мені ж, мій Боже,На землі подай любов,
Сердечний рай!..Т. Шевченко
Хто  серце чистеє нагріє огнем любові?Т. Шевченко

Оксана Коваленко
Перший поцілунок Шевченка вийшов трохи гірким через сльози. Малий кріпачок саме переживав свою чергову підліткову депресію, сховавшись від усіх на пасовиську за Кирилівкою. Рано осиротілий Тарас жалів себе, почуваючись особливо покинутим тут, на самоті, з самими тільки вівцями. І раптом прийшла вона — така сама, як він, мала пастушка… Спогад про той поцілунок, яким висушила його сльози Оксана, згодом з´явився в одній із рідкісних ліричних поезій Шевченка.

Портрет В. Рєпніної            1839 р.
Для  вас  я радостно сложил
Свои житейские  оковы,
Священнодействовал  я снова
Й слезы в звуки перелил.
Ваш   добрый          ангел                                     осенил
Меня бессмертными крылами
Й тихостройными речами
Мечты о рае пробудил.
Варвара Рєпніна

Т. Г. Шевченко.
Портрет Г. Закревської           1843 р.

Якби зустрілися ми знову
Чи ти злякалася б, чи ні?
Якеє тихеє ти слово
Тоді б промовила мені?
Ніякого. І не пізнала б.
А може б, потім нагадала,
Сказавши: “Снилося дурній”.
А я зрадів би, моє диво!
Моя ти доле чорнобрива!
Якби побачив, нагадав
Веселеє та молодеє
Колишнє лишенько лихеє.
Я заридав би, заридав!
І помолившись, що не правдивим,
А сном лукавим розійшлось,
Слізьми-водою розлилось
Колишнє святеє диво!
Ганна Закревська
Г. З.

Феодосія Кошиця

 Ганна Ускова

Повертаючись  із Казахстану до Петербурга, Шевченко на декілька місяців зависнув у Нижньому Новгороді. Але спраглий кохання поет таки знайшов у Нижньому Новгороді дівчину своїх мрій. Вперше він побачив її на театральній сцені 13 жовтня 1857 року. 16-річна актрисочка Катя Піунова здавалася йому ідеалом жіночої вроди. Але молода актриса виявилася надто невдячною, а може, просто не наважилася пов´язати своє життя з модним, але скандально відомим художником, який майже на тридцять років був старшим від неї. Врешті з 25-річним актором Максиміліаном Шмідтгофом вона переїхала у Казань, де й одружилися з ним.
Катя Піунова

Марія Максимович
Садок вишневий коло хати,Хрущі над вишнями гудуть,Плугатарі з плугами йдуть,Співають ідучи дівчата,А матері вечерять ждуть.

Останнім коханням поета була ще одна молода, 19-річна дівчина — Лукерія Полусмак, яка наймитувала в Петербурзі. Простакувату дівчину Тарас зваблював дорогими подарунками. Шевченко накупив їй сукна, капелюшків, туфель, перснів, білизни, сережок з медальйонами, коралів і навіть Євангеліє в білій оправі із золотими краями. Тільки за один день (3 вересня 1860 року) він витратив на презенти понад 180 рублів! Але крутійка не захотіла залишати столичного життя і переїжджати в Україну, щоб жити у селі. Вона покинула поета і вийшла заміж за перукаря Яковлєва.
1858р
Ликера Полусмакова

        Лише в 1904 році, по смерті свого пиячка-чоловіка, Лукерія Яковлєва-Полусмак, залишивши дітей в Петербурзі, приїхала до Канева і щодня приходила на могилу Шевченка.
       Відвідуючи меморіал, у книзі відгуків одного разу вона залишила розпачливий запис: «… травня 1905 року приїхала твоя Ликера, твоя люба, мій друже. Подивись, подивись на мене, як я каюсь…". Але було вже запізно. Прикро, але справжня народна слава і жіноча любов прийшли до Тараса Шевченка тільки після його смерті.


title: Зачарована Десна

text:
                 Зачарована Десна
Олександр Довженко
Олекса́ндр Петро́вич Довже́нко
 Народився (*29 серпня (10 вересня) 1894, хутір В'юнище, тепер у межах смт Сосниця Чернігівської області — †25 листопада 1956,Передєлкіно, Московська область) — український та радянський письменник, кінорежисер, кінодраматург, художник, класик світового кінематографу.

