title: Винниченко-драматург

text:
Винниченко-драматург
Підготувала
учениця 10 класу
Калмикова Оксана
Перевірила
вчитель з української мови
та літератури
Федоренко Н.Г.
Винниченко Володимир Кирилович
Володимир Винниченко народився 26 липня 1880 року в місті Єлизаветград у селянській родині. У народній школі Володимир звернув на себе увагу своїми здібностями, і через те, вчителька переконала батьків, щоб продовжили освіту дитини. Незважаючи на тяжке матеріальне становище родини, по закінченні школи Володимира віддано до Єлизаветградської гімназії.  Його українська вимова, бідна одежа та інші ознаки пролетарського походження викликали ворожість в учнів гімназії. Таке ставлення вперше викликало у малого Володимира свідомість того, що на світі не всі люди рівні, що світ поділений на бідних і багатих.

      Усвідомлення свого становища не пригнітило малого, але викликало в нього протест та дієву реакцію: бійки з учнями, розбивання шибок у вчителів. Протести проти соціальної та національної нерівності заклали основи його революційності на все життя. У старших класах гімназії він взяв участь у революційній організації, написав революційну поему, за яку одержав тиждень «карцеру», а згодом його відрахували з гімназії.
       У 1901 році він вступив на юридичний факультет Київського університету і того ж року створив таємну студентську революційну організацію, яка звалась «Студентською громадою». Вступив до Революційної української партії (РУП), яка з 1905 року стала називатися Українською соціал-демократичною робітничою партією (УСДРП). За її дорученням проводив агітаційно-пропагандистську роботу серед робітників Києва та селян Полтавської губернії, за що 1903 року був заарештований, виключений з університету й ув'язнений до одиночної камери Лук'янівської в'язниці в Києві, звідки йому згодом вдалося втекти.
       Незабаром новий арешт, дисциплінарний батальйон. Але він знову втік і нелегально відбув у еміграцію. Після чергового арешту й ув'язнення із загрозою довічної каторги Винниченку, за допомогою товаришів, вдалося вирватися з рук царської охранки. Не ризикуючи далі, він емігрував. За кордоном разом із М. Грушевським видає часопис «Промінь». Та на початку Першої світової війни Винниченко повернувся до Росії і жив до 1917 р. під чужим ім'ям переважно в Москві, займаючись літературною діяльністю.
      Одразу після Лютневої революції Винниченко переїхав в Україну і взявся до активної політичної роботи. Став членом Центральної Ради. Згодом 15 червня очолив Генеральний секретаріат і став генеральним секретарем внутрішніх справ. Він автор майже всіх декларацій і законодавчих актів УНР. 22 серпня 1917 року Центральна Рада ухвалила конституцію УНР. Згодом через виникнення протиріч Винниченко вийшов із уряду. Однак уже менше, ніж через місяць він знову його очолив.
           Впродовж останніх 25 років свого життя Винниченко прожив у французькому містечку Мужен, біля Канн, у власному невеликому будинку, де займався літературною творчістю і живописом. Понад 20 його полотен зберігаються в Інституті літератури ім. Т. Шевченка НАН України.
          Помер Володимир Винниченко 6 березня 1951 р., похований у французькому місті Мужен.
Винниченко і театр
     Винниченко-драматург усвiдомлював, що украïнський театр треба європеïзувати надати йому фiлософськоï глибини, гостроти морально-етичних колiзiй, динамiзувати дiю. Наскiльки це вдалося, свiдчить той факт, що його п'єси посiли провiдне мiсце в репертуарах "Молодого театру" Леся Курбаса, стацiонарного украïнського театру М. Садовського та драматичного театру iм. I.Я. Франка.
     Твори драматурга були популярними не лише в тогочаснiй Украïнi, але й за ïï межами. Вiдомий лiтературознавець Г. Косткж зазначав, що з особливим успiхом у краïнах захiдноï Європи йшли драми Винниченка "Чорна Пантера i Бiлий Ведмiдь", "Закон", "Брехня". ïхня тематика, як i тематика iнших творiв письменни ка i драматурга, була цiлком традицiйною дослiдження люд ськоï особистостi, морально-психологiчне випробовування внутрiшнiх сил людини в боротьбi за утвердження свого "я". Але iнтерпретацiя цих тем i морально-етичнi проблеми, що поставали з творiв Винниченка, були новаторством в украïнськiй лiтературi початку XX столiття. Драматургiя Винниченка вирiзняється гостротою проблем, глибиною психологiчних екскурсiв, вiдсутнiстю шаблонностi, образним мисленням, неореалiстичними тенденцiями, модерном, символiзмом, "новими горизонтами" i "обрiями", з яких глядач має змогу проникати в глибини свiту пiдсвiдомостi. Дiйсно, Володимир Винниченко займає виняткове мiсце в украïнськiй лiтературi i, особливо, в iсторiï украïнськоï драматургiï, украïнського модерного театру. Кожна п'єса Володимира Винничен ка приховує в собi загадку, яку неможливо розгадати, "розшиф рувати код" до кiнця. Тому в кожного, хто всерйоз замислиться над суттю п'єс Винниченка, виникне власне сприйняття ïх.Нинi Винниченко широко й глибоко входить у культурне сьо годення незалежноï Украïни. Його твори пробуджують нацiо нальну свiдомiсть. Полiтик, письменник, художник, вiн ще має розкритися рiдному народовi рiзнобарвними гранями свого вели кого таланту.

      Як драматург Володимир Винниченко працював невтомно (понад 20 п’єс за 23 роки творчості), звертаючись до нових тем і проблем, не освоєних ще українським театром, з’ясовуючи їх новою драматургічною мовою.
     Вже з 1909 року п’єси Винниченка були у репертуарі українських і російських театрів, а згодом “Чорна Пантера і Білий Ведмідь”, “Брехня”, “Гріх”, довгий час не сходили зі сцени Берліна, Дрездена, Лейпцига, Рима.
     А на батьківщині письменника з усього творчого доробку саме драматургія найбільше зазнавала критики: від захоплення і гордості, “що в особі Винниченка ми, українці, виходимо на світову арену”, до повного заперечення ролі його модерно-психологічної драми у формуванні нового українського театру. Одні відчували, що п’єси Винниченка “відкривали ХХ вік” української драматургії, а інші вбачали у цих же п’єсах лише “копирсання у психіці”.
    Драми Володимира Винниченка – це стихія, бунт, виклик самому життю. Сміливістю тематики (свідомість та інстинкти, мораль і статеві проблеми, честь і зрада) драматург часто, на думку критики, виходив за межі дозволеного. Керуючись своїм відомим принципом “чесності з собою”, як і знаменитим висловом Шопенгауера: “Філософові, як і поетові, мораль не повинна закривати правди”, Винниченко піднімає завісу, проникає у найпотаємніші схови психології і проводить експерименти на людській душі.
      Героєм його п’єс стає новий суспільний тип інтелігента, тло дії – двадцяте століття, з його соціальними конфліктами і моральними протиріччями. Пошуки “правди життя” і “нової моралі” не є новацією, це норма для творів будь-якого європейського письменника.

“Чорна Пантера і Білий Ведмідь”
Герої твору – художник Корній Каневич (Білий Ведмідь), його невелика родина: дружина Рита – Чорна Пантера, мати, син – немовля і богемне оточення їх – “митці, їхні коханки й моделі”, - як сказано у ремарці.
Талановитий митець Каневич не утвердив себе поки ще належним чином; полотно, яке повинне засвідчити його талант, ще нестворене; тож і живе родина за кордоном, в Парижі, займаючи велике ательє, де батько пише картину для осіннього паризького Салону. Сім’я бере безпосередню участь у творчому процесі: Рита з малим Лесиком позує для полотна “Мадонна з немовлям”
Серед богемного гармидеру, суперечок про мистецтво й митців починає вже з першої дії звучати тривожна нота: Лесик захворів, вся праця Корнія під питанням.
Безтактна грубість, небажання перейнятися інтересами й почуттями чоловіка, вколоти чи ударити якнайдошкульніше аж ніяк не виправдовуються вболіванням за здоров’я дитини; все це риси тієї самої породи, яка бере свій початок від знаменитих Солох, Палажок і Парасок; можна сказати, риси певного національного типу. А чого варте сварливе вимагання грошей на ліки саме в той момент, коли чоловік взявся за пензель! І все це – зовсім не від нелюбові до Корнія, скоріше навпаки: це зрозуміле, хоча й брутально виражене бажання зосередити всю його увагу й почуття на собі, підігріти їх, довести до кипіння…
Конфлікт між подружжям загострюється і дедалі набирає ще більш потворних рис – у ньому боротьба самолюбства і воль, бажання кожного поставити себе, свою правоту вище – жорстка й нищівна війна, у вирі якої гине і дитина, і художній шедевр батька, і саме життя подружжя – все.
Недаремно Корній у цій боротьбі поступово втрачає довіру до дружини, до її застережень і сприймає їх лише як прояви самолюбства й егоїзму; втрачає розумні орієнтири в житті і Рита, яка робить немало злих дурниць. Врешті уся її етика щодо чоловіка виливається у бажання вчинити йому на зло. Злісно, егоїстично, потворно вони змагаються одне з одним навіть над трупом дитини, втрачаючи реальне відчуття того, що відбувається; Рита, щоб не роз’єднався їх тріумфіат (“Ми троє – одно!”) убиває в хвилину тяжкого душевного болю не тільки себе, а й його, більше того – знищує його картину.
У п’єсі перемагають не теорії, а знову ж таки природа (природні почуття любові до родини, до дитини – цих одвічних життєвих основ). Навіть Мистецтво – справжнє, велике Мистецтво – не може існувати в полярному холоді себелюбства, без тепла, без сув’язі рідних душ.

“Брехня” (1910)
У ній автор порушує морально-філософську та етичну проблеми.Центральна постать у п’єсі – Наталя Павлівна. Вона вирішує дилему як заспокоїти свою совість, своє бунтівне невдоволене “я” інтелігентної людини і виправдатися перед коханцем, щоб затримати його при собі. Для цього вона йде на компроміс з совістю і творить низку брехні. “Що є істина? –каже вона. – Істина є постаріла брехня, всяка брехня буває істиною”. Вона впевнена, що “людям зовсім не треба правди чи брехні, їм треба щастя… покою. Коли брехня може це дати, слава брехні”. В цій п'єсі вражає майстерність Винниченка - психолога. Він переконливо правдиво вмонтовує поведінку Наталі Павлівни.

"Грiх"
     Головна героïня Ї революцiонерка Марiя Ляшкiвська вважає, що в сучасному ïй свiтi нема такого поняття, як "грiх", що це пережитки "старого свiту". Але протягом твору вона змушена змiнити свою думку. "Маленький грiх" зрада товаришiв-революцiонерiв заради благородноï мети Ї порятунку з ув'язнення коханого чоловiка призводить до несподiваних для неï наслiдкiв: Марiя потрапляє в залежнiсть до слiдчого, бо, боячись викриття, змушена викону вати всi його бажання, видавати по одному своïх товаришiв, об манювати друзiв i самого коханого, якi розшукують зрадника. Усе це призводить до трагiчноï розв'язки: доведена до вiдчаю, усвi домлюючи, що коханий Iван не зрозумiє ïï зради i не пробачить ïй, Марiя накладає на себе руки, таким чином вдавшись до одного з найстрашнiших християнських грiхiв. Отже, протягом твору ми маємо можливiсть простежити весь "шлях" духовного руйнуван ня особистостi, замислитись над морально-фiлософськими про блемами драми, ïх актуальнiстю для сьогодення.


Соціально-побутова драма І. Котляревського “Наталка Полтавка.” Наталка як уособлення кращих рис української дівчини


title: Театр корифеїв

text:
Театр корифеїв
перший професійний український театр
зміст
КОРИФЕЙ
ТЕАТР КОРИФЕЇВ
ХРОНОЛОГІЯ ГОЛОВНИХ ПОДІЙ
Марко Кропивницький
Микола Садовський
Актори
Репертуар
ТРІУМФ
Визнання
Блискуча плеяда майстрів української сцени

Корифей
Корифей — провідний актор у хорі Давньогрецького театру.
З часом слово корифей набуло переносного значення провідної особи, світила в будь-якій галузі: корифей науки, корифей медицини.

Театр корифеїв
Перший професійний український театр.
Дата: 1882 рік
Місце:  Єлисаветград
Засновник: Марко Кропивницький, Микола Садовський
Стиль театру, поєднував: драматичне й комедійне дійство з музичними, вокальними сценами, включаючи хорові й танцювальні ансамблі, вражав суто народною свіжістю й неподібністю до жодного існуючого театру.

