title: "«Відлига» в українській літературі"

text:
«Відлига» в українській літературі
Відлига – процес спроб лібералізації суспільно-політичного життя, соціально-економічних реформ, пов'язаних з перебуванням при владі М. С. Хрущова (1953-1964). Названий за однойменною повістю І. Еренбурга, що вийшла 1954р.
Складний, суперечливий і болісний процес десталінізації суспільства викликав істотне пожвавлення національно-культурного життя.
Лібералізація та десталінізація мали позитивне значення для розвитку української літератури.
Початок «відлиги»
У червні 1955 р. в «Літературній газеті» опубліковано статтю О. Довженка «Мистецтво живопису і сучасність», у якій містилися заклики «розширювати творчі межі соціалістичного реалізму». Цей заклик сприйнято українською інтелігенцією як сигнал для пошуку нових творчих можливостей.
Скасовані партійні постанови 1940-х років з питань культурної сфери (зокрема, помилково визнана критика опери К. Данькевича «Богдан Хмельницький».
Припинилися нападки на письменників, які на початку 50-х років були об'єктом критики борців проти космополітизму й буржуазного націоналізму.
Реабілітовані українські поети та письменники О. Олесь, Т. Вороний, Г. Косинку, В. Чумака, О. Досвітнього та інших.
Багато письменників поновлено в правах членів Спілки українських письменників (Н. Забіла, Б. Коваленко, В. Мисик та інші).
Засновані суспільно-політичні, наукові та літературні журнали «Прапор», «Радянське літературознавство», «Всесвіт», «Знання та праця» тощо.

Українське мовознавство
Перевиданий «Словник української мови» Б. Грінченка.
Розкритикована ідея залежності творчості українських письменників від «російської передової культури».
1956 р. широко відзначено 100-річний ювілей від дня народження І. Франка.
1963 р. Київський університет та Інститут мовознавства УРСР провели конференцію з питань культури української мови.
1964 р. за підозрілих обставин пожежа знищила фонди українських рукописів бібліотеки АН УРСР.

Нові твори українських авторів:
О. Довженко: автобіографічну повість «За ширмою»; поеми «Розстріляне відродження», «Мазепа»; «Зачарована Десна»; «Поема про море».
В. Сосюра «Третя рота»
П. Панч «Гомоніла Україна»
О. Гончар «Тронка», «Людина і зброя»
Г. Тютюнник «Вир»
Л. Первомайський «Дикий мед»
М. Стельмах «Правда і кривда», «Кров людська – не водиця», «Хліб і сіль».

З поезією та прозою активно виступали В. Симоненко, Л. Костенко, Д. Павличко, М. Вінграновський, Ю. Мушкетик, І. Драч та інші.
Літературну  критику представляли І. Дзюба, Є. Сверстюк, І. Світличний, В. Чорновіл, В. Мороз та інші.
В літературу увійшло покоління шістдесятників:
В. Симоненко збірки «Тиша і грім», «Земне тяжіння».
Л. Костенко «Проміння землі», «Мандрівне серце».
Поети Д. Павличко, М. Вінграновський, І. Мушкетик, І. Драч та інші.


Франко "Мойсей"


title: Стус

text:
Василь Стус — поет трагічної долі
6січня 2013р. – 75 років від дня народження
Підготувала
                         Бондарчук Лариса Василівна
                    вчитель української мови
  та літератури
                            Літинської СЗШ І-ІІІ ст. №1

ЛІТИН - 2013
Відділ освіти Літинської райдержадміністраціїМетодичний кабінет
Василь Стус
Васи́ль Семе́нович Сту́с
 (*6 січня 1938, село Рахнівка Гайсинського району Вінницької області — †4 вересня 1985, табір ВС-389/36-1 біля села Кучино, Пермської області) — український поет, перекладач, прозаїк, літературознавець, правозахисник. Один із найактивніших представників українського культурного руху шістдесятників. Герой України.
Народився в селянській родині, був четвертою дитиною в сім’ї. У 1939 році батьки — Семен Дем'янович та Ірина Яківна — переселилися в місто Сталіно (нині Донецьк), аби уникнути примусової колективізації. Батько завербувався на один із хімічних заводів. Ще через рік (1940) батьки забрали туди своїх дітей.
1947/1948 навчальний рік.
Четвертий клас середньої школи № 75 м. Сталіно .
Василь Стус – крайній справа у другому ряду зверху.
1954 р. м. Донецьк.
Під час роботи на залізниці. Василь Стус – крайній зліва
Донецьк 1958р.
Василь Стус з друзями студентами (перший зліва). Поряд – Дорошенко
Служба в армії 11.1959-11.1961
З батьками в г. Сталіно (тепер Донецьк) 1961 р.
Зліва направо сидять члени обласного союзу письменників: Микола Колесник, Василь Стус, Андрій Клоча, Олег Орач. Стоять Петро Бондарчук і Володимир Міщенко.
Донецьк, 1962 рік.
Василь Стус з  дружиною і маленьким Дмитриком, 1966 р .
Василь Стус, Іван Світличний (праворуч)
та Іван Гель (ліворуч). Київ 1968 р.
Похорон Алли Горської.
 Київ, Берковицький цвинтар,
7 грудня 1970 р.
 У центрі Василь Стус
 з портретом художниці.
За кілька днів до арешту 1972 року видатний поет Василь Стус приїхав до Львова - з Моршина, де лікував виразкову хворобу шлунка, аби взяти участь у коляді.
12.01.1972 — перший арешт поета.
7.09.1972 — суд, згідно з вироком якого Василя Стуса засуджено до 5-ти років ув’язнення та 3-х років заслання.
Політв’язень доби «застою» Василь Стус . 1972-01.1977 — відбуття покарання в таборах у Мордовії.
 Відбуваючи заслання, він  писав: «...Голови гнути я не збирався, бодай що б там не було. За мною стояла Україна, мій пригноблений народ, за честь котрого я мушу обставати до загину».
1978 р., з дружиною і сином
14.05.1980 — другий арешт.

Кінець вересня 1980 — суд, на якому поета було засуджено до десятирічного ув’язнення та п’яти років заслання.

З 11.1980 — відбуття покарання в таборі особливого режиму ВС-389/36 с.Кучино Чусовського району Пермської області.
Весна 1981 — останнє побачення з рідними.

 1882 — рік камери-одиночки.

Ніч з 3 на 4.09.1985 — смерть Василя Стуса в карцері табору ВС-389/36.
19 листопада 1989 року з далекого Уралу в цинкових домовинах повернулися в Київ троє політв`язнів, правозахисників,
 які загинули в неволі мученицькою смертю в 1984-1985 рр.
Київ, 19 листопада 1989 р.: перепоховання Василя Стуса та його друзів Юрія Литвина та Олекси Тихого
У 1985 році німецький письменник Генріх Белль висунув творчість Василя Стуса на здобуття Нобелівської премії з літератури, якої той, проте, так і не отримав. На той час поет-дисидент перебував у концтаборі в Пермському краї, не сподіваючись, що його чекають роки забуття і посмертна слава. Адже попри радянські заборони, творчість Стуса продовжувала жити у текстах самвидаву, збереглися записи голосу поета.
Я вже як мертвий — пам’яттю проріс,
немає Василя — є тільки згадка,
їй краще, адже їй нема і вадки,
я ж геть змарнів — один, як кажуть, ніс
стирчить і вже. І серцем перетлів,
бо обболів за весі всі і гради,
хоча й собі не можу дати ради
жарина біла ув огні огнів.
А все ж я є. Хоч і напівживий
та в спогадах є плоть моєї плоті,
так і живу — зі світом у комплоті,
довкола мене — обрій гробовий.
А я живу. Агов, мої брати.
Агов, сестрове! Сни біжать струмками
і кожна дума-думочка — за вами
і кожен із братів твоїх — то ти.
Що тебе клясти, моя недоле?
Не клену. Не кляв. Не проклену.
Хай життя — одне стернисте поле,
але перейти — не помину,
дотягну до краю, хай руками,
хай на ліктях, поповзом — дарма,
душу хай обшмугляю об камінь,
все одно милішої нема
за оцю кремезну і ледачу,
за мовчазну, за прокляту, за
землю ту, якою <тільки й значу>
і якою повниться сльоза.
А проте:
ми ще повернемось,
бодай –
ногами вперед,
але: не мертві,
але: не переможені,
але: безсмертні.

Василь Стус


title: Тарас Шевченко. "Причинна". "Лілея"

text:
Рання творчість Тараса Шевченка
БАЛАДИ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА
«ПРИЧИННА», «ЛІЛЕЯ»
Рання творчість Тараса Шевченка
                                  «Причинна»
   У ранній період творчості Т. Шевченко розвинув улюблений для поетів-романтиків жанр балади, напи-савши «Причинну», «Тополю» та «Утоплену», хоча й пізніше він повертається до цього жанру («Лілея», «Русалка», «У тієї Катерини...», «Коло гаю в чистім полі...», «Чого ти ходиш на могилу?..», «Хустина»), Він надав баладі нових рис, спростив елементи
фантастики, урізноманітнив засоби художньої виразності.
Рання творчість Тараса Шевченка

«Причинну» Є.Гребінка надрукував у своєму альманасі «Ластівка». Це оригінальна романтична балада, яка несе відбиток як літературної традиції (балади Ґете, Жуковського, Пушкіна, Лєрмонтова, романтичні по-вісті Гоголя, твори українських поетів- романтиків Боровиковського та Маркевича), так і фольклорної,
особливо української демонології.
Рання творчість Тараса Шевченка

   У «Причинній» виявився суто шевченківський, інди-відуальний жанровий різновид балади — ліризований. Особливо це простежується в ліричному відступі — монолозі-молитві «Така її доля... О Боже мій милий!», який став народною піснею-романсом завдяки чудовій музиці композитора В. Заремби. Головний мотив
твору — торжество кохання над ворожими силами в природі: навіть смерть не спроможна розлучити зако-ханих, які возз’єдналися після неї.
Рання творчість Тараса Шевченка
   «Причинна» — типова романтична балада з яскра-вими особливостями:

• на перший план висуваються незвичайні події (дів-чина, чекаючи коханого з походу, стає причинною, і її залоскочують русалки; побачивши мертву кохану, ко-зак накладає на себе руки);

• уповільнений розвиток сюжету завдяки багатьом позасюжетним елементам (роздуми, описи, відступи);
Рання творчість Тараса Шевченка
* гіперболізовані пейзажі («Реве та стогне Дніпр широ-кий»);

• часті персоніфікації, метафоричність, пісенні епіте-ти (« Сердитий вітер завива, / / Додолу верби гне висо-кі, / / Горами хвилю підійма»)»,

• глибоке проникнення у внутрішній світ людини;

• незважаючи на смерть героїв, звучить оптимістична нота про глибоке, незрадливе кохання, красу вірності слову, дружбі.
Рання творчість Тараса Шевченка
    Фрагменти балади «Причинна» поклали на музику
Д. Крижанівський, В. Косенко, М. Лисенко, Г. Хоткевич, К. Мясков та ін. Шедевром української народної пісні, візитівкою України у світі став знаменитий
початок балади — «Реве та стогне Дніпр широкий» — саме з музикою Данила Крижанівського.
Рання творчість Тараса Шевченка
                                       «Лілея»

   За основу балади «Лілея» узято фольклорний мотив метаморфози — перетворення дівчини на квітку лі-лею, символ чистоти й ніжності. Твір — це схвильо-ваний монолог Лілеї Королевому Цвіту про своє жит-тя людиною, про трагічну долю матері-покритки,
про знущання пана над сиротою після смерті матері й про те, як дівчина від тяжких поневірянь «умерла зимою під тином», а весною «процвіла... цвітом при долині».
Рання творчість Тараса Шевченка
   У баладі народне вірування про перетворення дівчини на квітку використано для викриття нелюдських
учинків панів, тяжких умов кріпосницької дійсності.
На мотив балади композитори К. Данькевич написав балет «Лілея», а Г. Майборода — однойменну симфо-нічну поему.
   Як бачимо, романтичні твори раннього періоду спри-яли утвердженню поезії Тараса Шевченка на засадах народності, національної самобутності, зверненню по-ета до уснопоетичних джерел, піднесенню мрії поета про кращу долю українського народу.
Рання творчість Тараса Шевченка

  Бала́да (фр. ballade, від прованс. ballar — танцювати) — жанр ліро-епічної поезії фантастичного, історико-героїчного або соціально-побутового характеру з драма-тичним сюжетом.

  Первісно — танцювально-хорова пісня середньовічної поезії Західної Європи з чіткою строфічною організа-цією.
Рання творчість Тараса Шевченка

До зустрічі на наступному уроці.

Сподіваюся, що домашнє завдання
    виконаєте у повному об’ємі.

