ДОДАТОК №1
Харків в житті і творах

Г.Ф.Квітки-Основ'яненка
Задачі  уроку:
Формувати вміння й навички побудови зв’язних висловлювань.
Збагачувати їх лексику, словниковий запас (на рідній мові та іноземній).
Розвивати культуру усного й писемного мовлення.
Формувати вміння співпраці , робити висновки,ставити питання і давати на них відповіді.
Розвивати творчість, уміння користуватись комп’ютером.
Збагачувати історичні знання про місто Харків та письменника, який жив в ньому.
You can go to the East, you can go to the West
But at home it is better, but at home it is best.
We live in Kharkov, a beautiful land.
It’s home for me and you, my friend.
It’s town of friendship, it is so nice.
The people in Kharkov are friendly and wise.
Лондон - Харків
London - Kharkov
Готель
Hotel
Площа Свободи
( Svobody square )
Памятник Футбольному м’ячу
( Monument football )
Фізкультхвилинка.
    Хто ж там, хто вже так втомився,
     І наліво нахилився?
     Треба дружно всім нам стати           (вийти із-за парт)
     Фізкультпаузу почати.
     Сонце спить, небо спить                   (очі закриті долонями)
     Навіть вітер не шумить.                     (присісти)
     Рано-вранці сонце встало                   (відкрити очі, встати, підняти голови,
     Всіх промінням привітало.                 піднятися на носки, руки підвести
                                                                    угору, розвести в сторони, підвести
                                                                    угору, помахат руками)

     Хмарка сонечко закрила
     Слізки срібні зронила.                         ( закрити обличчя руками)
     Ми ті слізки пошукаємо,
     У травичці позбираємо.                       (присідання)

Вулиця Г.Ф. Квітки – Основ’яненка
Street Kvitka-Osnovianenkо
Видання
Publication
Могила в Харкові
Ресторан «Пузата Хата»
restaurant "Puzata House"
К
А
П
І
Т
А
Н
КРОСВОРД
О
С
Н
О
В
А
П
А
Т
Р
Е
Т
Ш
Е
В
Ч
Е
Н
К
О
Х
А
Р
К
І
В
К
О
М
І
С
А
Р
Рефлексія.
Мені більше всього запам’яталося …
Мені більше всього сподобалось …
ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ
І-ІІ рівень :
ІІІ рівень :
ІV рівень :
Підготувати оповідання
Розширити хронологічну таблицю(укр. мова)
Вивчити вірш (англ. мова)


title: І.П.Котляревський

text:
      Батько    українського
           письменства

                 Будеш, батьку, панувати,
                 Поки живуть люди,
                  Поки сонце з неба сяє,
                   Тебе не забудуть.
                                                                                Т.Шевченко
9 вересня 1769 року народився Іван Петрович Котляревський  в сім’ї канцеляриста Полтавського магістрату

У тихому куточку міста, на Соборній площі, за дзвіницею Успенської церкви, притулилась  серед старих верб, вишень та кущів калини маленька привітна біла хата, де народився, зріс  і майже весь вік прожив Іван Котляревський, чиє  дорогоцінне  ім’я, слово і заповіти свято шанують полтавці, називаючи батьком не тільки нашого нового письменства, але і українського національного відродження
         Весь свій вік прожив Іван Петрович у дідівській хаті, іншого дому у нього ніколи і ніде не було; відроджена до життя у 1969 році до 200-річчя від дня народження поета його оселя - то єдиний меморіальний музей славетного полтавця.

1969 року з нагоди відзначення 200-літнього ювілею поета за акварельним ескізом Т.Г.Шевченка було відновлено меморіальний комплекс садибу І.П.Котляревського, до якого увійшли хата, комора, повітка, колодязь з журавлем. 1971р.на території садиби було встановлено погруддя І.П.Котляревського роботи нар. худ. України Г.Н.Кальченко.

У будинок вмонтовано окремі деталі старої хати, яку 1751р. придбав дід поета, диякон Успенської церкви Іван Котляревський за «27 рублей 50 копеек ходячей российской монеты в вечное и потомственное владение». Найціннішим є автентичний сволок, на якому кирилицею вирізьблено: «Создася дом сей во имя Отца и Сына и святого Духа Аминь Року 1705 месяца августа».
У буднику п’ять невеличких покоїв. Зайдемо до них. Із сіней двері ліворуч ведуть у кімнату, стіни якої обшиті світлою обшліфованою дошкою. Це кабінет письменника, який в останні роки життя служив йому і за опочивальню. Тут знаходиться відомий історичний сволок з вирізьбленим старослов’янською в’яззю написом: "Создася дом сей во имя отца и сына и святого духа. Аминь. Року 1706 месяца августа 1".
Напроти кабінету - вітальня. Про цю кімнату немає майже ніяких спогадів. Відомо лише те, що тут була велика піч зараз вона оздоблена гарними кахлями з малюнком "Козак Мамай на коні". У стелю цієї кімнати вмонтовано ще один старовинний сволок з хати І.П.Котляревського
Маленька кімната праворуч з вітальні - опочивальня. Тут знаходяться особливо цінні меблі: ломберний столик чорного кольору, люстерко і комод - особисті речі
 І.П. Котляревського
Дворянський герб Котляревських. Рід походив із козацької шляхти
      З 1780 року маленький Іванко почав навчатися в Полтавській духовній семінарії. Особливо старанно й наполегливо осягав хлопець гуманітарні дисципліни: піїтику, риторику, філософію, латинську, грецьку, французьку, німецьку мови. З інтересом знайомиться з античною літературою, перекладає Горація, Овідія, Вергілія. Відкриває для себе творчість Ломоносова, Кантемира, Сумарокова. Один із співучнів Котляревського згадував про поета, що той «мав пристрасть до віршування і вмів до будь-якого слова вправно добирати рими, дотепні і вдалі, за що товариші по семінарії прозвали його римачем, він вважався найкращим учнем».
1789 — став чиновником Новоросійської канцелярії в Полтаві, покинув службу 1793-го
1796 — кадет Сіверського карабінерського (згодом драгунського) полку, що складався з козаків колишніх Миргородського й Гадяцького полків. Дослужився до капітана. Учасник російсько-турецької війни 1806–1807 років. Пішов у відставку, коли полк перевели з України до Білорусі

З 1794 р., й розпочинається творча робота письменника над славнозвісною«Енеїдою». Протягом 1794—1796 рр. І.Котляревський працює над першими трьома частинами поеми. З 1796 по 1808 р. І.Котляревський перебуває на військовій службі. У складі Сіверського полку, сформованого на базі українського козацького полку, брав участь у російсько-турецькій війні, особливо відзначившись у баталіях під Бендерами та Ізмаїлом. За відвагу й хоробрість І.Котляревського було відзначено кількома нагородами. Навіть у нелегких бойових буднях Іван Петрович продовжує працювати над «Енеїдою». Спочатку І.Котляревський не мав наміру публікувати поему, вона поширювалася серед читачів у рукописних копіях, але в 1798 році її видав у Петербурзі один із любителів українського слова, конотопський поміщик Максим Парпура.
1798 — у Петербурзі з’явилося піратське видання перших трьох частин ”Енеїди”. Поему почато 1794 року, завершено через 26 літ. Повне видання побачило світ у Харкові лише по смерті автора
(
У 1818 році його призначають директором Полтавського театру. З метою збагачення репертуару він створює драму «Наталка Полтавка» і водевіль «Москаль-чарівник», які з успіхом було поставлено у 1819 році. Так, на полтавській сцені, з початків нової української драматургії зароджувався національний професійний театр. Стараннями І.Котляревського було випущено з кріпацтва М.Щепкіна, який згодом успішно виступав у п’єсах свого покровителя. У 1821 році поет закінчує писати поему, останню частину «Енеїди», але побачити повне видання йому не судилося. Воно з’явилося на світ у 1842 році, уже після смерті автора.
П’єса з’явилась Наталка Полтавка", 1819 року, яка живе 190  років на театральних підмостках, залишаючись такою ж свіжою і молодою, як і під час перших вистав. "...тисячі драматичних п’єс спочивають вічним сном, забуті навіки, а "Наталку Полтавку" вивчили напам’ять мало не всі глядачі. В чому сила преси, в чому чаруюча душу краса? В надзвичайній простоті, правді і, найголовніше, в любові автора до свого народу, в любові, котра із серця Котляревського перейшла на його твір
У себе вдома І.П. Котляревський був гостинний, доброзичливий, розважав товариство цікавими розповідями про бачене і чуте ним, а життєвий досвід у нього був багатий, пам’ять прекрасна Жарти, примовки, дотепи так і сипались з його уст. "Любив хороший стіл з національних страв і хороше вино.
Майже всі жителі міста знали Івана Петровича особисто, При зустрічі приязно віталися з ним. Мандрівники, науковці, літератори, які відвідували Полтаву, вважали за честь зустрітися з Котляревським, поговорити з ним.
На старість Іван Петрович тяжко нездужав, страждав від подагри та атеросклерозу, але винятково терпляче зносив хворобу, і тихо згас 10 листопада 1838 року о другій годині дня. Його поховали на міському кладовищі під високою тополею. Зараз на могилі стоїть гарний гранітний обеліск, на якому бронзовий барельєф І.П. Котляревського та золотом вибиті віщі слова Великого Кобзаря:
             Будеш, батьку, панувати,
             Поки живуть люди,
              Поки сонце з неба сяє,
             Тебе не забудуть.

    З 22 вересня 2009 року Національним банком України введено в обіг ювілейну “ Іван Котляревський ” номіналом 5 грн.

   Пам’ятник  Котляревському  І.П.
Могила  І.П.Котляревського


title: Добрий вечір, пане господарю!

text:
Добрий вечір, пане господарю!
Підготувала старший вчитель
вищої категорії
ЗОШ № 53  м. Маріуполь
Лісниченко Т. П.
Зима довкола срібло розсипає;
    Немов би ближчі стали небеса…
 І кожне серце в захваті стихає:
 «Яке ж це диво! О, яка краса!»
19 грудня - Святий Миколай

В ніч на 19 грудня, до кожної дитинки приходить Святий Миколай і кладе під подушку подарунки. А якщо разом з подарунком дитина отримує маленьку сріблу різочку – це попереджувальний знак, дитині варто задуматись над своєю поведінкою, щоб наступного року не залишитись зовсім без подарунку від Святого Миколая.
Печиво  - миколайчики випікали для дітей

старовинний обряд славлення різдвяних свят піснями (колядками).                                     Відзначається напередодні Різдва 6  січня.
Коляда -
Різдво Христове
Ти будеш благословенна і вічнозелена!
“Дідух” та обжинковий сніп
Різдво́ Христо́ве - велике християнське свято
День Народження Ісуса Христа,                                 Спасителя світу.
Родина сідає  за стіл
Різдвяні страви
Свято Василя  та Маланки
Родина готується до свята
 Ми щедруєм і співаєм під вікном.Щастя, долі вам бажаєм всім гуртом.

Хай квітують ваші ниви золоті,Щоб життя було щасливе в майбутті
Сію,сію посіваю
З Новим роком  вас вітаю!
Водохреща
Там, на річці на Йордані,
Там Господь Христос Хрестився,
З рук Хрестителя Івана.
У святій водиці вмився.
Ярослав Вільшенко
Великий хрест ( Йордан)
Священник   освячує воду
Священник освяченою водою кропив  всіх присутніх, щоб до  людей приходило
щастя,  щоб обминали  їх сили  зла.
Хлопці випускають з рук принесених із собою голубів.
Йордан, Йордан, вода студенька,
Пречиста Діва воду брала,
Своє Дитя напувала.
А що перший празник                                                принесе нам втіху,радуйся! Ой радуйся, земле,                                                             Син Божий народився.

А що другий празник принесе нам щастя, радуйся!
Ой радуйся, земле,                        Син Божий народився.
А що третій празник                                                принесе нам долю,
радуйся!
Ой радуйся, земле,                                                   Син Божий народився.
Дякуємо за увагу!
Пошли нам, Боже,Щастя, здоров'яНа довгії літа!Щоб нам світилаЗіронька долі,Щоб ми не зналиЛиха ніколи.