1881-дозвіл ставити вистави українською мовою
1885-єдина театральна трупа розділиласяна трупи: М. Кропивницький і М. Старицького
1907-М. Садовському вдалося відкрити в Києві постійний Український театр.
1914-Театр Садовського закрито
Головні події

Український письменник, драматург, театральний актор.
Марко Кропивницький(1840-1910)

Актор, режисер і громадський діяч. Корифей українського побутового театру.
Брат І. Карпенка-Карого,
П. Саксаганського й
М. Садовської-Барілотті.
Микола Садовський(1856-1933)

Діяльність театру пов'язана з іменами братів Тобілевичів, їх сестрою Марією, а також М.Старицьким, М.Кропивницьким, М.Заньковецькою, Л. Ліницькою,  Г. Затиркевич - Карпинською та іншими видатними акторами.
Актори театру

Репертуар театру
І.Котляревського: «Наталка Полтавка», «Москаль – чарівник»
Г.Квітки - Основ’яненка:                  «Шельменко – денщик»  «Сватання на Гончарівці”
Т.Шевченка: «Назар Стодоля», «Наймичка».

тРІУМФ
У 1886 – 1887 роках театр поїхав на гастролі у Петербург. Це був небувалий тріумф. Зал -  завжди  переповнений. Трупою зацікавився цар Олександр ІІІ. Для нього в залі “ Демут ” поставили “ Назара Стодолю ” та “ Як ковбаса та чарка, то минеться сварка ”.

Визнання ТЕАТРУ
Театр корифеїв мав величезний успіх не лише в Україні та Росії, але й у Молдові, Польщі, на Закавказзі. Величезна популярність митців, творчість яких була уособленням народного естетичного ідеалу, ніби провокувала царських чиновників постійно їм перешкоджати: виступи колективу в межах Київського генерал - губернаторства були заборонені.

Констянтин  Станіславський : “ Такі українські актори, як Кропивницький, Заньковецька, Саксаганський, Садовський – блискуча плеяда майстрів української сцени, увійшли золотими літерами на скрижалі історії світового мистецтва…”
1911 рік


ПОВІСТЬ О. КОБИЛЯНСЬКОЇ «ЗЕМЛЯ» — ПСИХОЛОГІЧНЕ ТРАКТУВАННЯ ВІЧНИХ ПРОБЛЕМ ЛЮДИНИ І ЗЕМЛІ, ЗЛОЧИНУ Й КАРИ НА УКРАЇНСЬКОМУ МАТЕРІАЛІ. ПСИХОЛОГІЗМ І СИМВОЛІЗМ ТВОРУ ЯК НОВАТОРСТВО О. КОБИЛЯНСЬКОЇ. ПОНЯТТЯ ПРО МОДЕРНІЗМ


Василь Симоненко


"Роман «Диво» Павла Загребельного"


title: Панас Мирний

text:
Панас Якович Рудченко
народився 13 травня 1849 році в
м. Миргороді на Полтавщині в родині бухгалтера повітового скарбництва.
З дитинства захоплювався чарівним світом народних пісень, казок, легенд, які розповідала йому бабуся Оришка
Навчався в початкових школах Миргорода та Гадяча (щороку відзначався похвальними листами за сумлінне навчання)
Вчителі радили батькові далі вчити здібного школяра в гімназії, а згодом і в університеті. Однак батько послав сина в чотирнадцятирічному віці  «на власний хліб». Так з раннього віку і до останніх днів життя довелося Панасові Рудченку тягнути лямку чиновницької служби.
З 1863 року розпочинає служити в канцеляріях Гадяча,  Прилук, Миргорода.
Одноманітна й нецікава робота стає тягарем для Панаса Яковича, і він починає захоплюватися творами Т.Шевченка, В.Шекспіра, російських класиків XIX століття
Саме на цей час припадають перші спроби пера.
Брат Іван допоміг опублікувати зразки усної народної творчості, що зібрав Панас Якович Рудченко.
 «Народні південноруськи казки» (1869, 1870)
«Чумацькі народні пісні» (1874)

З 1871 року до самої смерті Рудченко живе і працює в Полтаві, займаючи різні посади в губернському скарбництві, а згодом у казенній палаті.
Уперше твори Панаса Мирного побачили світ на початку 70 років 19 століття. Під цим псевдонімом був підписаний вірш «Україні», опублікований у Львівському журналі «Правда» (1872).
    Тоді ж у цьому журналі Мирний надрукував оповідання «Лихий попутав».
Наймичка Варка Луценкова щиро розповідає про своє страдницьке життя, свою змарновану долю. Залишившись без батьків, яка забрала холера, Варка, живучи в дядьковій сім’ї, ніколи не чула ні привітного слова, ні подяки за невсипущу працю.  Не здійснилися її сподівання: обурена і зганьблена, дівчина терпить зневагу, несе тяжкий хрест за вчинений проступок.
Повість «П’яниця» (1874) розширила тематику прози: в ній зображується чиновницьке життя. У центрі твору – доля «маленької  людини», трагедія здібного юнака, зламаним чиновницьким середовищем. Іванові Лавадному огидні лицемірство й нещирість, які процвітають у канцелярії. Він не може витримати тиску підлагузництва, донощицтва, йому нещастить у коханні. Зломлений морально, Іван опускається на саме дно життя і гине.

Після виходу повісті  «П’яниця» Іван Франко сказав: «Увійшов свіжий і сильний талант» в українську літературу
1874 року у журналі «Правда» побачив світ нарис «Подоріжжя от Полтави до Гадяча»
1877 року у Женеві виходить друком повість «Лихі люди»

А тепер аналітичне питання:
 - Чому, на вашу думку, автор друкує свої твори у Львові та закордоном?
Віртуальна подорож
Усадьба-музей під Полтавою


title: моделювання спідниці

text:
1.
30
20
55
3
50
1
93
1
1
1
1
1
2
2
2
1
1


Структурно-стильовий аналіз аналізу


Віктор Близнець


Василь Симоненко “Цар Плаксій та Лоскотон”


МОДЕЛЮВАННЯ ПОЯСНИХ ВИРОБІВ


романтизм


Творчість Тараса Шевченка


Тарас Григорович Шевченко-біографія


title: Творчість письменника Івана Савича. Збірка «Крізь полярні завої»

text:
Літературними стежками Донеччини

Творчість письменника-земляка Івана Савича.
Збірка «Крізь полярні завої»
(100-річчю з дня народження присвячується)

Виконала
учитель української мови й літератури
Донецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №120 Донецької міської ради Донецької області
Пшеничникова Любов Миколаївна
Мета:
ознайомити учнів із життєвим та творчим шляхом талановитого поета-земляка  Івана Савича, його збірками віршів різних років: «Крізь полярні завої», «Розвідники весни», «Тяжіння земне», «Тепло
     рідної  землі»;
розвивати вміння створювати презентації, систематизувати зібрані  матеріали, складати виступи, усні повідомлення;
виховувати почуття патріотизму і любові до рідного
     краю.

                                                                                Пшеничникова Л.М.

Тип проекту: творчий, літературний.

Форма представлення проекту: урок-конференція.

Інформаційні джерела: збірки віршів поета різних років:«Крізь полярні завої», «Розвідники весни», «Тяжіння земне», «Тепло рідної землі», спогади поета Івана Савича, його доньки
Світлани Іванівни Лук`яненко, Internet-ресурси.

                                                                                Пшеничникова Л.М.

Літературна Донеччина
Байдебура
Павло Андрійович
Білий
 Іван Омелянович
Гордасевич
Галина Леонідівна
Пшеничникова Л.М.
Літературна Донеччина

Жуковський
Станіслав Віталійович
Загнітко
Анатолій Панасович
Комар (Орач)
Олег Юхимович
            Пшеничникова Л.М.
поет, прозаїк, журналіст, перекладач
Іван  Савич
(Іван Савич Лук`яненко)
1914-2000рр.

   Пшеничникова Л.М.
Іван  Савич -

            Народився у січні 1914 року в селі Савинки Корюківського району на Чернігівщині в родині селянина-бідняка. У родині було десять дітей.
          Учасник організації однієї з перших на Україні  комсомольських комун в Конотопі, про яку згодом написав книгу «Юнь комунівська».

                                                 Пшеничникова Л.М.

       Працював журналістом у Корюківській районній газеті й заочно навчався у Харківському інституті журналістики (1934р.), далі навчання у Київському університеті. Викладав українську літературу в Кременецькому та Старобільському учительських інститутах,  вчителював на Донбасі.

                                                                                Пшеничникова Л.М.

Учасник Великої Вітчизняної війни. Нагороджений орденом Вітчизняної війни другого ступеня та медалями.

                                                                       Пшеничникова Л.М.

1948 року військовим трибуналом Прикарпат-ського військового округу засуджено на 25 років виправно-трудових таборів.
                                                                                Пшеничникова Л.М.

      Довгих дванадцять років провів Іван Савич на Півночі -  у таборах міста Інта (Республіка Комі).
      Перебуваючи в режимному офіцерському таборі, брав участь у підпіллі (писав і розповсюджував листівки, проводив політичну роботу серед військовополонених).

                                                       Пшеничникова Л.М.

     12 червня 1956 року рішенням Комісії Президії Верховної Ради СРСР Савича було визнано засудженим безпідставно і звільнено із зняттям судимості.
      1957 року вийшла з друку перша його книжка „З вічних джерел”.
      Відтоді він жив на Луганщині, в Старобільську, де якийсь час працював педагогом у середній школі, а потім повністю присвятив себе літературній праці.

                                                      Пшеничникова Л.М.

.
От і все.
Загратований і задротований...
І шинельку солдатську зняли, й ордени.
І бушлат арештантський, брудний,
                                       нумерований,
прикрива мої шрами – печатки війни.
А скажені вітри із Північного полюса
Полірують мене наждаком, терпугом,
І даремно тугіше затягуєш пояса –
Холодина і клята завія кругом.
Ой ви, карські вітри!
Хоч ви й Берії наймити,
Хоч, можливо, диявола люті сини,
Шрамів з тіла мого не зітрете –
                                        це знайте ви!

                                                        Пшеничникова Л.М.

                                                         Пшеничникова Л.М.

Незважаючи на суворий, інколи аж надто жорстокий досвід, винесений поетом з фронту, з гітлерівських і сталінських таборів, його вірші перейняті органічною добротою, вірою в людину, світлістю почуттів.
Збірка “Крізь полярні завої”

Затамовуй глибоку тривогу,
Не вслухайся в шумкі поїзди
І навстріч мені сина малого
Не винось, не очікуй, не жди –
Замело мені снігом дороги,
Може буть, назавжди,
Назавжди…
Де не стану – мете хуртовина,
Скрізь колючі вітри, як мечі,
І не кров, а гіркота полинна
В моїм серці і вдень, і вночі,
Тож забудь і не жди, тільки сина
Забувать не учи,
 Не учи!

                                                   Пшеничникова Л.М.
хвилини безнадії “Затамовуй глибоку тривогу”

        Пшеничникова Л.М.
Я в рідній хаті. Мама ще жива,
Сльозинки радості рясні-рясні.
Хоч синові минуло сорок два,
Матуся гладить голову мені,
Неначе я хлоп`ятко-пастуша.
«От і діждалась, ось і дожила…»
Приходять гості, може, півсела,
І променем тремтить моя душа.
Федос прибіг. Безмежно рад:
Уже не «ворога народу» брат.
У рідній хаті

Луганська  обласна
 універсальна   наукова    бібліотека  ім. А.М. Горького

                                                                                Пшеничникова Л.М.

Помер поет Іван Савич  28 листопада  2000 року. похований у м.Старобільську                                                                                Пшеничникова Л.М.
Рідна   поету   Старобільщина

                        Пшеничникова Л.М.
ДЯКУЮ    ЗА   УВАГУ

                                                                     Пшеничникова Л.М.


title: Творчість Тараса Григоровича Шевченка

text:
     ТворчістьТараса Григоровича Шевченка
Виконала
Учениця 9 класу
Стадник Уляна

День народження і день смерті видатного поета і художника стоять поряд – 9 і 10 березня. Між ними – 47 років життя, яке стало славою і гордістю нашого народу, тріумфальним початком і вершинним досягненням нової української літератури. Маємо всі підстави сказати: зоря великого поета засіяла. Він обняв своїм генієм усі царини духовного і соціального життя суспільства. Пливе час, змінюються люди, держави, режими та ідеології… Але Шевченко живий.

Тарас Шевченко народився в сім’ї кріпаків дідича В. В. Енгельгардта, у селищі Моринці, Звенигородського повіту, Київської губернії. Крім нього у сім’ї було ще 5 дітей: Микита, Катерина, Ірина, Маруся і Осип.