Повість «Зачарована Десна»

Зачарована Десна — автобіографічна повість, спогади Олександра Довженка про дитинство в рідному селі на Чернігівщині. Твір сповнений тонкого гумору. Повість є гімном річці Десна, рідному чернігівському краю, селянам-трудівникам і сільському способу життя. Автор змальовує свої перші кроки пізнання життя, «перші радощі, і вболівання, і чари перших захоплень дитячих…», віруючого в Бога діда-чумака і прабабу, яка все і всіх проклинала, матір і батька, коваля діда Захарка, дядька Самійла — неперевершеного косаря, сільського священика і зустріч селянами Великодня на дахах під час весняного розливу Десни. Спогади ці час од часу переростають у короткі авторські роздуми — про «тяжкі кайдани неписьменності і несвободи», інші лиха й страждання селян України і разом з тим — багатство їхніх душ, внутрішню культуру думок і почуттів, їхній смак, їхню вроджену готовність до «найвищого і тонкого», про війну й спалене фашистами село, про ставлення до минулого: відомий авторський монолог, який починається словами: «Я син свого часу і весь належу сучасникам своїм. Коли ж обертаюсь я часом до криниці, з якої' пив колись воду…» і в якому висловлено знамениту формулу: «Сучасне завжди на дорозі з минулого в майбутнє».
Торкається автор і питання віри в Бога. На прикладах конкретних людей він показує, наскільки навіть у дореволюційні часи різнилися в кожного уявлення про Всевишнього та рівень релігійної освіти. Найяскравішим моментом можна назвати суперечку батька автора зі священиком про «сповідання віри», яка відбувається в човнах посеред затопленого Десною села.
І хоча автор пише про все з гумором, але відчувається біль його душі. Змальовані в творі люди — не ідеальні, вони мають у собі як добрі риси, так і погані, і автор цього не приховує. Проте, на його думку, не від хорошого життя зло переважає в людині добро.

Всі ми родом з дитинства
Від того, який світ і які люди оточують нас на початку життя, залежить наше духовне багатство чи бідність, моральна краса чи потворність. Саме так про своє дитинство згадує Олександр Довженко, змальовуючи образи «Зачарованої Десни». Звідти прийшли і чарівна краса пейзажів, на тлі яких ми бачимо фізично і морально красивих людей. Лірично, схвильовано, з теплим гуморомрозповідає письменник про природу й людей, як про єдине ціле. «Жили ми в певній гармонії з природою», — говорить він. Тут миші підказували Яремі Бобиреві, що навесні буде повінь, погодою «завідувала ворона», дід найбільше у світі любив сонце, мати, мов щось живе, голубила кожну билиночку, а мисливець був не здатен підняти руку на ту саму ворону. Зрозуміло, чому всі радощі і прикрощі малого Сашка теж пов'язані з природою. «І приємно обнімати лоша. Або прокинутись удосвіта й побачити в хаті теля, що найшлося вночі…» — перелік таких от приємностей займає цілу сторінку. Чи не з цієї гармонійної єдності людей зображених у кіноповісті з навколишнім прекрасним світом витікає їхня моральна краса?
Не випадково, що кілька дійових осіб, безпосередньо не пов'язаних із пануючим у селі духом, постають менш привабливими. Учитель не розуміє малого Сашка, поліцай б'є людей тощо. Але таких персонажів — меншість. Більшість усе ж таки «діти природи».
Це й епізодичні герої, як Ярема, що знається на народних прикметах, і старий коваль-рибалка Захарко, і колоритні старці Холод і Кулик. Це й Самійло-косар, що «орудував він косою, як добрий маляр пензлем».

