title: Кохання в житті Тараса Шевченка

text:
Кохання в житті Тараса Шевченка
Творчий керівник  Іванченко Т.В. Виконала учениця 11-А класу                                            Алексанян ГаннаЖовтоводська середня загальноосвітня    школа №10 з профільними класами                                    2014
Мені ж, мій Боже, на землі
подай любов, сердечний рай!
І більш нічого не давай!
     Тарас Шевченко був людиною глибоко релігійною. Своєю творчістю він утверджував християнську мораль, закумульовану в десяти Божих заповідях. Про ту з них, що є неодмінною умовою щасливих взаємин хлопця й дівчини, ідеться в поезії  «Коло гаю, в чистім полі…»
     Серце митця було напрочуд чутким до краси. А жінку Кобзар вважав «самым блестящим перлом в венце созданий». Тому й не дивно, що поет захоплюється жінками, вони бентежили його уяву, викликали любов, прагнення створити свій куточок раю серед житейського пекла.
     Першим сильним почуттям Тараса було його дитяче кохання до сусідської дівчини Оксани Коваленко. Юна Беатріче його поезії була занапащена москалями і стала покриткою. Їй присвячена поема  «Мар’яна». А спогади про красуню Оксану поет вилив у вірші  «Ми в купочці колись росли».
«Ми в купочці колись росли»
Ми в купочці колись росли ,
 Маленькими собі любились,
 А матері на нас дивились
 Та говорили, що колись
 Одружимо їх. Не вгадали.
 Старі зарані повмирали,
 А ми малими розійшлись
 Та вже й не сходились ніколи.
 Мене по волі і неволі
 Носило всюди. Принесло
 На старість ледве і додому.
   Історія знеславлення Оксани ніби фоном проходитиме і в повісті «Капітанші», і в поемах «Наймичка», «Сліпа», «Катерина»
     А вже будучи студентом Академії художеств у Петербурзі, Шевченко переживає третє своє захоплення натурницею. Шевченко малює портрет молодої натурниці з розпущеним волоссям, напівдитячим ротом і великими очима. На цій акварелі художник вперше і востаннє підписався не Шевченко, а Чевченко.
     Навчаючись в академії й будучи вже прославленим автором «Кобзаря» і відомим  портретистом, Шевченко їде 1843 році в рідну Україну. І саме в ці роки – 1843-1847 – переживає він справжнє своє, єдине велике кохання.
     Ганна Закревська. «Перед моїм портретом зупиняються і довго стоять люди, навіть ті, які нічого не знають про історію кохання Шевченка, бо мої очі невідступно переслідують їх».
     «Мої очі тільки на перший погляд здаються чорними, але, якщо придивитися, ви побачите, як старанно Шевченко витримав у них справжній їхній колір, сяючу навколо великих зіниць глибоку синяву, тому що очі мої були синіми. Хоч синіх очей поет майже ніколи й ніде не оспівував, бо улюбленими очима його поем були очі карі».
      Тепер останнє свідчення, найвирішальніше – вірші Шевченка. Він не любив друкувати на віршах посвят жінкам. До заслання це зробив, як виняток, для Оксани Коваленко, та й то залишив крапки в її прізвищі, для Варвари Миколаївни Рєпніної. Лише на засланні Шевченко стає відвертішим у віршах, пише про своє кохання, про те, що «снилось – говорилось…». Вірш «Якби зустрілися и знову», всупереч звичайній стриманості поета, адресований конкретній особі, схованій під двома літерами – Г.З. Отож, Ганні Закревській, тобто мені.
   « Г. З. »
Немає гірше, як в неволі
Про волю згадувать. А я
 Про тебе, воленько моя,
 Оце нагадую. Ніколи
 Ти не здавалася мені
 Такою гарно-молодою
 І прехорошою такою
 Так, як тепер на чужині,
 Та ще й в неволі. Доле! Доле!
 Моя ти співаная воле!
 Хоч глянь на мене з-за Дніпра,
 Хоч усміхнися з-за ....
     Варвара Рєпніна була гідна любові Тараса. Її інтелект, духовне багатство, поетичне світосприйняття спричинили бурі. У листі до Шарля Ейнара княгиня пише «… щораз більше виявилось мій потяг до нього, він відповідав мені деколи теплим почуттям, але пристрасним – ніколи».
Душе с прекрасным назначеньем
Должно любить, терпеть, страдать;
И дар господний, вдохн0венье,
Должно слезами поливать.
Для вас понятно это слово!..
Для вас я радостно сложил
Свои житейские оковы,
Священнодействовал я снова
И слезы в звуки перелил.
Ваш добрый ангел осенил
Меня бессмертными крылами
И тихостройными речами
Мечты о рае пробудил.
     Взимку 1854-1855 років йому знову зблиснуло кохання – і обірвалося.
     Агата Ускова тривалий час здавалося йому вищою досконалістю.

     Любов сліпа. І генії теж підвладні цій хворобі. Останнім почуттям, що спалахнуло в серці Шевченка, була любов до Ликери Полусмакової, колишньої наймички, кріпачки.
     Ликера для Шевченка була останньою соломинкою, яка мала порятувати його від самотності, останньою надією та створення свого маленького раю.
     Не судилося стати Ликері Шевченковою долею. А серце поета переповнюють біль, розпач, безнадія від усвідомлення страшної всеохопної самотності:

         Ні! Треба одружитись,
         Хоча б на чортовій сестрі!
         Бо доведеться одуріть
         В самотині.
                                                             «Якби з ким сісти хліба з’їсти»
     Прагнення простого людського щастя виявилося в Тараса Григоровича таким палким, що навіть в останній строфі останньої поезії, вміщеній у «Кобзарі», за кілька днів до того, як відійти у вічність, він пише:
… над Стіксом, у раю,
Неначе над Дніпром широким,
В гаю – предвічному гаю,
Поставлю хаточку, садочок
Кругом хатини насаджу…
     У тому, кого і як кохав творець, - один із ключів до його творчості, до пізнання його соціальних, політичних, життєвих ідеалів.
Поставить хату і кімнату,
Садок-райочок насадить,
І батьком, і коханням стати,
В раю земному мирно жить.
Та мрія залишилась мрією,
До дійсності і не дійшло,
А долю мукою засіяла,
Притулок в серці лиш знайшла.
Та не цвіла любов даремно,
Свої плоди вона дала:
На Україну – бідну, темну
Красу і світло принесла.
Кохання в житті Тараса Шевченка
Використані  ресурси
http://images.yandex.ua
http://lib.vntu.edu.ua/page.html?item=127
http://uk.wikipedia.org/wiki/Шевченко_Тарас_Григорович
http://kobzar.info/kobzar/unknown/2003/01/15/584.html


ПОКИНУТЕ КОШЕНЯ


title: Наталя Забіла. "Чотири пори року"

text:
Наталя Забіла
« Чотири пори року »

Урок
з  українського  читання
3 клас

Сіли, діти, всі рівненько,
Усміхнулися гарненько,
Настрій на урок взяли,
Працювати почали.

Завдання  від  веселої  Весни
                      Де наш пустун язичок?
                     Заховався за біленький тиночок.
                     Ліг на бочок і мовчок.
                      А ми зараз його розбудим!
Поплямкали губками
Поклацали зубками
Подзижчали комариком
Подирчали трактором
Здуваємо сніжинки
Надуваємо кульку
-

Завдання від теплого Літечка

С_нц _    п_ч_,
л_п_       цв_т_,
ж_т_      д_ст_г_є.
Коли це буває?

інСг  ан  оплях,
діл ан  ічкахр,
охвіла    єугля.
 Коли це буває?

Голіполя,
мокнеземля,
 дощполиває,
листяоблітає.
Коли це буває?

Завдання від працьовитої Осені
Зима, зимонька зима,
Запорошена земля.
На засніженій землі,
Видно зайченят сліди..