Оформлення – ресурси Інтернету


«ЕНЕЇДА» І.П.Котляревського- енциклопедія народознавства


І. Я. ФРАНКО. ЖИТТЄВИЙ І ТВОРЧИЙ ШЛЯХ МИТЦЯ


title: Євген Гребінка - Література українського романтизму

text:
                       Література українського             романтизму

                               Поети-романтики.
Є. Гребінка «Українська пісня»,
М.Костомаров «Соловейко»,
 М.Петренко «Небо»

Буває мить якогось потрясіння: Побачиш світ, як вперше у житті, Звичайна хмара, сіра і осіння, Пропише раптом барви золоті.                                               Л. Костенко
Словникова робота
Романтизм – художній метод і напрям у літературі й мистецтві першої половини ХІХ століття, пов’язаний зі змінами у свідомості митців, їхньою переконаністю в тому, що глибинне пізнання здійснюється серцем, а не розумом.
Романтичні герої – яскраві особистості, здатні на прекрасні почуття, готові до самопожертви за високі ідеали.
Визначальні риси методу : народність, історизм, прийняття буденності й звеличення людського духу, культ почуттів, захопленість фольклором, інтерес до фантастики.
Основною рисою романтизму є трагічне двоєсвіття: герой усвідомлює недосконалість світу і людей, страждає від спілкування з ними і водночас бажає жити в цьому світі з цими недосконалими людьми, мріє бути ними зрозумілим і прийнятим.
 Ознаки напряму:• зображення виняткових людей у незвичайних обставинах;• показ непересічних подій, найчастіше трагічних (таємничі вбивства,викрадання, чаклування, зрада, розлука тощо);• наявність фантастики (фантастичні події, казкові герої, чудодійні предмети, надприродні обставини та ситуації);• домінанта суб’єктивного над об’єктивним, прагнення не відтворити, а перетворити дійсність, потяг до висунення на перший план виняткового (в характерах і обставинах);• ідеалізація патріархальних відносин;• ліричний герой перебуває в гармонії з природою і природним життям;• велика роль в усіх родах літератури національно-історичної тематики.
 Тематична спрямованість:• історичне минуле України з її демократичним укладом, козацькою вольницею;• звитяжна боротьба проти зовнішніх ворогів;• викриття й засудження пороків суспільного ладу (захист скривдженого люду, вираження глибокого співчуття йому). Конфлікт — між людиною і суспільством.Відображення світу сильних почуттів героя, показ його винятковості, духовного благородства, здатності до подвигу і разом із тим викриття нікчемності, недосконалості існуючого укладу життя.
Основні герої романтичних творів — козаки, зокрема запорожці, самовіддані захисники Батьківщини, та народні співці (кобзарі, лірники, бандуристи) — виразники дум і сподівань українського народу, творці й хранителі національної культури. Поряд з образами реальних людей (козаків, гетьманів, селян, ремісників та інших) нерідко діяли міфічні — русалки, відьми, вовкулаки, упирі тощо. Усі романтичні герої високоморальні або ниці духом, надзвичайно вродливі або дуже потворні.
 Романтичні пейзажі також незвичайні, нерідко страшні: дикі гори, глибокі ущелини, страхітливі хащі, безкрайні пустелі, занедбані кладовища, розбурхане море, розбійницький стан, циганський табір, бушування стихій або надприродна тиша.
 Літературні роди — лірика та ліро-епос. З фольклору в літературний вжиток були перенесені такі жанри, як пісня, дума, думка, балада, легенда, казка, з інших літератур — поема, елегія, романс, мадригал тощо. Під впливом історичних пісень і дум романтики створили новий різновид поеми — історико-героїчну.

Романтизм

зародився  у Західній Європі, і  романтики не виділяли  межу між видами мистецтв. У романтичних творах спостерігається взаємодія поезії, музики, живопису, архітектури. Особливо цінували романтики музику. Світ звуків, на їхню думку, здатен відтворити внутрішній світ особистості в усій повноті і багатоманітності. Такі  композитори  як Шуман, Шуберт, Ф.Ліст, Берліоз, Ф.Шопен, Гофман, Дж.Верді, Паганіні,С. Рахманінов, Глінка та багато інших пов’язали свою творчість  із романтизмом

«Щоб полюбити музику, треба, перш за все, її слухати...
треба виховувати свій смак на кращих зразках музичної класики, на кращих
творах  композиторів, поступово ідучи від найдоступнішого до складного і глибокого.»

Дмитро Шостакович

І.Шишкін – відомий російський художник

    В образотворчому мистецтві цей напрям відкрив велику сторінку, яку ще донині дописують, і напевно вона залишиться для майбутнього незавершеною. Запам’ятайте прізвища таких українських художників як К.Брюллова, М.Сажина, В.Тропініна, А.Мокрицького,
     і. Шишкіна, І.Шаповаленка.У малярстві  поряд з людиною чільне місце посіла природа, ставлення до якої зазнало докорінних змін.
І. Шишкін. Дубовий ліс

Шишкін  є дивним знавцем рослинних форм, що відтворює їх з тонким розумінням як загального характеру, так і дрібних відмінностей будь-якої породи дерев. Брався він за зображення соснового або ялинового лісу, окремі сосни та ялини отримували у нього свою справжню фізіологію, вони брали у нього правдиві форми в листі, гілках, стовбурах.
                   На етнографічній основі, живлений новими літературними віяннями з Західної Європи, передусім творчістю Дж. Байрона, В. Скотта, В.Гюго, А. Міцкевича та інших письменників  і з’являється український романтизм. Це було повернення до правди, простоти і народності. Письменників-романтиків цікавлять виняткові характери, що діють у виняткових обставинах, та внутрішній світ персонажів. Ідеал романтиків – духовно багата особистість, яка шукає гармонії своєї душі з людьми, природою, світом. Як же розвивався романтизм в українській літературі? Яскравими представниками українського романтизму стали П.Гулак-Артемовський, М.Костомаров, М.Петренко, Є. Гребінка, В.Забіла.

Вгамуйся, серце. Вибив час.
Нікого нам не зворушить.
Нехай любов обходить нас,
Та нам - любить.
Пожовкли днів моїх листки,
Засох любові цвіт і плід.
Повзуть скорбота й хробаки
За мною вслід...
За волю в гордім цім краю
Борися всупір долі злій.
Знайди в бою і смерть свою, і супокій!
                  Дж. Байрон

Євген Павлович Гребінка
            Велику роль відіграв Євген Павлович у житті, творчому становленні Т. Шевченка, з яким познайомився у другій половині 1836 р. Він брав безпосередню участь у викупі його з кріпацької неволі. На літературних вечорах у Є. Гребінки Тарас Григорович дізнається про новини тогочасного російського й українського літературного життя. Особлива заслуга Є. Гребінки в тому, що в 1840 р. з його допомогою побачив світ «Кобзар» Т. Шевченка. Також за участю Євгена Павловича в 1841 р. виходить альманах «Ластівка», на сторінках якого було опубліковано твори Тараса Григоровича та багатьох інших українських майстрів слова.

Євген Гребінка, хронологічна таблиця:

1812 р. - народився на хуторі Убіжище.
1825-1831 р. - навчався у Ніжинській гімназії вищих наук.
1829-1836 р. - працює над перекладом на українську мову поеми Пушкіна «Полтава».
1837 р. - працює вчителем російської мови у Дворянському полку.
1841 р. - викладає твори у альманах "Ластівка".
1842 р. - повість «Сеня».
1847 р. - повість «Заборов» та «Приключения синей ассигнации».
1848 р. - помер у Петербурзі.

Жанрове розмаїття творів Гребінки
Українські ліричні поезії, що виникли на ґрунті фольклору (“Човен”, “Українська мелодія”, “Маруся”, “Заквітчалася дівчина”).
Байки, які органічно повязані з народними прислівями (“Школяр Денис”, “Верша та Болота”).
Романс “Очи чорные”, російськомовні вірші (“Печаль”, “Скала”).
Збірка “Рассказы пирятинца”).
Повісті “Нежинский полковник Золотаренко”, “Кулик”.
Романи “Доктор”, “Чайковський”.
Нариси “Петербургская сторона”, “Хвастун”.
УКРАЇНСЬКА МЕЛОДІЯ
 "Ні, мамо, не можи" нелюба любить!
 Нещасная доля із нелюбом жить.
 Ох, тяжко, ох, важко з ним річ розмовляти!
 Хай лучче я буду ввесь вік дівовати!"
  - Хіба ж ти не бачиш, яка я стара?
 Мені в домовину лягати пора.
 Як очі закрию, що буде з тобою?
 Останешся, доню, одна, сиротою!
А в світі якеє життя сироті?
 І горе, і нужду терпітимеш ти.
 Я, дочку пустивши, мовляв, на поталу,
 Стогнать під землею як горлиця стану.

 "О мамо, голубко, не плач, не ридай.
 Готуй рушники і хустки вишивай.
 Нехай за нелюбом я щастя утрачу;
 Ти будеш весела, одна я заплачу!"

 Ген там, на могилі, хрест божий стоїть,
 Під ним радо й вечір матуся квилить;
 "О боже мій-милий! що я наробила!
 Дочку, як схотіла, із світа згубила!"

Ідейно-художній аналіз ліричного твору

Настрій поезії – журливий.
Тема вірша – зображення турботи, переживання матері за майбутнє своєї доньки; сум, розпач дівчини, яка не може змиритися з думкою, що їй прийдеться жити з нелюбом, трагічне закінчення життя через кохання без взаємності.
Ідея вірша – засудження соціальної нерівності, яка призвела до трагічних наслідків – смертні бідної дівчини через небажання жити з багатим нелюбом.
Жанр – поезія.
Вид лірики – інтимна.
Аналіз художніх засобів (лексичних, синтаксичних, фонетичних), за допомогою яких влучно передається ідейний зміст пісні.

Костомаров Микола Іванович
Своє життя М. Костомаров присвятив Україні, для культури якої жив і творив. Був істориком, громадсько-політичним і культурним діячем, публіцистом, перекладачем, фольклористом і поетом-романтиком. А також одним із засновників Кирило-Мефодіївського товариства та автором їх програмного документу „Книги буття українського народу”.Поезія Костомарова характеризується широкою проблематикою і розмаїттям жанрових форм: вірші-балади, в основу яких покладено народні вірування, легенди та історичні перекази; особистісно-психологічна лірика з її наріканням на життя, тугою за недосяжним щастям, молодістю.

Микола Костомаров, хронологічна таблиця:
1817 р. - народився в селі Юрасівка.
1833 р. - вступив до Харківського університету на історико-філологічний факультет.
1837 р. - склавши успішно іспити, був затверджений у статусі кандидата.
1838-1840 рр - пішов на військову службу, був юнкером у Кінбурзькому драгунському полку в Острогозьку.
1838 р. - збірка "Українські балади", історична драма "Сава Чалий".
1840 р. - поетична збірка "Гілка".
1841 р. - трагедія "Переяславська ніч".
1844 р. - захистив дисертацію.
1846 р. - став викладачем російської історії у Київському університеті, став ад'юнкт-професором.
1846 р. - разом з Василем Білозерським, Миколою Гулаком, Пантелеймоном Кулішем очолив Кирило-Мефодіївське братство.
1847 р. - Костомарова взяли під варту і відправили до Петербургу за націоналістичну пропаганду.
1848 р. - Костомаров був засланий у Саратов.
1856 р. - маніфест царя Олександра II звільнив Костомарова.
1885 р. - помер у Петербурзі.

Літературна діяльність
Збірки “Українські балади”, “Гілка” (під псевдонімом “Ієремія Галка”).
Історична драма “Сава Чалий”.
Трагедія “Переяславська ніч”.
Повісті “Сорок літ”, “Казка про дівку Семилітку”.
Казки “Лови”, “Торба”.
Твори російською мовою “Черниговка”, “Кудеяр”, “Холоп”.

    Поезія М. Костомарова «Соловейко» змальовує неперевершеного співця, володаря душ усіх закоханих — соловейка. Його спів то веселий, то сумний, зрізними переливами та колінцями. І ось уже до нього приєднуються інші співці-товариші. Мало хто поцінує той спів у пустельному саду, на зеленій могилі — хіба що дівчина, яка, мабуть, тяжко сумує і прийшла до дорогої їй людини на могилу. Вірш пройнятий елегійним настроєм.

Соловейко
      Зелений сад, зелений сад.Могила забриніла!Як гарно слухать, коли в нічМаленький соловейкоВ квітках затлямка, засвиститьТак приязно, любенькоїА тут вони ведуть танок!Хто гласи їх розлічить?Хто передом із їх іде?Хто зорі перелічить?Той на тополі, ті в кущах,Ті в вербах, ті в калині...Один біля могили самСпіває на ялині.Щебече він — не то співецьВіршами люб'язнимиКохання й радість розділяЗ серцями приязними.Затьохка він — не то бідиОплакує людськії,Жаль ллється в серце, як в квітки
      Жаль ллється в серце, як в квіткиКрапельки дощовії.От застогнав, і от замовк...Терликнув — вп'ять залився,Не то співець в останній разІз миром розпростався!І в небо думкою влетів,Між зорями співає,А странній спів його людейУже не порушає.Співає пташка, і ніхтоНе взяв її в примітку!Співа співець — ніхто йомуЗ душі не кине квітку!Одно серденько між всімаГлас пташин розпізнало,Одно серденько пісня таСпівцева розрушала.І цілий день смутна, тихаСамотняя могила,А вранці зомнята трава.Де дівчина сиділа.
Ідейно-художній аналіз ліричного твору
Настрій – елегійний.
Тема поезії – зображення талановитого майстра своєї срави, неперевершеного співця, володаря душ усіх закоханих – соловейка.
Ідея поезії – уславлення таланту як найвищого прояву особистості; уміння представити його, щоб самоствердитися.
Жанр – поезія.
Вид лірики – інтимна.
Аналіз художніх засобів (лексичних, синтаксичних, фонетичних), за допомогою яких влучно передається ідейний зміст пісні.
Михайло Петренко (1817-1862)

           Тривалий час біографія українського поета-романтика ХІХ століття М.Петренка була майже невідома. Зусиллями викладачів і студентів філологічного факультету Слов’янського педінституту майже 30 років тому було незаперечно встановлено, що поет народився 1817 року в місті Словянську ( тепер Донецької області ).Навчаючись в Харківському університеті, він перебував у світі романтичних захоплень фольклором, збирав народні пісні, гарно співав, цікавився історією України, музикою і театром. У своїх романтичних творах він  змальовував два світи – реальний та вимріяний, які утворюють єдиний світ, проте роздвоєний, наповнений прагненнями героя до незвіданого.До шедеврів лірики М. Петренка належить триптих „Небо”.