Рання творчість Тараса Шевченка
Текст…
Рання творчість Тараса Шевченка
Текст…
Рання творчість Тараса Шевченка
Текст…


title: Тарас Шевченко - Поезія «Плач Ярославни»

text:
 Т.Г.Шевченко. «Плач Ярославни»

В.Фаворський. “Плач Ярославни”
                                          Довідкове бюро. Єфросинія Ярославна – давньоруська князівна, донька галицького князя Ярослава Осмомисла, дружина Ігоря Святославича, князя путивльського, курського, новгород-сіверського, згодом  чернігівського. За описаними подіями у творі «Слово про  похід Ігорів», 23 квітня 1185 р. князь Ігор Святославич вирушив у похід проти половців. Застереження сил природи і вмовляння дружини Єфросинії, яка передчувала біду, не спинили його. Військо Ігоря зазнало поразки, а сам князь був поранений і потрапив у полон до ворога. Землі Ігоря Святославича, як і володіння залежних від нього князів, були спустошені половецькою навалою. Ярославна полишає Новгород-Сіверський і перебирається до Путивля, де на міській стіні плаче-побивається за своїм чоловіком-ладо, звертаючись до сил природи за допомогою. Її вірність і любов, що, немов оберіг, охороняє у біді, визволяє від смерті та творить диво. Молитвами своєї вірної дружини того ж року князь утік із полону і повернув свої волості та міста.
І.Глазунов. “Ярославна”
Л. Кузнєцова. "Ярославна"

                Лексична робота. Град –  це архаїзм; від повідник йому – місто.Зигзиця  – зозуля; стара назва, яка використовується і в народній творчості.
К.Коровін .”Терем Ярославни”
Лірична хвилинка. О. Стефанович. «Плач Ярославни»Мури  якісь,  хтось  ридає  на  мурах,  А  перед  мурами  степ…  Де  б  це,  скажи  мені,  вірний  мій  джуро,  Ми  опинилися,  де  б?  Мрія  далека  про  соняшний  виплив Пасмуга  світла  бліда.  Хто  це  отрути  смертельної  випив,  Хто  це  так  рано  рида?  Чуєш?  Зозулею  хоче  злетіти,  Хоче  у  далеч  кудись… Чув  те  квиління  жіноче,  що  вітер,  З  мурів  здійнявшись,  доніс?  "Я  б,  —  каже,  —  в  зелень  його  перенесла,  В  зелень  з  кривавих  калюж!  Дайте  мені  ви  для  синяви  весла!  О,  не  даєте…  Чому  ж?.."  Чуєш?  Ридає  до  вітра,  до  сонця…  Впала  на  камінь,  ячить…  О,  який  сумний,  заплаканий  сон  це!  О,  яка  гірка  це  мить!


title: Всеволод Нестайко - відомий у світі український дитячий письменник. «Тореадори з Васюківки» захоплюючий пригодницький сюжет твору

text:
Тема. Всеволод Нестайко – відомий  у світі український дитячий письменник. « Тореадори  з Васюківки» пригодницький захоплюючий сюжет  твору

Твори Всеволода Нестайка  - сонячні, життєствердні, після яких хочеться жити на повну силу,
 насолоджуватись романтикою буднів і завжди почуватися дитиною.
Хольхе  Анференс

Піраміда творчості
Гронування
Тореадори
Повість — епічний прозовий твір (рідше віршований), який характеризується однолінійним сюжетом, а за широтою охоплення життєвих явищ і глибиною їх розкриття посідає проміжне місце між романом та оповіданням Розрізняють повісті історичні, науково-фантастичні, соціально-побутові, пригодницькі, біографічні.
 Романтика — незвичайність, казковість чого-небудь, що викликає до себе емоційне, піднесене ставлення з боку людини. Героїка, піднесеність.
Пригодницький твір — це твір, в якому зображені непередбачені, несподівані події, випадки (допомога в скрутну хвилину та ін.), що трапляються з героями під час подорожі, мандрівки і часто пов’язані з ризиком.
Словникова робота

Основні поняття
Пригоди
Романтика
Повість

Героїка , піднесеність
Казковість
Незвичайність
Однолінійний сюжет
Допомога
Несподіванка
Мандрівка
Ризик
Непередбачення
Пригодницький             твір
Епічний твір

Суть поняття
Сюжетний  ланцюжок

Кольорові капелюшки
Не поспішайте, як я колись, швидше виростати, бо дитячі роки неповторні. І якщо Ява й Павлуша допоможуть вам на якісь хвилини гостріше відчути радість веселого, щедрого на пригоди й витівки дитинства, я буду щасливий.
Всеволод Нестайко


title: Тарас Шевченко. Презентація-асоціація

text:
Тарас Григорович            Шевченко
09.03.1814 – 10.03.1861


тефаник


А ти, моя Україно,Безталанна вдово,Я до тебе літатимуЗ хмари на розмову.На розмову тихосумну, На раду з тобою:Опівночі падатиму Рясною росою. /"Сон"/
Тарас Шевченко -
Поет, який єднає минуле, теперішнє і майбутнє
Мета уроку:
Ознайомитись з талановитим українським поетом Тарасом Шевченком, з перекладами його творів.
Розвивати навички виразного читання, акторську майстерність.
Виховувати любов і шану до талантів України,        знаних у світі, сприймати поезію Кобзаря серцем і душею.
Завдання
Пригадайте, чи вивчали ви творчість Тараса Григоровича  Шевченка в початкових класах?
Які вірші цього поета ви знаєте?
Запишіть у колонку таблиці «Що знаємо?»
У колонку «Про що хочемо дізнатися?» запишіть свої запитання до нашої теми уроку.
Озвучте їх.
  Останню колонку залиште порожньою, ми заповнимо її у кінці уроку.
Машина часу
-4002-768M-06X0
Тарас  Григорович Шевченко

Великий син українського народу, геніальний поет займає почесне місце у світовій літературі. Справедливо вважається найкращим українським поетом.
Картина- ілюзія Олега Шупляка
Автопортрет.
Шевченко-солдат.
 Тарас Григорович та його  друзі
Тур «Місця Тарасового дитинства»

Ми вирушаємо на його батьківщину, щоб побачити той «садок вишневий» і ті поля, в яких пройшло дитинство Тараса
В Моринцях знаходиться музей сім’і Шевченка

Як ви вважаєте, який вірш  Тараса Григоровича  можна віднести до цього фото?
З Моринців ми вирушаємо  в Кирилівку (зараз Шевченково). На місці, де стояв будинок батьків, сьогодні музей. За музеєм -стежка до могили матері Шевченка.

«І досі сниться»
 І досі сниться: під горою,Меж вербами та над водою,Біленька хаточка. СидитьНеначе й досі сивий дідКоло хатиночки і бавитьХорошеє та кучерявеСвоє маленькеє внуча.І досі сниться: вийшла з хатиВеселая, сміючись, мати,Цілує діда і дитя,Аж тричі весело цілує,Прийма на руки, і годує,І спать несе. А дід сидить,І усміхається, і стихаПромовить нишком:
«Де ж те лихо?Печалі тії, вороги?»І нищечком старий читає,Перехрестившись, Отче наш.Крізь верби сонечко сіяєІ тихо гасне. День погас,І все почило. Сивий в хатуЙ собі пішов опочивати.

Тарас Шевченко у наш час
Великому поетові Тарасові Шевченку в Україні і світі встановлено приблизно 1100 пам’ятників. Загалом це найбільша кількість монументів, встановлених одній особі. Найвищий у світі пам’ятник Шевченкові, заввишки 7 метрів, стоїть у Ковелі, що на Волині. А ось найвище місце на Землі, де встановлений монумент поетові, на піку Шевченка у Кабардино - Балкарії – 4200 метрів над рівнем моря.
Творчість Шевченка
Творчість Шеченка далеко вийшла за національні рамки та набула світового значення. Шевченків “Кобзар” могутньо лунає усіма мовами світу.

“Мені тринадцятий минало…”
Мені тринадцятий минало.
Я пас ягнята за селом.
Чи то так сонечко сіяло,
Чи так мені чого було?
Мені так любо, любо стало,
Неначе в Бога......
Уже прокликали до паю,
А я собі у бур’яні
Молюся Богу... І не знаю,
Чого маленькому мені
Тоді так приязно молилось,
Чого так весело було.
Господнє небо, і село,
Ягня, здається, веселилось!
І сонце гріло, не пекло!
Та недовго сонце гріло,
Недовго молилось...
Запекло, почервоніло
І рай запалило.
Мов прокинувся, дивлюся:
Село почорніло,
Боже небо голубеє
І те помарніло.
Поглянув я на ягнята —
Не мої ягнята!
Обернувся я на хати —
Нема в мене хати!
Не дав мені Бог нічого!..
І хлинули сльози,
Тяжкі сльози!.. А дівчина
При самій дорозі
Недалеко коло мене
Плоскінь вибирала,
Та й почула, що я плачу.
Прийшла, привітала,
Утирала мої сльози
І поцілувала...
Неначе сонце засіяло,
Неначе все на світі стало
Моє... лани, гаї, сади!..
І ми, жартуючи, погнали
Чужі ягнята до води.
Бридня!.. А й досі, як згадаю,
То серце плаче та болить,
Чому Господь не дав дожить
Малого віку у тім раю.
Умер би, орючи на ниві,
Нічого б на світі не знав.
Не був би в світі юродивим.
Людей і [Бога] не прокляв!

“Доля”
Ти не лукавила зо мною,Ти другом, братом і сестроюСіромі стала. Ти взялаМене, маленького, за рукуІ в школу хлопця одвелаДо п'яного дяка в науку.— Учися, серденько, колисьЗ нас будуть люди, — ти сказала.А я й послухав, і учивсь,І вивчився. А ти збрехала.Які з нас люди? Та дарма!Ми не лукавили з тобою,Ми просто йшли; у нас немаЗерна неправди за собою.Ходімо ж, доленько моя!Мій друже вбогий, нелукавий!Ходімо дальше, дальше слава,А слава — заповідь моя.
“Садок вишневий коло хати”

Садок вишневий коло хати, Хрущі над вишнями гудуть, Плугатарі з плугами йдуть, Співають ідучи дівчата, А матері вечерять ждуть.
Сем'я вечеря коло хати, Вечірня зіронька встає. Дочка вечерять подає, А мати хоче научати, Так соловейко не дає.
Поклала мати коло хати Маленьких діточок своїх; Сама заснула коло їх. Затихло все, тілько дівчата Та соловейко не затих.
Завдання До яких віршів Тараса Шевченка  можна віднести ці репродукції картин?
Художники Касіян Василь та  Їжакевич Іван

Теорія літератури
Порівняння – це художній засіб, за допомогою якого один предмет зіставляється з іншим, чимось на нього схожим.
Наприклад: білий, як  цукор; пухнастий, немов сніг
Завдання:виписати з вірша «Мені тринадцятий минало» порівняння
Мені тринадцятий минало.
Я пас ягнята за селом.
Чи то так сонечко сіяло,
Чи так мені чого було?
Мені так любо, любо стало,
Неначе в Бога......
Уже прокликали до паю,
А я собі у бур’яні
Молюся Богу... І не знаю,
Чого маленькому мені
Тоді так приязно молилось,
Чого так весело було.
Господнє небо, і село,
Ягня, здається, веселилось!
І сонце гріло, не пекло!
Та недовго сонце гріло,
Недовго молилось...
Запекло, почервоніло
І рай запалило.
Неначе сонце засіяло,
Неначе все на світі стало
Моє... лани, гаї, сади!..
І ми, жартуючи, погнали
Чужі ягнята до води.
Бридня!.. А й досі, як згадаю,
То серце плаче та болить,
Чому Господь не дав дожить
Малого віку у тім раю.
Умер би, орючи на ниві,
Нічого б на світі не знав.
Не був би в світі юродивим.
Людей і [Бога] не прокляв!

Мов прокинувся, дивлюся:
Село почорніло,
Боже небо голубеє
І те помарніло.
Поглянув я на ягнята —
Не мої ягнята!
Обернувся я на хати —
Нема в мене хати!
Не дав мені Бог нічого!..
І хлинули сльози,
Тяжкі сльози!.. А дівчина
При самій дорозі
Недалеко коло мене
Плоскінь вибирала,
Та й почула, що я плачу.
Прийшла, привітала,
Утирала мої сльози
І поцілувала...
Намалюй ілюстрацію до поезії «Садок вишневий коло хати»
Завдання
Поринемо у майбутнє. Якими ви уявляєте собі майбутніх людей. Чи вивчатимуть вони поезію Шевченка?

 Заповніть третю колонку «Про що я дізнався на уроці?»
Завдання
Вправа з квіткою
 Потрібно взяти квітку та відповісти на питання
Вивчити  що таке порівняння та виписати
 з любої поезії Тараса Шеченка порівняння
Вивчити,  що таке порівняння та виписати
 з будь-якої поезії Тараса Шеченка приклади порівняння.
Бажаю успіхів!!!


ВАСИЛЬ СИМОНЕНКО "ЛЕБЕДІ МАТЕРИНСТВА"


title: Синквейн - один з прийомів активізації звязного мовлення

text:
Семінар-практикум з використанням мультимедійної дошки на тему: “Синквейн – один із прийомів активізації звязного мовлення у школярів”
Виконала: логопед   Дідух О. К.
гарна
полетіла
???????
легкая
кружляє
Для того, щоб зрозуміти, про що піде сьогодні мова, хочу запропонувати вашій увазі малюнок, до якого дівчина написала синквейн.
Словник
Синквейн - це один з прийомів активізації пізнавальної активності дітей, формування їх розумового та мовленнєвого розвитку. Слово «синквейн» походить від французького слова «п'ять» і означає «вірш, що складається з п'яти рядків».
 Синквейн - це не звичайний вірш, а вірш, написаний відповідно до певних правил. У кожному рядку задається набір слів, який необхідно відобразити в вірші.

Історія виникнення синквейну
Синквейн представляє з себе віршовану форму з п'яти рядків.
Виникла ця форма в Америці на початку 20-го століття і сформувалася під впливом популярної у той час японської поезії. Згодом поширилась по всьому світі.
Його стали використовувати і в дидактичних цілях, як досить результативний метод розвитку зв'язного мовлення.
Вперше ця форма була розроблена американською поетесою Аделаїдою Крепс. Синквейн включили в її посмертну збірку віршів 1914 р.
Синквейн є вільною творчістю, для його написання від автора потрібно знайти найбільш значущі елементи в інформаційному матеріалі, а потім зробити висновки і коротко їх висловити. Синквейна практикують на уроках літератури, щоб, наприклад, підвести підсумок з пройденого твору, а також іноді і в інших дисциплінах в якості підсумкового завдання з пройденої теми.
ефективний метод розвитку мовлення  школярів.
Вигадування синквейнів є своєрідним інструментом для синтезу отриманої інформації. При роботі з даним прийомом логопед (педагог) вирішує відразу безліч найважливіших завдань:
 - вивчений на занятті матеріал набуває якогось емоційного забарвлення, що сприяє його глибшому засвоєнню,
 - відпрацьовуються знання про частини мови,
 - знання про речення,
 - уміння дотримуватись певної інтонації,
 - збагачується словниковий запас дітей,
- удосконалюються навички використання в мові синонімів, антонімів,
 - активізується і розвивається розумова діяльність,
 - удосконалюється уміння висловлювати власне відношення до чого-небудь.
 Синквейн підготовлює до короткого переказу, вчить формулювати ідею (ключову фразу), дозволяє відчути себе хоч на декілька хвилин творцем.

1 рядок  (тема синквейна) –
одне слово ( іменник або займенник)
Правила написання синквейну:
2 рядок – два слова
(Друга строчка складається з двох слів, частіше – прикметника чи дієприкметника, які описують властивості або ознаки вибраного об'єкту).
3 рядок – три слова
(Третю сходинку утворюють три дієслова або дієприслівники, які описують дії, характерні для об'єкта).
4 рядок – чотири слова
 (Фраза з чотирьох слів, в якій автор висловлює своє особисте ставлення до об'єкта, про який йде мова).
5 рядок – одне слово
 (Завершує вірш одне слово-резюме, яке дає характеристику об'єкту).
 1. За допомогою сигналів (плескання в долоні, підняття руки) вибери слово, найбільш відповідне по змісту до картинки.
 Лисиця - доброта, хитрість, злість.
 Вовк - захист, зло, радість і так далі.