енсічь		  ньверче
ютилй		  ньпели
ратньве	  есеньрве

Завдання  від  холодної  Зими

Робота над твором
Наталі Забіли
 “ Чотири  пори року ”

Весна 	   дівчина струнка
Літо 	  бабуся лагідна
Осінь	  маленька дівчинка
Зима 	  молодиця

лине		   день при дні

рясно		   йде на лад

буйно		   раз у раз

турботи	   по всіх усюдах

малюки	   дні йдуть

лине

турботи

малюки

лунає, звучить

клопоти, справи

діти,  дітлахи

щедра –

малюк –

скупа

велетень

Тихо падає …

Білий та …

Наче гусячий …

Він вкриває …
сніжок
  пухнастий
   пушок
    хати


title: Кулішева наука

text:
 Відділ освіти Шахтарської міської ради
Шахтарський навчально-виховний комплекс №2 «Школа І-ІІ ступенів №1-ліцей»

Обласний мовно-літературний заочний конкурс «Марафон-проект»
                                Номінація: «Духовність народжується від духовності:
                                                                 корифеї української літератури»

           Творчий проект
Автор
Гордієнко Д.Р.,
учениця 9-А класу
Учитель-консультант
Уколова Н.О.
	       Кулішева наука.
   Уроки «несамовитого Панька»
          Мої   дороговкази
Завдання
Мета
Завдання
Мета
Опрацювавши критичні матеріали та інтернет-ресурси, виокремити найвизначніші моменти життя і творчості ювіляра та його роздуми про те, «як би Україну на добру дорогу вивести»
Викликати читацький інтерес однокласників неординарною особистістю митця  та сюжетом роману-хроніки
Провести паралель між подіями в Ніжині 1663 року та цьогорічними подіями
Зробити опитування дев’ятикласників
Спробувати знайти шляхи вирішення суспільної кризи

Диспут
Чи варто
пам’ятати
минуле?
Запрошення
 до участi
всiх, кому не байдуже

Дослідження самобутньої суперечливої натури
П. Куліша

Занурення в  роман «Чорна рада»

Презентація проекта

Диспут

Опитування

Кроки реалізації проекта

Чому саме Пантелеймон Куліш?
Письменник видається мені дуже яскравим, самобутнім, бо  його твори такі різні й такі неповторні: від ніжної лірики до пристрасних і гнівних рядків, від журливої замріяності до бурхливих подій історичного минулого України.
Це майже загадкова постать у літературі. Хоча про нього й відомо багато, та все ж збагнути його як особистість складно: настільки різняться оцінки критиків.
Я не поет і не історик — ні! Я — піонер з сокирою важкою: Терен колючий в рідній стороні Вирубую трудящою рукою.
Куліш — ідеолог і творець української нації.
Куліш — організатор національної культури...
Куліш — консолідатор розпорошених прошарувань української інтелігенції.
       О.Дорошкевич
Наділений великим талантом, але ще більшою амбіцією…
І. Франко
Ніби калейдоскоп, він змінявся під найменшим подихом життя.
М.Сумцов
письменник
поет
історик
фольклорист
етнограф
перекладач
критик
редактор
видавець
    	Творчу роботу поєднував  із державною службою і громадською діяльністю, розробив власну систему алфавіту і правопису, так звану кулішівку.

Недарма Банк України хоче видати у друк купюру в 1000 гривень з його портретом.

Творець першого історичного романа

     Багато чорних сторінок знаходимо в історії українського народу. Не тільки славу здобували наші пращури, а й поразки. Але найганебнішою завжди вважалася зрада. Трагічність країни зумовлена конфліктами між   двома   началами:
 державнобудівничим і руїнницьким.

      У хроніці «Чорна рада» зображений один із етапів занепаду української державності. Це творіння вельми серйозне й глибоке, плід багаторічного вивчення історичних джерел і свідомого рішення Куліша написати роман із минулого України, який послужив би справі національного самопізнання.

Лише наприкінці 80-их років знято тавро «націоналістичного» твору.
Багатьма сприймається як річ суто пригодницька, мало не для підліткового читання.

 -
Автор не просто аналізує події минулого, а й думає про часи прийдешні, замислюється над тим, яка суспільна сила може стати на сторожі політичної свободи та громадського миру України, відстояти її державність. Це питання і досі залишається відкритим…
Сомкова мрія — об’єднати Україну: зложити докупи обидва береги Дніпрові під одну булаву!
Шрам – священик і полковник –-  наставляє на шлях істинний.
Старий Пугач марить демократичною козацькою державою.
Кобзар прагне самовдосконалення.
Тур бажає жити за незвіданими законами серця.
Петра й Лесю вабить сімейна ідилія.
Черевань вдоволений заможним хуторянським життям.
Ідеали героїв
Матері та душевні пастирі  моляться з благанням миру, взаємопорозуміння, злагоди
1663 рік
український бунт - зловісний «апофеоз» Руїни
утвердження думки про необхідність          національної
      злагоди українців
провідна сила для розумної організації суспільства є його національна еліта - культурна, освічена, здатна до мудрого державотворення

2013 - 2014
суспільна криза
протистояння  та  жертви  в столиці України у мирний час
перемовини влади з опозицією
загроза громадянської війни
революція,
                         поступ
                                    чи деградація?

"Як треба рятувати Україну, байдуже і літа, і рани"
                      Шрам
кровопролиття

Чи важливо знати наше iсторичне минуле?

Чи можна в художній літературі знайти відповіді на хвилюючі питання сьогодення?
Чи можна уникнути помилок у майбутньому,
знаючи минуле?
Результати   опитування

Почуймо мудрі поради митця
Виростайте, дітки,
В щасливу годину,
Ой рятуйте-визволяйте
Ще раз Україну!
Правда всюди нівечицця, а все колись визначицця.

«Зазивний лист
до української інтелігенції» містить заклик культосвітньої  роботи всупереч усім несприятливим обставинам.
А насправді так просто
 змінити життя!
 Просто вийти на вулицю,
просто прибрати сміття,
 Полюбити свою землю,
свою рідну природу,
Відчути себе часткою
єдиного народу.

Майбутнє - у сьогоденні, але майбутнє - і в минулому. Це ми створюємо його. Якщо воно погане, у цьому наша провина.                                                                                Анатоль Франс
          Минуле вже нам не підвладне,
       але майбутнє залежить від нас.
Ф.И.О.
Може, історію ми не маємо знати «на зубок», але те, що було з нами і нашим народом колись, безперечно, має неабияке значення. Воно слугує нам взірцем або яскравим прикладом помилки.


ПЕРЕКЛАДАЦЬКА ДІЯЛЬНІСТЬ Б. Д. ГРІНЧЕНКА


Оксана Пахльовська. Варіант 1


“Нове майбутнє молотом кують” (поезія Б. – І. Антонича у контексті сучасної боротьби України за свою незалежність)


Образи українських гетьманів у творчості Шевченка


"Олександр Довженко"


Любов Пономаренко - Новела «Гер переможений»


ПОЗАКЛАСНЕ ЧИТАННЯ. ХОЧУ БУТИ ЛЮДИНОЮ! (ЗА ПОВІСТЮ О. КОБИЛЯНСЬКОЇ «ЛЮДИНА»)


"Лесь Курбас"


Оксана Пахльовська


Пантелеймон Куліш - Письменник, критик, перекладач, автор підручників та правопису


М.Коцюбинський. Казка “Про двох цапків”