     У вірші «Небо» окреслено ті обставини життя героя, що спонукають його шукати розради у небі, мріяти про «крилля», на яких міг би сягнути «далеко за хмари, подальше од світу». Для романтичного героя циклу притаманний космізм переживання. В узагальненому плані герой творів М. Петренка маніфестує собою могутній порив людини у безмежжя. У віршах постає як ідеал єдність індивідуального людського існування з безміром простору й часу, представленого небом.
ДИВЛЮСЬ Я НА НЕБО
 ТА Й ДУМКУ ГАДАЮ

 Дивлюсь я на небо та й думку гадаю:
 Чому я не сокiл, чому не лiтаю,
 Чому менi, Боже, Ти крилець не дав? -
 Я б землю покинув i в небо злiтав!
 Далеко за хмари, подалi вiд свiту,
 Шукать собi долi, на горе – привiту,
 I ласки у зiрок, у сонця просить,
 У свiтi ïх яснiм все горе втопить.
 Бо долi ще змалку здаюсь я нелюбий, -
 Я наймит у неï, хлопцюга приблудний;
 Чужий я у долi, чужий у людей!
 Хiба ж кто кохає нерiдних дiтей?..
 Кохаюся лихом i щастя не знаю.
 I гiрко без долi свiй вiк коротаю;
 Й у горi спiзнав я, що тiльки одна -
 Далекеє небо - моя сторона...
Ідейно-художній аналіз ліричного твору

Настрій – елегійний.

Тема поезії – відтворення страждань, розпачу, суму ліричного героя. Який не зазнав щасливої долі на землі, тому вважає, що зміг би знайти розраду і спокій, кли зможе літати як сокіл.

Ідея поезії – утвердження свободи особистості, яка притамання кожній людині як найбільшу  цінність людського життя.
Жанр – елегія.

Вид лірики – філософська.

Аналіз художніх засобів (лексичних, синтаксичних, фонетичних), за допомогою яких влучно передається ідейний зміст пісні.

      Дуже любив співати  цю пісню відомий космонавт, українець за походженням, П.Попович. Коли він піднявся в космос, то з навколоземної орбіти весь світ почув , як він заспівав: „Дивлюсь я на небо...”.
Спасо-Преображенський храмв с. МошниЧеркаської області1840 рік

Поезія,
яка не залишила байдужою


Енеїда


Іван Франко


"Епістолярна спадщина Лесі Українки"


Поїздка на Полтавщину клубу “Гармонія”


"Історичні пісні"


франко


title: "Боги у творі Енеїда"

text:
Презинтаціяна тему:“Боги у творі Енеїда”
Підготували  учні 9 класу
Ферій П.Міщенко Д.Колодійчик Ю.Вяткіна Т.
Астрея
Астрея (грец. ᾿Αστραία) — дочка Зевса й Феміди (варіант: Астрея й Еос), богиня справедливості (Дікеосіне), сестра Справедливості, яка в золотому віці правила світом.
Бахус
Бахус — у римській міфології бог виноградарства й виноробства (в грецькій міфології — Діоніс), син Зевса і дочки фіванського царя Кадма Семели.
Венера
Венера — в римській [Афродіта — в грецькій) міфології богиня краси і кохання, дочка Зевса. Одна з легенд про Венеру — її любовне захоплення троянцем Анхізом, до якого богиня з'явилась на гору їда у вигляді пастушки і народила від нього сина Енея. Під час війни з греками допомагала троянцям.

Геба
Ге́ба (гр. Ήβα) — вродлива дочка Зевса й Гери, богиня вічної молодості, На Олімпі частувала богів нектаром та амбросією. Ім'я Геба походить від грецького слова, що означає "Юність" або "розквіті сил".
Гера
Гера (грец. Ήρα) — давньодорійське божество. В пізніших міфах — старша дочка Кроноса й Реї, вихована в домі Океана й Тетії, сестра і дружина Зевса, з яким вона, за самоським переказом, 300 років перебувала в таємному шлюбі, аж поки він відкрито не оголосив її своєю дружиною й царицею богів. Зевс шанує Геру, але не завжди і швидше заради того, щоб уникнути сварки, до якої вона дуже схильна.
Геракл
Геракл— в античній міфології улюблений народний герой. Звільняючи людей від різних бід і страховищ, здійснив дванадцять легендарних подвигів.
Дідона
Дідо́на (лат. Dido) — за античними легендами, фінікійська царівна, яка заснувала місто-державу Карфаген на африканському узбережжі Середземного моря.
Зевс
 Зевес — у грецькій міфології (у римській — Юпітер] бог грому і блискавки, найстарший між небожителями. В “Енеїді” Котляревського інколи фігурує під іменем Йовиш, на польський лад.

Еней
Еней — один з героїв античного міфу про Трою. Син Анхіза, царя міста Дардана в Малій Азії, і богині Венери. Після зруйнування греками Трої поплив, виконуючи волю богів, до Італії і після ряду пригод, що склали зміст “Енеїди” римського поета Публія Вергілія Марона, поклав початок Римській державі.

Еол
Еол (грец. Αἴολος Aiolos, лат. Aeolus) — правнук Прометея, син Елліна й німфи Орсеїди, внук Девкаліона, брат Дора та Ксута; міфічний родоначальник грецького племені еолійців; владарював у фессалійській Магнесії. Еоляни мали найбільше поселень в античній Греції, назви яких були пов'язані з іменами численних синів Еола.
     Евр (грец. Euros) — у давньогрецькій міфології — ранковий вітер, брат Борея, Зефіра й Нота, спочатку східний, згодом південносхідний вітер, що дме під час зимового повороту сонця.

Евр Варшава
 Зефі́р (грец. Zephyros)- бог західного вітру, що починав віяти навесні й досягав кульмінації влітку.
Боре́й (грец. Borrhas, Boreas) — бог північного вітру, син Астрея (Зоряного неба) й Еос (Ранкової зірки), брат Зефіра, Нота й Евра; жив у печері у Фракії.
Нот (грец. Notos, notis — волога) — бог південного вітру, один із синів Астрея та Еос; брат Борея, Зефіра й Евра. Завжди приносить дощі й тумани.
Нот на візантійській фресці
Камилла
Камилла — італійська амазонка, ватажок загону вольськів (народність у стародавній Італії). Загинула від руки соратника Енея Аррунта.

Латин
Латин-міфічний син Фавна й німфи Маріки, батько Лавінії, тесть Енея, третій володар Латіуму; загинув у боротьбі з Турном. Пізніше його шанували як Юпітера Латіара
Марс
Марс — у римській міфології бог війни (відповідно у грецькій — Арес), перебуває у досить близьких стосунках з Венерою і сприяє троянцям.
Мінерва
Мінерва (лат. Minerva) — римська богиня мудрості, покровителька письменства, мистецтва й ремесла, пізніше ототожнена з Афіною.
Меркурій
Меркурій — У римській міфології бог-вістун, покровитель мандрівників, купців, пастухів; син Юпітера і німфи гір Майї (відповідно у греків — Гермес).
Орфей
Орфей — знаменитий співець, син Аполлона. Еней згадує одну з легенд про Орфея. Коли померла його кохана дружина Еврідіка, Орфей спустився у підземне царство Плутона, щоб повернути її на землю. Його спів і гра на арфі так зачарували владик підземного царства, що вони дозволили Еврідіці повернутися до живих, з тією одначе умовою, щоб Орфей дорогою жодного разу не оглянувся на неї. Орфей не витримав, оглянувся і втратив Еврідіку навіки.

Парис
 Парис — один з синів троянського царя Пріама, дядько Енея з боку батька, призвідець пагубної для його батьківщини війни з греками. За античною міфологією, до Париса з'явилися три богині — Гера, Афіна, Афродіта (відповідно у римлян — Юнона, Мінерва і Венера) — й попросили бути суддею у суперечці за яблуко, яке мусило дістатися найвродливішій з них.
Статуя Паріса у Британському музеї
Пріам
Пріа́м (грец. Πρίαμος) — останній владар Трої, молодший син Лаомедонта і Стрімо, чоловік Гекаби, батько численних дітей, серед яких найвідомішими стали Гектор, Паріс, Кассандра, Троїл.
Кадр з фільму «Троя»
Олександр Іванов.
  «Пріам, що просить у Ахіллеса тіло Гектора.»
Турн
Турн (лат. Turnus) — головний герой рутулів, син Давна й німфи Венілії, брат Ютурни. Був суперником Енея, останній вбив Турна.

Сам же Турн вбив Актора і дуже пишався списом вбитого. Відома приказка стародавніх римлян «здобути обладунок Актора» означала похвальбу та приписування собі чужих подвигів.
Фавн
Фавн (лат. Faunus від favere — сприяти, бути прихильним) — син Піка й Помони одне з найдавніших божеств у римській міфології; покровитель лісів, отар і пастухів.
Юнона
Юнона — в римській (Гера — в грецькій) міфології — дружина Юпітера (Зевса), покровителька жінок, покровителька шлюбів. Під час Троянської війни була на боці греків і переслідувала троянців, залишилася їхнім ворогом і після падіння Трої.

Я́нус
Я́нус (лат. Ianus) — один з найдавніших римських богів; у грецькій міфології не знаходимо аналогічної постаті. В грецькій літературі його згадує Прокл, ототожнюючи з Зевсом.
Дякую за увагу!


title: Д.Павличко "Два кольори"

text:
Дмитро Павличко
«Два кольори»
Поет має гостре око, він уміє не тільки дивитись, а й бачити.
                                    М.Рильський

Дмитро Павличко – це мислитель, достойний продовжувач  Івана Франка, каменяр нової доби.
                             О.Гончар

Портфоліо поета:
При народженні: Павличко Дмитро Васильович
Дата народження:	28 вересня 1929 (84 роки)
Місце народження:	Стопчатів,
Івано-Франківська область
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	поет
Роки активності:	з 1953 року

Славнозвісна пісня «Два кольори» за популярністю конкурує з Малишковим «Рушничком»... Але йдеться у Павличковому творі не лише про материнську любов до сина й вишиту ненькою сорочку-оберіг.
             Всеволод  Неділько

«ДВА КОЛЬОРИ»
Як  я  малим  збирався  навесні
Піти  у  світ  незнаними  шляхами,
Сорочку  мати  вишила  мені
Червоними  і  чорними  нитками.

Два  кольори  мої,  два  кольори,
Оба  на  полотні,  в  душі  моїй  оба,
Два  кольори  мої,  два  кольори:
Червоне  —  то  любов,  а  чорне  —  то  журба.

Тема : розповідь про вишиту сорочку — як часточку маминої душі, оберіг; «свої пороги» — як початок і кінець людської долі, її духовні начала.
Ідея:  уславлення  материнської  любові, яка завжди поруч із дитиною,оберігає  її; звернення  до читачів шукати свою життєву дорогу, свою долю, долаючи  труднощі і переживаючи радощі.
Віршовий розмір:  ямб
Жанр: ліричний вірш
Вид лірики: інтимна
Римування: перехресне

Епітети : незнані шляхи; мамине шиття; вишите життя; сумні і радісні дороги;
Порівняння:  переплелись,як мамине шиття, мої...дороги;
Символ-антитеза: червоне-то любов,а чорне-то журба;
Метафори:  життя водило; війнула в очі сивина;переплелись дороги;
Повтори: два  кольори мої,два кольори;
Рефрен: Два  кольори  мої,  два  кольори,
Оба  на  полотні,  в  душі  моїй  оба,
Два  кольори  мої,  два  кольори:
Червоне  —  то  любов,  а  чорне  —  то  журба.

Образи-символи вірша:
Червоний
Чорний
 Кохання
Радість
Щастя
Материнська
любов
 Горе
Смуток
Журба
 Печаль

Людину все життя супроводжують два кольори: червоний — то любов, а чорний — то журба. Такими ж нитками, за народною традицією, вишивали рушники та сорочки. Проводжаючи сина в дорогу, мати дала вишитий рушник, як оберіг, як символ своєї любові. І це була найдорожча річ, яку він зберігав протягом довгих років, бо мати ніби вгадала синову долю, вишила її на полотні.
Пронесені крізь роки й відстані, як заповіт, як материнська пісня любові й зажури, два кольори вийшли із згорточка старого полотна і стали глибоко поетичним образом. Вони — ніби символи самого життя, що водило поета по світах і кликало додому, переплітаючи сумні й радісні дороги, як узори на материнім гаптуванні.

Історія створення пісні:
Популярна українська пісня написана у 1964 році.
Білаш Олександр Іванович  -
 композитор, автор музики
Олеся Білаш, донька композитора Олександра Білаша, про створення пісні «Два кольори»:
«Батько з Павличком сиділи на якомусь з'їзді комсомолу. Було нецікаво, тому роздивлялися по залу. І раптом попереду побачив жіночку з накинутою на плечі хусткою: на чорному тлі — червоні троянди, такі яскраві, що просто очі виїдали.
— Бачиш оту жіночку? — спитав батько Павличка. — Дивись, яка хустка — червоне і чорне.
— Червоне — то любов, а чорне — то журба, — відповів Дмитро Васильович.
Вони потихеньку втекли із з'їзду, поїхали до Будинку творчості у Ворзелі. Написали пісню буквально за півгодини».

Дмитро Павличко про важку дорогу пісні до слухача:
«Два кольори»:
Пісню "Два кольори" я написав 29 лютого 1964 року, разом з композитором Олександром Білашем. Нам було нудно на комсомольському зібранні, а переді мною сиділа гарна жінка, у чорній хустці з вишитою на ній червоною трояндою, це нагадало мені мою сорочку, і першу строфу я написав просто на коліні… Я відчув, що це початок пісні, так само як золотошукач відкриває краплину золота.
Ми втекли із засідання, і в той же день разом з Сашком дописали пісню. Вона лежала рік у Дмитра Гнатюка, а потім, напередодні жовтневих свят, Гнатюк показав її в ЦК, і там, як він мені розповідав, одна дуже поважна особа сказала - пісню потрібно переробити, тому що вона не є соціалістичною. Але я сказав, що нічого переробляти не буду, і нехай та поважна особа переписує сама. Петро Шелест (саме він був тією поважною особою), дізнавшись про мою відповідь, розлютився, але потім сказав, що чорт з нею, і нехай Гнатюк співає як є.