ЩОБ НАВЧИТИ ДІТЕЙ СКЛАДАТИ СИНКВЕЙН, ЇМ ПРОПОНУЮТЬСЯ НАСТУПНІ ВПРАВИ, МЕТОЮ ЯКИХ Є УМІННЯ ВИДІЛЯТИ З ПОТОКУ МОВИ ПОТРІБНУ ЧАСТИНУ МОВИ.
2. Робота в групах. Підберіть слово, що називає ознаку предмету і відповідає на питання який? яка? Яке? до картинки, яка лежить на столі. ( М'яч, квітка, зошит, хмара, лимон, цукерка і так далі).
3. Гра «Злови м'яч». Логопед називає слово-предмет і кидає м'яч дитині, вона в свою чергу, називає слово, що асоціюється з названим словом. Обов'язкова умова - всі слова відповідають на питання хто? або що?. Наприклад: м'яч - гра, мама - зустріч, лялька - радість, ранок - сонце і так далі.
4. «Аукціон» слів. При прослухуванні синквейнів спільно утворюється схема, якою можна буде користуватися на наступних заняттях.
Можна запропонувати складати синквейн за допомогою навідних запитань, а також доповнювати словами недописаний синквейн.
Після цього спільно складається вірш з протилежним значенням, про недбайливого хлопчика.
   Хлопчик                                          Хлопчик
   Охайний, . .                                   Неохайний,…
   Малює, ....                                     Забув, …
   Він все встиг зробити.                  Розкидав іграшки по кімнаті.
   Радість!                                           Сумно!

Коли педагог відчує, що діти легко доповнюють початі рядки, правильно розставляють частини мови, слід переходити на наступних заняттях  до самостійного вигадування синквейнів (краще при роботі в парах або групах).
Приклади синквейнів
    Осінь.
Різнокольорова, врожайна.
Надихає, чарує, захоплює.
Беру олівці та фарби.
Пейзаж.

       Листопад.
Жовті, золоті.
Літають, шелестять, кружляють.
Серце завмирає, дух перхоплює.
 Краса.

       Дощ.
Срібний, холодний.
Ллє, поливає, шумить.
Я заховався в будинку.
Затишок.

ПРАКТИЧНА РОБОТА
Зима.
 Яка?(2 слова)
Що робить? (3 слова)
Речення з 4 слів.
Іменник (1 слово).
       Ліс.
Який?(2 слова)
Що робить? (3 слова)
Речення з 4 слів.
Іменник (1 слово).

Сніжинка.
Яка?(2 слова)
Що робить? (3 слова)
Речення з 4 слів.
Іменник (1 слово).

Свято.
Яке?(2 слова)
Що робить? (3 слова)
Речення з 4 слів.
Іменник (1 слово).

Кінець
Дякую за увагу та співпрацю!


Тиха елегія


Савур Могила


Стус Василь Семенович


П. Я. РУДЧЕНКО — «ПЕРШИЙ СИМФОНІСТ УКРАЇНСЬКОЇ ПРОЗИ» (О. ГОНЧАР). ЖИТТЄВИЙ І ТВОРЧИЙ ШЛЯХ ПИСЬМЕННИКА. СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНИЙ РОМАН «ХІБА РЕВУТЬ ВОЛИ, ЯК ЯСЛА ПОВНІ?». ІСТОРІЯ ЙОГО СТВОРЕННЯ, СПІВАВТОРСТВО З ІВАНОМ БІЛИКОМ


Тарас Григорович Шевченко “Галерея автопортретів”


Володимир Тарасенко "Рідне місто моє"


Гете


Всеволод Нестайко - Поведінка героїв «Тореадорів з Васюківки», їхні вчинки


title: Театр корифеїв — перший український професійний театр

text: 1856 - 1921


"Всеволод Зіновійович Нестайко"


ВСЕВОЛОД НЕСТАЙКО У чому секрет популярності твору “Тореадори з Васюківки”?


title: Тема

text:
   ДЕКОЛИ ПОТРІБНО ПЛАТИТИ ДОРОГО, ЩОБ ІТИ СВОЇМ ШЛЯХОМ…
                   Яцек Вейрох
            ТЕМАТИЧНЕ РОЗМАЇТТЯ ПРОЗОВИХ ТВОРІВ    ІВАНА ЯКОВИЧА   ФРАНКА
РОБІТНИЧА ТЕМАТИКА

ЦИКЛ “БОРИСЛАВ СМІЄТЬСЯ”.

ПОВІСТЬ “БОРИСЛАВ СМІЄТЬСЯ”
СЕЛЯНСЬКА ТЕМАТИКА

“ВУГЛЯР”
“ЛЕСИШИНА ЧЕЛЯДЬ”
“ДОБРИЙ ЗАРОБОК”
“ЛІСИ І ПАСОВИСЬКА”
ОПОВІДАННЯ ПРО ДІТЕЙ ТА ШКОЛУ
“МАЛИЙ МИРОН”
“ОЛІВЕЦЬ”
“ГРИЦЕВА ШКІЛЬНА НАУКА”
“ОТЕЦЬ-ГУМОРИСТ”
ТЮРЕМНІ ОПОВІДАННЯ
“НА ДНІ”
“ПАНТАЛАХА”
“ДО СВІТЛА”
“В ТЮРЕМНІМ                     ШПИТАЛІ”
САТИРИЧНІ ОПОВІДАННЯ
“СВИНЯ”
“ОПОЗИЦІЯ”
“ДОКТОР              БЕССЕРВІССЕР”
“ІСТОРІЯ КОЖУХА”
“СВИНСЬКА                 КОНСТИТУЦІЯ”
ІСТОРИЧНА ТЕМАТИКА

“ЗАХАР БЕРКУТ”
“ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ І                   ВОРОЖБИТ”
“ВЕЛИКІ РОКОВИНИ”
З ЖИТТЯ ІНТЕЛІГЕНЦІЇ
“ЛЕЛЬ І ПОЛЕЛЬ”
“БОРИС ГРАБ”
“ДЛЯ ДОМАШНЬОГО ВОГНИЩА”
“ОСНОВИ СУСПІЛЬНОСТІ”
“ПЕРЕХРЕСНІ СТЕЖКИ”


title: Павло Вольвач - Життєвий та творчий шлях митця

text:
Життєвий та творчий шлях
Павло Іванович Вольвач
1. Місце народження
2.Освіта
3.Місце роботи
4.Жанрова тематика творів
5.Нагороди
6.Поезія «Коктебель»
7.Роман «Кляса»
8. Перевір себе
Література
План:
Вольвач Павло Іванович народився  9 жовтня 1963 року в
м.Запоріжжі.
Здобув неповну середню освіту;
поєднував навчання у вечірній школі з роботою на заводі;
закінчив журналістське відділення філологічного факультету Запорізького університету

Освіта
П'ять років працював редактором редакції інформації на обласному телебаченні в Запоріжжі;
кореспондент у київському бюро української служби радіо «Свобода»;
зараз працює заступником головного редактора журналу "Сучасність»;
 член Національної спілки письменників України;
член Українського відділення ПЕН-центру.

Проза:
романи, новели та оповідання;
роман – життєпис;
поезія:
збірки лірики.

Жанри творів
Збірки віршів:
«Марґінес».
«Кров зухвала».
«Південний Схід».
«Бруки і стерні».
«Тривання подорожі»
Романи
«Кляса»
Учасник антології «Позадесятники» і «Позадесятники-2» (Львів: Прес-інформ, 2000).
Творча спадщина
-Збірка віршів «Південний Схід» номінувалася на Шевченківську премію 2001 (пропозиція Миколи Вінграновського).

-Лауреат Літературної премії імені Володимира Сосюри (1998).

-Роман «Кляса» здобув третю премію в номінації «Романи» на конкурсі «Коронація слова 2002».
Нагороди
КОКТЕБЕЛЬ (збірка «Напруга серця»)

Цей світ - як профіль успіху. І профіль
 Поета над затокою. Було...
 І хвилі шелестять, неначе строфи,
 Вихолоняють з часом, ви-хо-ло...
 А вівці хмар шукають пашу в горах,
 Пашить земля, вохриста і гірка,
 І дріботить на ратичках бадьорих
 Рожева поросячість "гаварка".
 Кисло-солодке сонце у півлітрі
 Вина сухого із черствих низин.
 Маніжиться на іонійськім вітрі
 Чи карагач, чи ще який кизил.
 За горами - жахи і катастрофи,
 А тут близьке вже золоте руно.
 Цей світ - як профіль успіху. І профіль
 Поета над затокою. Оно.
 А кревна пісня, кревніша за вірші,
 Вночі ляга на Понти і понти.
 І нишкне степу нашого навершя,
 З якого ми штовхнемось у світи.
Тема: розповідається про дивовижне місто Криму, де свого часу він служив в армії.
Ідея: показана щира данина любові до сонячного півострова.
Образи: не прямолінійні, вони відсвічені  гірляндами променистих таїн.
"Коктебель"
Анотація:
 Місце - пролетарське Запоріжжя, Другий Шевченківський мікрорайон.
 Час - кінець вісімдесятих, дивна суміш свободи й несвободи.
 Людина - його кличуть Павло, Паша, Пашок, як іноді каже найкращий друг Єгор, Павличко. Він чекає...
 Чекає, що його "життя на 140 рублів", які платять у художній майстерні заводу, колись зміниться.
 Але як це зробити, Пашок не знає.
 Місце, час і людина разом - герої роману "Кляса" Павла Вольвача, сильної і правдивої оповіді про життя індустріального міста. Це те, що варто читати...
Вперше надруковано в журналі «Кур'єр Кривбасу», 2003, травень — липень

"Кляса"
«Так» чи «Ні»
1. П. Вольвач народився 9 жовтня 1965 р.
Ні.  П. Вольвач народився 9 жовтня 1963 р.
2.Вольвач народився в  м. Запоріжжі
Так.
3. Письменник навчався у Львівському педагогічному інституті.
Ні. Письмнник навчався у Запорізькому університеті на журналістському відділенні.

Перевір себе
4. Збірка віршів «Південний Схід» номінувалася на Шевченківську премію 2005
Ні. на Шевченківську премію 2001

5. Лауреат Літературної премії імені Володимира Сосюри (1998).

Так.
6. Вперше роман «Клякса» був  надрукований в журналі «Кур'єр Кривбасу», 2003, травень — липень
Так.
7. П. Вольвач написав 5 романів
Ні. П. Вольвач написав 1 роман
8. Член Національної спілки письменників України.

Так.
9. В поезії «Коктебель»: розповідається про побут, мораль і звичаї представників духівництва.
Ні. В поезії «Коктебель»: розповідається про дивовижне місто Криму, де свого часу він служив в армії.

10. У романі «Кляса» події відбуваються в 80-х роках
Так.
Література
1.www.http://ukrlife.org/main/svitlica/volvach.htm
2.www. http://uk.wikipedia.org/wiki/Вольвач_Павло_Іванович
3.www. http://www.maysterni.com/user.php?id=3513


title: Всеволод Нестайко "Тореадори з Васюківки

text:
Всеволод  Нестайко«Тореадори з Васюківки»(фрагменти)
Життя – це мрія.Здійсни її!
Всеволод  Нестайко«Тореадори з Васюківки»(фрагменти)
 «Тореадори з Васюківки» – перша пригодницька повість української літератури

ПОВІСТЬ – це великий за обсягом твір, у якому детально розповідається про багато подій із життя дійових осіб
ПРИГОДНИЦЬКА ПОВІСТЬ – це твір,у якому зображені непередбачені, несподівані події, що трапляються з героями
Тореадор (від іспанського тореадор) учасник бою биків в Іспанії, у країнах Латинської Америки
Гра «Впізнай героя»

«Кожна пригода – до мужності дорога»
Життя – це мрія.Здійсни її!
«Сьогодні на уроці я зрозумів, що…»

Домашнє завдання

навчитися виразно читати перший розділ повісті;
зробити ілюстрації до твору
розгадати кросворд за повістю «Тореадори
з Васюківки»
В.Нестайка
Оцінюємо роботу на уроці


title: Творчість Т.Г.Шевченка періоду заслання

text:
Поезія Т.Г.Шевченка періоду  заслання
Презентація до відкритого уроку з української літератури в 9 класі
вчителя  української  мови та літератури
ЗОШ І-ІІІ ступенів
села Бойове
 Назаренко В. Ф.

2011 рік

Мета: розповісти про життя і творчість Т. Г. Шевченка періоду заслання; пояснити обставини, які вплинули на поета в цей час, поглибити знання про Шевченка-художника, розвивати образне мислення, формувати естетичні смаки, вчити розуміти поезію, виховувати пошану до Великого Кобзаря, прищеплювати любов до поезії.
“Якби я був недолюдком, кровопивцею, то й тоді для мене страшнішої кари не можна було б придумати…  І до всього мені ще заборонено малювати…  Трибунал під головуванням самого сатани не міг би винести такого холодного нелюдського вироку.”
«Гострий берег острова Миколи» (1848-1849 рр.)
«Мис Байгубек”
«Пожежа в степу»
Шхуни  «Костянтин» і  “Михаіл”
“Вид на Каратау з долини Апазир”
“Укріплення Іргизкала”
“Джангисагач”
“Форт Карабутак”
“Місячна ніч серед гір”
“Чиркалатау”
“Дерева Мангишлаку”
“Місячна ніч на Косаралі”


title: Сонця і правди сурмач…

text:
“ Сонця і правди сурмач…”100 років від дня народження А.Малишка
Народився А.С.Малишко 14 листопада 1912 року в Обухові, на Київщині в багатодітній родині шевця

Хата,  де  народився  поет,  нині музей - усадьба
Змалечку Андрійко спостерігав за працьовитими батьківськими руками, жадібно слухав материнський спів батько поета – Самійло  Микитович              мати поета – Ївга Остапівна
Основні  дати  життя  і  творчості
1920 – 1927 рр. – навчається в Обухівській школі
1928 – 1930 рр. – навчається в Київському медичному технікумі
1930 р. – зарахований на літературний факультет Київського інституту народної освіти. В журналі “ Молодий більшовик “ з’являються перші вірші
1932 – 1934 рр. – працює вчителем в м. Овруч
1934 – 1935 рр. – служить у Червоній Армії. Запрошений на Перший з‘їзд  письменників України
1936 р. – виходить перша збірка “ Батьківщина “. Працює в “ Літературній газеті "
1937 -1940 рр. – виходять в світ шість поетичних збірок  поета та чотири поеми
1941-1944 рр. – служить військовим кореспондентом, видає сім збірок поезій. Бере участь у Сталінградській битві, у визволені Києва, Праги. День Перемоги зустрів у Берліні
1944-1947 рр. – працює відповідальним редактором журналу “ Дніпро “

            Зустріч з Олександром Довженком

“ В боях і походах виріс і змужнів його поетичний талант…”
“Я сіяв рядок, і зіходить він рівно.А люди посвідчать: зерном колоситься.”
1961-1962 рр. – вийшли збірка “ Листи на світанні “ та “ Прозорість “
1966 р. – виходить збірка       “ Рута “
1968 р. - виходить збірка “ Синій літопис “
1970 р. – вийшла збірка “ Серпень душі моєї “

        Кабінет
       поета

Визнання творчості А.Малишка
1947 р. – Сталінська премія за збірку “ Лірика “ та поему “ Прометей “
1951 р.- Сталінська премія за збірку “ За синім морем “
1964 р. – Шевченківська премія за збірку “ Далекі орбіти “
1969 р. – Державна премія СРСР за збірку
“ Дорога під яворами “
« А пісня Малишкова нескінченна…»
Пісні А.Малишка стали істинно народними піснями. А їх багато білокрилими голубами полинули між народ, у широкий світ.
І якщо пісня вийде в люди,
Я пломінь серця не згашу,
Схилюсь землі на рідні груди,
Нової сили попрошу.