НОВЕЛА «СОЙЧИНЕ КРИЛО». ЗОБРАЖЕННЯ ЖІНОЧОЇ ДОЛІ В НОВІТНІЙ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ. ГУМАНІСТИЧНИЙ ПАФОС НОВЕЛИ


title: Пантелеймон Куліш

text: 1   8   9   7


Олег Ольжич - Життєвий шлях письменника


Микола


title: Презентація на тему: Микола Хвильовий - Новела «Я (Романтика)»

text:
Інтелектуальна гра
“Найрозумніший”
для учнів 5 класу

Шановні учасники!Просимо представитися…
Перший турВідбірний
До кожного запитання цього туру пропонується 3 варіанти відповідей,
з яких лише одна правильна.
Учасник повинен вибрати один варіант відповіді та записати на аркуші паперу.
За кожну правильну відповідь  нараховується 1 бал.
Після перших поставлених 10 запитань підсумовується загальна кількість балів кожного учасника і визначається 6 учасників з найбільшою кількістю балів.
Кого називають Кобзарем українського народу
А)  І. Франка
   Б)  Т.Шевченка
   В) В. Симоненка
Хто допоміг чоловікові загнати скот у яйце (казка «Яйце-райце»)?
Б) Голуб
В)Орел
А) Змій
Розділ науки, що вивчає правильне написання слів?
Б) Орфографія
В) Синтаксис
А) Морфологія
Скільки самостійних частин мови в українській мові?
В.) 7
Б) 6
А) 5
До якої службової частини мови належать слова на, під ,в, у?
В) Частка
А) Прийменник
Б) Сполучник
Казки,створені письменником, називаються?
     В) Літературні
Б) Побутові
А) Народні
Хвилястою лінією підкреслюється другорядний член речення:
  Б) Означення
  В) Обставина
А) Додаток
У якому стилі мовлення пишеться газетна стаття?
В) Публіцистичному
Б) Розмовному
А) Художньому
Скільки букв в українському алфавіті?
В) 34
Б) 33
А) 32
Скільки голосних звуків в українському алфавіті?
В) 6
 Б) 10
А) 8
Другий тур“ Категорія знань

Кожен із гравців за дві хвилини має дати якнайбільше правильних відповідей. Пропоную 6 тем, кожна з яких має 10 запитань, які коштують по 1 балу. Увага! Якщо гравець дасть правильну відповідь на всі 10 запитань, то одержує 5 балів бонусу. Для встановлення порядку вибору категорії проведемо жеребкування.
Категорія знань

1.Просте речення
2. Частини мови
3.Фразеологізми
4.Міфи і легенди України
5. Редактор
6. Прислів’я та приказки

Кожна категорія містить 10 запитань.
Кількість балів, що можуть набрати учасники, дорівнює кількості правильних відповідей
і тільки 3 з 6 учасників
братимуть у наступному турі участь.
1.Просте речення
1.Як називається речення, у якому лише один головний член?
2.Двоскладне речення – це речення….
3.Члени речення, які відповідають на одне й те ж запитання, залежать від одного і того ж слова, називаються….
4.Як називається речення, в якому немає другорядних членів?...
5.Які бувають речення за метою висловлювання?
6.Як називається другорядний член речення, який відповідає на питання який? Яка? Яке? Які?
7. Як називається другорядний член речення, який відповідає на питання всіх відмінків, окрім називного?
8. На яке питання відповідає присудок?
9. Як називається слово або словосполучення слів, що називає того, до кого звертається?
10. Слова в реченні пов’язані за змістом та …

2.  Частини мови
1.Як називається частина мови, що називає предмет або особу і відповідає на питання Хто? Що?
2. Скільки відмінків має іменник?
3. Який відмінок є тільки в українській мові?
4. Як називається частина мови, що означає ознаку предмета і відповідає на питання Який? Яка? Яке? Які?
5).Як називається частина мови, що означає дію предмета і відповідає на питання  Що робити? Що зробити?
6.Як називається частина мови, що вказує на особу або предмет, не називаючи їх і відповідає на питання Хто? Що?
7. Яким членом речення виступає іменник у Н.в.?
8. Слова книга, доля, пісня, душа, хліб – це власні чи загальні назви?
9.Назвіть всі особові займенники
10.Частина мови, що означає кількість предметів та порядок їх при лічбі
3.Фразеологізми
 1.Байдики бити –
 2.Клювати носом –
 3.Пекти раків –
 4.Коли рак на горі свисне –
 5.Тримати язика за зубами –
 6.Дерти горло –
 7.Як кіт наплакав –
 8.Ніде голки встромити –
 9.Як грім серед ясного неба –
 10.Водити за ніс –

4. Міфи і легенди України
1) Назвіть слов’янську богиню краси та її захисницю за однойменною легендою
2) У якій народній легенді брат пішов рятувати сестру, яку вкрало сонце собі за жінку?
3) Який звір з народної легенди шукав собі найсильнішого господаря?
4) Первісні уявлення давніх людей про всесвіт, явища природи, тварин, рослин, про богів та героїв називаються …
5) Придумана оповідь про якусь подію, особу, явище, походження назв тощо, що сприймається як достовірна називається…
6)  як звали сина великого Сварога?
7) Головний Бог добра у слов’янській міфології
8) Слов’янський Бог зла, ворог Вирію, людей і світла, заступник усіх злих сил, володар підземного царства. Згідно з повір’ям перетворювався на чорного лебедя, постійно воював з Білобогом
9) Як звали доньку Чорнобога, Богиню зла, темної ночі, страшних сповідань, привидів, хвороб
10) Кому з богів належать слова « Спочатку кутини будуйте. Виходьте з печер та бурдеїв. Годі скніти в темряві та холоді. Час жити в світлій хаті

5. Редактор (Відредагувати словосполучення)
1. Бувший друг -
2. На бумазі -
3.Подорожувати вмісті -
4. Висказувати власну точку зору-
5. І так дальше -
6. Перва учителька -
7. Помнити про свято -
8. Послідній раз -
9. Пятно на сорочці -
10. Слідуюча сторінка -

6. Прислів’я та приказки ( Закінчити прислів’я)
1) Вік живи - …
2) Вченому світ, а невченому -  …
3) Книга вчить, як на світі …
4) Одна голова добре, а дві - …
5)  Або пан, або…
6) Баба з воза – кобилі …
7) Горбатого могила …
8) Вовка боятися – в ліс …
9) Дарованому коневі в зуби …
10)В тихому болоті чорти…
Третій тур“Хвилинка”
І ми переходимо до вирішального ІІІ туру.Нагадую умови : за 1 хвилину дати найбільше правильних відповідей на запитання з української мови та літератури.
ІІІ тур українська мова

1.Скільки букв налічує українська мова
2. Який розділ про мову вивчає звуки мови?
3. Що вивчає синтаксис?
4. Назвіть службові частини мови
5. Назвіть другорядні члени речення
6. Назвіть головні члени речення
7. Скільки голосних звуків в українській мові
8. Скільки звуків позначає буква Ї
9. Перед якими буквами пишеться апостроф
10. Як визначити кількість складів у слові

 Українська література

1. Як називали в Україні мандрівних співців, що в супроводі музичних інструментів виконували народнопісенні твори?
2. Ім’я фарбованого Лиса з казки І. Франка
3. Перший рядок гімну України
4. Народний інструмент який називали «душею українських народних співців»
5. Ким був батько І. Франка?

Українська мова

1.З якої букви пишуться назви квітів
2. Як називається спільна частина споріднених слів
3. Яке є мовлення
4. Антонім до слова « Початок»
5. Якою частиною мови являється слово «Приміряти»
6. У якому роді вжито іменник «Сонце»
7. На які питання відповідає родовий відмінок?
8. Скільки звуків у слові «кінь»?
9.Які речення бувають за метою висловлювання?
10. на які питання відповідає іменник?

Українська література

1.Назвати приклади творів художньої літератури
2. Хто такий Дажбог?
3. Що символізує квітка неопалимої купини?
4. Що означає слово «Гетьманщина»?
5. На які групи поділяються народні казки?