Пісня прозвучала, і почала співатися повсюди. Після цього мене і Білаша викликали у партійну школу, де два кагебісти з нами вели бесіду і сказали, що я мав би прекрасно знати, що таке червоне і чорне - мовляв, ми написали бандерівський гімн. Нам тоді просто кості затерпли, бо ми розуміли, чим це загрожує. Я тоді почав говорити, що рушники, сорочки – навіть на Гуцульщині, звідки я родом, - вишивають червоно-чорними нитками. Я сказав, що це народна вишивка, а отже, і народна пісня. Врешті-решт я навіть запитав їх: а який прапор був у Паризької комуни? Я був начитаний і знав, що Паризька комуна мала червоно-чорний прапор. Коли я їм це сказав, вони затихли.
Дмитро Павличко про важку дорогу пісні до слухача:

— Партійно-радянська цензура “Два кольори” охарактеризувала як націоналістичну, як гімн ОУН. Вони у своєму репертуарі мали подібну пісню, ми з Білашем про це не знали. Там були такі слова: “Наш прапор червоно-чорний. Червоний — то добро, а чорний — пекла дно...”.
Через якийсь час мене і Сашка Білаша кадебісти запросили в партійну школу на вечерю. Там почали мене розпинати за те, що написав гімн бандерівцям. А Білаша попередили, що Павличко може його підвести: “Ти з Полтавщини, а Дмитро Васильович з Галичини...”.
Проте Білаш не побоявся сказати: “А хіба на Полтавщині не такі рушники? Не така вишивка? Що ви вишукуєте в тій пісні!? Вона про людське життя. Я її написав і не відцураюся від неї!”.
Дмитро Павличко про важку дорогу пісні до слухача:

Першим професійним виконавцем був Анатолій Мокренко, який заспівав її на художній раді на Українському радіо, яка визначала долю твору: записувати його чи ні. Проти музики заперечень не було.

А ось у тексті знайшли “блуд”.
У строфах “Мені війнула в очі сивина,
 Та я нічого не везу додому...” якийсь мудрагель запитав: “А що це таке? Якщо людина посивіла і нічого не везе додому, то вона що — з тюрми повертається?”. Зондеркоманда з худради відразу ж винесла вердикт: не допускати до запису на радіо.
 Ось тоді й сказав своє вагоме слово Дмитро Гнатюк.  Він був у фаворі, йому більше прощали, більше, звісно, й дозволяли. Ось він записав її на радіо до “Жовтневих свят”, тобто до 7 листопада того ж 1964 року. І весь світ почув “Два кольори” з його голосу.
Дмитро Гнатюк

— Мені котилися сльози. Сльози радості. Через стільки років з дня написання нашої пісні я знову відчув себе щасливою людиною. Почув “Два кольори” з чистесенького, як гірське повітря чи джерельна водиця, Квітчиного голосу в кінці 1980-х. З наших виконавців ніхто так не передав задуму авторів, як вона. Співала не лише голосом, а й духом своїм. Живучи стільки років далеко від батьківщини, Квітка зуміла зрозуміти і передати нашу пісню якнайкраще.

Кві́тка Ці́сик —
американська співачка
українського походження.
Д.Павличко про виконання пісні «Два кольори» Квіткою Цісик:

Як сприйняли пісню
 батьки Д. Павличка:
— Цього не забуду ніколи. Коли приїхав у своє село, і ми ввечері з татом йшли від моєї сестри додому через Стопчатів, через відчинене вікно когось із односельчан почув, як по радіо передавали “Два кольори”. Співав Дмитро Гнатюк. Мій батько вже чув її, і вона справила на нього велике враження. Перше, що сказав мені: “Зупинись! Послухай, дуже цікава нова пісня “Два кольори”. Того вечора татові не зміг сказати, що це я написав слова до неї. Витирав сльози в темноті... Тоді був найщасливішою людиною у світі. Звісно, батько пізніше дізнався усю правду.

Народність пісні:
 Пісня Д. Павличка «Два кольори» стала народною, бо поет дібрав такі задушевні слова, так зумів виразити почуття багатьох людей, що вірш став улюбленою народною піснею для багатьох поколінь.
Справді, ця пісня близька до фольклорної традиції і символікою барв, і чисел, і філософією життя. Основний мотив твору — мотив дороги як символу людської долі поєднаний із мотивом материнського благословення…
Червоне й чорне — найпоширеніше поєднання кольорів в українській вишиванці, що асоціюється з радощами й печалями, злетами й смутками людського життя…

Ліричний герой, пройшовши через життєві випробування, зберіг найдорогоцінніший скарб — «згорточок старого полотна». Вишиту сорочку — як часточку маминої душі, оберіг, «свої пороги» — як початок і кінець людської долі, її духовні начала Д. Павличко поетизує за допомогою простих і довершених художніх засобів — народної символіки, нечисленних епітетів і метафор. Для поета важливий не зовнішній словесний візерунок, а глибина думок і почувань.
Ліричний герой пісні
«Два кольори»:

Висновок:
Два кольори — дві тривоги, дві нитки душі, що з’єднують в одному візерунку пам’ять про батьків і турботу про дітей, про сучасне й майбутнє. Вони, як живі джерела, що передають від покоління до покоління скарби й багатство пам’яті свого роду, бо саме вони духовно єднають людину з рідною землею.

 Літературний диктант:
1.Дмитро Павличко народився на …
2.Одним із визначним чинників активізації поетів-шістдесятників в українській літературі є  …
3.Перша поетична збірка мала назву …
4.Один  із ліричних жанрів, який привертав  особливу увагу Д.Павличка і як  поета, і як  перекладача, є ….
5.Ідея незнищенності національної культури утверджується збірці
Д. Павличка …

6.В образі Іспанії часів середньовічної інквізиції постає образ колишнього Радянського  Союзу у  вірші...
7.Ставлення Д. Павличка до рідної мови як  найвищого критерію моральності,
загальної   відкритості людини відображено у вірші …
8. Юнак перетворюється на явір  у поезії …
9. Відомою українською піснею є вірш Д. Павличка ...
10. У вірші Д. Павличка «Два кольори» любов символізує колір …
11. Д. Павличко у вірші «Два кольори» для увиразнення філософського змісту використовує  стилістичну фігуру – …
12. Дмитро Павличко в українській поезії вперше використав форму вірша,    якою здобував славу Омар Хайям, це …

Відповіді:
1.Івано-Франківщині.
2.«хрущовська відлига».
3.«Любов і ненависть».
4.Сонет
5.«Гранослов».
6.«Коли умер кривавий Торквемада».
7.«Ти зрікся мови рідної».
8.«Я стужився, мила, за тобою...».
9.«Два кольори».
10.червоний.
11.антитезу.
12.рубаї.


title: Гоголь Тарас Бульба

text:
Тарас Григорович Шевченко
Романтизм
Реалізм
Романтизм
Рання творчість (1838 - 1843)
«Катерина»
Т.Г.Шевченко
Соціально - побутова поема “Катерина”
(Василию Андреевичу
Жуковскому напамять 22 апреля 1838 года)

Кохайтеся, чорнобриві,
Та не з москалями,
 Бо москалі — чужі люди,
Роблять лихо з вами.

Композиція
 1.Вступ
(звернення до дівчат-селянок)
2.Показ кохання і народження
позашлюбного сина
3.Вигнання зганьбленої
 з дому
4.Поневіряння її на
 чужині
5.Випадкова зустріч
 з Іваном і
 самогубство героїні
6.Доля сина.

Реалізм
Період «трьох літ» (1843 - 1847)
«Кавказ»
«Сон»
«І мертвим, і живим...»
«Заповіт»
Тарас Шевченко

«Кавказ»
Т. Шевченко «Кавказ»

Присвята Якову де Бальмену

Яків Петрович де Бальмен  — український художник-аматор, офіцер, автор кількох рукописних повістей. Приятель поета Тараса Шевченка
Т. Шевченко «Кавказ»
Символічні  образи
Прометей -
нескореність горців
Орел –
 царизм

Т. Шевченко «Кавказ»
Композиція
Ряд монологів
Головна частина поеми
Монолог російського колонізатора

Т. Г. Шевченко
Поема «Сон»
(«У всякого своя доля…»)

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Комедія
(підзаголовок
Т. Шевченка)

Форма сну
«Сміливий маніфест слова проти темного царства»
 (І. Франко)
Т. Шевченко. Поема «Сон»
Вступ
Т. Шевченко. Поема «Сон»
«У всякого своя доля І свій шлях широкий»
Який засіб комічного вжитий?
Іронія (прихована насмішка)
У якому образі бачимо головного героя на початку поеми?
П'яниця, блазень
Т. Шевченко. Поема «Сон»
У якому вигляді подорожує герой?
Чому саме у вигляді сови подорожує герой?
Яка мета подорожі?

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Перша частина
Т. Шевченко. Поема «Сон»
Летим. Дивлюся, аж світає, Край неба палає,
Соловейко в темнім гаї
Сонце зустрічає…
Про яку країну йдеться?

Т. Шевченко. Поема «Сон»
У тім раї… латану свитину з каліки знімають; а он розпинають вдову за подушне, а сина кують…А онде під тином опухла дитина, голоднеє мре…

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Друга частина
Т. Шевченко. Поема «Сон»
Лечу, лечу, а вітер віє, Передо мною сніг біліє, Кругом бори та болота, Туман, туман і пустота. Людей не чуть, не знать і сліду…

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Аж слухаю – Загули кайдани Під  землею…то люди, живі люди, В кайдани залиті. Із нор золото виносять, Щоб пельку залити Неситому!

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Третя  частина
Т. Шевченко. Поема «Сон»
У долині, мов у ямі, На багнищі город мріє, Над ним хмарою чорніє Туман тяжкий…

Т. Шевченко. Поема «Сон»

Сцена «генерального мордобитія»
(І. Франко)
Кульмінація
Гротеск
Картини Петербурга

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Там ніч, як день…
Берег ушитий увесь каменем
Як то воно зробилося З калюжі такої  Таке диво…
По тім боці Твердиня й дзвіниця, Мов та швайка загострена
Т. Шевченко. Поема «Сон»
От я повертаюсь – Аж кінь летить, копитами Скелю розбиває!

Т. Шевченко. Поема «Сон»

Петербург – місто, збудоване на кістках козаків. Душі померлих на будівництві столиці символізують білі птахи, а одна з пташок символізує Павла Полуботка (цитата...)
Т. Шевченко. Поема «Сон»
Ведмідь

Ведмедик

Кошеня

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Отже, композиція:
Вступ
Три частини:
			Україна
			Сибір
			Петербург
Т. Шевченко. Поема «Сон»
Образи – символи
		сова
		цар волі
		ведмідь
		кошеня
		чапля

Т. Шевченко. Поема «Сон»
Широкий арсенал засобів сатири
Іронія
Сарказм
Гротеск
Карикатура

Тарас Шевченко

«І мертвим,і живим, і ненарожденним землякам моїм в Украйні і не в Украйні моє дружнєє  посланіє»
Епіграф
Аще кто речет, яко люблю Бога, а брата своего ненавидит, ложь есть.
Соборное послание Иоанна
Коли хто говорить: люблю Бога, а брата свого ненавидить, - лжа оце
Композиція
Епіграф
Вступ (заклик до інтелігенції полюбити свій народ)
Критика тогочасної української еліти
Узагальнення й проповідницький монолог автора
Заклик до інтелігенції повести народ праведним шляхом

І мертвим, і живим…
Рід

Ліро-епос

Жанр

Послання

Вид лірики

Патріотична (громадянська)
Провідні мотиви
Критика української еліти, яка зневажає український народ

Заклик до соціального примирення заради відродження нації
Із якого твору уривок?
Я ж у полоні нав'язливих  дум, лише одне непокоїть мій ум.
Г. Сковорода «Всякому місту звичай і права»
Із яким твором співзвучний?

Тілько я, мов окаянний, і день, і ніч плачу…
Афоризми
В своїй хаті своя правда, і сила, і воля
Нема на світі України, немає другого Дніпра
Якби ви вчились так, як треба, то й мудрість би була своя
І чужому научайтесь, й свого не цурайтесь
Тарас Шевченко

«Заповіт»


День української писемності


І.Я.Франко. Життєвий шлях письменника. Багатогранність діяльності в українській культурі.


Художній фільм М. Мащенка «Іду до тебе» (1972) за сценарієм І.Драча


І.Я. Франко “Зів’яле листя” Лірична драма


ІГОР КАЛИНЕЦЬ – ПОЕТ КУПАЛЬСЬКОГО ВОГНЮ І СИМВОЛ НЕЗЛАМНОСТІ УКРАЇНСЬКОГО ДУХУ


title: І.П.Котляревський "Наталка Полтавка"

text:
Тема : Наталка Полтавка як  уособлений
образ  української  жінки.
Завдання :
1.Охарактеризувати образ Наталки  Полтавки
 в  однойменному  творі І.П.Котляревського.

2. Провести узагальнене порівняння образу
Наталки з  образами інших  українських
 та зарубіжних літературних
 героїнь ,з  метою  виділення  типових
рис української  жінки.

3. Намалювати кольорову  палітру  «Долі  українки.»