Та з собою самим не в згоді я,
Рву те слово на пополам.
Обізвися ж, моя мелодіє,
Я за тебе й життя віддам…
Вшанування  пам′яті  поета

   17 лютого 1970 року А.С.Малишко помер. Похований в Києві на Байковому кладовищі.

“ Сурмач походів, співець життя, молодості, любові  – такий він для нас, незабутній Андрій Малишко… “
                        Олесь  Гончар

Слово про поета
     “ Андрій Малишко гуманний як людина, твердо цілеспрямований як поет, музикальний і барвистий у передачі найрізноманітніших почуттів, явищ…”
                                       Микола Грибачов

       “ Малишко – поет суто народного складу. Образне мислення його органічно споріднене з художнім мисленням мас. Твори його – це поетичні думи народу, вираз його найсокровенніших сподівань і героїчних звершень…
                  Євген Шабліовський
    “ А був це син народу, ніби самою природою створений для пісні, для поезії. Поет глибоко сучасний, глибоко національний, а отож, і вселюдський.”
                 Степан Крижанівський


title: Пісенна творчість Д.Павличка

text:
Пісенна творчість Д.Павличка
           Українці — співучий народ
     	З давніх-давен, з діда-прадіда бере свій початок незрівнянна українська пісня, тече й розливається широкою, мелодійною рікою творчості наших поетів, одним із яких є наш відомий поет-пісенник Дмитро Павличко.
   		Д.Павличко чимало створив ліричних віршів, де розкрита ніжна душа ліричного героя, його морально-етична краса. Поет пише про кохання і вірність, про духовне багатство людини, нашу прекрасну вітчизну. Ліричні вірші поета — пристрасні, повні ніжності, емоцій, ніби самі просяться в пісню. Покладені на музику, вони зажили великої популярності не тільки в Україні, а й далеко за її межами, деякі з них стали навіть народними піснями.
Незрiвняннi твори поета-пiсняра
    "Два кольори" - пiсня про iстиннi людськi цiнностi. Нелегким випадає шлях кожнiй людинi. Як на вишитiй сорочцi червоний колiр iз чорним, так i у життi переплiтаються радощi i смуток, щастя i горе, любов i ненависть. Та як би не склалося життя, у серцi завжди житиме спогад про рiдну неньку, про незабутнi днi дитинства, про рiдний порiг, вiд якого вирушив у незвiданi свiти. Багатьма дорогами пройшов лiричний герой, ось уже i сивина вiйнула в очi. Усе життя героя, що ототожнюється з життям самого автора, вмiстилося на вишитiй вправними маминими руками сорочцi - "червоними та чорними нитками" - одвiчними кольорами-символами украïнцiв.

Як я малим збирався навеснi пiти у свiт незнаними шляхами,-
Сорочку мати вишила менi червоними i чорними, Червоними i чорними нитками.
Два кольори мої, два кольори:Червоне - то любов, а чорне - то журба.
Переплелись, як мамине шиття,Щасливi i сумнi мої, щасливi i сумнi мої дороги.
                                   Менi вiйнула       в очi сивина,Та я нiчого не везу додому,Лиш згорточок старого полотнаI вишите моє життя,                                    і вишите моє життя                       на ньому.
Пiсня iз кiнофiльму "Сон"
    Прозвучавши у кiнофiльмi "Сон", пiсня "Лелеченьки" стала однiєю з найпопулярнiших у народi.

    Алегоричний образ птаха, у якого проклята чужина висушила силу, сприймається як узагальнення важкоï долi, вираженням емiгрантськоï туги за рiдним краєм, iз яким бодай у смертi мрiє поєднатися кожен вигнанець:
                             Висушила силу Чужина проклята, Візьміть мене, лелеченьки, На свої крилята. Ніч накрила очі Мені молодому, Несіть мене, лелеченьки, Мертвого додому
Сум нероздiленого кохання у пiснi                                   "Явiр i яворина"
    	Д. Павличко показав силу кохання, солодкi муки i сподiвання.
   		Через нероздiлене кохання юнак перетворюється на явiр, але й тепер, будучи деревом, складає пiснi своïй коханiй. Фiзична смерть для явора дає поштовх до народження музичних шедеврiв.

   Я стужився мила, за тобою,
    З туги обернувся мимохітьВ явора,                      що, палений журбою, Сам один між буками стоїть.

Вiн не знає, що надiйдуть люди, Змiряють його на поруби, Розiтнуть йому печальнi груди, Скрипку зроблять iз його журби.
Не може не приваблювати
    й така відома пісня, як «Дзвенить у зорях небо чисте», де звучить небуденна поетична думка, яскрава образність, зображується мінливість почуттів ліричного героя:

    Дзвенить у зорях небо чисте, Палає синім льодом шлях. Неначе дерево безлисте, Стоїть моя душа в полях.

           Як надійшла щаслива доля, Збудила весняну снагу, Моя душа, немов тополя, Зазеленіла на снігу.
     Як надійшла любов справдешня, Хлюпнула пригорщу тепла, Моя душа, немов черешня, Понад снігами зацвіла.

     Як надійшла і засіяла Та дружба, що живе в літах, Моя душа над снігом стала, Неначе яблуня в плодах.
«Розплелись, розсипались, розпались»
    Радість надії і гіркота розлуки, вірність звучить у поезії. Поет не вигадує якоїсь нереальної любові. Він оспівує животворну силу кохання, яка спонукає до нових звершень, робить благороднішою і чистішою, підносить людину в помислах і ділах.
Розплелись, розсипались, розпались, Наче коси, вересневі дні. Ми з тобою ще не накупались, А вже грає осінь у вікні.

    Віднесла вода ласкаві зорі, Що все літо кликали в ріку, З птицями на білій крутогорі Горобину пробуєм гірку.
    Може б, нам полинути у вирій - За літами молодості вслід. Чом же крила в позолоті щирій Важко піднімати на політ?
    Я тобі зимові дні сріблясті Заплету в сивіючу косу; Тільки зорі, викупані в щасті, З моря я назад не принесу.
Спiвтворчiсть Дмитра Павличка та Олександра Бiлаша.
Д.Павличко, якось сам сказав, що
“ … між музикою і словом в пісні … повинна існувати духовна єдність авторів, яка зринає з подібності їхніх устремлінь, з їхньої взаємодоповнюваності, з гармонійної сумісності їхніх людських і творчих прикмет ”.
    	Цi слова визначають ту особливiсть, що музику на вiршi Дмитра Павличка писав
    Олександр  Бiлаш.
Ліризм і пісенність віршів Д. Павличка
    давно привернули увагу композиторів. Особливо плідним був союз поета Дмитра Павличка і композитора Олександра Білаша.

    Син Прикарпаття і син полтавського краю. Поет і композитор. Обох їх єднала любов до Батьківщини, землі батьків і, звичайно, пісні.Творча співдружність обох митців увінчалася не одним творчим досягненням.
Олександр Іванович Білаш
     поклав на музику й такі відомі вірші поета, як «Сибіряки», «Атака», «Пісня про Україну», «Віконце», «Впали роси на покоси», які давно стали відомими й улюбленими в народі.

		Пісні, створені на слова Дмитра Павличка, нікого не залишають байдужими, бо в них дзвенить велика любов до України, рідного краю, світла радість і тиха печаль — усе, що оточує людину, робить її життя змістовним, допомагає вистояти у скрутну хвилину, звеселяє душу. У великий, широкий потік української пісні вливається й голосно дзвенить струмок пісень Дмитра Павличка й розтікається по всій Україні


Всеволод Нестайко - «Тореадори з Васюківки»


title: Російськомовна література України

text:
«Руська трійця»
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
СЗШ№294 м.Києва
	На початку 30-х років XIX ст. центром національного життя та національного руху в Галичині стає Львів. Саме тут виникає напівлегальне демократично-просвітницьке та літературне угруповання "Руська трійця". Таку назву воно отримало тому, що його засновниками були троє друзів-студентів Львівського університету і водночас вихованців греко-католицької духовної семінарії: М. Шашкевич (1811—1843), І. Вагилевич (1811—1866) та Я. Головацький (1814—1888), які активно виступили на захист рідної української мови (термін "руська" для галичан означав українська).
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	«Руська трійця» (1833—1837 рр.) — галицьке літературне угруповання, очолюване М. Шашкевичем, Я. Головацьким та І. Вагилевичем, що з кінця 1820-их років розпочало на Західних Українських Землях національно-культурне відродження.
	До складу "Руської трійці" входили Маркіян Шашкевич
	( Руслан ), Іван Вагилевич( Далибор ), Яків Головацький
	( Ярослав ). На той час всі вони були студентами-семінаристами.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	Навколо «Р. т.» об'єднувалася молодь, що прагнула працювати для добра свого народу. Деякі її члени (М. Ількевич, М. Кульчицький та ін.) були зв'язані з польським революційним підпіллям. Збираючи усну народну творчість, вивчаючи Історію рідного народу, перекладаючи твори слов'янських будителів та пишучи власні літературні й наукові твори, учасники угрупування твердили, що «русини» Галичини, Буковини й Закарпаття є частиною українського народу, який має свою історію, мову й культуру.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	Діяльність «Р. т.» викликана як соціально-національним поневоленням українців в Австрійській Імперії, так і пробудженням інших слов'янських народів переступила межі вузького культурництва. Особливою пошаною членів «Р. т.» користувалася «Енеїда» І. Котляревського, фольклорні збірки М. Максимовича й І. Срезневського, граматика О. Павловського, а також твори харківських романтиків.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	Головним девізом “Руської Трійці” було:”Йти в народ … вчитися в нього його мудрості”.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	Істотною заслугою «Р. т.» було видання альманаху «Русалка Дністровая» (1837 р. у Будапешті), що, замість язичія, впровадила в Галичині живу народну мову, розпочавши там нову українську літературу. Вступне слово М. Шашкевича до альманаху було своєрідним маніфестом культурного відродження західноукраїнських земель .Ідея слов'янської взаємності, що нею пройнята «Русалка Дністрова», споріднює її з Колларовою поемою «Slavy dcera» (1824), яка в значній мірі інспірувала діяльність «Р. т.». Вплив на постання «Р. т.» мав між іншими і чеський славіст Ян Ковбек.	«Русалку Дністровую» царський уряд заборонив. Лише 250 із 1000 примірників упорядники встигли продати, подарувати друзям і зберегти для себе, решту було конфісковано.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна

Маркіян Шашкевич
Яків Головацький
Іваном Вагилевичем
	Альманах « Русалка Дністровая»вміщав «Передслів’я» , чотири розділи – «Пісні народні», «Складання», «Переводи»і «Старина»- та рецензію на книжку «Руськоє весілля» Й.Лозинського,що була своєрідним додатком.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	                Значення видання                "Русалки Дністрової". Вихід альманаху "Русалка Дністровая" започаткував літературне й загальнокультурне відродження Західної України. "Русалка Дністровая" підносила дух народу, зміцнювала віру, кликала до єднання українців.
Могила М.Шашкевича на Личаківському цвинтарі
Гурток «Р. т.» припинив свою діяльність 1843 р. після смерті М. Шашкевича.
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна
	Діяльність "Руської трійці" в оцінці видатних людей. 	(Діяльність "Руської трійці", на думку академіка О. Білецького, була першою спробою народу Західної України заявити про своє існування, про свою національну гідність. Із симпатією і теплом писав про цей гурток І. Франко, а Дмитро Павличко такими словами завершив розповідь про заслуги "Руської трійці":         І випливає наша мо Русалкою з глибин Дністра!)
Виконала Гаврилюк Вікторія Михайлівна


"Сонячні кларнети"


title: Тарас Григорович Шевченко (1814-1861)

text:
900igr.net
1840
1847
1847


Осип Турянський - Український письменник і літературний критик


Українські народні балади та історія їх виникнення


"Публицистичний стиль мовлення"


Узагальнення знань за творчістю Т.Г. Шевченка


title: У колі друзів

text:
80-24=
60-28=
55-7=
40-8=
30-12=
52-20=
71-19=
90-26=
36-8=
90-48=
10
2
5
88-53=
50-40=
15+14=
73+21=
99-76=
30-20=
69-40=
57-41=
88-53=35
50-40=10
15+14=29
73+21=94
99-76=23
30-20=10
69-40=29
57-41=16


Життєвий і творчий шлях Івана Багряного


title: Урок компаративного аналізу 6 клас Ярослав Стельмах «Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки»

text:
Хто..?
Що..?
Як..?
1
2
3
4
5
7
6
10
9
8
1
2
3
5
4
7
6
10
9
8
1
2
3
5
4
7
6
10
9
8
Як хлопці добиралися
до бабусі?
(Спочатку потягом, потім автобусом)
Як хлопці називали
вчительку ботаніки?
(Ботанічка.)
Як було звати вчительку
ботаніки?
(Ірина Семенівна.)
Як хлопці вирішили
зловити чудовисько?
(Вирішили зробити приманку і викопати яму)
Як Митько запропонував
називати чудовесько?
(Митькозавр Стеценко з Юрівки)
Як у повісті змальоване
 чудовисько?
( «Щось надзвичайне, неймовірне
 і дуже доісторичне», велика голова,
 блимало
червонясто-великими
очима, мало великий ріг і гострі білі зуби)
Як Василь розіграв хлопців?