Творчість Шевченка була багатогранною. Митець був і глибоким ліриком, і творцем епічних поем, і видатним драматургом та різнобічно обдарованим митцем. Літературна спадщина Шевченка обіймає велику збірку поетичних творів («Кобзар»), драму «Назар Стодоля» і два уривки з інших п'єс; дев'ять повістей, щоденник та автобіографію, написані російською мовою, записки історично-археологічного характеру («Археологічні нотатки»), чотири статті та понад 250 листів. З мистецької спадщини Шевченка збереглося 835 творів живопису і графіки, що дійшли до нас в оригіналах і частково у гравюрах та копіях. Її доповнюють дані про понад 270 втрачених і досі не знайдених мистецьких творів. Натомість у літературі про його мистецьку спадщину безпідставно приписувано йому чимало творів живопису і графіки інших авторів (досі зареєстровано 263 такі твори).
Рання творчість
До ранньої творчості Шевченка належать балади «Причинна» (1837), «Тополя» (1839) й «Утоплена» (1841), що мають виразне романтичне забарвлення. Своєю фантастикою й основними мотивами вони близькі до народної поезії.
«Тополя»
Молода дівчина закохується у козака, але той поїхав на війну де й загинув. Дівчина все ще сподівається, що він повернеться, натомість її матір підшукала для неї хорошу партію — старого багатія. Дівчина не хоче йти заміж і матір вирішує віддати її силоміць за старого. Остання надія дівчини — це стара ворожка до якої вона звертається за допомогою. Та говорить, що передбачила її прихід і дає дівчині чаклунське зілля, випивши яке на світанку можна повернути коханого «з чужини», але якщо він не повернеться після другого ковтка треба випити в третє… Що має трапитись після третього ковтка стара порадила не питати. Дівчина після не довгих вагань робить все, як їй наказала зробити ворожка, її козаченько так і не повернувся, а вона перетворилась в тополю.
«Причинна»
Буря на Дніпрі. А на березі, біля гаю, ходить дівчина. Ворожка зробила її причинною, аби менше сумувала за молодим козаком. Тим часом з води виринають русалки. Вони й залоскотали дівчину. Вранці з діброви виїжджає козак. Біля дуба він бачить тіло дівчини і спочатку думає, що вона заснула. А коли бачить, що кохана мертва, у відчаї «зареготавсь, розігнався — та в дуб головою!».

Невдовзі біля дуба проходили
дівчата. Побачили коня, козака
з дівчиною, хотіли їх злякати,
але зрозуміли, що ті мертві,—
і перелякані втекли. Козака і
дівчину, як сиріт, поховали
громадою.
.
«Утоплена»
Матір пропонує доньці сходи й скупатись у ставку, на що та погоджується. За ними тим часом спостерігав з того боку ставка «рибалонька». Матір Ганнусі навісніє від злості бачачи молодість і красу дочки. Ніби божевільна вона накидується на неї і вони падають разом у воду. Рибалонька кидається у воду, щоб урятувати свою кохану, проте пізно він звільняє Ганнусю із закляклих рук матері — вона мертва. На жовтому піску лежить мертва утоплена, а знею мати, що теж загинула. З відчаю молодий рибалка теж топиться у ставку. Згодом ставок заріс осокою і в ньому більш ніхто не купається. А вночі випливає зі ставу мати вся синя, страшна та розхристана і «рве на собі коси». На іншому боці хвиля виносить Ганнусю і молодого рибалку, з яким вона тепер навіки разом.

Автор відповідає своїм читачам, що це дочка й мати. Колись мати була молодою і гарною жінкою-вдовою за якою «козаки ходили». І от у неї народилась від когось дочка і легковажна мати залишає свою дитину в чужому селі на чужих людей. Та пройшли роки і мати постаріла, а її донька, яку назвали Ганною, виросла красунею. Тепер «козаки, як хміль отой, в'ються круг Ганнусі». А особливо за Ганнусею впадає молодий рибалка. Мати заздрить дончиній вроді і вирішує отруїти Ганнусю.
«Кобзар»
У доробку Т. Шевченка на кінець 1839 року були поеми «Катерина», «Тарасова ніч», «Іван Підкова», балада «Тополя», послання «До Основ'яненка», вірші «Перебендя», «Нащо мені чорні брови... ». Вони й склали першу його поетичну збірку - «Кобзар», яка побачила світ у 1840 році. Спеціально для неї Т. Шевченко написав вступний вірш-заспів «Думи мої, думи мої...» — програмний вірш «Кобзаря». Майже одночасно з «Кобзарем», 12 березня 1840 року, був поданий до цензури Є. Гребінкою альманах «Ластівка», до якого він долучив і перший розділ з нового твору Т. Шевченка ,-—поеми «Гайдамаки» (розділ «Галайда»). За короткий час «Кобзар» і «Гайдамаки» набули широкої популярності. Листування й спогади сучасників поета дають чимало свідчень того, яке велике й сильне враження справили ці перші твори Т. Шевченка на всіх. Друкованих книжок не вистачало, і твори Т. Шевченка починають копіювати, переписувати. Такі списки, повні й вибіркові, поширюються в численних примірниках не тільки на Україні, а потрапляють і в Білорусію, і на Кавказ, перетинають кордони, їх пересилають у Варшаву, Прагу...

«Кобзар»
 «Кобзар» належить до  найволелюбніших книг усіх часів, він наскрізь наповнений прагненням волі, передчуттям її неминучості. Поезії «Кобзаря» пронизані вірою в незнищенність людини, вірою в те, що людина ніколи не змириться з безправством, рабство ніколи не стане для неї за норму існування.

Поняття свободи найчастіше постає в Шевченка не у вигляді туманно-абстрактної мрії, а відтворюється як категорія соціально-конкретна, наснажена революційним змістом, закликом до дії, до солідарності народів.
«Гайдамаки»
У творі дві сюжетні лінії, які переплітаються між собою: розгортання та хід повстання під назвою Коліївщина та історія особистого життя Яреми. Розвиток сюжетних ліній часто переривається ліричними відступами й пейзажами в романтичному дусі. Характери розкриваються в складних життєвих конфліктах. У Яреми почуття помсти за свої наймитські кривди посилюється звісткою про драматичну долю його нареченої — Оксани. Глибокого трагізму й художньої сили сповнений розділ про те, що Іван Ґонта в ім'я присяги вбив своїх дітей. Логічним завершенням основної сюжетної лінії є зображення гайдамацького повстання — «Епілог», в якому розповідається про поразку повстання. «Епілог» перейнятий сумним настроєм, характерним і для народних пісень про Коліївщину.
Період «Трьох літ»
По-новому звучать мотиви революційної боротьби у творах Шевченка періоду «Трьох літ» (1843–1845). Провівши вісім місяців в Україні, Шевченко зрозумів своє історичне завдання і свій обов'язок перед батьківщиною як прямий шлях безкомпромісної революційної боротьби. Перехід Шевченка до нового періоду літературної діяльності позначився в поемах «Розрита могила» (1843), «Чигирине, Чигирине» (1844) і «Сон» (1844). Поет написав ці твори під безпосереднім враженням від тогочасної дійсності в Україні.
«Сон»
Епіграф до поеми «Сон» визначає завдання поета: розкрити людям істину, тобто сказати правду про суспільство зла і насильства. Ставлячи на першому місці серед катів і грабіжників народу російського царя, що «неситним оком за край світа зазирає», поет засуджує загарбницьку політику імператора Миколи I та його попередників. Ненаситність царя автор передає через його бажання забрати загарбане в домовину. . У цьому творі автор з їдким сарказмом змалював свавілля та жорстокість російського царату і закликав до знищення цієї деспотичної системи. Поема «Сон» уважається одним з найвизначніших взірців світової сатири.
«Кавказ»
Тематичним продовженням поеми «Сон» є поема «Кавказ». Твір не має жанрових ознак поеми, бо в ньому немає сюжету і персонажів. Але він є згустком ідей, спрямованих на викриття царизму, його колонізаторської сутності. Поему «Кавказ» Тарас Шевченко побудував на широкій загальнолюдській основі. Твір характеризується повним неприйняттям і цілковитим запереченням самодержавно-кріпосницького суспільства, усіх його антинародних засад. Характерно, що не народи Кавказу звинувачує поет у смерті свого друга, а російське самодержавство. Отже, поема «Кавказ» викриває моральний занепад правлячих кіл царської Росії, які відступилися від людських і Божих заповідей, запроваджуючи політику тиранії, ненависті до людей, лицемірства та жадоби до наживи.
«Великий льох»
У поемі-містерії «Великий льох», що складається з трьох частин, Шевченко втілив свої роздуми про історичну долю України в алегоричних образах, що зазнали в літературознавстві особливо тенденційної інтерпретації. Поштовхом до написання поеми стали археологічні розкопки могил. Ці дії сприймались народом як глум над його святинями. У центрі поеми — село Суботів, яке колись належало Богдану Хмельницькому і де москалі почали розкопки великого льоху. Поема «Великий льох» продовжує тему викриття злочинів, скоєних російським самодержавством проти України. Автор розглянув проблеми, які призвели до втрати українцями національної свідомості, а самою Україною— державності.
«Наймичка»
У  поемі оповідь йде про дівчину Ганну, що народила сина-байстрюка і яка підкинула свою дитину до будинку старого багатого подружжя, у якого не було дітей. Згодом вона наймається на роботу до подружжя, щоб допомогати їм з дитиною. Вона любить і леліє свою дитину: «сама не з'їсть і не доп'є, його нагодує», коли хлопчик підріс він навіть став називати її «мамою». Проходять роки і її син якого нарекли Марком виріс. До того часу померла Настя. Трохим вирішує одружити сина і радиться про це із Ганною, що давно стала майже частиною родини. Ганна каже, що треба запитати про це у самого Марка. Марку знайшлась пара — молода і гарна дівчина Катерина. Трохим і Марко пропонують Ганні бути за мати на весіллі Марка. Ганна відмовляється, апелюючи тим, що вона проста наймичка, а на весіллі будуть багаті люди, «ще й з тебе сміятися будуть». Ганна їде до Києва, щоб помолитися та трохи підзаробити грошей. У однієї міщанки в Києві Ганна наймається носити воду. Маркові вона купує шапочку, «щоб голова не боліла», а невістці Катерині вона купує перстень. Так ще тричі (кожного року) вона їздить до Києва де підзаробляє для того щоб купити щось синові, невістці та своїм онукам. У третій раз Ганна повертається хворою з Києва, Марко тоді ще був у дорозі із чумаками (чумакував). Весь час, що хворіє Ганна вона питає чи ще не повернувся Марко? Зрештою той повертається, але застає наймичку вже помираючою. Перед смертю Ганна зізнається синові: «Прости мене мій синочку! Я… я твоя мати». Від хвилювання Марко зомлів, а коли отямився то Ганна «вже спала».
«Єретик»

Поема починається монологом Яна Гуса, якому передує епіграф з Псалтиря, У поемі поет використовує інакомовність. Так, епіграф твору тісно пов'язаний з назвою — «Єретик». Адже людину, яка виступила проти церковних догм, можна порівняти з каменем, відкинутим будівельниками. Епіграф співвідноситься і з образом Яна Гуса, який викривав поневолювачів чеського народу — німецьких феодалів і католицьких священиків.
 Як Христос в єрусалимському храмі викривав беззаконня, так само і Ян Гус ніс людям правду про облудність католицьких священиків, які продавали папські індульгенції всім, хто платить. Автор з повагою ставиться до сміливого вчинку Яна Гуса, адже чеський герой не просто вболіває за долю свого народу, а й діє. Розірвавши буллу, він тим самим виступив проти Папи Римського, показавши чехам приклад мужності в боротьбі за національну і соціальну незалежність. У поемі «Єретик» Тарас Шевченко розкриває загальні проблеми всіх поневолених народів: між людьми повинні бути тільки воля й правда, а люди мусять пам'ятати, що вони люди.