Але в центрі повісті — родина Довженків. Про декого з родичів письменник лише згадує, інших змальовує дуже детально й образно. Взагалі Довженко добре передавав індивідуальність кожної особи. Наприклад, дід Семен, що «розмовляв з кіньми, з телятами, з травами, зі старою грушею і дубом — з усім живим, що росло і рухалось навколо», і був «схожий на Бога»: усе поряд — внутрішнє, зовнішнє та метафоричне. «З нього можна було писати лицарів, богів, апостолів, великих учених чи сіятелів — він годився на все». І коли говорити про духовну велич людини, то важко знайти кращий приклад, хоча під час косовиці малий Сашко дізнається, що в минулому дід був не такий ідеально-хороший, як тепер.
А от — прабабуся Марусина, що мала «очі такі видющі й гострі, що сховатися від неї не могло ніщо у світі», яка полюбляла прокльони так, що без них «не могла прожити й дня». Коли вона помирає, малому Сашкові здається, що в хаті та й у цілому світі посвітлішало.

Зачарована краса духовності
Торкається автор і питання віри в Бога та магію. На прикладах конкретних людей він показує, наскільки навіть і в дореволюційні часи різнилися в кожного уявлення про Всевишнього та рівень релігійної освіти. Найяскравішим моментом можна назвати суперечку батька автора зі священиком про «сповідання віри», яка відбувається в човнах посеред затопленого Десною села. Рідний дід, який чітко асоціювався в малого Сашка з образом Бога, щонеділі вголос читає Псалтир церковно-слов'янською мовою, а мати малого думає, що він — чорнокнижник і робить їй якесь зло, і тому потайки спалює в печі по сторінці з того Псалтиря, боячись палити його одразу цілком: «А раптом вибухне й хату рознесе?» Показав автор і типові образи жебраків, які просять милостиню. Один — злий і нахабний, лякає людей і не просить, а вимагає. А жебрака-кобзаря селяни шанують.
Письменник прекрасно знав духовний світ селянина, народний побут, звичаї, його психологію. Можна сказати, що «Зачарована Десна» — своєрідна енциклопедія сільського життя України кінця XIXі початку XX століть.
Всією своєю повістю, сповненою поетичності, Довженко ніби кличе нас бути такими само щирими, красивими, духовно багатими і гордими, як наші предки: як мужні герої, так і прекрасні у своїй працелюбності трударі-хлібороби. Хоч якоїсь «педагогічної» мети письменник свідомо не ставив, прекрасне завжди виховує тих, хто з ним зустрічається. Зачаровує, як Десна…

Екранізації
В 1964 році екранізована Юлією Солнцевою (Див. Зачарована Десна (фільм)).
У 2009 році харківською арт-групою Fumble Fall Dedalus Group була знята молодіжна комедія ZACHAROVANA DESNA за мотивами твору.

Підготувалаучениця 11-А класуЄвдокимова Алла


title: УКРАІНСЬКІ ПІСНІ

text:
УКРАІНСЬКІ  ПІСНІ

Українські народні пісні – це ліричний вірш куплетної побудови, вид фольклору , який створив народ.

Жоден народ не може похвалитися такою кількістю красивих пісень, як український народ, таких теплих, справжніх, глибоких пісень, які торкаються душу людини.

Пісні звучать гарно, звучно, благородно і поетично!
    Протягом століть український народ створив понад двісті тисяч пісень. В українських піснях був не лише чудовий зміст, а й прекрасні мелодії, які привертали увагу слухача.

    Серед українських пісень найбільш популярні є суспільно побутові. А вони поділяються на козацькі, чумацькі, кріпацькі, солдатські, ремісницькі, бурлацькі, заробітчанські, переселенські.

Козацькі пісні

Козацькі пісні належать до тих, що створені в часи Запорозької Січі. Ці пісні дуже схожі на історичні , вони теж мають високі почуття, викликаних важливою подією, запалом і піднесенням.
Інколи козацька пісня доносить до нас окремі імена.
Наприклад,Петра Конашевича – Сагайдачного, Петра Дорошенка, в пісні вони представлені в одному часу.

Чумацькі пісні
Чумацькі пісні  розказують про  нелегке ремесло чумаків , які з приходом весни впрягали відгодованих за зиму волів та товар який вони повинні були відправити у другий город чи у другу країну на півроку чи більше.
                                                                Чумак часто не мав грошей, щоб закупити волів, вози, і йому приходилось найматися на тяжку працю к пану.
Кріпацькі пісні
Значна частина цих пісень втрачена, тому що коли зникло кріпацтво – зникли пісні, яких більше ніхто не пише. Але ті пісні що збереглись, кажуть нам про тяжку працю кріпака.