Українська мова

1. На які групи поділяються члени речення?
2. Назвати значущі частини слова
3. Які ви знаєте стилі мовлення?
4. Слово «третій» якою частиною мови є?
5. Які роди мають іменники?
6. На які питання відповідає прикметник?
7. Поставте числівник десять у орудному
8. Скільки дієвідмін має дієслово?
9. Слово «Взимку» якою є частиною мови?
10.Назвіть всі типи мовлення

Українська література

1.Як звати героїню казки «Мудра дівчина»?
2. Казка «Летючий корабель» є за жанром….
3. Назви найрозповсюдженіший казковий зачин….
4. Хто є автором казки «Фарбований Лис»?
5.Ц сильні та хоробрі чоловіки є героями українських переказів та легенд…

Вітаємо
з

перемогою!


Ліплення з пластиліну.


Олекса Стороженко. Життя і творчість письменника


Мовні проблеми


ПОЗАКЛАСНЕ ЧИТАННЯ. ЛІТЕРАТУРА РІДНОГО КРАЮ. ПАВЛО ГРАБОВСЬКИЙ. ОГЛЯД ТВОРЧОСТІ


Образи-символи у новелі М.Коцюбинського "Intermezzo"


Микола Носов


Олександ Олесь


title: Модернізм

text:
Модернізм – як напрям у всіх його проявах
Історія
Не існує одностайної думки щодо виникнення модернізму. Тривалий час вважалося, що зародився він у Франції в 70-х роках XIX століття, а проявами модернізму були імпресіонізм і символізм.
Напрями
Окремі напрями модерністської літератури сьогодні стали класикою. Серед найвизначніших — імажинізм та футуризм, акмеїзм та експресіонізм, сюрреалізм та «театр абсурду», дадаїзм та «новий роман». Деякі з них охопили не тільки літературу, а й інші види мистецтва (експресіонізм, сюрреалізм, футуризм поширилися також на образотворче мистецтво, музику, театр), проникли в кіно й на телебачення.
Модернізм зовсім не покликаний бути мистецтвом для широких мас, а навпаки. Відомий іспанський філософ та мистецтвознавець Хосе Ортега-і-Гассет зазначає: «Модерністське мистецтво має маси проти себе, і воно завжди буде мати їх проти себе. Воно, по суті, чуже народові й більш того, воно вороже народові». Модернізм ставить собі за мету бути «мистецтвом для митців, а не для мас людей. Це буде мистецтво касти, а не демократичне мистецтво». Втім, принцип цей не є для модернізму абсолютним. Винятком з «антидемократичного» правила може слугувати теорія і творча практика унанімістів та експресіоністів
Модернізм - це літературний напрямок, який утвердився в мистецтві наприкінці XIX - на початку XX століття разом з новим розумінням людини, коли істотним стає все нетипове, особистісне.
Модернізм
у
живописі
Скульптура модернізму
Архітектура модернізму
«Потік свідомості», про який пише американський дослідник, є одним з основних художніх прийомів літератури модернізму. Термін цей належить відомому психологові та філософові Вільяму Джемсу. Класичними зразками застосування потоку свідомості в модерністській літературі є романи «Улісс» Джеймса Джойса, «У пошуках втраченого часу» Марселя Пруста, «Місіс Деллоуей» Вірджинії Вулф.
Література модернізму
Модернізм створює власні міфи, твори його нерідко перетворюються на міфологеми. «Замість розповідного методу ми можемо використовувати тепер міфічний метод», — писав один з найвизначніших модерністів XX століття Томас Стернз Еліот. Міфотворчими є твори Дж. Джойса та А. Бєлого, Г. Мейрінка та В. Хлєбникова, Т. С. Еліота та Ε. Паунда, Д. Буццаті таX. Л. Борхеса. Процес модерністської творчості, зазначав Д. Затонський, «є процесом перетворення реальних явищ, подій, проблем на ідіоми, символи, знаки — тобто абстрактні форми, що не відображають дійсності, а лише її символічно моделюють, створюють дещо подібне до адекватного їй душевного настрою».
Український модернізм
Представники українського модернізму кінця XIX – початку XX століття – Дніпрова Чайка, Леся Українка, Михайло Коцюбинський, Олександр Олесь. У казці раннього українського модернізму, наявні ряд провідних просторових орієнтирів, а саме: хронотоп лісу, хронотоп дороги, хронотоп оселі, хронотоп палацу тощо. Жанрові інтерпретації традиційного казкового часопростору в системі модерністичного мистецтва суголосні тогочасному тяжінню до фіктивних світів, снів, візій, які дозволяють письменнику створювати ефект дива в умовах реальності


Кривий Ріг


Л. Пономаренко "Гер переможений


Маруся Чурай


ПЕРЕКЛАДНА ЦЕРКОВНА ЛІТЕРАТУРА


Новела "Intermezzo"


title: "Кохання в житті Лесі Українки"

text:
Кохання  в житті Лесі Українки
Я в серці маю те, що не вмирає…
                                                   Л. Укрїнка

Леся Українка і Сергій Мержинський…Трагічна , безмежно сумна , але й водночас духовно висока історія кохання, далека від повної взаємності…Вони познайомилися в Ялті в 1897 році. Двоє самотніх людей, зломлених важкою хворобою.

Він - стриманий, скромний, делікатний молодий чоловік 27 років, синьоокий, красивий, з хворобливою матовою шкірою. Демократ, революціонер, засновник політичних гуртків у Києві та Мінську, один з організаторів I з'їзду РСДРП . До того ж він захоплювався і поезією, однак великих творчих висот не досяг.
Вона - на рік молодша, тендітна, худенька, сором'язлива, схожа на зовсім юну дівчину. Жінка, яка втілює у собі силу і мудрість, талант і широку душу, що зуміла знайти в собі мужність боротися з хворобою і прожити дуже коротке життя так яскраво і повноцінно.

Одного разу революціонер Павло Тучапський порекомендував своєму хворому на туберкульоз другові  Сергію Мержинському  підлікуватися в Ялті і мимохідь зауважив, що там той зможе побачити Ларису Петрівну Косач, талановиту поетесу і розумнішу жінку, з якою навряд чи буде нудно в маленькому курортному містечку.

Мержинський скористався порадою соратника і відвідав Лесю в Ялті. Вона йому відразу сподобалася. Але на поетесу молодий чоловік справив не найкраще враження: 	«Мій новий знайомий 	Мержинський, - 	нарікала Леся, - все 	плаче, що море йому 	не видно, москіти його     	з'їдають і купання не те». Вона іронізувала, але Леся мала право так говорити. Іноді, майже втрачаючи свідомість на ялтинських вуличках, вона лягала прямо на землю, щоб перепочити трохи і йти далі.
Вона знала, що таке фізичний біль, і вміла терпіти його, а комарі  й  холодне море здавалися їй зовсім незначною дрібницею. Чим далі продовжувалося знайомство, тим тепліше і щиріше ставилася поетеса до нового друга. Йому першому прочитала вона п'єсу «Блакитна троянда», з боку скромної Лесі це було знаком особливої прихильності та довіри. Незабаром Мержинський повернувся до Мінська, а Леся залишилася в Криму ще на рік
Настала осінь. Ялта спорожніла. Хворій жінці ставало все гірше: хворіли не тільки кістки - з'явилися нервові напади і висип по тілу. І раптом, зовсім не очікуючи того, Леся отримала невеликий, але дуже емоційний лист від Мержинського. Він запропонував поставити її п'єсу в мінському театрі, і поетеса з радістю прийняла пропозицію. Однак це був лише привід, щоб продовжити стосунки, і Леся потім довго бідкалася, чому ж її знайомий в інших листах зовсім не згадував про п'єсу, зачіпаючи в листуванні зовсім інші теми.
У 1899 році Леся повернулася додому. Через кілька днів туди приїхав і Сергій Мержинський. Він пристрасно бажав побачити свою подругу, але Леся нібито залишилася байдужою до його приїзду: поетеса думала про інше: про майбутню операцію, яка, так хотілося вірити, поверне їй здоров'я і дасть нові сили. Через два тижні Мержинський покинув Гадяч. А після його від'їзду Леся написала вірш «Перервалася, не закінчившись, розмова ...» і присвятила його Сергію.