(Робив сліди на піску й на деревах, дудів
у тромбон, клав пірья, змайстрував
 голову химери.)
Як повелися хлопці, коли
побачили
голову химери в озері?
(Спочатку злякалися, потім Митько почав
кидати по химері.)
Як повелися хлопці, коли
впізналми голос Василя,
який кричав по допомогу?
(Кинулися його рятувати.)
Як повелися хлопці, коли
 дізналися, що їх розіграли?
(Сергійко розсердився і запропонував
побити Василя, а
Митько подякував за цікаві канікули.)
Що мали збирати хлопці
минулого літа?
(Гербарій.)
Що мають збирати хлопці
цього літа?
(Колекцію комах.)
Що привіз Василь у
чемодані?
(Велосипед.)
Що збудували хлопці
 біля озера?
(Курінь.)
Що було у бурштиновому
камінчику?
(муха.)
Що вивчає наука
 палеонтологія?
(Викопні організми.)
Що відвідали хлопці
з метою дізнатися щось
нове про чудовиська?
(бібліотеку.)
Що дізналися хлопці
про динозаврів?
(Які вони були, де жили, як називалися.)
Що здалося вам
смішним у повісті?
Що найбільше вразило вас
у повісті, у її героях?
Хто називав учнів
«дітками», «діточками»?
(Учителька ботаніки Ірина  Семенівна.)
Хто першим у селі зустрів
хлопців?
(Велосипедист Вася.)
Хто пригощав хлопців
голубцями,
молоком, киселем?
(Бабуся.)
Хто грав на тромбоні?
(Дядько Гнат.)
Хто переплутав Митька з
Сергієм?
(Дід Трохим.)
Хто назвав хлопців
«мухоловами»?
(Василь.)
Хто здогадався, що це хлопці
викопали яму біля озера
і вкрав курку?
(Дід Трохим.)
Хто у повісті допитлавий і
 кмітливий?
(Митько і Сергій.)
Хто у повісті задеркуватий?
(Василь Трош.)
Хто у творі є дослідниками,
Слідопитами, шукачами?
(Друзі Митько та Сергій.)


Світ добра у казках Василя Короліва-Старого( урок позакласного читання казки «Потерчата»)                                   Урок підготувала Жолоб Олена Олександрівна,                                                           учитель української мови та літератури                                                                                НВК №23 м.Запоріжжя
Мета уроку:
Формувати вміння відтворювати в уяві незвичайні художні картини, зображені автором-казкарем на прикладі твору «Потерчата»,
розкрити алегорію казки, її мораль;
 розвивати культуру зв'язного мовлення, творчу уяву школярів, їх логічне мислення, увагу, пам'ять; вміння акумулювати власні знання, швидкість в опрацюванні завдань;
 формувати кругозір, світогляд;
виховувати в учнів пізнавальний інтерес до культурної спадщини рідного народу, повагу до його традицій і вірувань;
прищеплювати бажання робити добро як спонуку до позитивної життєдіяльності; поважне ставлення до ближнього, любові до нього.
Обладнання:
Медіапроектор, презентація Power Point, малюнки та поробки учнів, текст твору, демонстраційні картки, роздатковий матеріал.
Випереджувальне завдання:
прочитати казку,
провести дослідницьку діяльність з української демонології,
виготовити обереги «Домовик»,
намалювати ілюстрації
Казка кличе нас у мандри,
 велить бути в житті сміливими
 й мудрими, долати перешкоди
й біди і не забувати добра
світового…

Валерій Шевчук

Термінологія:
Демонологія – це людські уявлення про злих духів (демонів), що дійшли до нас з давніх часів.
Демони – фантастичні істоти, найпопулярнішими серед яких є мавки, домовики, хухи і потерчата.

Українська демонологія
Потерчата
Домовик
Лісовик

Відьма
Русалка
Хуха
Водяник
Ось такими ми уявляємо героїв казок Василя Короліва-Старого

Фізкультхвилинка
Ми старанно потрудились,Наші спинки потомились.
Із-за парт устаньмо тихо,Щоб не було у класі лиха.
Всі навшпиньки підіймімось,Руки вгору, в боки, вниз,
До сусіда повернись
І привітно посміхнись.
Годі! Трохи відпочили,Знов за парти тихо сіли.

Персонажі казки «Потерчата»
Домовик :
порядний;
доброзичливий;
турботливий;
відповідальний;
добрий;
мудрий.
Основна думка казки «Потерчата»

Навколо набагато більше носіїв добра, ніж зла, людині треба бути лише трохи уважнішою до навколишнього світу

Народна педагогіка у прикметах і повір'ях
Домовик дуже не любить, коли в будинку свистять, і може назавжди піти з дому.
Домовикам також дуже не подобається тютюновий дим, тому ніколи не можна палити в своєму будинку, так як дим цей осідає на домашнє начиння, меблі і не вивітрюється.

Народна педагогіка у прикметах і повір'ях
За повір'ями, не можна залишати на ніч колючо-ріжучі предмети на столі (вилки, ніж і т.п.), тому що це заважає домовику захищати будинок і протистояти злим силам.
Він любить   ті сім'ї, в яких переважають мир, злагода і любов, де в оселі завжди прибрано, порядок і чистота.

Народна педагогіка у прикметах і повір'ях
Неохайна жінка може спровокувати появу домовика, якщо залишить хату на ніч неметеною. Домовик прийде вночі й местиме долівку.
Не можна на ніч хату залишати незаметеною, бо вночі по хаті ходять ангели.
Не давай голки без нитки, бо нападуть злидні.
Домашнє завдання:
Самостійно прочитайте й інші казки Василя Короліва-Старого, усно складіть відгук на одну із них.
Або:
Вигадайте казкову історію про якийсь предмет, рослину чи тварину.

Дякуємо за увагу!


Володимир Винниченко - Цікава історія з життя письменника. «Федько-халамидник»


title: Павло Загребельний

text:
Павло Загребельний(1924-2009)

	Павло Загребельний – людина високої дисципліни, просто дивовижної працездатності, повсякчасного творчого неспокою 					В.Земляк

	Наша проза немислима без романів Павла Загребельного. Страшно й подумати, наскільки б вона збідніла, коли б у ній не з'явилося того, що з'явилося з-під пера Загребельного													О.Сизоненко

	Сам він – невтомний шукач, експериментатор, вигадник, людина різносторонніх інтересів, майже фотографічної пам'яті, дотепного розуму, полемічного обдарування, що засвідчує вся його творчість
						В.Фащенко

Життєвий і творчий шлях Павла Загребельного

   Батьківська хата

		Автограф письменника на книжці,
		що зберігається в батьківській хаті

Колишня школа в с.Озера, в якій навчався П.Загребельний – випускник 1941р
    Могила Павла Архиповича на Байковому кладовищі
	Книги П.Загребельного – це думи й роздуми від давнини до сучасності, про людей, які прагнуть від життя дива, шукають його і знаходять, втрачають або нівечать і – що найважче – творять його в муках любові
				В.Фащенко

Творча спадщина П.Загребельного
Сучасність – це точка на шляху з минулого в майбутнє
( О. Довженко)
Часові площини

Період Київської Русі
Х-ХІ ст. (992 — 1037 рр. ) -
 майстер Сивоок і князь Ярослав Мудрий

 Друга світова війна
 (1941 — 1942 рр) -
 історія професора Отави, якому доводиться рятувати Київську Софію
1965 — 1966 рр. -
 історія Бориса Отави, який повірив у батькову гіпотезу про майстра Сивоока
Проблематика

Людська вартість
     і тлінність
Людина творець
 Честь, влада,   гідність
Збереження історичної пам’яті
Моральна відповідальність
Митець і влада
 Добро і зло
Людина і вибір

Любов і ненависть,
життя і смерть

Процес самопізнання і самоствердження людини

Підготувала учениця 11-аЛукашук О.


title: "Соломія Крушельницька"

text:
Соломія Крушельницька
(1872-1952)
Сторінка з життя

Народилася Соломія Амвросіївна Крушельницька 23 вересня 1872 року у селі Білявинці, тепер Бучацького району Тернопільської області, в сім'ї священика, пароха села о. Амвросія Крушельницького та його дружини Теодори Марії— доньки Григорія Савчинського. Походить із шляхетного й старовинного українського роду.
ДИТИНСТВО РАЗОМ ІЗ ПІСНЕЮ
Співати почала с юних років. У дитинстві співачка знала дуже багато народних пісень, які вона вивчала безпосередньо від селян. Основи музичної підготовки отримала в Тернопільській гімназії, в якій здавала іспити екстерном. Тут вона зблизилася з музичним гуртком гімназистів, членом якого був також Денис Січинський — згодом відомий композитор, перший в Галичині музикант-професіонал.
У 1883 році на Шевченківському концерті у Тернополі відбувся перший прилюдний виступ Соломії, яка співала в хорі товариства «Руська бесіда». На одному з концертів цього хору 2 серпня 1885 року був присутній Іван Франко, який разом із українськими, російськими і болгарськими студентами та композитором Остапом Нижанківським, художником і поетом Корнилом Устияновичем мандрував тоді краєм. На концерті був також письменник Павло Думка, родом із сусіднього села Купчинці.
У ЛЬВІВСЬКІЙ КОНСЕРВАТОРІЇ
1891 року Соломія вступила до Львівської консерваторії Галицького музичного товариства.
Високо оцінили здібності молодої співачки керівництво консерваторії:

Має всі дані, щоб стати окрасою навіть першорядної сцени. Обширної скалі дзвінкий і дуже симпатичний звук її мецо-сопрано, освіта музична, високе почуття краси, принадна поверховість, сценічна постанова, словом всі прикмети, якими обдарувала її природа, заповідаютть їй в артистичному світі найкращу будучість
1893 року Крушельницька закінчила Львівську консерваторію. У консерваторському дипломі Соломії було написано:

Цей диплом отримує панна Соломія Крушельницька як свідоцтво мистецької освіти, здобутої взірцевою старанністю і надзвичайними успіхами, особливо на публічному конкурсі 24 червня 1893 р., за які була відзначена срібною медаллю...
НА ОПЕРНІЙ СЦЕНІ
Ще під час навчання в консерваторії, Соломія Крушельницька отримала запрошення від польського Львівського оперного театру, проте вона прагнула української опери, якої на той час не існувало. Для того, щоб продовжити навчання, співачка вирішила їхати до Італії. На її рішення вплинула знаменита італійська співачка Джемма Беллінчоні, яка в той час гастролювала у Львові.
Так говорить про Соломію після її переїзду до Італії О. Бондарівська:

Виїхавши на дальші студії до Італії, вона розвинула голос у лірико-драматичне сопрано, вирівняне від найнижчих до найвищих тонів... Її голос захоплював силою звуку, дзвінкістю, соковитістю, оксамитовістю, гнучкістю, досконалою вокальною дикцією, віртуозною технікою, благородним тембром, далекозвучністю, ліризмом і драматизмом...
ТРІУМФАЛЬНІ ВИСТУПИ
У другій половині 1890-х років почались її тріумфальні виступи на сценах театрів світу: Італії, Іспанії, Франції, Португалії, Росії, Польщі, Австрії, Єгипту, Аргентини, Чилі в операх «Аїда», «Трубадур» Д. Верді, «Фауст» Ш. Гуно, «Страшний двір» С. Монюшка, «Африканка» Д. Мейєрбера, «Манон Леско» і «Чіо-Чіо-Сан» Д. Пуччіні, «Кармен» Ж. Бізе, «Електра» Р. Штрауса, «Євгеній Онєгін» і «Пікова дама» П. Чайковського та інших.
СОЛОМІЯ І ЇЇ КОХАННЯ
У 1910 році С. Крушельницька одружилася з відомим італійським адвокатом, мером міста В'яреджо Чезаре Річчоні, який був тонким знавцем музики й ерудованим аристократом. Вони взяли шлюб в одному з храмів Буенос-Айреса. Після одруження Чезаре і Соломія оселилися у В'яреджо. Тут Соломія купила віллу, яку назвала «Саломеа».
ЗАВЕРШЕННЯ ЯСКРАВОЇ КАР’ЄРИ
В 1920 році Крушельницька в зеніті слави залишає оперну сцену, виступивши останній раз в неапольському театрі в улюблених операх «Лорелея» і «Лоенгрін». Далі своє життя присвятила камерній концертній діяльності, пісні виконувала 8 мовами. Здійснила турне Україною, Європою, Америкою. У 1894–1923 майже щороку виступала з концертами у Львові, Тернополі, Стрию, Бережанах, Збаражі, Чернівцях та інших містах Галичини. Її єднали міцні узи дружби з І. Франком, М. Павликом, О. Кобилянською, М. Лисенком, Д. Січинським та багатьма іншими культурними діячами Галичини і Наддніпрянщини.
МИ ПАМ’ЯТАЄМО ВАС, БАТЕРФЛЯЙ!
Сьогодні ім'я С. Крушельницької носять Львівський оперний театр, Львівська музична середня школа, Тернопільське музичне училище (де виходить газета «Соломія»), 8-річна школа в селі Біла, вулиці у Києві, Львові, Тернополі, Рівному, Бучачі (див. Вулиця Соломії Крушельницької).
В 1997 році Національним банком України була випущена в обіг пам'ятна монета номіналом у 2 гривні, присвячена 125-річчю від дня народження співачки.
2010 р. відкрито пам'ятник С. А. Крушельницькій у Тернополі.
Могила Соломії Крушельницької у Львові на Личаківському кладовищі
Соломія Крушельницька співала у Мілані, Львівській, Краківській та Варшавських операх, але головне – це те,що на протязі усього життя вона пропагувала твори українських комозиторів, українську народну пісню.
ПРЕЗЕНТАЦІЮ НА ТЕМУ : «СОЛОМІЯ КРУЩЕЛЬНИЦЬКА» ВИКОНАЛА:
УЧЕНИЦЯ 9-А КЛАСУ
ГІМНАЗІЇ №290
М.КИЄВА
БОГДАРЕНКО СВІТЛАНА
КЕРІВНИК:
ВАСИЛЕНКО ЛЮДМИЛА ІВАНІВНА


title: мотанка-українськанародна іграшка

text: Лялька мотанка


Сірко


title: Урок –гра «Розвідники»

text:
Урок –гра «Розвідники»
Підготувала вчитель початкових класів
Трощанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
Тарахта Ірина Анатоліївна
Козенятко знову поспіша до нас
На урок цікавий у 1 клас.
Хоче разом з вами щось нове дізнатись
Тому пропонує в «Розвідників»  гратись.
То ж і ми часу не гаймо,
За парти рівно всі сідаймо
Ми готові в ігри грати –
Нові знання йдем здобувати.