Кріпаки працювали дуже виснажливо, про свідчать багато із кріпацьких пісень.
Солдатські пісні

Солдатські пісні переповнені тугою і жалем за змарнованим життям.
У цих піснях оспівується про те, як молодого хлопця чи парубка насильно ведуть на 25 років відривали від батьківської сім'ї чи власної та вели на прийом, бувало навіть коли вели у кайданах, цьому хлопцю голять чуб та переодягають у солдатську форму.

Нйамитські та бурлацькі пісні

Ці пісні відтворюють страждання сільської  людини. Хлопці з незаможних родин заради шматка хліба ходили на тяжку працю з малих літ, наймаючись до пана.

Бурлак в пошуках праці долав відстань від села до села, від господаря до господаря. Рідко коли закінчувалось заробітком, значно частіше вело до розчарування, пияцтва, деградації.

Крім хлопців, були ще і дівчата, але вони наймались у своєму чи сусідньому селі. На певний термін, такий термін називається строк.

                    Крім  хлопців, були  ще  і  дівчата,  але  вони   наймались  у  своєму    чи  сусідньому   селі     на певний   термін,  такий   термін     називається строк.

Ремісницькі та Переселенські
У ремісницьких піснях розповідається про людей певного ремесла. Це щасливі люди, тому що  вони займаються улюбленою справою.

У переселенських мова ідеться про селян, переважно із Західної України, які емігрували за океан.


"Тарас Шевченко"


title: Тарас Шевченко

text:
http://images.yandex.ua
kobzar3.narod.ru
oblrada.ck.ua
istyna.pp.ua
poiradar.com.ua
incognita.day.kiev.ua
bse.sci-lib.com
blog.i.ua
journal.osnova.com.ua
gazeta.lv
bookbox.com.ua
ukrkolo.com
ukrkolo.com
wikipedia.org
poltora-bobra.livejournal.com
liveinternet.ru
uk.wikipedia.org
http://lutsk.ua-katalog.info/news/2010-03-05-56974.html
uk.wikipedia.org
pedagogic.ru
spivanochka.narod.ru
nbukids.wordpress.com
museum-gallery.org
school.xvatit.com
jackhealth.com
liveinternet.ru
stihi.ru
poltava.pl.ua


title: день рідної мови

text:
Українська мова – духовне багатство народу
2018

Рідна мова – це мова, що першою засвоюється дитиною і залишається зрозумілою на все життя. Рідною прийнято вважати мову нації, мову предків, яка пов’язує людину з її народом, з попередніми поколіннями та їхніми духовними надбаннями.
Панас Мирний писав:
«Найбільше і найдорожче добро в кожного народу - це його мова, ота жива схованка людського духу, його багата скарбниця, в яку народ складає і своє давнє життя, і свої сподіванки, розум, досвід, почування».

ЦІКАВІ ФАКТИ ПРО РІДНУ МОВУ
У 448 р. н.е. візантійський історик Пріск Панікійський, перебуваючи у таборі гунського володаря Аттіли, (на території сучасної України), того самого Аттіли, який розгромив Римську імперію, записав слова “мед” і “страва”.

В українській мові безліч синонімів. Наприклад, слово “горизонт” має 12 синонімів: обрій, небозвід, небосхил, крайнебо, круговид, кругозір, кругогляд, виднокруг, видноколо, виднокрай, небокрай, овид.

В українській мові найбільша кількість слів починається на літеру «П»

Найменш уживаною літерою українського алфавіту є літера “Ф”.

У 1918—1920 роках українська мова була офіційною мовою Кубанської Народної Республіки.
Мова – духовне багатство народу

За різними даними, українська мова займає 25 або 32 місце за кількістю носіїв серед найпоширеніших мов у світі. Для 36-37,5 мільйонів осіб українська мова є рідною. Загалом у світі 41-45 мільйонів осіб володіють українською
 На мовному конкурсі, який пройшов у Парижі у 1934 році, українську мову визнано третьою найбільш красивою мовою в світі (після французької та перської) за такими критеріями, як фонетика, лексика, фразеологія й будова речення.