Соціальне становище – дочка  багача, який  потім розорився.Сирота .
Виборний : … Но Терпило , понадіявшись  на  своє  багатство, зачав  знакомитись  не з  рівнею – пив  , гуляв  і шахрував  гроші. Покинув  свій промисел  і  мало - помало розточив  своє  добро . В  бідності  умер  і  без  куска хліба  оставив жінку  і  дочку.
Наталка  -  дівка  “  кров з  молоком”.
Виборний : Золото – не дівка ! Наградив  Бог  Терпелиху  дочкою . Крім  того , що  красива, розумна, моторна   і  до  всякого  діла  дотепна,  -  яке   у неї  добре  серце , як  вона  поважає матір  свою, шанує  всіх  старших  за  себе ; яка  трудяща, яка рукодільниця; себе  і  матір  свою  на  світ  держить.
Наталка – завжди підтримає.
Микола : Ай  Наталка , ай  Полтавка!От  дівка,  що  і  на  краю  пропасті  не тільки не  здригнулась, но  і другого  піддержує.
Наталка Полтавка
Витривалість

Доброта

Повага  до старших

Роксолана
Маруся
 Богуславка
Всі
українські
жінки
Віддана любов        до   батьків
Наталка: І, мамо!.. Так йому на роду написано, щоб жити багатим  до старості, а  умерти  бідним;  він не виноват.
 Самопожертва  заради  матері
Наталка: Мамо, мамо! Все  для  тебе  стерплю, все для тебе зроблю, і коли мені бог  поможеть осушити твої сльози, то я найщасливіша буду на світі, тільки…
Терпилиха: А лучче, якби ти була мені  покорна і мене  послухала. Викинь Петра з голови – і ти  будеш щасливою. Але хтось  мелькнув мимо вікна, чи не йде хто до нас?
Наталка поважає своїх  батьків
Самопожертва заради щастя  матері

Катерина
Т.Г.Шевченко
Щира дочірня  любов

Маруся  Григорій
 Квітко –Основ’яненко
«…Ой, я дівчина Полтавка,
А зовуть мене Наталка:
     Дівка проста, не красива,
      З добрим серцем, не спесива.
Коло мене хлопці  в'ються
І за мене часто б'ються,
       Но я люблю Петра дуже ,
      А до других мені байдуже.
Мої подруги пустують
І зо всяким жартують,
      А я без Петра скучаю
      І веселості не знаю.
А я з Петром моїм щаслива,
І весела, і жартлива
      Я Петра люблю душею,
      Він один владієть нею….»
Наталка Полтавка
Наталка  Полтавка – як жінка
Кохання до Петра……
Туга за коханим
« Наталка:…Петре! Петре! Де ж ти тепер?  Може, де ти скитаєшся в нужді і горі і проклинаєш свою долю; проклинаєш Наталку, що через неї утеряв пристанище ; а може( плаче) , забув, що я  живу і на світі. Ти був бідним, любив мене  - і за те  потерпів і мусив мене оставити; я тебе любила і тепер люблю. Ми тепер  рівня з тобою: і я стала така бідна, як ти. Вернись до мого серця! Нехай глянуть мої очі на тебе іще раз і навіки закриються…»
Віра у Петра
«Наталка:…Петро не такий; серце моє за нього ручається, і воно мені віщує, що він до нас вернеться. Якби він знав, що ми тепер такі бідні - о, з кінця світу прилинув би до нас на помощ…»
« Наталка:…Миколо, Миколо ! Не гріх тобі тепер надо мною сміятись! Чи можна мені полюбити возного або кого другого,  коли я люблю одного Петра. О, коли б ти знав його, пожалів би і мене, і його….
 (плаче)Що ти мені згадав!   Ти роздираєш моє серце.(помовчавши, звертається до річки)Бачиш Ворскло?.. Або там, або ні за ким…
Я давно уже поклялась і тепер клянусь, що кромі Петра ні за ким не буду. У мене рідна мати -  не мачуха, не  схоче своєї дитини погубити….
Не докажуть вони сього. Петро нічого не виноват,  а я сама не хочу до пана возного:    до сього силою мене ніхто не принудить. І коли на те іде, так знайте, що я вічно одрікаюсь од  Петра і за возним ніколи не буду…
Коли кого любиш, того нічого не забудеш…»
Відданість коханому
Наталка Полтавка
Вірність
Самопожертва
Відданість

Мирослава
Соломія
Відданість – риса,яка
притаманна  багатьом
українським жінкам
Завдання :
1.Охарактеризувати образ Наталки  Полтавки
 в  однойменному  творі І.П.Котляревського.

2. Провести узагальнене порівняння образу
Наталки з  образами інших  українських
 та зарубіжних літературних
 героїнь ,з  метою  виділення  типових
рис української  жінки.

3. Намалювати кольорову  палітру  «Долі  українки.»

Порівняйте
Наталку  Полтавку

Леді  Ровеною

Маргаритою

Тетяною  Ларіною
Завдання :
1.Охарактеризувати образ Наталки  Полтавки
 в  однойменному  творі І.П.Котляревського.

2. Провести узагальнене порівняння образу
Наталки з  образами інших  українських
 та зарубіжних літературних
 героїнь ,з  метою  виділення  типових
рис української  жінки.

3. Намалювати кольорову  палітру  «Долі  українки.»

Завдання :
1.Охарактеризувати образ Наталки  Полтавки
 в  однойменному  творі І.П.Котляревського.

2. Провести узагальнене порівняння образу
Наталки з  образами інших  українських
 та зарубіжних літературних
 героїнь ,з  метою  виділення  типових
рис української  жінки.

3. Намалювати кольорову  палітру  «Долі  українки.»


Іван Петрович КОТЛЯРЕВСЬКИЙ


Гуцули


Ігор Калинець « Про що розповіли незабудки»


title: "Естетичні смаки та особливості характеру карпатських українців за твором М.Коцюбинського “Тіні забутих предків”"

text:
Естетичні смаки та особливості характеру карпатських українцівза твором М.Коцюбинського “Тіні забутих предків”
Підготували:
учениці 10-А класу
Вепрук Анастасія
Мельниченко Анастасія
Будівлі
За типом карпатські населені пункти здебільшого скупчено-гніздові. Залежно від конкретних місцевих умов вони розвивалися як одно- і багаторядові, прирічкові та придорожні.
До складу української садиби в Карпатах періоду входили двір і город.
Встановлено, що в українців Карпат у XIX - на початку XX ст. риті двори з двома типами забудови: вільним і зімкнутим.
Храмові свята
З-поміж традиційних форм контактування членів громади між собою, а також з членами сусідніх громад були взаємні гостини в дні храмових свят. Як правило, кожна церковна громада двічі на рік мала храмове свято. Одне — як традиційне від часів давньої церкви, інше — як день посвяти діючої церкви (або як день чудотворної ікони, цілющої сили святої води та ін.).
Храмові свята найчастіше припадали на теплу пору року: весняного Миколу, літнього Івана, святих Петра і Павла, святого Іллю, Чесного Хреста, Першу і Другу Пречисту тощо. Таке свято шанувалося не лише мешканцями села,— до нього готувалися родичі і знайомі з інших сіл. Вже зранку із сусідніх сіл до села "храмового празника" йшли або їхали підводами святково одягнуті люди. На цвинтарі біля церкви з'являлися торговці дитячими забавками, солодощами, хрестиками, іконками, книжками. Тут же сиділи кобзарі й лірники, ворожки і каліки або й фокусники. Разом із священиком церкви відправляли службу ще кілька священиків (п'ять-сім) із сусідніх сіл, а інколи і архієрей.
Музичні інструменти
Найпоширенішими музичними інструментами в Карпатах були денцівки і флояри.
Денцівка
Флояр
Пісні та коломийки
Обряд похорон
Звук трембіти


title: "Григорій Савич Сковорода "

text:
Григорій Савич Сковорода
 (1722-1794рр.) — український просвітитель, гуманіст, філософ, поет, педагог.
Афоризми Григорія Сковороди
Виконала: учениця 9-А класу                    НВК”Школа-садок                             “Софія”                    Огоновська Марта


Дослідницька робота з української літератури


ОСОБЛИВОСТІ ТУРИСТИЧНОГО РИНКУ ВНУТРІШНЬОГО І В’ЇЗНОГО ТУРИЗМУ В УКРАЇНІ


Григорій Косинка. Трагічна доля митця. Новела «В житах» — пошуки порушеної гармонії
Мета уроку:
 ознайомити учнів із життєвим і творчим шляхом Григорія Косинки, зокрема трагічною його долею;
 сприяти розумінню творів митця, психологізму художньої деталі;
 розвивати вміння переказувати сюжет твору, визначати основні мотиви; формувати власне ставлення до таких особистостей, як Г. Косинка;
 виховувати прагнення до гармонії,оптимістичне світобачення, естетичний смак.
Цілий ряд його творів — це гімн життю, що проростає на обпаленому війною полі наперекір нищівній силі тваринного в людині, це утвердження думки, що навіть, здавалося б, вкрай понівечена людська душа може і повинна повернутися у свій нормальний стан. А цей стан характеризується наповненістю серця людини радістю, людяністю, любов’ю й закоханістю в життя.
Григорій Косинка  умів декількома фразами, нюансом світлотіней, образом або символом передати найширшу гаму почуттів, думок, ідей. Недарма ж класик української новелістики Василь Стефаник називав Григорія своїм онуком.
Фото і зворотній бік документа,  що засвідчує особу  Григорія Косинки (Стрільця). 1919 р
Літературне об’єднання ”Ланка” (згодом — МАРС — Майстерня революційного слова).
Зліва направо: Борис Антоненко-Давидович, Григорій Косинка, Марія Галич, Євген Плужник, Валер’ян Підмогильний, Тодось Осьмачка.    Київ, 1925 рік.
Зі спогадів Тамари Михайлівни Мороз-Стрілець про чоловіка: «дуже любив квіти..., а серед них... червоні косинці». Квітка ця по-науковому названа «плакун верболистий», має чимало народних назв: «залізняк червоний», «болотний бурячок» та інші. Від неї й походить літературний псевдонім Григорія Михайловича Стрільця – «Косинка».  Тамара Михайлівна розповіла це, щоб знали: письменник узяв його від квітки. Щоб не думали, що то хустинка.
Дружина письменника
Тамара Михайлівна Мороз-Стрілець
(1905 — 1994)
«Квітка ця маловідома, але вона така ніжна й красива, скромна і разом з тим велична…»                                                      Григорій Косинка
Григорій Михайлович Стрілець (таким було справжнє прізвище письменника) народився у бідній селянській родині 29 листопада 1899 р. в селі Щербанівці, тепер Обухівського району Київської області. Сім'я не вилазила із злиднів. Батько щоліта мандрував на заробітки, а восени наймався до цукроварні. І все мріяв про кращі часи, «про землі вільні», як напише згодом Г. Косинка.
4 травня 1919 р. в газеті «Боротьба» було надруковано і перший художній твір—невеликий автобіографічний етюд «На буряки», підписаний уже відомим із журналістських кореспонденцій псевдонімом Косинка.
1920 року входив до творчої групи "Гроно", яка видала альманах пiд такою ж назвою, опублiкувавши в ньому три етюди Г.Косинки — "Пiд брамою собору", "Мент", "За земельку".
Вже після розпаду групи 1922 року з’явилася перша збірка  оповідань Григорія Косинки «На золотих богів», яка відразу ж принесла визнання. Належав до літературних  об'єднань   АСПИС  (1923-1924), «Ланка» і «МАРС».
За життя Косинки було опубліковано близько двадцяти збірок новел і оповідань. Серед них, окрім першої «На золотих богів» (1922), найприкметніші
«В житах» (1926), «Політика»(1927), «Вибрані оповідання» (1928,1929), «Серце».
 На жаль, деякі новели втрачено назавжди, в тому числі й останню «Перевесло», що була закінчена саме напередодні арешту.
Суботньої ночі 5 листопада 1934 р., якраз напередодні захисту диплому дружиною, він був арештований і ув'язнений до Лук'янівської тюрми. А вже 18 грудня його розстріляли разом із іншими 28 українськими митцями.
 18 грудня газети повідомили про страту Косинки.
Письменника реабілітовано 19 жовтня 1957 року посмертно.
Евристична бесіда

  Хто такий дезертир?
  Які причини дезертирства можуть бути?
  Якою людиною може бути дезертир?

	Уявіть собі , що ваш товариш, призваний до лав армії, раптом стає дезертиром. Змоделюйте ситуацію зустрічі з ним.
Словник

дезертир; ч. (фр., від лат., втікач, зрадник)
1. Зрадник, утікач; той, хто залишає військо без дозволу.
2. перен. Особа, яка уникає певної роботи, ухиляється від обов'язків і т. ін.
Нове́ла (італ. novella, від лат. novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вимальованою дією.
Жанр твору:
Ідея новели – з'ясування сенсу людського  існування, адже інколи все своє життя людина чекає на одну мить щастя, а це наштовхує на думку, що життя кожної миті ставить нас перед вибором, як і героя твору.
Дослідження ситуації

  Чи викликає головний герой новели у нас
відчуження?
  Як допомагає природа показати його стан?
  Які зорові образи постають перед нами?

Бюст Г. М. Косинки на будинку по вул. Володимирській
Григорію Косинці
Ми тебе шукаєм по росинці
В Щербанівці, серед тополин,
І виходить мати у косинці
Виглядає, чи не прийде син.
Не приймав ти підлості нітрохи,
Прогримів, немов весняний грім,
І стоїть замучена епоха
Над безсмертним іменем твоїм.