Лариса Косач відправилася до Берліна, де пройшла довгоочікувана і дуже болюча операція: разом з вогнищем туберкульозу у поетеси була видалена велика частина кульгового суглоба. Пізніше  вона зізналася, що «навіть за небесне царство більше такого не захоче».  Коли Леся повернулася в Україну, на своєму столі вона знайшла подарунок від Сергія - невеликий томик творів Гейне. На звороті титульного аркуша Мержинський підписав: «Пані Лесі на пам'ять про дружні і серцеві стосунки».

Взимку 1900 року, черговий раз зустрівшись із Сергієм у Києві, Леся була вкрай засмучена станом свого друга і в надії, що ялтинське повітря поверне йому сили, наполегливо змушувала Мержинського поїхати в Крим.
Через півроку, не відчувши покращення, Сергій повернувся до Мінська і оселився на квартирі у своїх тіток. Він більше не міг піклуватися про себе самостійно і згасав з кожним днем. Леся, дізнавшись про це, вирішила відразу відправитися до коханого і, можливо, зізнатися йому в своїх почуттях
 У її планах було перечекати зиму і, коли Мержинський трохи одужає, відвезти його за кордон. Вона вже не приховувала своїх почуттів до нього: «Мій друже, любий мій друже, створений для мене. Як  можна, щоб я жила сама, тепер, коли я знаю інше життя? .. Я бачила тебе і раніше, але тепер я йду до тебе з усією душею, як дитина йде в обійми того, кого їй шкодує ... Це нічого, що ти мене не обіймав ніколи, це нічого, що між нами не було поцілунків ... Тільки з тобою я не одна.  Тільки з тобою я не на чужині ... »
Всупереч волі матері Леся вирушила до Білорусі, де оселилася у тіток Сергія і не відходила від коханого чоловіка ні на хвилину. А ночами в розпачі писала своїм близьким: «Життя моє тут трагічне. Я повинна бути найспокійнішою серед усіх, хоча я менше за всіх маю ілюзії, а тому і надії ... Мій друг каже, як ми поїдемо за кордон, до Швейцарії, як буде чудово зустріти там весну. А я весни боюся, так боюся, як ... Того, чого не можу назвати ». Сергій дорікав їй у тому, що через нього вона зупинила свою роботу, що підриває своє і без того слабке здоров'я
 Леся, набираючись нових сил, усміхалася йому, показувала, що нічого не змінилося, що вона пише, творить і створює нові вірші. Поетеса була змушена працювати, щоб коханий чоловік ні на хвилину не помітив, як сильно вона пригнічена і як чітко усвідомлює неминуче наближення його смерті. Він уже не підводиться з ліжка. Говорить мало і лише пошепки.
Вона, знаючи, що Сергій дотепер  кохає іншу жінку , біля ліжка хворого пише від його імені листи до «суперниці». Знаходить в собі сили сказати матері: «Не буду, звичайно, говорити тобі, що начебто мені тепер легко жити. Це неправдою було б , та лише нагадаю тобі, що я дуже стійка , отже ж , ти можеш бути впевнена, що мені ніяка небезпека не загрожує…» .
 Молодий 30-річний чоловік із красивими очима тримав на грудях хрест. Біля ліжка – Євангеліє – в останні дні життя став християнином.Отримав лист від коханої. Губи шепотіли її ім’я, потемніле від болю лице ледь освітлювала слабенька посмішка.
У ніч на 18 січня 1901 Леся Українка створила один з найпрекрасніших ліричних шедеврів про самовідданість, жертовність і любов. «Одержима» до сих  пір змушує читача переживати те, що відчувала ці два страшні місяці поруч з коханим Леся. «Я не покину його, як залишили його інші друзі, - писала своїм рідним поетеса. - Я з ним залишуся стільки, скільки цього  буде потрібно».
Переживши зиму, Сергій Костянтинович Мержинський помер 3 березня 1901 року на руках у ніжної подруги. Леся до кінця свого життя зберегла любов до Мержинського. І навіть потім, коли вийшла заміж за іншого, відданого їй чоловіка, вона не переставала згадувати про колишнього коханого, що покинув цей світ раніше її самої.
Через шість років після смерті Сергія, коли Лесі виповнилося тридцять шість років, вона зустріла Климента Квітку, музикознавця і збирача народного фольклору. Вони одружилися. Скромний, ніжний і терплячий Квітка довів своє щире почуття дорогій його серцю жінці
Він продавав все нажите їм і таким чином збирав гроші для лікування дружини. На виручені суми Леся лікувалася в Європі у найкращих докторів, але хвороба продовжувала прогресувати. Призупинити її в цей раз лікарям не вдалося. Поетеса померла в Грузії 19 липня (1 серпня) 1913 року.
 Феноменальна жінка. Вона не тільки не зламалася, вона переплавила своє безмежне горе у вогні творчої фантазії, яка допомагала їй створити шедеври в майбутньому. Геніальна велич духу дала право їй написати: «Я в серці маю те, що не вмирає…»..
Виконувала
Маковоз Марія
Учениця 10-А класу


Презентація на тему: Мистецький і творчий шлях Соломії Крушельницької


Презентація на тему: Павло Загребельний - Роман «Диво»


ПРОГРАМА З УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРИ 5-9 класи


title: Поети Празької школи. Євген Маланюк

text:
Урок № 31Еміграційна література (оглядово). “Празька поетична школа ”  української поезії  та її представники Євген Маланюк. Коротко про митця
З‘ясувати роль і місце поетів ,,празької школи” в українському літературному процесі
Зрозуміти, що об‘єднало поетів-емігрантів
Розкрити особливості стилю поетів-пражан
Познайомитися з окремими представниками ,,празької школи”
Звернути увагу на творчу діяльність Євгена Маланюка, його вплив на творчість поетів екзилу
Мета уроку
	Історіософія − (мудрість історії), осмислення історії 	                   нащадками на дійсних фактах, інколи всупереч офіційним джерелам.
Неокласики ;      неоромантики;    екзил;
історіософія ;     Празька    літературна   школа
Словникова робота
Мозковий штурм: знайомі терміни поясніть,
над невідомими поміркуйте
	Літературна школа — те саме, що й літературні течії. Цей  термін виявляє  особливості творчості будь-якого великого письменника (ідейно-художні  образи), які стали для інших письменників школою художнього слова.
Екзил - вигнання
- 1914-1920 р. Початок Першої світової війни. Економічна, психологічна криза в Європі.
- Поразка визвольного  руху   українського народу в 1917-1920 рр.
- Встановлення  в Україні радянської влади – несприйняття нових порядків.
Українські емігранти - втікачі з більшовицької України - зайві роти в Європі.
 Перебування в Польщі  (м. Каліш) у таборах для інтернованих десятків тисяч вояків УНР,  що чекали скорого повернення додому, бажали бачити рідну землю незалежною. Але чи потрібні вони полякам?

 Жодна держава не наважувалася надати їм
притулок і громадянство.
МОМЕНТ СПІВПРИЧЕТНОСТІ:
опишіть почуття людей ,що опинилися в  еміграції
МОМЕНТ СПІВПРИЧЕТНОСТІ:
пригадайте з історії, чому Чехія допомогла українцям в екзилі?
	Лише Президент Чехо-Словаччини  Томаш Масарик запропонував українській інтелігенції притулок у  його державі.
	Чехія створила умови для здобуття українцями освіти в українських  вільних навчальних закладах  у Празі й Подєбрадах.