Правила гри
1.	Виконайте усі поставленні завдання і в нагороду зможете прочитати повідомлення
2.	Швидко та чітко виконуйте завдання - від цього залежить результат діяльності.
3.	Доброзичливо ставтесь до відповідей однокласників, навіть якщо ви не поділяєте їхньої думки.
4.	Виправляйте помилки лише після використання умовного сигналу – піднятої руки.
5.	За кожне правильно виконане завдання клас отримує частину шифрованого тексту, коли всі частини будуть зібрані , то ви зможете прочитати повідомлення.
План гри
Завдання  «Фізпідготовка»
Завдання  «Чітко відповідай»
Завдання  «Теоретична підготовка»
Завдання «Стрибки із парашутом»
Музична пауза
Завдання  «Маскування»
Завдання  «Обід»
Завдання «Передай повідомлення»
Завдання «Проклади маршрут на карті»
Повідомлення

Завдання « Фізпідготовка»
Каліграфічна хвилинка
Записати 3 п'ятірки, 5 одиниць,
 1 трійку
Простежте залежність у записі, доповніть і продовжте ряд чисел

20
30
90
60

Завдання  «Чітко відповідай»
1. Скільки десятків і одиниць у числах 25, 11, 2, 19?
2. Порахуйте від 19 до 29; від 30 до 46; від 47 до 55.
3. Скільки десятків у числі?  30,40,50,20,60,70,90,80,100

Завдання  «Теоретична підготовка»
Мама купила фрукти:
Скільки всього фруктів купила мама?

50+30=
50=5 десятків
30=3 десятки
5дес.+3 дес. =8 дес.
8 десятків =80
80
Міркуємо так!

Працюємо разом!
90 - 40 =
 90 + 10=
80 - 30=

50
100
50
Завдання «Стрибки із парашутом»
        о
20+30
50-10
40-20
80+20
70+10
60+30
90+10
90-40
70-30
50+40
50
40
20
100
80
90

Завдання  «Маскування»

Завдання  «Обід»

20 пиріжків
10 пиріжків
? решта

Завдання «Передай повідомлення»

Завдання«Проклади маршрут на карті»

Щоб розумним і сильним виростати,
 математику потрібно знати.
Молодці!


title: Василь Стус - поет, громадянин, діяч

text:
Василь Стус Листи до сина
Краматорська загальноосвітня школа
 I-III ст. № 11
учитель Проселкова О.О.
Василь Стус
Поет, правозахисник, філософ, літературознавець, представник культурного українського руху шістдесятників
Дмитро Стус
Син Василя Стуса,
український письменник, літературознавець, редактор.
Голова Всеукраїнської творчої спілки «Конгрес літераторів України»
Дмитро народився у 1966 році, а вже у 1972 заарештували Василя.
Виховувати сина він не міг,єдине,що йому залишалося – листування.

Так  і  спілкувалися  впродовж усього  життя  батько  та син.
Листи до сина
 «Пам’ятаю,  як  у Рахнівці,  де   я  лишився  з  бабунею,  я проказував  за  нею “Отче  наш,  іже  єси  на небеси“ … Пам’ятаю,   як  лежав  у  колисці,  як  ходив  до  ясел  у Рахнівці ,  і  там  виціловував  усіх  шмаркатих діток, бо любив їх — усіх»

Так  Василь  Стус  вчить  свого  маленького  сина любити  Бога  і  весь  світ,  як любив   їх  сам.

Валентина Попелюх, син Дмитро, Василь Стус, Тетяна і Марія Стуси.
«Коли  мені  було  9  літ,  ми  будували  хату.  І помирав  тато — з  голоду  спухлий.  Голодний  я  був,  як  пес. Пам’ятаю  коржі  зі жмиху,  які   пекла  мама,  а  мені  від  них  геть  боліла  голова.  Тоді, на  тій  біді,  я  став  добре  вчитися.  Вже  4  клас  кінчив  на відмінно — і  до  кінця  школи  мав  похвальні грамоти» –
На  прикладі  свого  навчання  у  школі  В.Стус дав  зрозуміти  синові:  якщо  в  тебе  є  велике бажання  вчитися,  ніщо не  зможе  тобі перешкодити.

«Пам’ятаю,  що  перші книжки,  які  я  бачив,  це історія  давнього  світу.
А  першу  книжку,  яку  я прочитав - “Кленові листки“   Василя Стефаника.  Це  я  взяв  у бібліотеці — першу  в житті   книжку!...»

« Пам’ятаю,  як  у  4 класі  читав  “ Мать“ М.Горького — і   радів,   який  славний Павло   Власов. Пам’ятаю,  як  тоді ж  читав М.Островського  “Как   закалялась сталь  і “Рожденные бурей…»
«…І ось десь тоді я вирішив, що й сам буду такий,  як Павло Власов, аби людям жилося краще. І ще хотів — тяжко вчитися, бо жити — тяжко. Мамі — тяжко, татові — тяжко. То й мені має бути тяжко — аж доти, поки й  татові  й  мамі  не стане  легше, аж  доки  всім людям  на світі не стане легше жити» – ось так починав він знайомити сина з ідеалами  людського існування.
«А коли я прочитав “Мартіна Ідена“ Джека Лондона (це десь у 5-6 класі) — світ мені перевернувся. Як мучилася людина, а змогла перевершити всіх, хто купався в молоці!   І все — тяжким трýдом (трýдом, сину, наголос на ý!), і все — солоним кривавим потом»
« Десь у 4-6 класі я майже весь “Кобзар“ знав напам’ять.
Тихо, але гарно над моєю колискою мама співала колискової на слова Шевченка:

«Сину мій, сину, не клени батька, а пом’яни.
Мене ж прокляту, я твоя мати, —мене клени.»

Коли мама пізніше наспівувала ці тужні слова, мої очі закипали сльозою. Чому “не клени батька“? Чому мати проклята? Збагнути не міг. А сльози бігли з очей — і я ховав їх, бо встидався сліз. І ще:

«Ой, люлі-люлі, моя дитино,
вдень і вночі,
іди ти, сину, на Україну,
нас кленучи.»

І — так само сумно: хіба я не на Україні? Куди ж мені до неї йти?»
«Музикою я марив. У 7 класі  за “похвальну грамоту“ тато купив мені гітару. Я спочатку навчився грати “Взяв  би  я бандуру“, потіь – кілька старих романсів, маршів. Але все було не те. І  тоді  я брав гітару — і грав — на одній струні — своєї. Все, що я чув, за чим тужив, чого прагнув — усе вигравав. І забувався геть»
 «Яка це була людина, Бетховен! Все життя — в горі, в нещасті, в муці — і він — один проти цілого світу — не поступається напасникам, а йде напролам: або світ прийме таким мене, як я є, як мене народила мати — або вб’є, знищить мене. Але я — не поступлюся! І з кожної миті своєї, з кожного почуття й думки своєї зроблю  портрет цілого світу: хай знає цей світ, що я вижив, зберігся, доніс до людей усе, що хотів.

А що хотів донести? Що люди мають жити, як янголи: з любов’ю одне до одного, з почуттям, що всі люди — брати, рівні, чесні, богоподібні, всесильні, незламні, кришталеві.
«Світ — це таночок усіх людей, що взялися за руки і чуються братами, просвітлими душами, що ширяють межи небом і землею… Все — живе і хоче жити. Тож хай живе — усе, що росте, цвіте, пасеться… А ми, брати — люди, — посеред квітів, птаства, і звірини, і дерев. Усе, що ми зробимо доброго, піднесе небо ще вище, від нашої добрості хмари стануть біліші, а небо — голубіше, а сонце — ясніше….».

Такий вдалий приклад приводив В.Стус, аби хлопчик зрозумів, якими мають бути люди, яким має бути його син.
«Був 9 клас, і якось я натрапив на Франка, його поему “Мойсей“.  Після прочитання  твору  я  став літератором.
Ось уже 8-й рік блукаю по землі. Але — не нарікаю на долю.
Навпаки — мені хороше від того, що нічого злого за свої 40 літ не робив, допомагав людям у біді, а коли часом і сам залітав у біду, то не нарікав. Бо це — життя, Доля…»
«Пригадую одного старого дідуся. Сам  голодний, він, піймавши хорого голуб’ятка, годував його зі своїх уст хлібом, напував водою. Те голуб’я стрибало за ним, як за батьком.
В моїй пам’яті — поки й житиму — буде той дідусь нужденний, якому голуби сідали на плечі, долоні, голову... І від того, що це було, що це бачив я і бачили інші люди — світ став кращий. Бо й мені й іншим захотілося й собі — жити так, аби голуби сідали на плечі…»
10.10.1982   (Початку листа бракує.)

«Не гріши, сину. Це перше правило. І, може, єдине. Ні перед ким — ні перед людьми (байдуже — добрими чи злими), ні перед деревом, ні перед  птахою…
Коли в Тебе буде чисте, безгрішне серце, тоді Тобі легко житиметься в світі — де б Ти не був і які б лиха не зазнавав»
«…Намагайся зрозуміти інших людей, бачити в їхніх життях їхню правду, яку треба приймати, а не оспорювати. Отож, суди про людей не зі своєї позиції тільки, а й з їхньої. Для цього треба мати щедре серце. Щедре серце — дається любов’ю. Великою любов’ю, більшою за Тебе»
«Любов — то, може, єдина справжня квітка, подарована людині Богом. Тільки в любові людина розумна.
…що більше, дужче любиш — то розумнішаєш. Інших квіток, кращих за цю, квітку любові, я не знаю»
«Хочу, щоб Ти зростав  діаметром своєї душі. Намагайся бачити добре не тільки там, де блищить, а й там, де ніякого блиску.
Будь добрий до людей і намагайся віддавати їм більше, ніж брати. Не будь злопам’ятний і мстивий, хоч і не дозволяй плювати в свою кашу.
«Вітаю Тебе, мій Великий Дмитре (а ніякий не Дмитрик, як Ти пишеш!), із 17-літтям! Будь такий граційний, як Дон-Жуан Анатоля Петрицького.
Бо мудра природа думає Тобою — а Ти вчись розгадувати цю свою підсвідому мудрість — почуттів, настроїв, фантазій, бажань, подумів.
Обіймаю щиро, многая літа Тобі!
Сердечне —тато»
Дмитро Стус читає переклад з французької Василя Стуса «Синові»


"Сонячні кларнети" П. Тичина


СИСТЕМАТИЗАЦІЯ ЗНАНЬ, УМІНЬ ТА НАВИЧОК


title: ВАДИМ СКОМАРОВСЬКИЙ

text:
ЩИГЛИК
ВАДИМ СКОМАРОВСЬКИЙ

Народився Вадим Скомаровський
1 червня 1937 року.
 Його рідне село Балико-Щучинка
(Кагарлицький район на Київщині)
лежить на покраяному ярами
правому березі Дніпра,
довкола ліси, а в лісах – озера.

ЧИТАННЯ «ДОЩИКОМ»

Зелен-зелен льон у полі
Буде лялі з льону льоля
Білим, білим білована
Мов лілея, мальована

ГРА «ХТО БІЛЬШЕ?»
ЗИМА
СНІГ
ЯЛИНКА
СИНИЧКА
ВІТЕР
ЛИСИЦЯ

МІХ
ЖМЕНЬКУ
МОРОЗЯНІ
ЗАСНІЖЕНО
ВІТРИСЬКО

СЯДЬ
ЗЕРНЯТОК
РОЗВІШАНІ
ГОРІШИНИ
ПІДБОРАМИ


Україна


title: Українські народні казки

text:
Українські народні казки

Сьогодні ми казку сюди запросили,
Щоб бачити казку і слухать гуртом,
А казка в дорозі десь загубилась –
Давайте її пошукаєм разом.

Сьогодні ми казку сюди запросили,
Щоб бачити казку і слухать гуртом,
А казка в дорозі десь загубилась –
Давайте її пошукаєм разом.
Скоромовка

Що ви знаєте про казку?
Які є види казок?
Чому казки називають народними?
Які казки є найдавнішими?

Урок-змагання

     І команда      ІІ команда
“Читайлики”  “Всезнайки”

   І конкурс
 “Ти мені –
я тобі.”

ІІ конкурс “Розминка”
Як звали півника в казці “Колосок”?
Що знайшли цап і баран посеред поля?
Кого викрала лиска?
Хто з героїв сказав: “Біля старої вільхи виводок тетеревенят пасеться?”
ІІ конкурс “Розминка”
Хто грав на скрипці біля лисиччиної хатки?
2. Що означає вислів “накивати п’ятами”?
3. Кого в казці “Рукавичка” звали іклан?
4.Який герой казки був сміливим та не дужим?
ІІІ конкурс“ Хто швидше”

ІV конкурс“Впізнай за канвою”

Проженімо, збирайтеся,  майнули, пошили, пішли,
 ідуть та ідуть, лежить, бери, узяли,
 ідуть та ідуть.
ІV конкурс“Впізнай за канвою”

   Наказує, йде, вернувся,
   поки почув, спізнився, узяв, пішов, грає, співає.
V конкурс“Характеристика героїв”

    - Хто з персонажів народних
казок  весь час шкодить людям та звірам, але потім найчастіше дістає заслужену кару?
V конкурс“Характеристика героїв”

    - Який казковий герой провчив двох гризунів?

VІ конкурс“Віднови прислів’я”

Словом,
коле.
як
голками
ділом,
як
листом
стеле
а
VІ конкурс“Віднови прислів’я”

Словом,
коле.
як
голками
ділом,
як
листом
стеле
а
VІ конкурс“Віднови прислів’я”

дружно -
не буде
сутужно.
Берись
VІ конкурс“Віднови прислів’я”

дружно -
не буде
сутужно.
Берись
VІІ конкурс“ Театральний”
Інсценізація казки “Рукавичка”
Відновіть прислів’я

Маленькі
дають.
казки
багато
розуму

Казка — вигадка, всяк знає,
Але казка — дивина.
В ній усе не так буває
І потрібна нам вона!
Нас вона навчає жити
І поради нам дає.
Все в ній вміє говорити
І у казці — правда є.
До роботи нас привчає
І гостинності нас вчить.
Той, хто казочки читає,
Потім буде добре жить.
Бо умітиме радіти
І сміятись в добрий час.
Вмітиме добро творити.
Казка мудрим робить нас.


Спадщина Шевченка


ВАСИЛЬ СИМОНЕНКО "НЕЗАКІНЧЕНА ПІСНЯ"


Леся Українка


ЮРІЙ ЯНОВСЬКИЙ. ТВОРЧА БІОГРАФІЯ МИТЦЯ. РОМАН «ВЕРШНИКИ».


title: "Україна та українці у творчості Шевченка"

text:
Україна та українці у творчості шевченка

Я так її, я так люблю
Мою Україну убогу,
Що проклену за неї бога,
За неї душу погублю!