                     Андрій Малишко 1956 р.


Іван Багряний - Категорія добра і зла у романі «Тигролови»


Тема:
“Іван Петрович
Котляревський.
Життєпис письменника”

Роботу підготувала:

учитель української мови та літератури,
учитель вищої категорії
Полтавської ЗШ I – III
ступенів №38
Кулько Наталія
Олександрівна
                                      Орел  могучий на вершку сніжному
                              Сидів і оком вдовж і вшир гонив,
                                      Втім, схопився і по снігу мілкому
                                      Крилом ударив і в лазур поплив.

                                      Та груду снігу він крилом відбив,
                                      І вниз вона по склоні кам'яному
                                      Котитись стала - час малий проплив,
І вниз ревла лавина дужче грому.

Так Котляревський у щасливий час
Вкраїнським словом розпочав співати,
І спів той виглядав на жарт не раз.

Та був у нім завдаток сил багатий,
І огник, ним засвічений, не згас,
А розгорівсь, щоб всіх нас огрівати.
Іван Франко
Іван Петрович Котляревський народився 9 вересня (29 серпня ст. ст.) 1769 року в родині канцеляриста Полтавського городового магістрату
І. Котляревський – дворянин. Батько мав славний родовід, який походив із волелюбного українського духівництва, а мати – з козацького роду Жуковських.
   На мальовничих пагорбах над красунею Ворсклою промайнуло дитинство майбутнього поета. Стародавні обряди, звичаї, стихія народної мови, пісні, легендарні перекази про татарську навалу й Полтавську баталію – ось що найперше вплинуло на формування естетичних смаків і вражень малого Котляревського.
Ґрунтовна початкова освіта, Полтавська духовна семінарія, державна служба канцеляриста… Однак для талановитої людини цього замало. І тоді людина шукає себе. З осені 1793 до весни 1796 рр. Іван Котляревський учителює в поміщицьких маєтках Золотоніського повіту. Це була перша втеча від світу, який йому набрид.
Чим збагатив І. П. Котляревського цей період?
“Записував пісні й слова, вивчав мову, звичаї, обряди, повір'я, перекази українців, ніби готуючи себе до наступної праці” (С. Стеблін - Камінський). Пісня, танці, звичаї, героїчна історія, народний гумор поглибили його знання, отримані в духовній семінарії. З'явилося нове розуміння світу Батьківщини.

Що важливого було зроблено?
   Не лише усвідомив для себе значущість власного народу, а й виявив прагнення розповісти про це іншим. Це час написання 1 – 3 частин “Енеїди”.
“ За милу все терять готові: клейноди, животи, обнови, одна дорожче милой – честь…“ (“Енеїда “).

У панському маєтку, де служив Котляревський, жила далека родичка господарів Марія Семенівна, мила й розумна дівчина. Їй присвячував Іван Петрович свої перші поетичні спроби. Доля не сприяла закоханим: поміщик відмовився видати свою вихованку за простого
домашнього вчителя.
“Я тікав у світ честі й відваги, а потрапив у болото солдафонства, моральної нікчемності, де карти й горілка є головним змістом буття. Вісім років я був ад'ютантом генерала, та тільки – но почалася війна проти турків, радо подався на фронт. Це була друга втеча: від нудьги, презирства – у суворість і небезпеку“
( І. Котляревський).
У роки військової служби І. П. Котляревський відзначився у битві під Бендерами, при облозі Ізмаїла, а також під час переговорів з
 войовничими племенами Буджацької орди ногайців. “ В том же 1806 году употреблен был я к склонению буджацких татар быть приверженными России, в чем и успел…, за что всемилостивейше пожалован орденом Св. Анны 4 – го класса“
  Вийшовши у відставку, штабс – капітан Котляревський вирушив до Петербурга шукати посади на цивільній службі. Але без протекції та зв'язків знайти її було важко. До того ж, очевидно, мала значення і відставка, справжніх причин якої ми не знаємо.
 Займався письменник також виданням “Енеїди”, що саме тоді ( 1809 р. ) друкувалася в Петербурзі.
Навесні 1810 р. Котляревський залишає Санкт – Петербург і повертається до Полтави, де жила його мати. На батьківщину він повернувся відомим поетом: перше видання”Енеїди” у трьох частинах вийшло в Петербурзі 1798 р., друге – 1808 р., третє, авторське, у чотирьох частинах і з присвятою полтавському меценату Кочубею С. М. – 1809 р.
   У серпні 1812 р. за дорученням Я. І. Лобанова – Ростовського
І. П. Котляревський сформував 5 – й козачий кінний полк у м. Горошин Хорольського повіту. Крім формування ополченського полку, його участь полягала у виконанні військових доручень: весною 1813 р. возив папери в ставку російської армії  в Дрезден.
За заслуги нагороджений бронзовою медаллю Вітчизняної війни 1812 р.
На початку 1818 р. генерал – губернатор М. Г. Рєпнін –Волконський запросив до Полтави театральну трупу І. Ф. Штейна, у складі якої був молодий актор – кріпак Михайло Щепкін.Головним директором театру було призначено Котляревського. Він брав активну участь у викупі Щепкіна з кріпацтва. У цей же час пише п'єси “Наталка Полтавка” та” Москаль – чарівник”.
І. П. Котляревський помер
10 листопада 1838 року. Поховали поета там, де він і заповідав, - у південному кутку міського кладовища під розлогою тополею. Першим із українських митців на смерть поета відгукнувся
Т. Г.Шевченко елегією
“На вічну пам’ять
Котляревському”
 ( 1838 р.)

Будеш,батьку,панувати,

Поки живуть люди;

Поки сонце з неба сяє,

Тебе не забудуть!
Творча спадщина
Поема “Енеїда”.
П'єса “Наталка Полтавка”.
Водевіль “Москаль – чарівник”.
Ода “Пісня на новий 1805 год пану нашому і батьку Олексію Борисовичу Куракіну”.
“Ода Сафо”.
Літературна гра “ Я - дослідник”:
1.Скільки років І. Котляревський перебував на військовій службі?
2. За що отримав звання штабс – капітана?
3. Чого найбільше не терпів?
4. Як у реальному житті проявилися дипломатичні здібності?
5. Як після військової служби реалізував свої організаторські таланти?
6. Ідеї яких французьких просвітників мали вплив на становлення поглядів І. Котляревського?
7. Як прогресивні декабристські погляди вплинули на долю І. Котляревського?
8. Які іноземні мови знав письменник?
9. На якому музичному інструменті любив грати?
10. Твори якого митця І. Котляревський читав в оригіналі?
11. У якому місті вперше було надруковано “Енеїду”?
12. Скільки років писав поему?
Підсумок
уроку
     Часи І. Котляревського – це епоха руйнації української державності, рабської покори: за 5 років до його народження – 1764 р. – скасовано гетьманство, коли йому було 6 років – 1775 р. – зруйнована Запорізька Січ. Малим він пам'ятав, як царські війська йшли повз його двір. Тоді він мало що розумів, та бачив сумні очі батька і сльози матері. То було народне горе. До 1800 р. – Україна вже московська провінція, були затерті всі сліди української державності.
    “ Він перший почав писати мовою, якою говорило населення цілого краю. Він зробив цю м'яку, виразну, сильну, багату мову мовою літературною, і українська мова, яку вважали лише місцевою говіркою, з його легкої руки залунала так голосно, що її звуки рознеслися по всій Росії”.
( В. Г. Короленко).
Домашнє завдання

Заповнити таблицю – опору: “Особистість Івана Котляревського”, враховуючи: час, місце народження, родина, навчання, робота, місце проживання, життєві позиції, творчість, головні твори, жанр, особливості стилю, новаторство.
Прочитати матеріали про історію написання “Енеїди” та її значення в літературному процесі.

Додаток
до
уроку
У 1969 році з нагоди 200-літнього ювілею від дня народження класика нової української літератури за акварельним ескізом Т. Г. Шевченка було відновлено меморіальний комплекс-садибу І. П. Котляревського.
Полтавський літературно-меморіальний музей І.П. Котляревського
Пам'ятник І. П. Котляревському у Полтаві
(30 серпня 1903 рік)

Барельєф на постаменті за мотивами  п’єси «Наталка Полтавка»
На урочистостях відкриття пам'ятника І.Котляревському

Пам'ятник
Івану Петровичу Котляревському
в Києві
Цікаві бувальщини
Іди до нас, батьку!

 Під час війни з турками в 1806— 1807 роках Котляревський брав участь у боях під Бендерами та Ізмаїлом. Коли Котляревському довелося переправлятися через Дунай, везли його човном козаки-запорожці, може, ті, що оселилися за Дунаєм після зруйнування Запорозької Січі. Козаки розмовляли з Котляревським і, почувши його прізвище, запитали:

   -   Чи не той це Котляревський, що написав “Енеїду”?
Котляревський посміхнувся і сказав:
   -    Той самий. Запорожці дуже зраділи:
    -    Так це ти, батьку наш рідний? Іди, батьку, до нас, ми тебе зробимо кошовим
Шлях “Енеїди” до читачів

   Написавши “Енеїду”, Котляревський не думав її видавати. Він тільки давав читати й переписувати “Енеїду” своїм знайомим. Твір швидко розійшовся в багатьох переписаних примірниках. Один із них потрапив до конотопського шляхтича Максима Парпури. Той почув, що автор кудись надовго виїхав, і надрукував “Енеїду” в Петербурзі в 1798 році власним коштом. Котляревський дуже образився на нього, називав “Мацапурою”. А той у 1808 році без дозволу автора знову видав “Енеїду”. Тоді вже й Котляревський випустив у 1809 році нове, виправлене видання.

   Отже, Парпура зробив велику справу — познайомив громадськість із видатним твором, уславив ім'я Котляревського, нарешті, змусив його видати поему в авторському оригіналі.

Доля пісні

  Пісня "Віють вітри..." була відома й популярна в народі ще з ХVII ст. ''Особливо збільшило її популярність те, що ввів її до своєї "Наталки Полтавки" Іван Котляревський. Відтак доля їй випала незвичайна. У 40-х рр. ХІХ ст. "Віють вітри..." переклала англійською мовою  американська письменниця Тальві, пізніше ця пісня стала популярна в англо -
американському середовищі Канади як суто англомовна. Німецький поет  Ф.Баденштендт надрукував її у власному перекладі 1845 року у збірці "Поетична Україна".


Іван Франко - Творчий та життєвий шлях


Іван Семенович Нечуй-Левицький


Історія написання повісті О.Кобилянської «Земля»
Повість “Земля” була написана в 1901 році. Один з найвидатніших творів модерної української літератури. У ній письменниця майстерно поєднала реалії життя селян на Буковині.

    Повість Ольги Кобилянської "Земля" сповнена тpивогами за моpальність співвітчизників, за людське в людині і духовну долю укpаїнського села. Задум повісті наpодився від глибокого внутpішнього болю, що його викликало бpатовбивство, як наслідок відступництва від законів наpодної етики, зневаження загальнолюдських цінностей, усталених віками цивілізації. Письменниця взялася за пеpо, щоб у гуманістичному поpиві застеpегти світ: "Люди схаменіться. Так не повинно бути, так не можна!", осмислити сутність людського буття.

У центpі уваги О.Кобилянської - доля сім'ї Федоpчуків. Письменниця поступово показує залежність цієї сім'ї від землі. Для Івоніки Федоpчука головне у житті - земля, пpаця, честь. Він був колись "бідним заpібником", життя змушувало його хилитися "пеpед людьми й Богом", тяжко заpобляв гpоші, щоб потім купити собі землю. Завжди покіpний долі, все життя мовчки і тяжко пpацював на землі. Ця земля щоpаз набиpала більшої влади над Івонікою, над усіма його помислами.

Лише тяжкою пpацею, тяжкою і невсипущою, він досяг всього. У цьому пpацьовитому чоловікові живуть глибокі людські почуття. Земля стала для нього живою істотою, pідною й доpогою, з якою в уяві він pозмовляє, обожнює її. Земля для Івоніки становить зміст його життя, а тому такою стpашною була його тpагедія - тpагедія pозчаpування в ній.

Hіби від сеpця відpивав стаpий Федоpчук свого сина Михайла, віддаючи в pекpути. Бо pекpутчина була для селян невимовно тяжким лихом. Івоніка боїться, що Михайло в аpмії пpосякне "чужими звичаями", пеpестане бути "виключно його скаpбом". І з того часу наяву і в снах батько думками з сином.

Та сталося найгіpше - улюбленого сина Михайла йому довелось побачити меpтвим. Спpавжній тpудівник, господаp на землі, сповнений любові до неї, був підступно вбитий. Стаpий батько знав вбивцю, але не хотів втpатити дpугого сина. Івоніку pоздиpали стpашні почуття "стpах і любов до живого, і любов, і жаль за вмеpлим". Любов у його душі пеpемогла ненависть до вбивці.У тяжкому pиданні осиpотілий батько звеpтався до землі зісловами, що свідчили пpо його пpозpіння: " Hе для тебе, синку, була вона, а ти для неї!..«Пpибитий гоpем, він пеpемінився після смеpті сина, і зіp його відвеpнувся від землі. Бо факт бpатовбивства відкpив стаpому очі на pеальний світ. І він пpозpів.

Зчоpніла душа від гоpя і в його дpужини. Маpія також усвідомлювала, що її син Сава став бpатовбивцею. Жити з таким тягаpем було боляче і стpашно. Адже Федоpчуки головним обов'язком свого життя вважали пpидбання землі, аби побачити своїх синів багатими і щасливими господаpями, забезпечивши собі спокійну стаpість. І це не збулося.