Прага початку 20 століття
Подєбради початку 20 століття
Карлов університет
Міжвоєнна  Прага  перетворилася на один  із найбільших осередків  українського наукового, літературного та політичного життя в еміграції

Склалося так,  що наділені поетичним даром українці
стали збиратися у відомого поета Олександра Олеся вдома. Пізніше їх стали називати  поетами “празької школи”.
Але як школу вони себе  ніде не зареєстрували, не склали  офіційного статуту, тому цей термін існує  тільки серед критиків. «Празька школа» українських  поетів —
феномен, що не має аналогів  у світовій
 літературі  XX століття

Художні особливості творчості «пражан»

За стилем поети були неоромантиками,
але за філософською  заглибленістю і любов’ю до класичних форм  (особливо сонетів) споріднювалися з київськими неокласиками.
Назвіть ознаки неоромантизму й неокласицизму
Представники празької школи1-ше найстарше покоління
Засновник  “празької школи”
Юрій Клен –
поет-неокласик
Олександр Олесь –
З журбою радість обнялась…
В сльозах, як в жемчугах, мій сміх.
І з дивним ранком ніч злилась,
І як мені розняти їх?!

В обіймах з радістю журба.
Одна летить, друга спиня…
І йде між ними боротьба,
І дужчий хто — не знаю я…
1906
Ах,  як  стогнали  ми,  як  плакали  в  вигнанні,
 Який  тягар  з  нас  кожний  ніс!
 Моря  б  повстали  з  наших  сліз,
 Затихли  б  бурі  в  нашому  зітханні.

 На  площах  ми  чужі  стояли,  босі  й  голі,
 І  кожний  кидав  камінь  в  нас…
 Ми  стільки  винесли  образ,
 Ми  стільки  бачили  сваволі!!

 І  все  за  те,  що  ми  свій  край  любили,
 Що  рвались  сонце  в  темряву  внести.
 …І  понесли  в  світи  хрести
 Та  сиві  голови  похилі.                    29.II.1927
2-ге старше покоління
Наталя Лівицька-Холодна,
дочка Президента УНР в екзилі
(за кордоном)
Євген Маланюк
Я в країні вишневій зросла -
 дівча з золотою косою,
 повне ніжности і тепла
 і несвідомости спокою.

 І були коло хати грядки,
 а на них чорнобривці й айстри,
 а ввечері батькові казки
 з водяником і чугайстром
Наталя Лівицька-Холодна

Дмитро Донцов –
“злий геній” –
ідеолог тероризму
Юрій Липа –
поет, противник “донцовізму”
2-ге старше покоління
Юрій Липа
В  степу,  де  миються  ховрашки,
 На  небесах,  де  спокій  ліг,
 Куди  зирну,  там  легкі  пташки
 Грайливих  усміхів  твоїх,
 Бо  нині  в  зелені  гайовій
 Серед  дубів,  що  —  нарівні,
 Я  з  дивним  птахом  на  розмові
 Пізнав  закони  чарівні,
 Що  ти  є  скрізь,  що  дише  злотом
 Твого  імення  вся  земля,
 І  смужок  рожі  попід  плотом,
 І  марш  оружний  короля.
 Що  світ  —  жіночість  незрівняна
 У  вірності,  що  світлом  є,—
 І  в  серце  глянув  він  моє,
 І  очі  мав,  як  ти,  кохана.
Юрій Липа - прихильник реформ
3-тє молодше покоління
Оксана Лятуринська

День догоряв так світозарно!
Душа просила корабля.
Десь біля голосила Карна,
тужила Жля…
 Оксана Лятуринська “Жилились стязі, пнулись вгору…”
3-тє молодше покоління
Олена Теліга
Подєбради 1920р
Гойдайте ж кличний дзвін!
Крешіть вогонь із кремнів!
Ми ж, радістю життя вас напоївши вщерть,—
Без металевих слів і без зітхань даремних
По ваших же слідах підемо хоч на смерть!
      («Мужчинам»)
3-тє молодше покоління

Олег Ольжич

За ясні зорі і за тихії води
Твоїх степів, спустошених огнем,
Світи запалим, стопчемо народи!
О Україно! Слухай, ми ідем!
	(“О, Україно! Хай нас
	 людство  судить…”)
***       ***      ***
Нам дано відрізнити
зле й добре,
І прославити вірність,
невинність
і  жертву героя.
***       ***      ***
Хто  має  уші  -  хай  слуха!
 Хто  має  серце  -  люби!
 Встає  цитаделя  духа  -
 Десятки  літ  боротьби
4-тє наймолодше покоління
Леонід Мосендз

 У  татарви  шукали  оборони,
 людьми  татарськими  воліли  бути,
 бо  ханські  вже  миліші  були  пута,
 аніж  свої,  князівськії,  закони.

 Ставали  в  Посполитій  Кисілями...
 (В  гостині  більш  подобалось,  ніж  вдома.)
 Від  справ  чужих  не  відчувалась  втома,
 хоч  душі  й  руки  крились  мозолями.

В  Палаті  Грановитій  розбивали
 собі  лоби,  чолом  цареві  б’ючи.
 За  ранги  та  за  цяточки  блискучі
 і  вольності,  і  звичаї  міняли.

 Імперіям  були  все  вірні  слуги
 і  ширили  до  безтяму  простори...
 Раби-Баярди,  вірністію  хворі,
 за  честь  чужу  —  свою  дали  в  наругу...

4-тє наймолодше покоління
Хвилюють,  ходять,  шумлять  жита,
 Злотисто-жовті,  украй  налиті,
 Над  ними  неба  блакить  свята,
 Ані  хмаринки  у  тій  блакиті.

 Співає  срібна  в  душі  труба.
 Душа  квітками,  як  клумби,  квітне,
 Хліба  і  небо,  небо  й  хліба,—
 Куди  не  глянеш,  жовто-блакитні...
  Прага, 1923
Олекса Стефанович – український Єсенін
Літопис життя Євгена Маланюка1897 - 1968
	Сам себе Є. Маланюк назвав імператором залізних строф!
	Ця фраза міцно вкоренилася в літературі стосовно життя й творчості Маланюка, у спогадах про нього.
	Значну частину творчості поета становить поезія, присвячена Батьківщині.А ще Є. Маланюку належить відома фраза, що стала афоризмом чи навіть його гаслом:
«Як в нації вождів нема, тоді вожді її поети».
     Євген Филимонович Маланюк народився
20 січня 1897 року в Ново-Архангельську на Херсонщині в сім’ї українських інтелігентів.
     У 1920 році разом з Армією УНР емігрував, спочатку жив у Каліші в таборі для інтернованих українських частин.
     1922 року він разом з Ю.Дараганом заснував журнал «Веселка».
     Восени 1923 р. Є. Маланюк виїздить до Чехо-Словаччини
     1925 року в Подєбрадах вийшла поетична збірка Є.Маланюка «Стилет і стилос».
     1929 року Є. Маланюк очолив у Варшаві літературне угруповання «Танк».
     1945 року Є. Маланюк опинився в Західній Німеччині, увійшов до складу МУРу (Мистецький Український Рух).
     1949-го — переїхав до США.
     1958 року Є. Маланюк став Почесним Головою об’єднання українських письменників «Слово».
     16 лютого 1968-го помер у передмісті Нью-Йорка.

                          2 жовтня 1967
		“Мій єдиний (сину) і вся сім'я, тут також "бабине літо", але досить мінливе...
		Я радий, що маєш пристойну працю і взагалі працюєш. Але я мушу Тобі сказати: найголовніше і найважливіше - це ступінь доктора, це повинно бути основним завданням. Ти мусиш над цим зосередитися, сконцентрувати працю і волю. Дуже Тебе прошу і нагадую про це.
Цілую. Вас Та і Ді.”