У мальовничому куточку нашої України, на Чернечій горі, спить вічним сном наш незабутній Тарас Шевченко. Внизу несе свої води могутній Дніпро, а з гори видно і “лани широкополі”, і милу його серцю Україну. Як мріяв, як заповідав…
Майже все своє життя він прожив за межами Батьківщини, але ніколи її не забував. Не забував він і своїх земляків — українців. Скільки творів присвятив він своїй Вітчизні!

Укpаїна і укpаїнці - це ті обpази, які невід'ємні від усієї твоpчості Т.Г.Шевченка, пpямо чи опосеpедковано вони пpисутні у всіх його твоpах. Hаpодно-пісенні обpази Укpаїни і укpаїнців pаннього Шевченка дуже pізняться з тими, що він зобpажував пізніше.

Укpаїнці у pаннього Шевченка - це мpійливі, забобонні, емоційні, пpацелюбні але безпоpадні, винятково теpплячі і покладисті люди. Його ліpичний геpой - сиpота убогий, дівчина, що тужить за коханим, козак, що шукає долі, сам поет зі своїми думами пpо свою долю і пpо славне минуле Укpаїни, і, зpештою, чаpівна пpиpода, яка і бідному й богатому однаково щебече соловейком на калині, гомонить Дніпpовими хвилями, тече водою з-під явоpа, пpивітно зустpічає садочком вишневим коло хати. Повеpнувшись на Укpаїну вже зpілою, освіченою людиною, поет побачив наскільки pізниться його pомантично-опоетизоване уявлення пpо Укpаїну з дійсністю.

Велике, добре серце поета весь час страждало від розлуки з милим краєм, з рідними людьми. Він сумував за Україною, за її вишневими садками, за мелодійними піснями. Сумував, що Україна “обідрана, сиротою понад Дніпром плаче”.
Болем і тугою переповнювалось серце поета від думки про те, що
…скрізь на славній Україні
Людей у ярма запрягли
Пані лукаві.(Т. Г. Шевченко, «І виріс я на чужині...»)

Все своє життя поет присвятив боротьбі за волю свого народу. Він писав, що не можна спокійно “дивитись, плакать — і мовчать!”

І не мовчав! Він засуджував російський царизм, який всіляко пригноблював український народ. Діставалось від нього і тим “землячкам”-українцям, які “деруть шкуру” з “братів незрячих, гречкосіїв”.(Т.Ш "Великий льох")

В своїй знаменитій поемі “І мертвим, і живим …” Шевченко докоряє своїм землякам — українським панам, інтелігентам, що зневажають українську мову, культуру і низько схиляються перед усім закордонним:

Нема на світі України,
Немає другого Дніпра.
А ви претеся на чужину
Шукати доброго добра.

Поет закликає своїх же українців вчитись так, як треба, щоб у них була своя мудрість, але щоб вони вивчали й кращі здобутки світової науки, культури:

Учітесь, читайте,
І чужому научайтесь,
Й свого не цурайтесь…

Тут, у  своїй знаменитій поезії «І мертвим, і живим...» поет звертається до земляків — українського панства, інтелігенції — і дорікає за зраду своєї Батьківщини. Не треба шукати добра на чужині, а треба знати свою мову, свою культуру, своє коріння. Шевченко не закликає обмежуватися вивченням національних досягнень, ні, він закликає опановувати краще із світової скарбниці науки і культури.

Як актуально звучать ці слова сьогодні! Шевченко з любов’ю оспівував борців за волю України і засуджував своїх сучасників за їх пасивність, що
«Їм байдуже, —
Панам жито сіють.»
Покидаючи неньку-Україну (не з власної волi!), вiн прощається з нею:
Прощай, свiте! Прощай, земле,
Неприязний краю!
Мої муки, мої лютi
В хмарi заховаю.
А ти, моя Україно,
Безталанна вдово!
Я до тебе лiтатиму
З хмари на розмову.
("Сон")

     Шевченка карали, висилали на       заслання, не дозволяли жити в Україні,   яку він так любив, за якою так тужило його бідне серце. Проте… “карався, мучився, але… не каявсь”. Він не тільки мріяв про відродження України, її щастя, але й твердо вірив, що

… на оновленій землі
Врага не буде, супостата,
А буде син, і буде мати,
І будуть люди на землі.
Покидаючи неньку-Україну (не з власної волi!), вiн прощається з нею:
Прощай, свiте! Прощай, земле,
Неприязний краю!
Мої муки, мої лютi
В хмарi заховаю.
А ти, моя Україно,
Безталанна вдово!
Я до тебе лiтатиму
З хмари на розмову.
("Сон")

До неї вiн лине серцем з далекого Петербурга i з оренбурзького заслання. Їй вiн присвячує свої пiснi, своїх безталанних i водночас щасливих (бо вiчних!) дiтей.
В Україну iдiть, дiти,
В нашу Україну...
...Там найдете щире серце
I слово ласкаве,
Там найдете щиру правду,
а ще, може, й славу.
("Думи мої...")
ще один
жне.
("Сон")
Але любов до краю свого дитинства, любов до своєї батькiвщини не заслiпила великого сина українського народу. Вiн розумiє, що "пани лукавi" "у раї пекло розвели":
Он глянь: у тiм раї, що ти покидаєш
Латану свiтину з калiки знiмають...
А он розпинають вдову за подушне,
А сина кують...
А онде пiд тином холодна дитина
Голодная мре,
А мати пшеницю на панщинi жне.
("Сон")
Читаючи поезії Кобзаря, ми не тільки милуємося досконалими краєвидами, а й спостерігаємо, як природа співпереживає, співчуває героям, постає основою для змалювання трагічних сторінок народного життя:

Неначе писанка село,
Зеленим гаєм поросло.
Цвітуть сади; біліють хати,
А на горі стоять палати.
«Княжна»

Але поряд із квітучою природою поет бачить людей, які стали «чорніше чорної землі»; садочки, які повсихали; біленькі хати, які повалялись, погнили. Все це викликає обурення за Україну, якій судилося терпіти наругу і страждати:

...скрізь на славній Україні
Людей у ярма запрягли
Пани лукаві.
.
Т. Г. Шевченко народився в Україні. Тут минуло його дитинство серед вишневих садків і струнких тополь, серед людей, гноблених і нещасних, яким був і він сам, але красивих душею, добрих і співучих. Добро і зло він бачив на землі свого дитинства, рай і пекло, і відчував свою єдність з Україною, з її народом. Все це стало часткою його самого. Шевченко немов говорить: мене нема, а є тільки турбота про долю рідної країни.
Слово «Україна»—одне iз найчастiш вживаних у поезiї Т.Шевченка. Почуття саможертовної любовi до Вiдчизни висловлено з такою силою пристрастi, що до них важко вiдшукати аналогiй.
     Але водночас подвiйно (соцiально i нацiонально) пригнiчене становище України могло стати i стало – у творчостi Шевченка передовсiм – джерелом величезної революцiйної енергiї.
Для Шевченка, в його поезiї, було нiби двi України: Україна як неминуща основа i Україна як iсторичний момент. Україна-мати i Україна блудна. Україна непорочна i Україна розбещена. Україна лицарiв i Україна рабiв. Цю другу, iсторично спотворену i iсторично минущу Україну вiн бичував i проклинав заради першої - України матiрної, України неминущої. Синiв  -  заради матерi. Образ України – неньки — це найсвiтлiший i водночас найдраматичнiший образ у творчостi Тараса Шевченка, найбiльший дiамант у його поетичнiй коронi.
Волею історії він ототожнений з Україною і разом з її буттям продовжується нею, вбираючи в себе нові дні і новий досвід народу, відзиваючись на нові болі й думи, стаючи до нових скрижалів долі. Він росте й розвивається в часі, в історії, і нам ще йти і йти до його осягнення. Ми на вічнім шляху до Шевченка…

Дякуємо за увагу!
Роботу виконували Пухальська Дар’я та Черевко Марія


Тема. Література рідного краю. Життєвий і творчий шлях Вадима Нікітенка . “Тридцять третій: сага про кохання “


Володимир Винниченко “Федько – халамидник”. Образи Федька і Толі.
Мета : розібратися в складнощах характерів і вчинків героїв; розвивати навички виразного читання, переказу, висловлення власного ставлення до прочитаного, обгрунтування своєї думки; сприяти усвідомленню найважливіших цінностей моралі та етики, що роблять людину душевно багатою і щедрою на добро, чесність, порядність.
Епіграф
Бути другом – це завжди дякувати і робити щасливим іншого.
Бути другом – це означає підставити плече тому, хто втратив надію і дарувати йому любов.

Головні та другорядні персонажі
Словникова робота
Асоціація – зв’язок , який утворюється між явищами, коли виникнення у свідомості якого – небудь з них викликає (відновлює) думку про інше (явище).
Асоціативний диктант
Федько
Толя

Асоціативний диктант
Федько
Толя
Спритний
Чесний
Бешкетливий
Правдивий
Справедливий
Вірний у дружбі
Мужній
Сміливий
Непередбачуваний

Покірний
Безсердечний
Делікатний
Підлий
Пихатий
Боягуз
Лицемірний
Плаксивий

Спільні риси
Однолітки , живуть в одному дворі, цікаві, люблять пригоди.
Творча робота
1. Яка людина могла б вирости з Федька, а з       Толі?
2. Чого навчило Вас це оповідання?
3. Чи хотіли б Ви мати такого друга, як Федько? Чому?
У роботі використовуйте слова з епіграфа.
Домашнє завдання
Підготувати усну розповідь на тему “ Який слід у моїй душі залишило знайомство з Федьком – халамидником ?”
Індивідуальне завдання – підготувати додатковий матеріал про біографію Лесі Українки.


title: "Повість временних літ"

text:
Урок 1
«Повість временних літ» - безсмертна пам’ятка великого Нестора Літописця
Це була геніальна людина, яку природа прирекла бути письменником
Віктор Близнець – автор українського переказу “Повісті минулих літ”
Літописна оповідь «Три брати – Кий, Щек, Хорив і сестра їхня Либідь»
Кий, Щек, Хорив і Либідь засновують місто Київ
Князь Кий на прийомі в імператора Візантії
Князь Кий захищає фортецю Києвець
Літописна оповідь «Святослав укладає мир  з греками і повертається до Києва. Смерть Святослава»
Святослав у бою
Пам’ятники героям літопису


Володимир Винниченко. “Федько-халамидник”. Головний і другорядний герої. Аналіз вчинків дійових осіб


Щастя


title: "Павло Загребельний"

text:
Павло Загребельний(1924-2009)

	Павло Загребельний – людина високої дисципліни, просто дивовижної працездатності, повсякчасного творчого неспокою 					В.Земляк

	Наша проза немислима без романів Павла Загребельного. Страшно й подумати, наскільки б вона збідніла, коли б у ній не з'явилося того, що з'явилося з-під пера Загребельного													О.Сизоненко

	Сам він – невтомний шукач, експериментатор, вигадник, людина різносторонніх інтересів, майже фотографічної пам'яті, дотепного розуму, полемічного обдарування, що засвідчує вся його творчість
						В.Фащенко

Життєвий і творчий шлях Павла Загребельного

   Батьківська хата

		Автограф письменника на книжці,
		що зберігається в батьківській хаті
   Павло Загребельний на дачі у Кончі-Заспі.

Колишня школа в с.Озера, в якій навчався П.Загребельний – випускник 1941р
    Могила Павла Архиповича на Байковому кладовищі
	Книги П.Загребельного – це думи й роздуми від давнини до сучасності, про людей, які прагнуть від життя дива, шукають його і знаходять, втрачають або нівечать і – що найважче – творять його в муках любові
				В.Фащенко

Творча спадщина П.Загребельного
Сучасність – це точка на шляху з минулого в майбутнє
( О. Довженко)
	Романом «Диво» П.Загребельний розпочинає великий і серйозний проблемно-тематичний напрямок – художнє дослідження духовно-історичних витоків нашого народу, його сучасності. Його цікавило питання духовного родоводу мистецтва, одвічне й неминуче творче начало, що народжується в глибинних шарах історії, живе в них, передається від покоління до покоління дорогоцінною естафетою невмирущого народного генія.
Софійський собор в Києві (сьогодення)
Дзвіниця собору
	За однією з актуальних версій, будівництво реальної Софії Київської починав ще Володимир Великий, а Ярослав Мудрий завершував батьків проект. Проте традиційно історія споруди пов’язується все-таки з іменем Ярослава Мудрого. «Св.Софія Київська в її первинному вигляді була величавим собором, — писав Г.Вернадський. — У плані вона являла собою квадрат, внутрішній простір ділився колонами на нефи. Собор мав п’ять апсид — всі на східній стороні — і тринадцять куполів; величезний — у центрі і дванадцять менших — довкола нього. Собор був чудово оздоблений усередині настінними розписами, мозаїками та іконами».
Інтер'єр Софійського собору.
Хори.
Північна стіна.
  Інтер'єр Софійського собору. Хори. Фрески південно-західного купола
БогоматіОранта (фреска)
Софійський собор – як він мусив виглядати (тепер багато добудовано)

 	«Вся ця історія вигадана. Пустивши Сивоока в мандри, я дав читачеві певну поживу, розширив «географію», залучив до сюжету деякі реальні історичні події. Скажімо, осліплення тисячі болгар — це факт, записаний у хроніках. Я, до речі, був у Македонії, в тих місцях, де все це відбувалося. І взагалі, я бував майже скрізь, де бували мої герої. То в час війни, то як турист, то в складі письменницьких делегацій...»
			Автокоментар Павла Загребельного

	Сюжет великого обсягом роману, отже, опирається на багату й захопливу подієву інтригу, що дає змогу «переселити» читача в далеке ХІ століття, відтворене в усьому багатстві історичної інформації.