Ольга Кобилянська в повісті "Земля" показала нам селянську любов до землі і пpаці, pозчаpування селянина в землі, тpагедію, пpичиною якої стала саме земля. Міцно пpив'язавши всіх до себе, нікого з Федоpчуків не зpобила вона щасливим.Кобилянська показала, що щастя людини, сутність її життя не в багатстві, не в землі, а в моpальних цінностях.Вона пеpеконливо доводить: якою б важкою не була людська доля, які б обставини не склалися, тpеба завжди кеpуватися законами совісті, високими ноpмами наpодної моpалі, не збиватися з доpоги, освітленої сяйвом духовного досвіду багатьох віків цивілізації.


title: Історичні пісні

text:
Українські  історичні  пісні

Пісня-ліричний вірш куплетної будови, призначений для виконання співом.
Історична пісня – ліро-епічний твір героїчного характеру про події минулого та відомих історичних осіб.
          Тематика  історичних  пісень

              Про боротьбу                        Про народних месників                     про боротьбу
                        проти                                і боротьбу проти соціального           з польською шляхтою
              татаро-турецького                   й національного гніву                        “Чи не той  то хміль”
                поневолення                         “Максим козак Залізняк”
           “Зажурилась  Україна”            “За Сибіром сонце сходить”
        “Ой Морозе, Морозенку”
Символіка українських історичних пісень
Козак  - сокiл
дівчина, матір-Україна – калина
могила – наречена
смерть – червона китайка
образ Богдана Хмельницького – символ визвольної боротьби українського народу 1648-1654 років
Висловлювання  відомих  людей  про                    українську  пісню
Пісні для України – все: і поезія, й історія, і батьківська могила.
                                                                                М.Гоголь
Українська пісня – це геніальна поетична біографія українського народу.
                                                                                О.Довженко
Українська народна пісня-це сторінка історії, частинка нашої душі. В народній пісні-біль і радощі часу, які через століття стають нашими болями й радощами…
                                                                                В.Дрозд
А пісня-це душа. З усіх потреб потреба.
Лиш пісня в серці ширить межа неба.
На крилах сонце сяйво їй лиша-
Чим глибше пісня, тим ясніш душа.
                                                                                Іван Драч
Українська пісня-це бездонна душа українського народу, це його слава.
                                                                                О.Довженко

  Герої історичних пісень

     Богдан Хмельницький

Іван Сірко

Максим Залізняк

Устим Кармелюк

           Перевір себе
1. З ким бився Хмельницький у пісні “Чи не той то Хміль?”
а) татарами
б) поляками
   в) монголами
  г) половцями
2. Яке слово пропущене?
                 “Ой за-за гори крутої
                      Горде військо виступає,
Попереду …
                    Сивим конем виграває.
       а) Хмельниченко
б) Бондарівна
в) Морозенко
г) козаченько

3. Який художній засіб використано в рядках?
           Ой Морозе, Морозенку,
    Ти, славний козаче,
         За тобою, Морозенку,
  Вся Вкраїна плаче.
а) метафора
б) метонімія
    в) порівняння
           г) персоніфікація
           Перевір себе

4. Хто  з народних героїв “зібрав собі славних хлопців”, щоб багатих грабувати, а бідних  наділяти?
а) Морозенко
           б) Максим Залізняк
           в) Устим Кармалюк
                     г) Богдан Хмельницький

5. Кого з козацьких ватажків народ порівнює з пишною рожею?
а) Івана  Сірка
                        б) Богдана  Хмельницького
              в) Устима Кармелюка
              г) Максима Залізняка
6. Кому з народних героїв належать ці слова?
Та сідлайте ж ви коней, хлопці-молодці,
Та збирайтеся до хана у гості!
а) Морозенку
              б) Максиму Залізняку
                         в) Богдану Хмельницькому
г) Івану Сірку


title: Євген Гуцало - Людина — хазяїн чи друг природи?

text:
Людина  - хазяїн чи друг природи?...за творами Є. Гуцала«Лось» та В.Бровченка «Два хлопчики»

Мета уроку:

Навчальна:ознайомити учня із життям і творчістю письменників, викликати інтерес до їх творчості, вчити висловлювати свою позицію порівнюючи літературні твори із життям, співставляти, аналізувати художні тексти у взаємозв язку зі знаннями етики,природознавства.
Розвиваюча:розвивати критичність та незалежність мислення, навички осмислення тексту,сприяти розвитку творчих здібностей,вміння виявлять внутрішню сутність подій. Формувати особистісний погляд,як активного громадянина на проблему охорони природи. Формувати правильне уявлення про образи твори і спонукати до активного морального вибору у відповідних життєвих обставинах,духовного і морального саморозвитку.
Виховна:виховувати почуття любові до природи,засудження бездушного споживацького ставлення до неї,активного супротиву злу,усвідомлення того,що за будь-яких обставин треба залишатися людиною.
Епіграф:

Любіть травинку,і тваринку,
І сонце завтрішнього дня,
вечірню в попелі жаринку,
шляхетну інохідь коня.
І не знецінюйте коштовне,
не загубіться у юрбі.
Не проміняйте неповторне
на сто ерзаців у собі
                                   Л.Костенко
Проблема:
Виберіть ваш прогноз екологічної проблеми
Хто ми:люди чи варвари,друзі чи господарі природи?
Чому оповідання «Лось» автор закінчує трагічно?А яку б кінцівку запропонували ви?
Робота в групах:
Завдання 1 групи. Уявіть себе на місці хлопчиків з оповідання Є.Гуцало «Лось». Опишіть свої дії в цій ситуації.
Завдання 2 групи. Уявіть собі,що лось уміє розмовляти. Передайте його «думки» після визволення з льодяної пастки.
Завдання 3 групи. Уявіть,що ви зустрілися з героями поезії В.Бровченка. Що ви їм скажете?
Підсумки уроку:

-Чи сподобалися вам ці твори?Чим саме?
-Які почуття виникли у вас після прочитання цих творів?
-Як вчинки героїв впливали на зміну ваших почуттів?
-Який епізод оповідання «Лось» найбільше вас захопив? Чому?
-Який епізод викликав у вас обурення? Чому?
-Як автор ставиться до кожного із своїх героїв?
-Чи збігається ваша думка про героїв з авторською?
-Як ви думаєте,чому письменники пишуть сумні твори, адже читачам не подобається сумувати?
Рефлексія:
З чим я йду з цього уроку?
Я йду з цього уроку…
Домашнє завдання:
Написати твір – роздум на тему: «Людина- хазяїн чи друг природи?...»
«Вбити тварину- це те саме,що вбити людину?»


title: Іван Багряний - Ми є, були і будем ми

text:
"Ми є. Були. І будем ми!
 Й Вітчизна наша з нами."

            (Іван Багряний)
   2 жовтня 2006 р. виповнилось 100 років від дня народження  Івана Павловича Багряного –  поета, прозаїка, драматурга, публіциста, громадсько-політичного діяча. Цей ювілей занесено до переліку пам’ятних дат ЮНЕСКО, тобто його відзначала  вся світова спільнота. Вийшов Указ Президента України В.Ющенка від 15 вересня 2006 р. (за № 755/2006) про відзначення 100-річчя  Івана Багряного.

      Народився Іван Павлович Багряний (справжнє прізвище – Лозов’яга, русифіковане – Лозов'ягін) 19.09 (2.10). 1906 р. в с.Куземин на Полтавщині (тепер Сумська обл.) у родині робітника-муляра. Це село поблизу Груні, де народився відомий гуморист Остап Вишня, у тому ж Охтирському повіті. Навчався Іван спочатку в церковно-парафіяльній школі в Охтирці, а з 1916 по 1919 рр. у так званій Вищій початковій школі. В 1920-1921 рр. він навчається слюсарській справі в Охтирській технічній школі, але, не закінчивши її, переходить до Краснопільської художньо-керамичної школи (1922). З 1926 р. Багряний – студент Київського художнього інституту, але до захисту дипломної роботи не був допущений з огляду на національні переконання.

У кожної людини є така подія, котра залишає відбиток на все життя і обумовлює подальші вчинки. Була така подія і в житті Івана Багряного, про що він згадує в памфлеті “Чому я не хочу вертати на “родіну?”: “Я був ще маленьким... хлопцем як більшовизм вдерся в мою свідомість крівавим кошмаром, виступаючи як кат мого народу. Це було в 1920 році. Я жив тоді в дідуся на селі,  на пасіці. Дідусь мав 92 роки і був однорукий каліка, але трудився на пасіці, доглядаючи її. Він нагадував мені святого Зосіму і Савватія, що були намальовані на образку, який висів під старою липою посеред пасіки. Аж ось одного дня  над вечір прийшли якісь озброєні люди, що говорили на чужій мові і на моїх очах та на очах інших дідових онуків, під наш несамовитий вереск замордували діда, а з ним й одного сина (а мого дядька). Вони довго штрикали їх штиками і щось допитували, стріляли в скрівавлені тіла з пістолів і щось реготались…  Під старою липою посеред пасіки, коло ікони святих Зосіма і Савватія все було забризкане кров’ю. Кров все життя стоятиме в мене в очах” (Багряний І. Чому я не хочу вертати на “родіну”?
Багряний І. Чому я не хочу вертати на “родіну”? /І.Багряний. – Лондон, 1946
Багряний І. Чому я не хочу вертатись до СССР?. – Виннипег: Накладом Українців Канади, 1946
Літературні здібності виявилися у Багряного ще  в дитячі роки: одинадцятирічним хлопцем він редагував шкільний рукописний журнал „Надія”. У 1925 році Багряний тимчасово працював у друкарні м.Охтирка, де під псевдонімом Іван Полярний вийшла його збірка новел “Чорні силуети”, в яких йдеться про розруху, сиротство, злидні.  1926 року в журналі „Глобус” було надруковано вірш “В місто”.

У 20-ті роки вийшли збірка віршів “До меж заказаних”  (1927), поеми “Монголія” і  “Ave Maria” (1929), роман у віршах “Скелька” (1929).

Поему “Ave Maria” автор видав власноруч за свій рахунок. На цій маленькій книжечці, яка мала 106 сторінок, значилося: Видавництво “Сам”. Це видання було конфісковано, але більшість накладу встигли розкупити. Вражає присвята до поеми:
Вічним бунтарям і протестантам,
Всім, хто родився рабом і не хоче бути ним,
Всім скривдженим і зборканим і своїй бідній матері
крик свого серця присвячую
Роман у віршах “Скелька” перегукується з поемою Т.Шевченка “Гайдамаки”.

      Івана Багряного було заарештовано 16 квітня 1932 року за  звинуваченням у контрреволюційній пропаганді та агітації (ст. 54-ІІ та 54-6 КК УРСР, слідча справа №343). Півроку перебував у в’язниці, в камері самотнього ув’язнення, а з 1933 р. –  у засланні на Далекому Сході. 1936 р. він тікає і живе нелегально.

             У 1938 р. Багряний був заарештований вдруге і просидів два роки і чотири місяці в камері смертників у харківській в’язниці на Холодній Горі. На волю вийшов тяжко хворою людиною у перші дні війни. Під час німецької окупації працював у газеті “Голос Охтирщини”, художником-декоратором у харківському театрі, друкувався в газеті “Нова Україна”.
             1943 року переїздить до Львова, бере активну участь у національно-визвольному русі УПА. На Галичині (в м.Моршин) Іван Багряний за два тижні написав роман “Тигролови”. Українське підпілля допомагає йому надрукувати роман (близько 400 машинописних сторінок), який спочатку мав назву “Звіролови”. Цей роман отримав першу нагороду на літературному конкурсі, організованому “Українським видавництвом”.
Багряний І. Тигролови/ І.Багряний. – Детройт: Видання  фундації ім. Івана Багряного, 1991.
Багряний І. Тигролови /І.Багряний . – Детройт: Прометей, 1955.
Багряний  І. Тигролови/ І.Багряний . – Нью-Йорк: Шкільна Рада, 1992.
      Цей роман виходить  на Заході трьома виданнями українською мовою в 1947, 1955, 1991 рр.
     Цей роман було видано багатьма мовами. В Австрії та Німеччині його було визнано  найкращим твором для молоді.

      У воєнні і повоєнні роки написані поема  “Гуляй-поле”,  роман  “Люба” (1944), поетична збірка  “Золотий бумеранг”, сатирична комедія  “Генерал” (1948) повість-вертеп “Розгром” (1948), роман “Сад Гетсиманський” та повість  “Огненне коло” (1953),  поема “Антон Біда – герой труда” (1956), романи «Маруся Богуславка”,  “Людина біжить над прірвою” (1965), твори для дітей та ін.
У романі “Сад Гетсиманський” знайшов відображення харківський період життя письменника, його в‘язничні поневіряння. Цей твір задовго до “Архіпелагу Гулагу” О.Солженіцина на автобіографічно-документальному матеріалі викрив злочини тоталітарної системи. В романі простежуються біблійні паралелі. В Саду Гетсиманському, де молився Ісус Христос, чудова природа, сонечко, маслини, але все дихає зрадою. Це місце, де, за біблійною легендою, Іуда зрадив Ісуса. Є в романі згадки про Каїна і Авеля. “Сад Гетсиманський” був виданий у США, Канаді, Англії, Німеччині, Голандії, Франції, Австралії. Передмова належить перу  Володимира Винниченка, котрий у своєму листі до Багряного зазначив, що “Сад Гетсиманський” –  “великий, вопіющий і страшний документ…Я зроблю все, що сила моя буде , для Вашої великої книги і для істини”. (Лист В.К.Винниченка до Багряного // Українські вісті. – 1961. – 2-9 квітня. – С.1).