З останнього листа до сина Богдана.
1922-1923 – співвидавець журналу «Веселка», (Польща, м.Калуш, табір для  інтернованих
                   вояків Армії УНР).
1922  співвидавець  альманаху “Озимина”.
Збірки поезій
1925   “Стилет чи стилос” Калуш, Польща.
 1926   “Гербарій” Подєбради, Українська господарська академія, Чехо-Словаччина
 1930-1939  “Земля і залізо” , Варшава, Польща
                     “Земна  Мадонна” , Варшава, Польща
                     “Перстень Полікрата” , Варшава, Польща
                     “Вибрані поезії”, Варшава,   Польща
Активна участь у літературному процесі еміграції “МУР”(Західна Німеччина).
1951      “Влада”, “Поезії”, “Проща”, Америка, Ньо-Йорк
1953  Поема “П’ята симфонія”
1959  “Остання весна ”, Америка, Ньо-Йорк
1964   “Серпень”, Америка, Ньо-Йорк
1972   (Видано посмертно ) “Перстень і посох”

Літературно -  публіцистичні статті
1954      “Нариси з історії нашої культури”
1962 Т.І , 1966 Т ІІ “Книга спостережень”- цикли есеїв про творчість  Т.Шевченка,
          І.Франка, Лесі Українки, М.Хвильового, П. Куліша, М. Гоголя,цикли нарисів  про
          радянських письменників, про історіософію, про проблеми творчості, про
          проблеми біографії, цикл «Росія».

Творча спадщина Євгена Маланюка

Зробіть висновки – підсумок  про роди діяльності Є. Маланюка
І

СУЧАСНИКИ
 Максимові Рильському
І Ви — алхімік мудрих слів.
		Січень. 1923
По прочитанні "Синьої далечини"
                                              Павлові Тичині
...від кларнета твого —  пофарбована дудка зосталась.
...в окривавлений жовтень — ясна обернулась Весна.
Спостереження за творчістю земляків в УРСР
		Вийшла у світ у 1925 році у Подєбрадах. Це друга з упорядкованих Євгеном Маланюком книг поезій (перша «Гербарій»), проте їй випало стати першою книгою, що побачила світ.
		До збірки увійшли поезії, написані  протягом 1921-1925 років

Збірка «Стилет і стилос»
Із збірки «Стилет і стилос»
Стилет чи стилос?- не збагнув. Двояко
Вагаються трагічні терези.
Не кинувши углиб надійний якор.
Пливу й пливу повз береги краси.

Там дивний ліс зітхає ароматом
І весь дзвенить од гімнів п'яних птиць
Співа трава, ніким ще не зім'ята,
І вабить сном солодких таємниць,

Там зачарують гіпнотичні кобри
Під пестощі золототілих дів...
А тут - жага набряклий вітром обрій:
Привабить, зрадить і віддасть воді.

Та тільки тут веселий галас бою -
Розгоном бур і божевіллям хвиль.
Безмежжя! Зачарований тобою -
Пливу в тебе! В твій п'яний синій хміль!
                                                      30.08.1924
Самостійна робота за творчістю Євгена Маланюка
Мотиви лірики (виписати назви творів і цитати до кожного мотиву )
Мотив безмежної любові до рідної землі і такої ж безмежної туги за рідним покинутим краєм (Херсонщиною) .
Мотиви гострої полеміки з ворогами української свободи.
Мотив болю через перекручування рідної історії, науки, культури, тобто-через денаціоналізацію.
Мотив болю через продажність, зрадливість, саморуйнування народу і його байдужість до вигнанців.
Мотив уславлення величі часів Київської Русі, лицарів Запорожжя.
Мотив відродження  здобутків Степової Еллади (еллінського гуманізму) в поєднанні з могутньою силою державницької волі.
Мотив тривоги через технократизацію суспільства.
Мотив уславлення людей багатогранних і цільних(Т.Шевченка, І.Мазепи...).
Мотив безстрашної боротьби за свої ідеали.
Мотив кохання до Жінки (еротична й інтимна  лірика).

Позиція Євгена Маланюка – це позиція вільної у своєму виборі людини, яка не прислуговує ніяким партіям.
У колі його зору постійно був  літературний процес в Україні від Павла Тичини до Ліни Костенко, а також і чехи, і поляки, і росіяни, і музика, і малярство, і театр.
ПІДСУМОК УРОКУ
ХВИЛИНКИ РЕЛАКСАЦІЇ
1.        Продовжіть, будь ласка, речення:
	- з’явилась “празька школа”  (де? і чому?)…
	- школа налічувала …   поколінь.
	- “імператором залізних строф” назвався  …
                -  деякі  поети  відмовилися від ідей “пражан” . Через кого?
	- стильові ознаки творчості “пражан”...

Домашнє завдання:
Підготувати  матеріал до проекту  №31 а  “Творчість Євгена Маланюка”;
(бюлетень, презентація, веб-сайт – по групах, за вибором)
Використані джерела
2. А.Б.Уліщенко, В.В.Уліщенко. Українська лїтература. Хрестоматія 10 - 11 кл., 2001р
5. http://uk.wikipedia.org/wiki/Празька_школа
4. http://www.ukrlib.com.ua/encycl/group/printout.php?number=11
3. http://www.parta.com.ua/composition/view/571/
1.Паращич В. В. Українська література. 11 клас. Рівень стандарту, академічний  рівень. Плани-конспекти.— Х.: Вид-во «Ранок», 2011.— 368 с.— (Новий майстер-клас).
6. Презентація до уроку про вивчення творчості поетів празької школи
Автор: Волох А.С. Волинський обласний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою
Виконали презентацію учні групи 2ст11 ДПТНЗ “ЧВПУ”.Керівник проекту  - викладач української мови і літератури ДПТНЗ “ЧВПУ” м.ЧерніговаЛюдмила Михайліна ФІЛОНОВА2008 - 2011р.


title: Леонід Кисельов - Доля молодого поета. «Стати б хоч на менти лічені…», «Земля така гаряча»