ПЕРІОД ЗАСЛАННЯ
Цикл «В казематі», написаний навесні 1847 в умовах ув'язнення і допитів у Петербурзі, відзначається глибоким ідейним змістом і високою художньою майстерністю. Він відкриває один із найважчих періодів у житті і творчості Шевченка — час арешту й заслання (1847 — 1857). Чекаючи в тюрмі вироку, поет боліє не за себе, за свою долю, його хвилює доля «окраденої» й замученої московським пануванням України. З приголомшливою силою виявлено любов до України, зокрема, в поезіях «Мені однаково» та «В неволі тяжко».
«Мені тринадцятий минало», «Якби ви знали паничі»
До ліричних творів автобіографічного характеру, у яких Шевченко змалював свої власні почуття, настрої й переживання, належать вірші «Мені тринадцятий минало», «Якби ви знали, паничі» та «І виріс я на чужині». Але й у пейзажній ліриці поет, описуючи краєвиди місцевостей, де відбував заслання, часто висловлює особисті настрої, думки і спогади.
«Княжна»
Поема починається із заспіву. Поет розповідає про те, як в одному селі жив князь разом зі своєю дружиною. Князь постійно влаштовував п'яні бенкети разом із друзями. Княгині важко жити із чоловіком-п'яницею. Їй в молодості раяли не виходити заміж за князя та вона не послухала чужих порад.  Згодом княгиня вагітніє і у неї народжується донечка. Вона любить і леліє свою дочку, сама її виховує і не допускає свого п'яного чоловіка. Княгиня сама навчає дочку «накупивши у Ромнах» книг. Проходять роки і княгиня помирає, залишивши доньку сиротою. Дочка не потрібна батьку-п'яниці і росте сама по собі. Через кілька років князь відправляє доньку в Київ в інститут. Дівчина виростає такою ж гарною, як її матір і дуже схожою на неї. Вона повертається до батькового маєтку, але той продовжує пиятикувати. Княжна відчуває батька чужим для себе. Вона допомагає батьковим кріпакам і її дуже любить місцевий люд. Молода княжна сидить «взаперті», як колись і її мати, в той час, як батько бенкетує зі своїми гостями в садку. Якось князь так напився, що йде у світлицю, де спала його дочка і згвалтовує її. Княжна після цієї ганьби йде в монастир і приймає постриг, а її батько постарів і захворів і він не має нікого «хто б подав йому води». Цю історію автору поеми нібито розповіла черниця монастиря, в якому княжна прийняла постриг. Наостанок черниця показує свіжу могилу колишньої княжни, на якій ще й хреста немає.
«Невольник»

«Невольник» – твір історично-побутовий. Основні сюжетні картини й епізоди з життя козацької родини подано на тлі історичних подій другої половини 18 ст. – зруйнування Запорізької Січі, закріпачення українських селян, роздавання Катериною ІІ запорізьких земель старшині й дворянству тощо. Персонажі поеми – старий козак, його дочка Ярина та названий син Степан, який потрапив у турецьку неволю й повернувся додому сліпим кобзарем, - постаті піднесено романтичні, опоетизовані в дусі фольклорної та літературно-романтичної традицій.
В зображенні історичного тла Шевченко допустився хронологічних зміщень, зокрема довільно переніс морські походи запорожців з 16-17 ст. у другу половину 18 ст.
Твори, написані російською мовою
Повісті, що їх Шевченко написав на засланні російською мовою (до нас дійшло дев'ять), не дорівнюють своєю мистецькою якістю його поетичним творам і за життя поета не друкувалися. Щедре використання в їх мові українізмів надає цим творам українського національного колориту. Мемуарно-публіцистичний характер має і щоденник Шевченка, у якому день за днем протягом майже року зафіксовані найважливіші події в житті поета, його враження, спостереження, роздуми, наміри і спогади. Щоденник Шевченка має велике значення для вивчення біографії і творчості поета. Він також дуже цінний для характеристики революційних, суспільно-політичних, філософських та естетичних поглядів поета-мислителя і свідчить про його широку ерудицію.
«Художник»
Повість «Художник» містить міркування автора про долі видатних митців минулого. На його думку, талант не може розвинутися повно в умовах експлуататорського ладу, бо гноблення у всіх його проявах перешкоджає мистецтву.  Повість знайомить нас з трагічною долею талановитого юнака, вихідця з народу. Твір автобіографічний, у ньому використано багато фактів з життя самого Т. Г. Шевченка та його видатних сучасників. Образ кріпосного художника приваблює своєю чистотою і благородством. До Нього з симпатією ставляться і оповідач, і такі видатні особистості, як Венеціанов та Брюллов Водночас поглиблюється конфлікт талановитої людини з навколишнім оточенням. Спочатку художника не допускають до конкурсу в Академії, а потім він змушений стати ремісником, щоб утримувати сім'ю.  Нестерпні умови життя призвели до загибелі таланту, внаслідок чого художник божеволіє й помирає. У повісті «Художник» Тарас Шевченко розкрив також образи своїх сучасників, художників Венеціанова і Брюллова, які сприяли викупу героя твору, кріпосного художника, з панської неволі. Для змалювання цих видатних особистостей свого часу автор використав автобіографічні дані і відомі йому факти з життя митців.
«Журнал»
Цінним документом для вивчення біографії Т. Г. Шевченка та його поглядів є щоденник, розпочатий 12 червня 1857 р. і закінчений 20 травня 1858 р. в Петербурзі. Оскільки писати відкрито для поета було ще ризиковано, а звістка про близьке звільнення пробудила нову енергію до творчості, щоденник він називав то «памятной книгой», то «записной тетрадью», то «журналом». Щодня Т. Шевченко записував у щоденник свої враження, плани, спогади, наміри. У щоденнику з'являються роздуми про літературу, мистецтво, соціально-політичні події. Завдяки щоденнику читачі дізнаються, що майже до останніх днів перебування у фортеці поетові доводилось нести тягар військової служби, а офіцери Новопетровського укріплення постають перед нами бандою розбійників. Лише з червня 1857 р. Шевченкові було дозволено не ночувати в казармі і наймати замість себе в караул інших солдатів. У «Журналі» поет висловив негативне ставлення до підготовки селянської реформи, оскільки єдиним правильним шляхом до волі він вважав селянську революцію. Тому так прихильно відгукується Тарас Шевченко на всі, навіть найменші, антикріпосницькі виступи селян.
Творчість останніх років
З нагоди коронації Олександра II (1855 р.) багато політичних в'язнів одержали амністію, але прізвища поета в їхньому Списку не значилось. Завдяки клопотанням друзів поета в Петербурзі 2 серпня 1857 р. Шевченко одержав офіційне звільнення. Ще на засланні поет винайшов новий спосіб гравірування. По прибуттю в Петербург це дало йому змогу стати співробітником Академії мистецтв, а у 1860 р. Шевченко одержує звання академіка-гравера. Наприкінці травня 1859 р. поет, нарешті, одержав дозвіл виїхати в Україну, де зустрівся з рідними, гостював у М. Максимовича.
«Юродивий»
Тему викриття самодержавства Шевченко продовжив у творі «Юродивий». Цей незавершений твір, можливо, був вступом до сатиричної поеми. Поет показує безчинства, які творили в Україні царські сатрапи. Шевченко в «Юродивому» розвінчав їх до найнижчих чинів, назвавши царя фельдфебелем, а його підлеглих «капралами» та «ундірами». Царизм осипав почестями своїх підлеглих, які в Україні «добра таки чимало натворили, чимало люду оголили».  Українське дворянство не стало на захист свого народу, бо «розпинать, а не любить ви вчились брата». Шевченко дорікає землякам за те, що вони не підтримали сміливого «святого лицаря», а оголосили його юродивим, дозволили цареві послати його на каторгу.
«Неофіти»
«Неофіти» — не перший твір, у якому Шевченко порівнює правління Миколи І з правлінням найжор-стокішого римського імператора Нерона. І як Нерона проголосили богом Юпітером, так російські самодержці вважались помазаниками Бога на землі. У матері-римлянки росте син Алкід. Як і вся тогочасна молодь, він веде безтурботне розбещене життя. Мати молиться богам за його щасливу долю. Але після зустрічі з апостолом Петром життя Алкіда і його друзів різко змінилось, вони стали християнами-неофітами, борцями за правду і добро. Невдовзі Петра повісили, неофітів «у Сіракузи в кайданах одвезли».

10 березня 1861 р. Тарас Григорович Шевченко помер. Спочатку його було поховано в Петербурзі на Смоленському кладовищі, а в травні 1861 р. перепоховано на Чернечій горі поблизу Канева. Доля Великого Кобзаря склалася трагічно, але одне його ім'я наганяло страху на панівну верхівку царської Росії. Навіть смерть поета могла стати першою іскоркою того великого вогню боротьби за незалежність, який в усі віки жив в українському народі. Тому уряд прагнув, щоб звістка про смерть Кобзаря не набула широкого розголосу. У петербурзьких газетах про смерть Шевченка було повідомлено лише двома днями пізніше — у день похорону. Але вже під вечір 10 березня були надіслані телеграми в Київ, Харків, Чернігів, Полтаву, Кременчук, Одесу, Херсон, Катеринослав та інші міста, куди можна було подати звістку телеграфом. Царський уряд заборонив служити панахиду по померлому, оскільки він був «політичний злочинець». І тільки після клопотань громадськості було дозволено відправити панахиду в академічній церкві. Того ж дня панахиди відбулися і в багатьох містах України, хоча і під наглядом поліцій. Вся Україна поринула в жалобу. Звістка про смерть Шевченка дійшла в Дрезден до родини Толстих, у Лондон — до Герцена, у Париж —до Марка Вовчка та Тургенева.  Ховали Кобзаря на кошти, зібрані його товаришами-художниками. Його друзями було вирішено перевезти прах поета (відповідно до його поетичного заповіту) в Україну; спорудити пам'ятник Кобзареві; заснувати народну школу імені Шевченка, утримувати кількох стипендіатів в Київському та Харківському університетах, в Одеському ліцеї та Академії мистецтв. Було також вирішено здійснити перевидання творів поета, призначити премії за кращу біографію Шевченка українською мовою та за кращий критичний огляд його творів, а також надати допомогу родині поета. Друзі Шевченка вирішили, що один з них щорічно відвідуватиме могилу Кобзаря в Україні.

Чернеча гора. Місце поховання
 Тараса Шевченка.


Володимир Дрозд - «Білий кінь Шептало»


Сергій Ждан


Василь Стус


Тарас Шевченко - Поет любові


Тарас Шевченко – народний поет


"Увіковічення пам’яті Т.Г.Шевченка"


Вінграновський Микола Степанович


title: В. Сухомлинський "Красиві слова і красиве діло" (тестування)

text:
(тестування)
Василь Сухомлинський
“Красиві слова і красиве діло”
Погонець Лариса Михайлівна
учитель початкових класів
Червонозабійницької  ЗОШ
І-ІІІступенів
Криворізького району
Дніпропетровської області
Україна
(Літературне читання, 3 клас, за новою програмою)
Події, описані в оповіданні,
відбувалися:
Маленька хатинка
 стояла:
Хлопці сховалися
від дощу:
Незнайомий хлопчик
тремтів від:
Слова співчуття
сказали:
Справжню допомогу
надава:
Молодці!
Завдання виконали
правильно!


title: В.С.Близнець “Звук павутинки”

text:
В.С.Близнець “Звук павутинки”
Л.Б.Воробйова
Світ хлопчика Льоньки
Реальний
Нереальний
Адам – тонкий,цибатий чоловік; атомщик; допитливий.
Баба Строха – маленька зігнута, чорна з лиця, в чорній рясній спідниці; турботлива, згорьована.
Ніна – блакитна, очі великі й здивовані, у косах – біла стрічка; образ надії.
Звук павутинки – найтонші, найніжніші, відчуття людини, уміння по-особливому бачити світ.

Реальний

Нереальний

Глипа – злий сусід, завидющий мисливець, дідькуватий, любить все робити вночі.
Неповторна природа (річка, сад, гора Хівря, сонце…)
Мама – журиться, що син відлюдьком виросте.
Срібний чоловік – тепло, світло, добро; дрібненький, нічого не боїться.
Сопуха – небезпека, нею лякають дітей.
Дверцята – образ шляху пізнання.
Кораблик – мрії, романтика.

Значення  у  творі  образу вченого Адама (адаменка), його історія.
В.Близнець  “Звук павутинки ”
  Зовнішність                                            Тонкий цибатий чоловік, одягнений не по-тутешньому: у світло-сірих штанях, у білій нейлоновій тенісці, на голові небесно-легкий капелюх. Одяг на сонці просвічувався, і чоловік здавався безтілесним.

Заняття, уподобання
Вчений, який займався атомними дослідженнями.
Говорить, як на острові Скарбів.
Любить бути першим.
“…не дурний чоловік”
Попереджає про небезпеку :
штучне сонце ”землю може спалити”
Риси характеру
“Ну, скажімо, ти вийшов на човні у море, заплив далеко, і раптом – прорвало човна. Що ти робитимеш? Складеш руки і смирно ждатимеш, поки вода заллє? Чи будеш гребти? Правда ж, ти будеш гребти, налягати на весла, доки сил, доки змоги твоєї? Так і я, Льоню. Давно, в інституті ще, прорвало мій човен. А я гребусь.
Йду на дно, а гребусь. Щоб і на останній хвилині – жить, як ти, як нормальні люди. Ясно, капітане?”
( Людина сильної волі – стоїк : стійкість і мужність, незламність волі під час життєвих випробувань)
Значення образу
Складність і багатогранність життя.
Цінність життя, варто берегти й освячувати добром і любов'ю кожну мить.
Пересторога людям – будьте обережні із втручанням у природу, зі “штучними сонцями."