Свою творчу діяльність Іван Багряний починав в Україні, але  більшість його творів була видана за кордоном. В 1944 році Багряний емігрував до Словаччини, згодом до Австрії (Інсбрук), звідки перебрався до Баварії (Новий Ульм). Постійно Багряний жив у Німеччині, де вів активну громадську і творчу діяльність
Як публіцист Багряний написав понад дві сотні статей . Більшість  надрукована під прізвищем Багряний,  інші –  під псевдонімами: Іван Рябовіл, С.Рябовіл, С.Дорошенко, П.Січинський та ін.  Фундацією ім. Івана Багряного  було видано публіцистику письменника.
     Іван Багряний пробував себе як маляр, він автор портретів Михайла Грушевського, Симона Петлюри,  Докії Гуменної, Григорія Китастого, якому належить музична обробка
    “Гімну української молоді”, Гімну ОДУМ-у, Об’єднання демократичної української молоді, ініційованого Іваном Багряним ,“Маршу української молоді”, написаних Іваном Багряним
 Ми об’їхали всю землю навколо,
Пропливли океани й моря,
Та тебе не зрікались ніколи,
Україно ясна, як зоря!
(І.Багряний Марш української молоді)

    Багряний працював як маляр-ілюстратор. Під псевдонімом Б.Залуцький він оформив обкладинки книг Уласа Самчука “Юність Василя Шеремети”, Юрія Косача “Еней і життя інших”, Тодося Осьмачки “Старший боярин”, під псевдонімом О.Турчин – збірку новел Павла Маляра.

      Іван Багряний власноруч  ілюстрував свою книгу “Антон Біда – Герой Труда: повість про ДІ-Пі”.

    Помер Іван Багряний  25 серпня 1963 року у  Шварцвальді в санаторії Блазієн (Німеччина). Поховано митця у Новому Ульмі в Німеччині. На могилі Багряного встановлено пам’ятник  (1965, скульптор Лев Молодожанін).

        Коли Україна здобула незалежність, Івана Багряного було посмертно реабілітовано (1991). Відтоді  на Батьківщині почала видаватися його творча спадщина.
       У 1992 році Багряному було посмертно присуджено Шевченківську премію за твори “Сад Гетсиманський” і  “Тигролови”.  Сьогодні ці твори є програмними: їх вивчають у школах і вищих навчальних закладах.
Не можна не згадати канадського маляра – Івана Яціва, який має українське походження.  Він надіслав нам свій ескіз пам’ятної монети до 100-річчя Івана Багряного.
У 1989 році за  однойменним романом Івана Багряного «Тигролови»  було знято фільм та 1993 року  фільм « Сад Гетсиманський»

Багряний мріяв, що настане
“Епоха всесвітньої справедливості, що зійшла, як сонячний ранок, після жаскої, макабричної ночі минулого. ЕПОХА шанування людської гідності і людського права – дихати, жити, думати і одверто говорити... Епоха культу матері і дитяти... Епоха торжества людського щирого серця, вільного, незтероризованого, не зганьбленого, не підгорненого  ні під чий  брудний чобіт... ”

Роботу виконала
Гриценко Наталія Іванівна,
 вчитель української мови та літератури
ліцею № 293
Деснянського району м.Києва


Історичний коментар до повісті І.Франка "Захар Беркут"


title: Євген Гуцало - Оповідання «Лось»

text:
1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.


Богдан-Ігор Антонич - Основні відомості про поета. «Весна» та «Назустріч». Єдність людини та природи


Ігор Забудський


Т.Шевченко
«Гайдамаки»
Історична основа твору
Сюжет і композиція
ТЕМА УРОКУ:

розкрити тему, ідею, актуальність поеми;
розвивати вміння сприймати літературні твори у історичному контексті;
виховувати любов і повагу до історичного минулого України.

МЕТА УРОКУ:
ЕПІГРАФ ДО УРОКУ
Гомоніла Україна…
Довго гомоніла…
Т.Г.Шевченко
СЛОВО НАДАЄТЬСЯ:

Географам

 Історикам

Літературознавцям

 Дизайнерам

Тлумачення історичних термінів, знайомство з історичними діячами

Гайдамаки
Коліївщина
Конфедерати
Титар
Свячений
Треті півні
Залізняк Максим
Гонта Іван
Галайда
Гупалівщина
ІСТОРИКИ
ІСТОРИКИ
Історична довідка про
гайдамацьке
повстання
ГЕОГРАФИ
МАСШТАБИ ПОВСТАННЯ
ЛІТЕРАТУРОЗНАВЦІ
Історія написання твору
Джерела написання поеми
Композиція і сюжет
ЛІТЕРАТУРОЗНАВЦІ
ТЕСТ
1.   У поемі «Гайдамаки» Т.Шевченко відтворив:
    1 варіант
        а) антифеодальний рух XVIIIст.;
        б) Коліївщину:
        в) повстання Северина Наливайка;
        г) повстання Яреми Галайди.
     2 варіант
        а) повстання Яреми Галайди;
        б) антифеодальний рух XVIIIст.;
        в) Коліївщину;
        г) повстання Северина Наливайка.

2. Джерела написання поеми “Гайдамаки”:
1 варіант
        а) усна народна творчість;
        б) розповіді старих людей, учасників повстання;
        в) наукові праці, мемуари, художні твори;
        г) спогади рідного діда Івана Швеця.
2 варіант
        а) розповіді старих людей, учасників повстання;
        б) наукові праці, мемуари, художні твори;
        в) спогади рідного діда Івана Швеця;
        г) усна народна творчість.

ТЕСТ
3. Найбільший за обсягом твір Т.Шевченка:
1 варіант
        а) “Катерина”
        б) “Гайдамаки”
        в) “Кавказ”
        г) “Сон”
2 варіант
        а) “Кавказ”
        б) “Катерина”
        в) “Сон”
        г) “Гайдамаки”
4. Кому призначено поему “Гайдамаки”?
1 варіант
        а) українському народу;
        б) В.Жуковському;
        в) російському народу;
        г) К.Брюллову.
2 варіант
        а) В.Жуковському;
        б) російському народу;
        в) К.Брюллову;
        г) українському народу.

ТЕСТ
5. Яка основна причина виникнення гайдамацького руху?
1 варіант
        а) кріпаччина;
        б) татаро-турецькі набіги;
        в) знущання польської шляхти;
        г) польські повстання.
2 варіант
        а) знущання польської шляхти;
        б) кріпаччина;
        в) польські повстання;
        г) татаро-турецькі набіги.

6. Який новаторський прийом застосував Т.Шевченко у поемі “Гайдамаки”?
1 варіант
        а) використання строф різного розміру;
        б) вживання у творі української і польської мови;
        в) авторські вимисли і домисли;
        г) поєднання віршованого тексту з прозовим.
2 варіант
        а) поєднання віршованого тексту з прозовим;
        б) авторські вимисли і домисли;
        в) використання строф різного розміру;
        г) вживання у творі української і польської мови.

ТЕСТ
        7. Кого мав на увазі Т.Шевченко, пишучи “кат панує” (розділ “Треті півні”):
                                                              1 варіант
        а) Миколу І;
        б) всіх гнобителів українського народу;
        в) конфедератів;
        г) Лейбу.
                                                              2 варіант
        а) всіх гнобителів українського народу;
        б) Лейбу;
        в) Миколу І;
        г) конфедератів.

8. Коліївщина тривала один місяць. Скільки часу вона триває в поемі?
1 варіант
        а) місяць;
        б) півроку;
        в) майже рік;
        г) три роки.
2 варіант
        а) півроку;
        б) майже рік;
        в) три роки;
        г) місяць.

ТЕСТ
9. Який епізод поеми не відповідає історичній дійсності?
1 варіант
        а) страта Гонти;
        б) вбивство Гонтою своїх дітей;
        в) смерть Залізняка на засланні;
        г) розгром гайдамацьких загонів.
2 варіант
        а) вбивство Гонтою своїх дітей;
        б) розгром гайдамацьких загонів;
        в) страта Гонти;
        г) смерть Залізняка на засланні.

10. Головний герой поеми:
1 варіант
        а) повсталий народ;
        б) Ярема Галайда;
        в) Іван Гонта;
        г) Максим Залізняк.
2 варіант
        а) Іван Гонта;
        б) Максим Залізняк;
        в) повсталий народ;
        г) Ярема Галайда.

ТЕСТ
11. Визначте і запишіть тему поеми.

12. Визначте і запишіть ідею поеми.
ВІДПОВІДІ
1 варіант
 б
 а,б,в,г
 б
 а
 в
 г
 а,б
 в
 б
а
2 варіант
 в
 а,б,в,г
 г
 г
 а
 а
 а,в
 б
 а
в

11. Тема:
Розповідь про
найвищий етап
Гайдамацького
повстання –
Коліївщину (1768р.).
12. Ідея:
Заклик до боротьби
за волю і незалежність
України.
ЕПІГРАФ ДО УРОКУ
Гомоніла Україна…
Довго гомоніла…
Т.Г.Шевченко


title: Конспект уроку трудового навчання в 2 класі. "Сюжетні букви"

text:
Підготувала: вчитель початкових класів
Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 75
Похілько А.В.
Трудове навчання. 2 клас
Сюжетні букви
Аж тридцять три зорі
Нам світять не вгорі –
На білім-білім полі
Збираєм їх поволі.
Ці тридцять три зорі
У нашім букварі.
АЛФАВІТ
АБЕТКА
АЗБУКА
Букви - малюнки
Мишка-мама й Мишка-тато
Научають мишеняток:
- Щоб книжки усі читати,
Треба азбуку вивчати.
А Б В Г Ґ - гуси, гуси, "ге-ге-ге!«
Д Е Є Ж 3 - швидко поїзд нас везе.
Й І Ї Й (йот) К
яка ж білочка метка!
Л М Н О П –
їдемо дружненько ми в купе.

Р С Т У Ф - їде з нами й добрий ельф.
X Ц Ч Ш Щ - вибіг зайчик з-за куща.
Ь (знак пом'якшення)

Ю Я - ось вся й азбука моя!
Веселе місто Алфавіт.
Йому сьогодні наш привіт.
До нього нам лягає путь, -
У ньому літери живуть.

Букви - малюнки
Букви - малюнки
Букви - малюнки
Букви - малюнки
Букви - малюнки


title: Історичне минуле нашого народу

text:
Розробка відкритого уроку
з української літератури
для 5 класу
Підготувала: вчитель (спеціаліст) української мови і літератури
Киреєнко Анастасія Дмитрівна
Нумо, діти, підведіться!Всі приємно посміхніться.Продзвенів уже дзвінок,Починаємо урок!
Привітання
“Історичне минуле нашого народу”
Двадцять п’яте лютогоКласна робота
Підсумковий  урок  з  теми
Мета уроку:
перевірити якість засвоєних учнями знань, систематизувати вивчене з теми;
розвивати навички усного зв’язного монологічного мовлення, аналізу художнього твору, логічне образне мислення, вміння працювати в групі, знаходити відповіді на проблемні питання;
виховувати шанобливе ставлення до духовних заповітів наших предків, повагу до рідної мови, країни, історії, культури.
Хто не знає свого минулого,той не вартий свого майбутнього...
М. Рильський
Проблемне питання
Як називалися перші рукописні книги?Як вони створювалися?Хто був автором цих книжок?
Пригадайте!
Літопис – це жанр художньої літератури;переказ історичних подійу хронологічній послідовності;характерний для давньої й середньовічної української літератури …
“Повість минулих  літ” – найдавніший літопис часів Київської Русі, автором якого вважають  ченця Київо-Печерського монастиря
9 листопада – День пам’яті Нестора Літописця
“Повість минулих  літ” – найдавніший літописскладається з літописних оповідей…
Про заснування КиєваКнязь ОлегКнягиня ОльгаХрещення Русі князем Володимиром
Олександр Олесь
(Олександр Іванович Кандиба)
(1878-1944)
КняжаУкраїна
Микита Кожум’яка
Антін Львович Лотоцький
(1881-1949)
Михайло-Семиліток
Після князів
настала славна пора
КОЗАЧЧИНИ
Козак – це

Пригадайте!

вільна, озброєна людина
Запорожці – це

козаки, які жили за Дніпровими порогами, на Запорозькій Січі

Іван Семенович
Нечуй-Левицький
(1838-1918)
Запорожці
Оксана Павлівна
Сенатович
(1941-1997)
Малий Віз
Фізкультхвилинка
Із-за парт ми вийшли всі.Вгору добре потяглись, На носочки піднялись. Опустились легко вниз –І подув в обличчя бриз. Як дерева покачало! Вправо-вліво, вліво-вправо! Біля парти всі присіли, Потім встали – й полетіли. Руки в боки узяли, На всі боки повели. Руки вниз всі опустили І за парти тихо сіли.

Розв’язування кросвордів
Робота в групах
Кросворд №1

Кросворд №2

Кросворд №3

Кросворд №4

Хто не знає свого минулого,той не вартий свого майбутнього...
М. Рильський
Сьогодні на уроці  ми з Вами:
Перевірили свої знання з теми “Історичне минуле нашого народу”, систематизували вивчений матеріал;
Розвивали  навички усного зв’язного мовлення, аналізу художнього твору, логічне образне мислення;
Працювали в групах;
Знаходили відповіді на проблемні питання;
Виховували повагу до рідної країни, історії, мови, культури, шанобливе ставлення до духовних заповітів наших предків-слов’ян, козаків-запорожців
Ми впоралися, бо працювали разом