	«Мені не просто хотілося показати часи Ярослава Мудрого, не просто зробити спробу реконструкції епохи, не просто відтворити процес будівництва Софійського собору аж до вигадування автора цієї величної споруди, імені якого, як і безлічі інших дорогих для нас імен, історія, на жаль, не донесла до наших часів. Ішлося про більше. Хотілося показати нерозривність часів, показати, що великий культурний спадок, полишений нам історією, існує не самодостатньо, а входить у наше життя щоденне, впливає на наші смаки й почування, формує в нас відчуття краси й величі, ми ж платимо своїм далеким предкам тим, що ставимося до їхнього спадку з належною шанобою, оберігаємо й захищаємо його». 	(П.Загребельний про творчий задум роману «Диво»)

«…Може, будовано цей собор у сльозах, прокляттях і крові, може, з урочистим співом і радістю,…але піднявся він у тій землі,…яку називали землею багатьох городів, …і…вознеслося рожеве кам’яне диво: небаченої величі й краси храм, який …не мав рівних у цілому світі»
					П.Загребельний

	Автор вибудував незвичайну, цілком несподівану композицію:
час дії у творі охоплює майже ціле тисячоліття, відбите у трьох часових площинах
Часові площини

Період Київської Русі
Х-ХІ ст. (992 — 1037 рр. ) -
 майстер Сивоок і князь Ярослав Мудрий

 Друга світова війна
 (1941 — 1942 рр) -
 історія професора Отави, якому доводиться рятувати Київську Софію
1965 — 1966 рр. -
 історія Бориса Отави, який повірив у батькову гіпотезу про майстра Сивоока
Проблематика

Людська вартість
     і тлінність
Людина творець
 Честь, влада,   гідність
Збереження історичної пам’яті
Моральна відповідальність
Митець і влада
 Добро і зло
Людина і вибір

Любов і ненависть,
життя і смерть

Процес самопізнання і самоствердження людини

	Сам Загребельний вважав, що композиція «Дива» має концептуальний характер. «Все оберталося навколо собору, якщо він стоїть тисячу років — так само наша історія, так само наше життя крутиться навколо минулих подій, як довкола собору. ...Замкнене коло історії — ось це я мав на увазі».
	Йдеться, отже, про тісну поєднаність часів, про повторюваність явищ в історії і незнищенність людського духу, явленого у мистецькій красі.
	Багато уваги в романі «Диво» приділено психології митця. Особливо прикметні в цьому плані сторінки, на яких ідеться про барви світу, що їх відкриває для себе майбутній майстер Сивоок. Сприйняття кольору Сивооком відтворене надзвичайно цікаво: його душа переймається здивуванням-захопленням, з якого, зрештою, й постає диво Київської Софії.
Софія Київська – історична пам'ятка і символ
				Символіка собору

Духовність народу
	Душа народу
		Талант
	Диво,  краса
Вічність
Єднання з богом
     Мистецька досконалість
	Софійський собор – це пам'ять поколінь, дух єдності минулого й сучасності, символ вічності, невмирущість народу, що зумів створити це диво і пронести його крізь віки. Це пам’ятник Людині, її творчому генію.
Розкрити проблему “Людина і мистецтво”

Народження митця
Новаторство
і традиції
Роль мистецтва у житті людини
Естафета людського духу – композиційний центр, що забезпечує цілісність роману

	Краса людського духу
Людина, що зуміла створити такий храм
Сильні духом люди ті, хто оберігав і зберіг цю красу
	П.Загребельний виразно акцентував на волелюбстві, внутрішній незалежності митця, його унікальній самодостатності. Це та свобода, яку дарує людині її геній. І ніхто відібрати її не в силі. Митця можна позбавити життя (як це, зрештою, й робить князь Ярослав), але не свободи. Отож дивом у романі є не тільки Софія, а й талант Майстра, який її створив.
 	Доля головного героя роману – Сивоока – розкрита змалечку й до смерті, він показаний у розвитку, внутрішньому зростанні. Здавалося б, такий далекий час зображено в романі, а ми постійно опиняємось близько. Зовсім віч – на – віч  із привабливим, лобатим, натхненним і талановитим своїм пращуром.
	Над багатьма складними проблемами б’ється зодчий Сивоок, якому випало здійснити згодом великий творчий подвиг – вимріяти і подарувати людям диво дивнеє землі Руської – Софію Київську.
Поєднання язичництва і християнства в душі Сивоока
«Табель про ранги» кольорів – віддзеркалення сил і пристрастей світу.
	Автор «Дива» пропонує своєму читачеві задуматися над одвічною проблемою «митець і влада». Влада намагається підкорити волю митця, адже талант несе в собі виклик, бунт, загрозу всемогутності можновладця. Тому й з’являється спокуса впокорити талант, поставити його на службу своїх, княжих, інтересів. Такої зваби не уник і Ярослав Мудрий, герой Павла Загребельного. «Тримається держава на князеві, а тому повинні підкорятися йому всі людове в державі, — міркує князь. — Хто не кориться — ворог або підозрілий чоловік. Тоді хто ж Сивоок? Один раз нагнув князя в свій бік, тепер знов, і так, видно, націляється чинити й далі... Непокірливий...»
	Сивоок – гордий і волелюбний виходець із низів – не дав притлумити свій природний хист релігійно-християнським канонам, розірвав усі ланцюги, які могли сковувати його творчий геній, і тим піднявся над віками. Славнозвісний шедевр – Софія – плід творчості нашого далекого предка-слов’янина, представника народних мас.
	Сивоок побував у багатьох чужих землях , почитав силу-силенну старовинних фоліантів і замислюється над тим, що ми сьогодні називаємо філософією мистецтва.
Життя Сивоока – 9 концентричних кіл
У деяких культурах число 9 позначає
«ВСЕ»

Рік 992. Великий сонцестій. Пуща (таємниця народження Сивоока, відкриття ним краси,таємничості і барв світу)

Рік 1004. Весна. Київ
(пригоди друзів у Києві, краса полонила душу Сивоока)

Рік 1004. Радогость (свідоме прагнення служити красі)

Рік 1014. Літо. Болгарське царство (суцільна темінь і неволя)

Рік 1014. Осінь. Константинополь (зіткнення двох художніх світів)

Рік 1026. Константинополь (для Сивоока мистецтво – це чаклунство)

Рік 1028. Теплінь. Київ (збувається заповітна мрія Сивоока)

Рік 1032. Київ (Сивоок зводить собор)

Рік 1037. Сонцеворот. Київ (Сивоок ,звівши собор, йде у вічність)
Шлях  Сивоока на вершину слави
           Образ Сивоока -  Божидара - Михаїла
Наївна  щирість, чистота душі, вроджене поетичне світосприйняття. Змалку вбирав у себе барви рідного краю, набирався снаги  в своїй землі.
У діда Родима спостерігав, куди, яка краска кладеться. У Сивоока «між рукою і оком є те, чого нема ні в кого з людей». Вразливе серце художника зазнає великої втрати – смерть забирає діда Родима, згодом - Лучука.
Не вагаючись стає в ряди полонених монахів, щоб розділити з ними хресний шлях.
Виявляє надзвичайну мужність перед катом, залишається живим і зрячим.
Пройшов різні мистецькі науки в чужих краях, але душа залишилася незайманою.
Добрий, людяний, має високе почуття гідності. Ніколи й нікому не корився, гордо заявляючи, що художник – не раб. Керувався у своїх учинках лише покликом серця. Так підказали йому любов і честь.
Створив храм, який став продовженням землі київської, «гучним її криком, її співом, мелодією, барвою».
	П.Загребельного цікавив не тільки історичний Ярослав Мудрий: в «оптиці» його мистецької уваги — психологія людини влади загалом. За логікою автора, перебування на вищих щаблях керівної верхівки держави може стати джерелом внутрішньої конфліктності, двоїстості. У романі князь Ярослав постає саме таким — внутрішньо конфліктним. «Княже» й «людське» перебувають у вельми складному психологічному «діалозі». Мудрість уживається із майже деспотичною жорстокістю. З одного боку, князь має неабияку силу державця, з другого ж — він часто не належить самому собі, оскільки постійно мусить зважати на обставини й оточення.Влада — страшна ноша. Вона, зрештою, душевно висушує людину: історія Ярослава Мудрого в романі «Диво» промовляє саме про це. У його монологах час від часу звучить ідея корисності жорстокого державного примусу. «А що таке мудрість? — міркує князь Ярослав. — Це правда. Правда ж милостивою не буває. Вона тверда й жорстока. Багато прочитав я книг, всі віки і всі народи там списані, скрізь було багато жорстокості, але тільки вона доводила народи до розквіту. Завжди, щоб держава могла розквітати й піднялася вище за всіх, народ повинен згодитися на деякі пожертви й нестатки. Сам він на це ніколи не піде, його треба примусити». Князь Ярослав у П.Загребельного, як бачимо, є прихильником жорсткої влади. Його слова про примус як джерело державного розквіту легко проектуються на реалії минулого століття, підтверджуючи думку письменника про «замкнене коло історії».
Ярослав Мудрий
Я
Р
О
С
Л
А
В

Мудрий
Виходець із своєї землі, прагнув об’єднати й возвеличити державу, робить все для її зміцнення й утвердження.
Мудрий і далекоглядний правитель, освічений книжник
Жорстокий тиран з холодним серцем.
Самовпевнений і пихатий самодержець, тиран і деспот.
	«Диво» дивувало незвичайною, несподіваною побудовою, схрещенням часів, віддалених століттями. Але в другій половині 60-х років ХХ ст. однією з прикмет літературного процесу якраз і було те, що зламувались глухі перегородки між темами сучасності й історії, розгорталася розмова про духовні й моральні джерела людини, нове й старе в національному характері, ставлення до минулого, спадкоємність поколінь. Актуальним є це і сьогодні.
	Реконструюючи історію Київської Русі, П.Загребельний екстраполював її на сучасність, показуючи, власне, могутню течію часу, в якому все взаємопов’язано і переплетено. У «дзеркалі» ХІ століття вгадуються риси століття ХХ-го; історія князя й митця виламується з рамок конкретного часу, переходячи у сферу вічності
Літературний диктант
1.  П.Загребельний родом з …
2. Цикл романів,  відзначених Державною премією ім..Т.Г.Шевченка…
3.  Цикл історичних романів про Київську Русь …
4.  Роман про Софію Київську називається …
5. Події, описані в романі «Диво», розкриваються у … часових вимірах.
6.  «… з ніг до голови загорнуті в звірині шкури, самі теж наїжачені, мов дики з пущі» прийшли до Києва …
7. Сивоок «знову був серед вишневого мороку в
    світанні барв …рідної землі,… знов йому
    перед очі стала» …
8.  Сивоок зводить Софію Київську за задумом …
9.  Шукав у барві не бога, а людину …
10. Прадавня семантика кореня слова «диво»…
11. «В нього між оком та рукою є те, чого нема ні
     в кого з людей, а саме цим і визначається той,
     хто може вичарувати з небуття новий світ
     богів і візерунків», - так про Сивоока сказав …
12. Сивоока убив …
Відповіді

1.  Полтавщини
2.  «Первоміст», «Смерть у Києві», «Розгін»
3.  «Диво», «Первоміст», «Смерть у Києві», «Євпраксія»
4.  «Диво»
5.  Трьох

6.  Сивоок і Лучук
7.  Церква Богородиці
8.  Ярослава Мудрого
9.  Сивоок
10. «Світити»
11. Ярослав
12. Ситник


Моя професійна кар'єра.
Типологія людей і їх якості.
Професійні вимоги
Вибираючи професію - ви обираєте
своє майбутнє!
Епіграфи:«Витри піт солоний із чола І трудись, забувши про утому,Бо людина ціниться по тому,Чи вона зробила, що могла,Скільки сил у неї вистачало, Щоб на світі більше щастя стало». (Микола Луків.)«Життя без праці — злодійство, праця без мистецтва — варвар¬ство». (Д. Рескін.)«Твоя діяльність, і тільки вона одна, визначає твою цінність». (Й. Фіхте.)«Задоволення має бути нагородою за працю». (К. Гельвецій.)«Той, хто любить працю, не відчуває потреби у розвагах». (Ж. Ла-брюйєр.)

Ознайомитися з типами професій і їх вимогами до особистості

Отримати інформацію про типи особистості і визначити, до якого типу людей я належу.

З’ясувати типи інтересів, які притаманні кожному типові людей.

Виявити, який тип інтересів збігається з моїм.

Опитати друзів і знайомих, якої вони думки про мої здібності.

Виявити, які професії найсприятливіші для мене.

Встановити власний універсальний код (УК) своєї професійної діяльності та визначити за переліком професій ті, що найбільш мені подобаються.

надає, здебільшого, перевагу такій діяльності: переконувати в чомусь інших, спрямуванню людей у потрібному напрямі та управляє їхньою діяльністю
Діловий тип

СЛОВНИК НОВИХ ТЕРМІНІВ
ПИТАННЯ ДЛЯ КОНТРОЛЮ ЗНАНЬ
ПРАКТИЧНА РОБОТА
Кажуть, що вибір професії – це друге народження людини. Від того, наскільки вірно Ви оберете свій життєвий шлях, залежить, яке місце в суспільстві Ви будете займати.


title: Від любові страждають навіть боги

text:
«Від любові страждають навіть боги» ( за змістом новели Івана Франка «Сойчине крило»)

Десь на дні мого серця заплела дивну казку любов.Павло Тичина
Літературний диктант «Повторюємо творчість Івана Франка» (так – ні)

 Сойка (Garrulus glandarius), птах родини воронових, відіграє роль "поліцейського лісів": вона завжди на сторожі, своїм скрипучим голосом подає знак лісовим мешканцям про появу людини набагато раніше чим людина її помітить. Довжина тіла близько 34 см, вага 147 — 196 г. В природі сойка уникає відкритих місць, більше полюбляє перельоти з крони на крону. По землі пересовується невпевненими стрибками, тому внизу довго не затримується. Також сойка має здатність переймати звуки інших птахів.
«Проблемне питання».  Чому ж Іван Франко ввів образ саме цієї пташки?
«Сповідь Сойки» - «сюжетний ланцюжок».Втеча з Генрисем  до Кракова шахрайство разом із Генрисем ,його арешт спроба повіситись зв'язок із Зиґмунтом, його арешт квиток до Москви, знайомство з Володимиром Семеновичем програв у карти Никанору Ферапонтовичу Свєтлову та від’їзд до Сибіру в домі капітана-ісправника Серебрякова смерть Миколи Федоровича.

«Словникова робота»ІМІТАЦІЯ (від лат. imitatio) — 1. Наслідування, підроблення. 2. Виріб, який є підробкою під   що-небудь. 3. Повторення музичної теми або мелодії одним з голосів безпосередньо за іншимголосом.
«Дискусійна мережа : За і Проти». Хто винен у тому, що Хома та Марія розлучилися?Чи зустрілися б вони, якщо б Марія не надіслала листа?Як ви розцінюєте той факт, що вона першою пішла на примирення?Які якості повинні виробити в собі закохані, щоб не розлучатися?
Домашнє завдання. 1. Скласти тестові питання за змістом новели.2. Написати твір-роздум «Від любові страждають навіть боги».3. Повторити творчість І.Франка й підготуватися до контрольної роботи.


Тема : “Література рідного краю. Позакласне читання.Олена Теліга .Огляд життя і творчості.”