title: Улас Самчук "Мария"

text:
Тема  уроку: Роман « Марія» Уласа Самчука – перший в українській літературі    твір про насильницьку колективізацію, голодомор 1932- 1933 років. Побудова роману. Образ Марії
Я не тому письменник українського народу, що вмію писати.
Я тому письменник, що відчуваю обов’язок перед народом.
  Бог вложив у мої руки перо. Хай буде дозволено мені використати його
  Для доброго, для потрібного.
                                       Улас Самчук
Це був розбій, свідомо спрямований
на фізичне винищення селян,
українців.
Масове голодування почалося ще у грудні 1931 року, тривало до вересня 1933 року. 22 місяця народ страждав, мучився, вмирав …
ДЕМОГРАФІЧНІ ВТРАТИ ВІД
ГОЛОДОМОРУ
Чи той, що в нас поруйнували    храми? –
Прийшли в наш край
             перевертні і хами
Чинить страшну наругу
                           над людьми
Не нагодує Мати-Україна, Не приголубить діточок                             своїх…Яка ж бо перед Богом в нас                            провина?Який ми сотворили гріх?
За жінок, чоловіків, дітей;
За малих, дорослих і старих,
 Не співала півча похоронна,
Не лунали дзвони за впокій…
Ні труни, ні хрестів, і ні тризни.
Прямо в яму, навіки віків.
Чорна сповідь моєї Вітчизни,
І її затамований гнів.
І як же так, у сонцещедрім краї ви вмерли,                                 згинь же смерте, згинь!О діти,  діти,  Ангели невинні!Чом ви так тяжко й страшно мовчите?Ви вже ніколи рідній Україні своїх сердець                                                     і душ не віддасте.Ви не розцвітши, згинули дочасно,Поклав  у землю вас голодомор…
Голодомор…
Голодна смерть ходила по селу. Мертві лежали в кожній хаті. Нікому було ховати. ..
                В. Барка
                     ”Жовтий князь”
Голодомор…
У 1933 році померла моя сестричка… їй було лише три роки.
Вона не кричала, не вередувала, а лише тихо просила їсти…
                                                             Микола Піскун, зі спогадів
Голодомор…
Шановний тов. Сталін . Чи є закон Радянської влади, щоб селянство сиділо голодне, так як ми, колгоспники, не маємо  вже з 1.1.32 р в своєму колгоспі ні фунта хліба… постає питання. Як ми можемо будувати соціалістичне будівництво народного господарства, коли ми приречені на голодну смерть, бо ще до врожаю  4  місяці.
З  листа  мешканців  с. Горби до
Й. Сталіна (квітень 1932р)
Голодомор…
У нас є окремі випадки і навіть окремі голодуючі села, проте це результат тільки  місцевого головотяпства, перегинів, особливо щодо колгоспів. Всілякі розмови про “голод” на Україні треба категорично відкинути.
З листа секретаря ЦК КП(б) У С. Касіора до секретаря ЦК ВКП(б) Й. Сталіна ( 26 квітня 1932р)
В Лубнах, у Сингаях і Валках, Де  страшно пухли літні і малі,Ми тяжко ждали крихти, не кавалка,Святого хліба на своїй землі                         В. Юхимович                                        ”Тридцять третій”
Голодомор…
Голодомор…
 За Адама, за Дмитра й Арона,
За  Адель, Олен, Оксан, Докій
Не співала півча похоронна,
Не лунало “бам-м, бам-м”
              за впокій..
  В. Юхимович “Тридцять третій”
Голодомор…
Не дзвонили, не дзвонили дзвони:
“Був, та вмер, був, та вмер…”
Всюди – кволі й мертві… Як збагнете,
Де  опух бідняк, а не куркуль!
В. Юхимович “Тридцять третій”

Голодомор…
До зернини-бубки, дотла
(Що там бабський плач-голосіння?!)
Все мела “Червона мітла”,
Не лишала й жменьки насіння.
         В.Юхимович  “Тридцять третій”
Голодомор…
 Мати  зарубала свого  дворічного хлопчика і варила,  аби прогодувати решту дітей. Скаламутився  у неї розум, кричала тільки: “Ваня, Ваня…”
А. Листопад “Остання колискова”
Голодомор…
     Катеринку поклали зверху на купу мертвих людей і повезли вулицею. Жодна душа не трапилась їм назустріч…
      Дівчинка вижила. Тільки зовсім розучилась усміхатися. Від тоді більше ніхто не називав Катеринкою, лише Катериною.
Згодом Катерина разом з іншими дітьми ходила до школи, де, окрім письма і читання, вчилася ще й  усміхатися.
             Оповідання“Катеринка. Катерина”
Де пшениця росте густа
На полях  оддалік Грушового, -
Не минаймо того Хреста
На могилі села неживого…
Голодомор…
Його називали ми “Батьком народів”,
“Великим і мудрим Вождем”
Він кров’ю  заляпав і Серп нам ,
                                    і Молот,
Гасив наш родинний вогонь.
Заслання в Сибір і заклання у Голод –
На совісті чорній його.
В. Юхимович “Тридцять третій”
Голодомор  очами
 наших
сучасників
Ніна Марченко “Останній путь”
І. Новобранець
“Ой, як налетіли тії вороньки”
Обдирали селян, наче липку.
Мав коня – то вже був з куркулів.
Супротивних – Сибір,
                            там крізь шибку
Скільки глянеш, - дроти таборів.
В таборах той, що землю леліяв.
У буремні відстояв грудьми.
“Вождь великий” всю тундру засіяв
З України моєї кістьми.
         П. Головатюк
                      “Обдирали селян”
  Кажуть, коли пізнаєш краплю, можеш довідатися про будову океану. В цьому є свій сенс. І тому, як казав Олександр Міщенко,: “ мертвим нікому довіритися, крім живих, - і нам треба так жити тепер, щоб смерть наших людей була виправдана щасливою і вільною долею нашого народу, і тим була виправдана їх погибель!”
 Матерям, що загинули голодною смертю на Україні в роках         1932 – 1933
Композиція роману
1
2
6
2
5
8


title: "Відгуки відомих людей про Ліну Костенко"

text:
Відгуки відомих людей про Ліну Костенко
Оксана Пахльовська
Оксана Пахльовська, письменниця, культуролог, професор Римського університету «Ла Сап’єнца», донька Ліни Костенко

«Мамина поезія з самого початку, від перших віршів, була бунтом. Бунтом особистості. Повстанням духу. І слава, що до неї приходила, стала не популярністю, не модою. Вона була вистражданою надією людей на своє відродження, на можливість повернутися до себе, на можливість відродження вже нібито виродженої і остаточно приборканої нації».

Ліна Костенко — автор, який у кожній своїй книжці трудно ставить останню крапку. У неї надвисокі вимоги насамперед до себе. Вона сама вибирає, коли друкуватися.
Ольга Богомолець
Ольга Богомолець, доктор медичних наук, медик світового рівня, виконавиця пісень на слова Ліни Костенко:

Ліна Костенкко - це геніальна жінка. Вся моя творчість пов'язана з Ліною Василівною, я її шаную, поважаю, для мене її книга вибраного - це моя жіноча біблія.

Моя Ліна Костенко... Це, може, не така Ліна Костенко, яка є насправді, але це ніби символ української жінки. Вона нонкомформістична. Вона жіночна. Вона чуттєва. Вона абсолютно цілісна. Це жінка, яка (якщо говорити сьогоднішніми категоріями) знає, що таке кохання, відчуває його й абсолютно байдужа до того, що зараз рекламується ЗМІ. Це людина, яка не просто поневажає, а зневажає все несправжнє й синтетичне. Ось і все...
Ігор Пасічник
Ігор Пасічник, ректор Національного університету «Острозька академія»:

Творчість Ліни Костенко — це відображення цілої епохи. Це єдина наша сучасниця серед українців, яка справді заслуговує на Нобелівську премію. І мені соромно, що ні уряд, ні ми як співвітчизники нічого не робимо для того, щоб популяризувати її творчість у світі й віддати належну шану жінці, яка є символом України.
Дмитро Стус
Дмитро Стус, кандидат філологічних наук, редактор журналу «Київська Русь», лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка:

Моя Ліна Костенко... Це, може, не така Ліна Костенко, яка є насправді, але це ніби символ української жінки. Вона нонкомформістична. Вона жіночна. Вона чуттєва. Вона абсолютно цілісна. Це жінка, яка (якщо говорити сьогоднішніми категоріями) знає, що таке кохання, відчуває його й абсолютно байдужа до того, що зараз рекламується ЗМІ. Це людина, яка не просто поневажає, а зневажає все несправжнє й синтетичне. Ось і все...
Іван Малкович
Іван Малкович, поет, видавець:

І в поезії, і в житті Ліна Костенко вражає своєю особливою афористичністю. Коли свого часу в останній момент у філармонії відмінили моновиставу за «Марусею Чурай», Ліна Костенко прийшла до директора філармонії, підвела його під люстру (щоб краще видно) і «відляпасувала» йому фізію. Той нерозумний директор подав на неї в суд,— зрештою, це відома історія. Але найбільше мені подобається те, що було далі... Ліну Костенко викликали в суд і запитали, чи не заперечує вона того, що дала ляпаса директорові філармонії. «Заперечую» — сказала Ліна Василівна. «Як, ви це заперечуєте?». «Так, заперечую! — відказала вона.— Бо я дала не одного, а два ляпаси — за себе і за Марусю Чурай».
Павло Вольвач
Павло Вольвач, поет:

Ліна Костенко — категорія вічна. Змінюються «рухомі естетики сучасності», накочують одне на одне покоління, а вона лишається. Лишається масштаб таланту й особистості.
Борис Олійник
Борис Олійник, поет, голова українського Фонду культури:

Стосовно Ліни Костенко, я скажу без жодного перебільшення: вона унікальне явище в українській літературі, яка за будь-яких змін кон’юнктури моменту завжди була собою й вела лінію, аби Україна зайняла своє гідне місце у світовому співтоваристві.
Сергій Якутович
Сергій Якутович, народний художник України:

Коли читаєш лірику Ліни Костенко - чманієш від суто чоловічої безпорадності перед Жінкою - Сфінксом. Адже чоловік - людина дії. Жінка -людина мудрості, спостережливості й безмежного знання своєї істоти та природи наколо.
Юрій Андрухович
Юрій Андрухович, поет, прозаїк, есеїст

Ліна Василівна — представник класичного, романтичного уявлення про поета. Поет у контексті Ліни Костенко — створіння, покликане сказати людям щось надзвичайно важливе. А щоб мати таку здатність, потрібно бути вищим над усім цим.
Володимир Яворівський
Володимир Яворівський, письменник, народний депутат, голова Національної спілки письменників України

В особі Ліни Костенко маємо геніальну, дивовижну українську поетесу. Скільки вона зробила! Це людина, яка денно і ночно могутньо працює на Україну, на українську духовність. Ми повинні гордитися, що маємо митця такого масштабу.


Т.Г.Шевченко - "Заповіт"


title: Схеми-опори з української літератури

text: Схеми до творів з української літератури(підготовка до ЗНО)


пмыи


title: Талант людяності

text:
 http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua
 http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua

http://gorishna.narod.ru/

 http://svitlytsia.crimea.ua

 http://library.ck.ua


Володимир Дрозд


title: "Тарас Григорович Шевченко"

text:
1
2
3
4
5


Романтизм в українській літературі


title: Володимир Сосюра - Любіть Україну

text:
Володимир Сосюра
«Васильки»
«Любіть Україну»
«Сад»

Дата народження:	25 грудня 1897 (6 січня 1898)
Місце народження:	ст. Дебальцеве, Бахмутський повіт, Катеринославська губернія
Дата смерті:	8 січня 1965 (67 років)
Місце смерті:	м. Київ
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	поет, прозаїк
Роки активності:	з 1917
Жанр:  вірш, поема, роман
Портфоліо письменника:

«Такий я ніжний, такий тривожний...»
Ти весь, поете, в цих словах!
Твій кожен вірш, рядок твій кожний
Життя тривожністю пропах.
                   М.Рильський

Улюблений колір письменника — голубий. Голуба ріка поезії Сосюри напуватиме ще не одне покоління шанувальників його таланту.
Лірична героїня любовної лірики Сосюри - це неодмінно — красуня з блакитними очима.
«Васильки»(1938)
Вірш «Васильки» написаний поетом під впливом однойменної народної пісні. Це невеличка поетична мініатюра — роздум про вічну красу життя. Вірш має всього дванадцать рядків, але наповнені вони багатством асоціацій, виразністю образів і глибиною поетичного бачення.

Історія створення поезії:
Про історію створення поезії сам автор розповідав так: «В 1938 році, коли минуло мені сорок літ, я написав "Васильки”... Добре пам’ятаю свій настрій в той вечір, коли з’явився цей вірш. Щоб точно його висловити, треба було б сказати: "Васильки» я написав разом з Марією”». (Марія Гаврилівна — дружина поета, кохання до якої протягом життя надихало його).

Основна думка: «…і синіє щастя у душі моїй».
Тема: оспівування щирого почуття, щасливої миті у душі закоханих.
Ідея: возвеличення кохання — смисл життя кожної людини.

 Римування: перехресне.
 Віршований розмір: шестистопний хорей з широким використанням пірихію (парних ненаголошених складів). Цей розмір відповідає народнопісенному.
Вид лірики: інтимна.
Інтимна лірика (фр. intime, від лат. intimus — найглибший, потаємний) —це ліричний  твір, у якому настрій ліричного героя викликаний особистими переживаннями, найчастіше почуттям кохання.

Художні особливості твору:
Повтори:  «Васильки у полі»
Метафори: «гаї синіють», «щастя синіє у душі…», «осіяють роки»,«синіє поле», «хмарки летять».
Порівняння: «Васильки у полі… — васильки з-під вій», «одсіяють роки, мов хмарки на небі».
Епітет:  «рідні очі».