УКРАЇНСЬКА
         МОВА
Милозвучна
Державна
Калинова
Барвиста
        Материнська
Солов'їна
       Батьківська
Мелодійна

У серцях гарячих ти жива!

Вперше українська мова була прирівняна до рівня літературної мови в кінці XVIII століття після виходу у 1798 році першого видання “Енеїди”, автором якої є Іван Котляревський. Саме його і вважають засновником нової української літературної мови.

Першим букварем, виданим в Україні, був «Буквар» («Азбука»), надрукований у 1574 р. у Львові першодрукарем Іваном Федоровим. Книжка складалася з абетки, складів, зразків відмінювання і короткої читанки. До нас дійшов лише один примірник, який знайдено в Римі 1927 р. Зберігається в бібліотеці Гарвардського університету (США). Факсимільне видання було здійснено в Києві 1964 та 1974 рр.

Найдавнішими українськими поетесами, імена яких відомі, й про яких збереглися документальні свідчення, є інокиня Анисія Парфенівна і Анна Любовичівна; жили вони, очевидно, в кінці XVI – на початку XVIII ст. і залишили акровірші, де вписано їхні імена.
 Найстарішою українською піснею, запис якої зберігся до наших днів, вважається пісня «Дунаю, Дунаю, чому смутен течеш?»

Найбільшу кількість разів перекладений літературний твір – «Заповіт» Т.Г.Шевченка: 147 мовами народів світу.
 За межами Європи українська мова має напівофіційний статус в США (округ Кук штату Іллінойс). Відомо, що округ Кук в штаті Іллінойс – це 16-й з набільших у світі урядів місцевого самоврядування. В цьому окрузі проживає близько 5,5 мільйонів населеня, до складу округу входить місто Чикаго разом з передмістями. А українська мова була обрана як одна з найбільш вживаних мов у даному районі.

Вчений В.Кобилюх довів, що українська мова сформувалася в
Х-IV тисячоліттях до нашої ери. Тому походження найважливіших українських слів слід шукати саме в санскриті, а не в російській, німецькій, турецькій, грецькій та інших мовах, які виникли значно пізніше.

”.
Особливістю української мови є те, що вона багата на зменшувальні форми. Зменшувально-пестливу форму має, як не дивно, навіть слово «вороги» «вороженьки».

Сучасна українська мова налічує, згідно словнику Національної Академії Наук України, близько 256 тисяч слів і включена до списку мов, які успішно розвиваються в даний час.

Сучасна українська мова має близько 256 тисяч слів.

     Мова – краса спілкування.
              Мова – як сонце ясне.
                        Мова – то предків надбання.
                             Мова – багатство моє.

Висновок

Мова — це діамант, і лише від того, хто правильно нею володіє залежить чи сяятиме цей діамант в золотій оправі.

НАС ЄДНАЄ МОВА!

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


Василь Симоненко - "лицар на білому коні" в українській літературі. "Лебеді материнства"


Гра "ЦІКАВА ДИДАКТИКА"


title: як незнайко складав вірші

text:
Додавання і віднімання
чисел 1,2,3,4
Каліграфічна хвилинка
6

Математичний диктант
Запиши суму чисел 4 і 5;
Запиши різницю чисел 7 і 4;
Перший доданок 3, другий доданок 6. Знайдіть значення суми;
Зменшуване 9, від’ємник 4. Знайдіть значення різниці?
Число 9 зменшіть на 3?
Число 6 збільшіть на 4?;
На скільки 9 більше за 3;
На скільки 5 менше ніж 10.
9 3 9 5 6 10 6 5
Визнач на скільки одне число в парі більше за інше.
Задача
Черепаха на сніданок з’їла 5 листків, а на обід 4.
Усна лічба
5 + 4 =
8 - 4=
4 + 4 =
7 - 4 =
3 + 4 =
2 + 4 =
6 + 4=
9 - 4 =
6 - 4 =
4 + 4 =
8- 4 =
5 + 4 =
7- 4 =
 2 + 4=
6- 4 =
3 + 4 =
10 - 4 =
6 + 4 =
8 - 4 =
5 + 4 =
7 - 4=
7 + 2   5
7 - 3   4
5 + 3   7
5 + 1   9
ПОРІВНЯЙ.