Художні образи вірша «Васильки»:

Цікаво!
ВАСИЛЬКИ або ВОЛОШКИ — символ ніжної і тонкої душевної краси, праведності й святості, душевної чистоти, скромності й привітності. Назва квітки, каже легенда, походить від імені хлопчика Василька, якого русалки на Зелені свята заманили в поле й залоскотали — і він перетворився на квітку, звідси її назва.
Вважається, що васильки мають значну магічну силу як оберіг від злих духів, лихої долі та всіляких напастей — витівок лукавого. Тому їх навіть вирощують при садибах, освячують на Маковея та Великого Спаса. Вінки з васильків, сплетені на Зелені свята, протягом року зберігають у домівці. Особливу силу мають васильки для молодих: пучком васильків кроплять наречених на весіллі; настоєм з васильків окроплюють галявини, де гуляють хлопці та дівчата Купальської ночі; таким же настоєм дівчата вмиваються — і їх краса стає недоступною злим чарам

Тестові  завдання:
Колір, який переважає у творі:
а) червоний; б) білий; в)  синій;
г) зелений.
2. Визначте римування поезії:
а) паралельне; б) кільцеве;
в) перехресне;  г) верлібр.
3. Вид  лірики «Васильки»:
 а)  інтимна; б) пейзажна; в) філософська; г) громадянська.

4. Васильки росли:
 а) біля лісу; б) на клумбі вдома; в) неподалік від річки; г)  у полі.
5. Квітки ліричний герой порівнює з кольором:
 а) очей коханої; б)  неба;  в) річки; г) раннім туманом.
6. На видноколі можна було побачити:
а) село; б) луки; в)  гаї;  г) кохану ліричного героя.

7. «Одсіяють роки, мов…» — продовжте рядок поезії:
а) мить; б)  хмарки на небі;  в) ранішній сонячний промінь; г) вечірня зоря.
8. Кохання з роками може перетворитися на:
а) тополі край дороги; б) джерельце біля лісу; в) солов’їв — митців співу; г) квітки.
9. У невідомий час летять:
 а) незабутні роки; б) щасливі хвилини;
в)  хмарки;  г) журавлі.

10. Ліричний герой звертається і описує красу:
а) весняного поля; б) гаїв; в) милої;  г) хмар сонячного ранку.
11. Другий, невідомий час буде сповнений:
а) радістю; б) привітом;  в) бадьористю;
г) золотом.
12. У тексті поезії васильки порівнюються з:
 а)  очима коханої; б) внутрішнім почуттям ліричного героя; в) красою і привабливістю поля; г) намистом молодої.

«ЛЮБІТЬ УКРАЇНУ»
         ( 1944р)
Любіть Україну, як сонце, любіть,
як вітер, і трави, і води,
в годину щасливу і в радості мить,
любіть у годину негоди!

Історія написання твору:
Вірш «Любіть Україну» був написаний у 1944 році. Вперше був надрукований  у «Київській правді» та «Літературній газеті» .У 1951 році він став причиною звинувачень поета в націоналізмі.  У Москві в 1951р. проходила перша повоєнна Декада українського мистецтва і літератури. В Сосюра читав свої вірші, серед них був і «Любіть Україну».
І раптом 2 липня 1951 року в газеті «Правда» з’явилася стаття під назвою «Проти ідеологічних перекручень в літературі», яка таврувала один-єдиний твір – вірш Володимира Сосюри «Любіть Україну». Поета звинуватили в тому, що він спотворив правду життя, а тому під цим твором міг підписатися будь-хто з ворожого націоналістичного табору. Тому вірш «Любіть Україну» ідейно порочить українську літературу.

Наслідки написання вірша «Любіть Україну» для В.Сосюри:
Він був звинувачений у націоналізмі,  його перестали друкувати, він живе під прямою загрозою арешту, яка зникла тільки зі смертю Сталіна в 1953 році.

Ідея: возвеличення палкої  любові    українців до рідного краю, Батьківщини.

Основна думка: любов до України є невід'ємною частиною духовності людини.
Тема: зображення поетичного образу України, її краси її величі.

Вид лірики : громадянська
Словник:
Громадянська лірика – твори, у яких думки й почуття викликані  суспільно-політичними подіями.
Римування: перехресне.

Віршований розмір: амфібрахій.
Теорія літератури:
Дактиль (-UU): трискладова стопа з наголосом на першому складі.
Амфібрахій (U-U): трискладова стопа  з наголосом на другому складі.
Анапест (UU-): трискладова стопа з наголосом на третьому складі.

Художні особливості твору:
Риторичне звертання: Любіть Україну; Юначе! Дівчино!
Епітети: вишнева Україна, мова солов’їна, хмари пурпурові, весни світлі і щирі;
Порівняння: любіть Україну, як сонце любіть, як вітер, і трави, і води;  між братніх народів, мов садом рясним, сіяє вона над віками;
Метафора:  в просторів солодкому чарі;
Метонімія: В грому канонад,що розвіяла в прах/Чужинців в зелених мундирах,/В багнетах, що в тьмі пробивали нам шлях/До весен і світлих, і щирих.
Перифраз: як та купина, що горить — не згора;
Анафора : Любіть Україну.

Характеристика образу України:
Поет знаходить прості й водночас піднесені слова, щоб змалювати образ рідної землі, щоб аргументувати свій заклик. І чи не найдоказовіший серед аргументів той, що Батьківщина — світ, який щодня, щохвилини, щомиті оточує людину: це сонце, вітер, трава, води — джерела життя. Людина не може існувати без них, тому її любов до них органічна, як і любов до Вітчизни.
Образ України для поета — це краса її природи і її солов’їна мова, мелодійна, милозвучна,співуча. Це і її духовний потенціал — мова солов’їна, пісня, душа. Це і її люди — працьовиті, невсипущі, бо світяться електровогні, чути зойки гудків. Це і її діти, дівчата-красуні.

Інформаційне ґроно до образу України:
Україна
вишнева
красива
мова солов’їна
в світі єдина одна
очі її ніжно-карі
як та купина,
що горить — не згора

Глибокий загальнолюдський
зміст  поезії:
люби рідну землю, шануй інші народи, будь щедрий серцем на добро, добрі вчинки — тим ти звеличиш і прославиш своє ім’я, свою Україну у віках.

Тестові завдання:
Віршований розмір вірша:
а) хорей; б) ямб; в) дактиль;
г) амфібрахій.
2. Поезія має форму:
 а) послання: б) монологу; в) діалогу; г) полілогу.
3. Художній засіб у творі «Любіть Україну!»:
а) гіпербола; б) анафора; в) антитеза; г) епітет

4. Уперше вірш був опублікований у:
 а) «Громаді»; б) «Житті і слові»;
в) «Літературній газеті»; г) «Новій зорі».
5. Україну В.Сосюра називає:
 а) могутньою; б) великою; в) радісною;
 г) вишневою.
6. З порадою бути вірним у своїй палкій любові рідній Україні звертається поет до:
а) юнака; б) дівчини; в) вихованців дитячого садку; г) тих, хто у скрутний для країни час зрадив її.

7. «Всім серцем любіть Україну свою,— і вічні ми будемо з нею».
Дані рядки в композиційній будові твору є: а) експозицією; б) кульмінацію; в) зав’язкою; г) розв’язкою.
8. Дерева, які шумлять над ставом:
а) тополі; б) берези; в) верби; г) клени.
9. Українську мову В.Сосюра називає:
а) милозвучною; б) солов’їною; в) гучною;
г) веселою.

10. Рідна країна горить — не згорає, як та:
а) зірка; б) райдуга; в) діброва;
 г) купина.
11. Любити свій край потрібно:
 а) як вишневий сад; б) у годину негоди; в) мов цінну річ; г) не звертаючи уваги на ментальність його народу.
12. Без Батьківщини кожний українець:
а) сирота; б) вітер у полі; в) порох і дим;
г) дорожній пил.

«САД»
Тема: розповідь про ті труднощі, страждання, яких зазнала Україна впродовж історії, про її боротьбу, нескореність.
Ідея: засудження тих, хто поневолював, катував рідний край, возвеличення мужніх борців за волю і процвітання України.
Основна думка: Це ти той сад, краю мій, Колись порубаний катами!.. Над золотими берегами Ти знов шумиш, такий рясний!..

Віршовий розмір: ямб.
Вид лірики : громадянська (патріотична)
Римування: кільцеве перемежовується з перехресним.

Художні особливості вірша:
Епітети: «одвічна тюрма», «криваві стежки», «Безкраїй розпач», «музичний буревій», «золоті береги».
Порівняння: «тягли із рук, як сон блідих», «мчав, мов рокоти ріки».
Метафори: «плакав чорний крук», «не обурювали грати», «струни плакали», «спів схвилював серце», «сад шумів», «сад повстав», «сміялись зорі...».
Риторичні оклики: «О, будьте прокляті, кому Назад повернуто обличчя!», «Ви ж розумієте,— віки Не знали ми, чиї ми діти!», «Він нам кричав про волі гнів, Щоб ми повстати захотіли!», «І ми здригнули!.. Його рубали, а він ріс!».

Тестові завдання:
Що чинили вороги по відношенню до саду?
 а) Рубали і різали; б) викорінювали і палили;
в) нівечили й отруювали; г) плекали і водночас ганьбили.
2. В.Сосюра проклинав тих, хто:
а) спостерігав за історичними подіями;
б) обертався у минуле; в) поєднав теперішнє і минуле; г) забув видатних осіб рідного краю.
3. Народ дивився назад і сумував за:
а) кращими національними традиціями; б) вірою язичників.в) тими, хто заснував Київську Русь;
г) минулим.

4. Брати брали за:
 а) підступність і хитрість; б) зрадництво;
в) правдиве слово;г) відступництво і зло.
5. У скрутні для країни часи в саду розкішному лишились:
а) одні пеньки; б) сухе гілля та сміття; в) зів’ялі квіти; г) зруйновані шпаківні.
6. Вороги змушували українців:
а) обробляти сад; б) грати їм на струнах;
в) збирати урожай в саду;г) танцювати гопака і співати веселих пісень.

7. Чорний крук кричав і плакав над:
 а) лісами; б) українським поселенням;
в) пошкодженим садом; г) полями.
8. Струни порівнюються з:
 а)політом ворожих куль; б) сонячним промінням; в) жилами;г) волоссям.
9. Українці здригнулись через те, що:
а) з’явився новий співець, що вдарив у струни по-новому; б) лилася їх кров за майбутнє рідного краю; в) закричав крук над їх головами;
г) побачили жорстокість ворога.

10. Художній засіб, який використав В. Сосюра у рядку: «…і крізь гялля сміялись зорі»:
а) метафора; б) гіпербола, в) епітет;
г) порівняння.
11. Наприкінці твору В. Сосюра звертається до:
 а) ворогів, які полонили українців;
б) рідного краю; в) молоді майбутньої України;
 г) до всіх, кому не байдужа доля Батьківщини.
12. У мирний час сад:
 а) розквітнув; б) зашумів; в) зазеленів і сповнився щебетом пташок; г) дав урожай.


Володимир Сосюра


Символізм


Тема:
Утвердження сімейних
цінностей в творі
 О.Коломійця «Дикий Ангел»
Мета:
допомогти учням розширити уявлення про післявоєнну радянську сім’ю, змальовану на сторінках п’єси;
розвивати навики характеристики головного героя,аналітичне та критичне мислення;
виховувати повагу до сімейних традицій, шанобливе ставлення до батьків.
Тип уроку:
комбінований
Вид уроку:
урок-гра
Обладнання:
портрет письменника, підручник,  слайди, ноутбук, проектор, екран
Дидактичне забезпечення:
картки, кольорові картки
Міжпредметні  зв’язки:
народознавство, філософія,
 інформатика
Хід уроку
І. Вступне слово вчителя
-Діти, всі ви знаєте комп’ютерну гру «Маріо». В ній головний герой проходить певні рівні гри, щоб визволити свою кохану від змія. Ми з вами сьогодні так само, як і Маріо, будемо проходити  рівні нашого уроку, але будемо боротися за правильну ідею, а саме «Сімейні цінності. Святі поради батьків. Повага до батька та матері» на основі твору О.Коломійця «Дикий Ангел»

Перед учнями поставлено проблемне завдання:
- Дайте визначення поняттю «епіграф».
(Епіграф – це короткий текст, який вміщується перед текстом;
передає основну ідею,
настрій твору, натякає на те, що буде побачено в творі)
Перший рівень «Завоювання території»
!
До вашої уваги пропонується декілька варіантів епіграфу до нашого уроку. Виберіть той, який, на вашу, думку більше стосується  теми та мети уроку
Батьки дали вам крила щоб літати Тож не забудь про рідну маму й тата. І встигни добре слово їм сказати Допоки ти живеш у рідній хаті.
Сім’я тим і відрізняється від інших колективів,
що заснована на взаємній повазі, на близьких стосунках.
Повага до старших – основа кожної сім’ї.
Сімя – це маленька держава з більшими чи меншими  потребами й можливостями сповідувати цінності
ІІ. Перевірка домашнього завдання
Гра «Чарівне віяло запитань»
(Викладач утворює із запитань по творчості О.Коломійця чарівне віяло. Учні за бажанням витягують по черзі питання. Серед питань є сюрприз – питання , яке одразу оцінюється в 10 балів, якщо учень правильно відповів)
Назвіть роки народження О.Коломійця.
Ким працював О.Коломієць.
Чи приймав участь письменник у Другій вітчизняній війні?
Де похований  О.Коломієць?
Які за жанром писав твори О.Коломієць?
Назвіть першу п’єсу О.Коломійця. Як її сприйняли глядачі ?
Який прийом використав автор у п’єсі «Фараони»? (10 б)
Яка п’єса удостоєна премією ім. Т.Г.Шевченка?
Про що розповідається в п’єсі «Голубі олені»?

Другий рівень «Боротьба за бонуси. В підземеллі теорії»
Назвіть роди художньої
літератури.
?
Твір О.Коломійця «Дикий Ангел» за жанром п’єса. На слайді №2 зображено декілька варіантів визначення п’єси.
Оберіть правильне визначення  п’єси.

Назвіть ознаки п’єси, які ви помітили в творі.
?
Оберіть із запропонованих варіантів правильне визначення сюжету твору (слайд №3):
!

Визначіть всі складові сюжету п’єси «Дикий Ангел». (слайд №4)
!

Експозиція:
Зав’язка:
Розвиток дій:
Кульмінація:
Розв’язка:
Знайомлення із родиною Платона Ангела, законами та порядком, які вирують у сім'ї.
Одруження молодшого сина Павлика без батькового дозволу, самостійне життя молодят (Павлика та Олі).
Сімейне життя Ангелів. Розмова сусіда Крячка з Платоном Ангелом про  виховання дітей.
Платон Ангел дізнається, що його син Петро підписав документ на будування будинку в непринадному для проживання місці й змусив його відмовитися від проекту, через що син втрачає високу посаду.
Вся родина збирається в батьковому будинку. Дружня вечеря. Помирає Платон Ангел.
Третій рівень «Знайомлення з героями підземелля»
Коментування асоціативної  схеми.
!
Платон Ангел
Петро – старший син
Тетяна - дочка
Федір – син
Павлик – молодший син
Уляна - дружина
Крячко - сусід
Клава
Оля
Віля
Оля
Мозкова атака.
 Які часи зображені в п’єсі «ДикийАнгел»?
(60-ті – 70-ті роки ХХ ст. Період технічного прогресу: поява телевізорів, магнітофонів, автомобілів)
Як ви думаєте, чому образ Платона Ангела в центрі схеми?
( всі проблеми, які порушені в творі торкаються головного персонажа – Платона Ангела)

За що Платон "поважає" гроші, чому виховує в дітей ощадливість?
(Ангел добре знає, що гроші — мірило достатку, а заробляються вони працею. Хизуватися бідністю, злиднями, на його думку, соромно: Ангел виступає за сувору економію, бо в ній — запорука добробуту.

Які ж, на думку Платона Микитовича, основні принципи виховання дітей у родині? Учні записують визначені принципи з твору в зошити.
1-й принцип – людина виховується в праці;
2-й принцип – діти повинні звітувати про вчинки та виконану працю;
3-й принцип – негативно ставиться до ранніх шлюбів;
4-й принцип – вчить дітей відповідати за свої вчинки перед майбутнім;
5-й принцип – виховувати дітей до самої смерті.

Як ставиться Платон Ангел до ранніх шлюбів?
"Закінчиш інститут, попрацюєш, щоб у гаманці завелося, а тоді й женися. Інакше як жити?“ (цитата)

Як ви оцінюєте вчинок батька, який проганяє сина з дому за непослух?
Виганяючи сина з дому, Платон дає йому зрозуміти, що не так-то легко будучи студентом, піклуватися про сім’ю. Павлик потім це зрозуміє.

Чи погоджуєтеся з реплікою Ліди, ніби "З милим рай і в курені"?

"В курені живуть злидні, а злидні перегризають горло коханню, хоч би яке воно було!"  - це позиція Платона Ангела.
У чому суспільне значення позиції Ангела?
Дії та вчинки головного персонажа спрямовані не на забезпечення власного добробуту, а, головним чином, на удосконалення різних ланок суспільного життя. "У держави — вас мільйони — за всіма і не встежиш, а в мене вас четверо. Кожного мушу бачити і за кожним наглядати! Споконвіків так велено батькам!"

Який персонаж в п’єсі є негативним, протилежним Платону Ангелові. В чому це видно?
Крячко. Його ставлення до виховання дітей, заздрість Платону Ангелові, радіє, коли в родині Ангелів виникають конфлікти

Як Платон Ангел віднісся до стосунків Федора з Клавою?
Батькові не сподобалось, що син водиться із заміжньою жінкою. Просить Федора, щоб він не приховував стосунки з Клавою й розповів правду її чоловікові. Адже Платон Ангел виховує у своїх дітей правду.

Четвертий рівень «Підняття на поверхню. Наближення до істини»

Гра «Під прикриттям» (Учням
 зачитуються цитати з п’єси, а вони повинні відгадати ,кому вони належать )
«У всьому , у малому й великому, єдиний порадник – правда! Чуєш, правда!»
Горілка – це ліки від хандри, від горя, від щастя, від безділля, від перевтоми, від кохання, від ревнощів – єдині, універсальні ліки. До них треба звикнути»
«Кохала, було. Потім ти почав кожного дня давати коханню отрути по краплі, по крапелині. Труїв, труїв… Я його лікувала, рятувала, ночами над ним плакала, а воно все кволішало і померло.»
«Як їм сказати, що в них  уже немає тата! Уже немає батька! Уже немає Платона»
«Шукачі женьшеня довго, дуже довго ходять тайгою, поки знаходять заповітний корінь. Отак і я серед людської тайги шукаю того, хто засвітиться в мені… засвітиться – того й пишу»
"У держави — вас мільйони — за всіма і не встежиш, а в мене вас четверо. Кожного мушу бачити і за кожним наглядати! Споконвіків так велено батькам!“
Гра «Розшифровування символів»
 (Робота над іменами героїв та назвою п’єси)
Платон
Чому автор обирає ім’я головного героя Платон?
Головний герой все своє життя живе за власною справедливою філософією. А як ми знаємо, в давньому римі жив відомий філософ Платон. Можливо тому О.Коломієць називає головного персонажа ім’ям філософа. Адже Платон по-філософськи відноситься до життя. Він постійно розмірковує над життєвими ситуаціями, навчає дітей мудрості та правди.
Ангел
Чому О.Коломієць обирає прізвище головного персонажа Ангел?
Як відомо ангели – це охоронці людей. Можливо Платон  був своєрідним «ангелом»,  охоронцем своєї сім'ї, своїх дітей. Він їх охороняв від поганих стежин, кривдних поглядів на життя. Завжди направляв дітей на праведні стежини.
“Дикий Ангел”
Поясніть назву твору «Дикий Ангел»
В радянські часи і в наш час таких людей, як Платон Ангел було  дуже мало. Адже жити за його критеріями та правилами для людей це було дико. Ні сусід Крячко, ні інші люди не сприймали адекватно погляди Платона на життя: він жив чесно, заробляючи на життя як і для своєї родини, так і для держави

П’ятий рівень. «Істина в руках»

Метод світлофору
Позитивне ставлення
Негативне ставлення
Вагаюся відповісти
Як ви відноситись  до принципів виховання Платона Ангела? Засуджуєте його виховання дітей чи підтримуєте?
В комп’ютерній грі Маріо на останньому рівні перемагає змія й визволяє дівчину-красуню. На вашу думку,  вам вдалося визволити ідею, істину, за яку боролися протягом уроку?
Нагородження переможців гри
10
балів
7-9
балів
Учні, які активно проходили рівні гри, протягом уроку
Учні, які старалися, але є незначні недоліки в грі
ІІІ. Домашнє завдання
Метод чарівних чисел
Учням пропонується обрати будь-яке число від 1 до 10. Під кожним числом на слайді написані прислів’я, крилаті вислови про сім’ю.  Яке прислів’я трапиться, то на таку тему написати твір-мініатюру.
1
3
2
4
5
Сім’я  міцна – горе плаче
Вся сім’я вмісті – так і душа на місці
Біля рідної хатки добре дитятку
Як не навчиш дитину в пелюшках, то не навчиш і в подушках
Хто дітям потаче, той сам плаче
6
8
7
9
Не навчив батько – не навчить і дядько
10
Як батька покинеш, той сам загинеш
Без сім'ї нема тижня на землі
Який рід, такий плід, яке коріння, таке й насіння
Умій дитину народити, умій і навчити
Використана література
Барабан Л. На щедрій ниві: Про українського драматурга О.Коломійця //Дніпро. – 1970. – №10

Грицина Г. Уроки української літератури. 11 клас: Навчальний посібник. – Тернопіль: Навчальна книга – Богдан, 2003. – 240 с.

Коломієць О. Пєси: У 2-ох томах. – Т. 1. – К., 1988. – 230 с.

Словник літературознавчих термінів// Українська література у таблицях і схемах: 5-11 кл./Упоряд.: О.Г. Противенська, М.І. Мещерякова, Я.В. Теміз. – Х.: Країна мрій, 2002. – С.80 – 97.

Українська література: Хрестоматія для 11 кл./ Упоряд.: Харахоріна Т.О., Ткачук Т.В., Адаменко В.С. – Донецьк: ВКФ «БАО», 2000. – 700 с.


"Василь Стус"


Традіції та обряди


title: Теорія віршування

text:
aabb
aaaa
abab
aaa
abba
aabb
abab
abba
aaa
aa
aaa
aab
aba
aba
aab


Володимир Дрозд - Химерна проза. Творчість Марії Приймаченко


УНТ


title: Тичина

text:
Павло Григорович Тичина
Син України, її чорнозему,
 її безкрайнього степу.
                Є.Маланюк

Поете, любити свій край не є злочин,
Коли це для всіх!
        Павло Тичина
Геніальний співець українського відродження.
                   Василь Барка
Портфоліо поета
Дата народження:	11 (23) січня 1891
Місце народження:	с. Піски Чернігівської
                                                               губернії
 *  Дата смерті:	                 16 вересня 1967 (76 років)
Місце смерті:	                  Київ
Національність:    	 українець
Мова творів:	               українська
Рід діяльності:	            поет, перекладач, публіцист,
                                                         літературознавець
  *  Роки активності:	з 1906
Жанр:	                           вірш, поема, нарис, оповідання
«Арфами, арфами…»
Арфами,арфами –
Золотими, голосними
Обізвалися гаї
Самодзвонними:
Йде весна  запашна,
Квітами-перлами закосичена..
«Арфами, арфами…»(1914)
 Тема: зображення краси природи, прихід весни.
 Головна думка : уславлення  у творі краси природи, гімн весні, молодості, вірі в щастя.
Жанр : пейзажна лірика
 Римування: перехресне.
 Віршований розмір : дактиль з хореем.
Композиція: поезія складається з 4 строф: І строфа – Прихід весни. ІІ строфа – Віщування грози. ІІІ строфа – Милування весною. ІV строфа - Розкривається душевний стан героя.
     Твір сповнений  вітаїзму (життєствердження).
Епітети:  весна запашна, бій вогневий, арфами самодзвонними;
Метафори: йде весна запашна, арфами обізвалися гаї, ой одкрий колос вій;
Порівняння:  думами, думами, наче море кораблями; поточки, як дзвіночки, жайворон, як золотий: квітами-перлами;
Асонанс : літери о, а (створюють широту, лунність, розложистість);
Алітерація:  л, м, н, в,р ( дає можливості чергуватися ніжності з рішучістю);
Рефрени:  йде весна запашна, квітами-перлами закосичена; сміх буде, плач буде перламутровий;
Інверсія: Арфами, арфами- золотими, голосними обізвалися гаї;
Антитеза : сміх буде, плач буде.
Символіка :  кораблі – мандри, море – безмежжя, бій вогневий – передчуття боротьби; блакитний колір – легкість, далечінь; вогневий (червоний) – хвилювання; золотий – багатство, радість, життя.
Авторські неологізми:  самодзвонними, ніжнотонними;
Пестливі слова: поточки, дзвіночки;
Риторичні оклики : Буде бій!, вогневий!, ой одкрий колос вій!;
Поєднання ознак різних стилів: експресіонізму ( посилена увага до природи, все в ній є нерозривною цілістю), імпресіонізму ( увага до кольорів, звуків), символізму ( використання символів), неоромантизму ( ліричний герой – мужня особистість, що прагне змін, пригод).
«О панно Інно, панно Інно!»
О панно Інно, панно Інно!
Я – сам. Вікно. Сніги...
Сестру я Вашу так любив –
Дитинно, злото- цінно.
«О панно Інно, панно Інно!»(1915)
Тема:
Ідея: уславлення романтичних почуттів молодого поета, а саме: вічного кохання.
Жанр: інтимна лірика.
Провідний мотив: нестерпна туга за втраченим коханням, поєднана зі світлим спогадом про нього.
Віршовий розмір: ямб.
зображення великого кохання до ніжної та величної Панни, відображення нестерпної туги за втраченим.
Композиція: вірш складається з двох восьмирядкових строф. Перша строфа – мажорна, це згадка про ніжне почуття. Друга – мінорна, сум, туга за втраченим.
Епітети : зимовий вечір,;
Метафори :любові усміх квітне раз, шепіт гаю;
Порівняння: я ваші очі пам’ятаю, як музику, як спів;
Парцеляція: Я – сам. Вікно. Сніги. Давно. Зимовий вечір. Тиша. Ми.
Використання повторів:  о панно Інно, сніги;
Асонанс літер о, і (створюють широту,, розложистість; асоціюються зі спокоєм, ніжністю, болем );
Алітерація  н, в, ( в першій строфі створює ніжність, повільність; а шиплячих та р у другій строфі – сум, швидкість, трагізм);
Інверсія:  цвіли луги, сестру я вашу так любив;
Авторські неологізми: дитинно, злотоцінно;
Риторичні  звертання, запитання, ствердження: О панно Інно, панно Інно!; Любив? Ти рідну стрів!;
Оксиморон: любові усміх квітне раз – ще й тлінно;
Символи:  вікно – розлука, вічність;  сніги – холод душі, смерть надії, самотність, безнадія; квітучі луги – розквіт кохання; небо – безмежжя, потяг до високого; блакитний колір – легкість, далечінь;  золотий – багатство почуттів, радість, життя; білий – чистота і, в той же час, фатальність.

        «Пам’яті тридцяти»

На Аскольдовій могилі
Поховали їх –
Тридцять мучнів українців,
Славних, молодих...
На Аскольдовій могилі
Український цвіт!
«Пам’яті тридцяти» (1918)
 Тема: зображення самопожертви заради Батьківщини.
Ідея: утвердження патріотизму і гуманізму, осудження жорстокості, терору, класової ненависті.
Жанр: вірш-реквієм
Вид лірики: громадянська
Символи вірша: Сонце, вітер, Дніпро —символи життя, можливого щастя, радощів; кривава дорога — нещасливе  майбутнє; Каїн – зрадник свого народу.
Епітети: славних, молодих, коханий, кривавих;
 Метафори: сонце квітне, вітер грає, рука посміла знятись;
Риторичні  запитання:  На кого завзявся Каїн? На кого посміла знятись зрадника рука?
Звертання: Боже, покарай!
Анафора: на Аскольдовій могилі;

«Ви знаєте, як липа шелестить...»
Ви знаєте, як липа шелестить
У місячні весняні ночі?
Кохана спить, кохана спить,
Піди збуди, цілуй їй очі,
Кохана спить...
Ви ж чули ж бо: так липа шелестить.
«Ви знаєте, як липа шелестить...»(1911)
Тема : вираження  перших і тендітних емоцій, які народжуються в душі юного ліричного героя.
Ідея: хвилюючі ноти передчуття щастя і глибинне злиття з природою, уславлення гармонії.
Вид лірики: інтимна
Жанр: пейзаж-паралелізм
Віршовий розмір: чотиристопний ямб з незакінченою стопою.
Римування: суміжне
Епітети:   місячні, весняні ночі, старі гаї;
Метафори: сплять старі гаї, вони все бачать крізь тумани, чують дідугани;
Синекдоха:  дідугани;
Риторичні питання, риторичні ствердження :Ви знаєте, як липа шелестить?, ви знаєте, як сплять старі гаї?  Та ви вже знаєте, як сплять старі гаї!;
Оксиморон:  сплять старі гаї  - вони  все бачать крізь тумани;
 Анафора : ви знаєте…;
Асонанс літер е, і з вкрапленнями  о (створюють ніжність, спокій, лунність, відчуття кохання);
Алітерація л,  н, с, п, ц, х, ч, ш, т ( дає можливість почути шелест листя з тихими нічними звуками);
Символи:   небо –  безмежжя; місяць – символ вічності, світла; зорі – символ кохання, радості; липа – символ жіночності, кохання;    золотий колір – багатство, радість, життя.
Поєднання ознак різних стилів: експресіонізму ( посилена увага до природи, все в ній є нерозривною цілістю), імпресіонізму ( увага до кольорів, звуків), символізму ( використання символів), неоромантизму ( ліричний герой  сповнений передчуття змін, щастя, повністю злитий з природою; звернення до фольклору(паралелізм) ).

Кларнетизм
             Кларнетизм — термін, запропонований Ю. Лавріненком та В.Баркою для позначення стильової якості синтетичної лірики раннього Павла Тичини, який  походить від назви його збірки «Сонячні кларнети» (1918).
Визначальні риси кларнетизму:
•	«кольоровий слух»
•	«слуховий колір»
•	аристократичність духу
•	поетичний всесвіт
•	філософська ідея    все-   єднання
         Вітаїстичність
Вітаїстичність (лат. Vita — життя) — риса модерністської літератури перших десятиліть XX століття, що виявилась у погляді на стихію життя як першооснову світових процесів. В українській літературі вітаїстичність позначилась на формуванні «романтики вітаїзму» з її настановою на перетворення світу, формування активної, сильної особистості та нації. Вітаїстичність притаманна раннім творам П. Тичини, вона яскраво виявилась у поемі «Золотий гомін».
Є.Маланюк «Сучасники».Павлові  Тичині.
                                          *****
Раптом... брязнуло враз! І ридально навік розірвалось...
І бездонним проваллям дихнула порожня луна.
...від кларнета твого — пофарбована дудка зосталась.
...в скривавлений Жовтень— ясна обернулась Весна.
На межі двох епох, староруського золота повен,
Зазгучав сонценосно твій сонячно-ярий оркестр —
І під сурму архангела рушив воскреснувший човен,
Й над мощами народу хитнувсь кам'яний його хрест.
Василь Стус «Феномен доби»
«В історії світової літератури, мабуть, не знайдеться іншого такого прикладу, коли б поет віддав половину свого життя високій поезії, а половину — нещадній боротьбі зі своїм геніальним обдаруванням»…
 «Слава генія, змушеного бути пігмеєм, блазнем при дворі кривавого короля, була заборонена. Слава ж пігмея, що став паразитувати на тлі генія, була забезпечена величезним пропагандистським  трестом».
«Покара  славою – одна з найновіших і найефективніших форм боротьби з мистецтвом».

Пам'ятник П.Тичині у с.Піски
 Могила П.Г.Тичини на Байковому кладовищі
Тестові завдання. Творчість П.Г.Тичини
 1. Синтез словесних і музичних способів вираження думки, поєднання зорових, живописних, слухових образів – це ознака стилю, що називається
А )  символізм; Б)   футуризм; В)   імпресіонізм;
Г)   кларнетизм
 2. Перша збірка П.Тичини мала назву
А)  «Партія веде»; Б)  «Чернігів»; В)  «Плуг»; Г)  «Сонячні кларнети»
 3. До українських письменників «розстріляного відродження» належить
А)  П. Тичина; Б)  Ю. Яновський; В ) Є.Плужник;
 Г)  М.Рильський
 4.Поезії П. Тичини раннього періоду творчості притаманні стильові ознаки літературного напряму
А)  футуризму; Б)  реалізму; В)  романтизму;
Г)  імпресіонізму; Д)  символізму
 5. Лексичні засоби, використані П. Тичиною, - самодзвонними, златоцінно, ніжнотонними, дитинно  - називаються
А ) авторські неологізми;   Б)  синоніми; В)  порівняння;
 Г)  риторичні фігури
 6. Прочитайте уривок із вірша П. Тичини «Арфами, арфами..»
Буде бій ,
ВогневийІ
Сміх буде, плач буде
Перламутровий...
 У поданому уривку НЕМАЄ
А) епітета; Б) повторів; В) антонімів; Г) анафори;
Д) риторичного оклику
 7. В основу композиції вірша  «Скорботна мати» покладено
А)  контраст  ;Б ) порівняння; В)  паралелізм;
 Г)  антистрофу
 8. Гімн весні як символу любові, життя й натхнення — це провідний мотив твору
А) «Пам’яти тридцяти»; Б) «Ви знаєте, як липа шелестить…»; В) «О панно Інно…»; Г) «Арфами, арфами...»
 9. Єдинопочаток, повторення окремих слів чи словосполучень на початку рядків вірша — це
А) епіфора; Б) антитеза; В )анафора; Г) алюзія;
Д) епітет
10. Рядки
На межі двох епох, староруського золота повен,
Зазгучав сонценосно твій сонячно-яркий оркестр…
Павлові Тичині присвятив
А  )Євген Маланюк; Б ) Максим Рильський;
В ) Юрій Лавріненко; Г)  О. Олесь
11.Який художній засіб П.Тичина використав у рядках:
Квітне сонце, грає вітер
І Дніпро-ріка?
А) оксиморон; Б) синекдоху; В) метонімію; г)метафору
12.Установити відповідність між поетичними рядками та назвами поетичних творів:
1. Йде весна запашна, квітами-перлами                    А) «О панно Інно...»
закосичена.                                                                          Б) «Подивилась ясно...»
2. Я ваші очі пам’ятаю, як музику,                               В) «Арфами, арфами...»
як спів                                                                                Г) «Одчиняйте двері...»
3. Ви знаєте,як сплять старі гаї?                                Д) «Ви знаєте, як липа
                                                                                шелестить»
 4.Заспівали скрипки у моїй душі


Павло Тичина - Життєвий та творчий шлях


Сім’я: минуле й сучасне через призму образів п’єси І. Котляревського “Наталка Полтавка”


title: ПУБЛІЦИСТИЧНА ДІЯЛЬНІСТЬ І. ФРАНКА. ЗНАЧЕННЯ ТВОРЧОСТІ ПИСЬМЕННИКА

text:
1
2
3
4
5


title: Всесвіт наш – це дивна казка…

text:
“ Всесвіт наш – це дивна казка…”

“ Всесвіт наш – це дивна казка… “
Природа у творчості П. Г. Тичини

Люби природу не як символ  душі своєї,
Люби природу не для себе, люби для неї.
                             М. Рильський

Скільки років землі – і мільярд, і мільйон, а яка вона й досі ще гарна!
Ліна Костенко

Природа – це казка, яку треба читати всім серцем…

О скільки у природи немудро-мудрих літер!
О скільки у людини невміння прочитать…
   П. Тичина

Про що розповідається у вірші?
 Від чийого імені ведеться розповідь?
 Які почуття викликала у вас поезія?
 Яка головна думка поезії?
 Які картини природи змальовано у вірші?
 Які почуття переживає сам автор?
 Знайдіть і продовжіть порівняння:
 “ купаючи мене, мов… “
 “ неба край – як …”
 “ горить-тремтить ріка, як …”
	“ ГАЇ ШУМЛЯТЬ “

Ми Дзвіночки.
Лісові Дзвіночки,
Славим день.
Ми співаєм,
Дзвоном зустрічаєм:
День! День.
Любим сонце,
Небосхил і сонце,
Світлу тінь,
Сни розкішні,
Все гаї затишні,
Тінь! Тінь.

Линьте, хмари,
Ой прилиньте хмари,-
Ясний день.
Окропіте,
Нас нашелестіте:
День! День.
Хай по полю,
Золотому полю,
Ляже тінь.
Хай схитнеться –
Жито усміхнеться:
Тінь! Тінь.
- Який настрій створює вірш?- Якими ви уявляєте собі цих лісових мешканців?- Відшукайте в тексті поезії слова-характеристики, які допомагають  сприймати дзвоники, як живі істоти.- Що дзвіночки славили у своїй пісні?- Чим живуть маленькі квіточки? Чого прагнуть? - Чому їм необхідна зустріч із хмаркою?

                                        “ ДОЩ “
На яких образах збудований вірш?
 Доведіть, що природа, зображена Тичиною, жива, одухотворена.
 Який музичний інструмент звучить у руках дощика? Чому ви так вирішили?
               ТВОРЧЕ ЗАВДАННЯ
Продовжіть і закінчіть речення.
“ Гадюки, які “ пнуться ” в “ чиїйсь руці ” – то…
“ Розсипане пшоно ” – то…
А горобці - …

              “ ПРОБІГ ЗАЙЧИК “

Яким уявляється вам зайчик у поезії П. Тичини?
 Які картини-спалахи постають перед ним?
 Які при цьому переважають кольори?
 Чи завершується на цьому мандрівка сонячного зайчика?
 Що, на вашу думку, його чекає попереду?

Гра “ Так-ні “
- Ми познайомилися із творчістю Павла Семеновича Тичини.
У поезії “ Гаї шумлять “ передано любов автора до природи.
 У віршах Тичина описував своє тяжке дитинство.
 Читаючи поезію “ Хор лісових             дзвіночків “, ми чуємо як співає лісова галявина.
 У вірші “ Пробіг зайчик ” описується нічний ліс.

Любіте землю, трави –
І все життя …
Любіте Храм Краси і Слави.
Природи співчуття.
Любіте землю, трави –
І все життя.


Тичина Павло Григорович


Сини Тараса. Остап і Андрій: два брати, дві долі