text:
Леонід Кисельов. Доля молодого поета. «Стати б хоч на менти лічені…», «Земля така гаряча»
 ”У молодших сучасників найбільше ціную Василя Голобородька. Потім — Вінграновського і, звичайно, Леоніда Кисельова”.
                                      Василь Стус
        Я постою у края бездны        И вдруг пойму сломясь в тоске,        Что все на свете - только песня        На украинском языке.         Леонид Киселев
(1946-1968)
”Усе, що відбувається з людиною після чотирнадцяти років життя, не має ніякого значення”, — цей афоризм поставив письменник Володимир Кисельов в епіграфі до повісті ”Дівчинка та птахоліт”. Коли б він міг зазирнути в майбутнє свого сина, то додав би: ”Якщо людина не помре у двадцять два”.
Леонід Володимирович Кисельов 1946, 21 вересня — народився у Києві в родині письменника Володимира Кисельова1953–1963 — навчання у київській школі N371959 — друкує перші вірші російською мовою1962 — виходить поема ”Перше кохання”. Підозра на лейкемію
1963, березень — публікація поетичної добірки в московському журналі ”Новый мир”1963, вересень — вступає на перекладацьке відділення факультету іноземних мов Київського університету, спеціалізація — англійська1968 — у поезії переходить на українську мову1968, 12 квітня — добірка поезій ”Перші акорди” в ”Літературній Україні” з передмовою Івана Драча1968, 18 жовтня — помер у Києві, похований на Байковому кладовищі
Народився поет у післявоєнному Києві в родині російськомовного письменника Володимира Кисельова.Вірші почав писати з 11 років російською мовою, але за два роки до своєї смерті став віршувати також українською.
Кисельов Володимир Леонтійович
Доля великого поета Леоніда Кисельова трагічна, як трагічні долі багатьох інших великих поетів. Лауреат премії імені Павла Тичини "Чуття єдиної родини" (посмертно, 1992 р.), член Спілки письменників України (посмертно, 1990 р.)  Леонід Кисельов писав вірші лише протягом 11 років – з 11–ти до 22–х. Починав як російський поет, і його поезії увійшли до антології російської поезії. А останні два роки життя писав вірші українською мовою. Й вони увійшли до антології поезії української.
Твори Леоніда Кисельова позначені не лише печаттю справжнього таланту, а й гострим соціальним зором. Це зрозумів свого часу і російський поет Олександр Твардовський, якому вірші десятикласника Леоніда Кисельова передав із Києва Віктор Некрасов. Ці поезії були опубліковані на шпальтах часопису "Новый мир", що його Олександр Твардовський тоді редагував. Леонід Кисельов відомий українському читачеві на Заході з невеличкої добірки поезій та короткої біографії, надрукованої в журналі "Сучасність" (1973,7-8) і із статті Івана Кошелівця, вміщеної в цьому ж журналі в 1981 році. На Україні, до появи його перших українських віршів у 1968 році, ім'я Кисельова було знане тільки вузькому колу київських письменників старшої та молодшої генерації.
Коли Кисельов захворів - невідомо, але з поеми "Первая любовь!", написаної в 1962 р., коли йому було шістнадцять, можна догадуватися, що в тому часі він уже хворів на невиліковну недугу. Родина, друзі й лікарі-спеціалісти докладали всіх зусиль, а польські пілоти привозили ліки з Парижа, щоб рятувати, як тоді говорили, майбутнього Лермонтова, Пушкіна або й Шевченка.
П'ять років пізніше, 12 квітня 1968 р., за кілька місяців до смерті Кисельова, з'явилася в "Літературній Україні", з уведенням Івана Драча, добірка його українських поезій "Перші акорди"...         Посмертно вийшли дві його книжки російської й української поезії - перша в 1970 році під назвою "Стихи. Вірші" (у видавництві "Молодь"), а друга, що є доповненням першої, в 1979 р., (також у видавництві "Молодь") під двомовною назвою - "Последняя песня. Остання пісня"...
У столичному видавництві "Факт" до 60-річчя Леоніда Кисельова вийшла збірка його вибраних поезій "Всё на свете — только песня на украинском языке" .

Стати б хоч на менти лічені...Стати б хоч на менти ліченіХарактерником мені —Подарую кожній дівчиніЛицаря на коні. А тоді ще дати мусив би,Щоб раділи всі живі,Козаченька чорновусогоКожній жінці-удові. Дідові — дзвінкого песика,Щоб не жив на самоті,Ще й Івасика-ТелесикаКожній бабі-сироті. А як хто не має віри вжеНі в кохання, ні в слова,Я йому сопілку виріжу,Най журную заспіва.
Земля така гаряча А я тому журавлю Києм ноги переб'ю, переб'ю. Пісня. Земля така гаряча, Така руда земля. Маленький хлопчик плаче: Не бийте журавля! Притне його до себе Й руками затуля: Ой дядечку, не треба, Не бийте журавля! Відлине день без'язикий, І чути в тиші нічній: Люди, дерева, ріки Тужно кричать: "Не бий!" Не винести того болю, Не виридати жалю. Що станеться з тобою, Мій світе, мій журавлю! В останню мить побачиш Намисто із багряних плям, І буде така гаряча, Чорна така земля. Панцерники рокочуть, Крають Чумацький Шлях, І бідкається хлопчик: Не бийте журавля! 1968


title: Леонід Кисельов. Доля молодого поета. «Стати б хоч на менти лічені…», «Земля така гаряча»


title: Образи твору «Мина Мазайло» М. Куліша

text:
Проект №5тема«Образи твору»
Образи п’єси важко поділити на позитивні й негативні. Всі персонажі одночасно типові й живі, вони все дотримуються протилежних поглядів на явище українізації. І це основний конфлікт твору. А головна мета М. Куліша, на мій погляд, протиставлення, зіткнення цих смішних, кожний по – своєму, образів заради об’єктивного висвітлення проблеми українізації 30-х років.
Мина Мазайло – символ національного нігілізму.Він заперечує все українське, готовий знищити рідного сина.
Мотрона Розторгуєва – сатиричний тип, яскраво уособлює російський великодержавний шовінізм.
Дядько Тарас – тип українського псевдонаціоналіста.
Мокій – національна самосвідомість  Мокія зведена до боротьби  за її зовнішні ознаки.
Уля - символізує таке собі неупереджене ставлення до всього українського, для неї це не політичне питання, як для решти, а щире захоплення.

Лина та Рина - жінка та дочка Мини Мазайла – типові зарозумілі міщанки, що поділяють суб’єктивно вмотивовану зневагу Мини до всього українського..


title: Образи жінок

text:
Образи нових жінок-інтелектуалок у творчості Ольги Кобилянської

Кобилянська Ольга Юліанівна
Народилася Ольга Кобилянська 27 листопада 1863р. у містечку Гура-Гумора в Південній Буковині в багатодітній сім'ї дрібного урядовця. З дитячих років вона знала не тільки українську, а й польську та німецьку мови, якими говорили в її родині. Дитинство й юність майбутньої письменниці минули в румунсько-німецьких містечках Гура-Гумора, Сучава, Кімполунг. Пізніше вона жила в с. Димка, а з 1891р. — у Чернівцях.  Кобилянська померла 21 березня 1942 р. Окупаційна влада заборонила публікувати некролог українською мовою та виголошувати промови над могилою письменниці.
Ранні неопубліковані твори Кобилянської (“Гортенза”, “Малюнок з народного життя на Буковині”, “Видиво”, “Людина з народу” та ін.) сьогодні зберігають переважно пізнавальне значення, відображаючи окремі сцени з життя містечкової інтелігенції, людей з народу.
Німецька мова, як і німецька культура, відіграли позитивну роль у житті й творчості Кобилянської. Вони, як слушно зауважила Леся Українка, допомогли Кобилянській вийти в широкий світ загальнолюдської культури. Але для утвердження Кобилянської як української письменниці необхідно було глибоко знати не лише українську мову, а й надбання української літератури. Цю істину вона все ясніше почала усвідомлювати і з кінця 80-х років наполегливо вивчає культурну спадщину свого народу, виявляє дедалі більший інтерес до його життя.
Тоді ж вона бере активну участь у так званому феміністичному русі, який зачепив чимало наболілих питань, над якими замислювалися представники передової інтелігенції. Ставши у 1894р. однією з ініціаторок створення “Товариства руських жінок на Буковині”, Кобилянська обгрунтувала мету цього руху в брошурі “Дещо про ідею жіночого руху”. Письменниця порушила питання про тяжке становище жінки “середньої верстви”, активно виступила за рівноправність жінки й чоловіка, за її право на гідне людини життя.
      Ще з молодого віку письменницю турбую проблема жінки у світі та в літературі. У своїх творах Кобилянська звертає увагу на нову для тогочасної української літератури проблематику. Поряд із давно усталеним і звичним світом чоловіків несміливо, бо вперше, проступає жінка з повноцінним особистісним світовідчуттям, з багатим внутрішнім світом, наділена відкритим розумом, щирим серцем, волею та правом на щастя
      Твори Ольги Кобилянської цікаві ще й тим, що емансипантки та їхні стосунки змальовані через призму світосприйняття жінки, наділеної відверто гуманістичними поглядами. Порушуючи проблеми “жінка-письменниця і література”, свободи творчості, Ольга Кобилянська ввела в літературну галерею нових жінок, але не з античності чи середньовіччя, а із сучасності письменниці. Вони продовжили низку жіночих образів, започаткованих попередницями (наприклад, “Товаришки” Олени Пчілки). Зі своїх героїнь письменниця зняла вишиванки (навіть гуцулка у “Некультурній” носить невишиту сорочку), а з їх світогляду – патріархальні шори. Олена Ляуфлер (“Людина”), Наталка Верковичівна (“Царівна”), художниця Ганнуся та піаністка Софія (“Valse mélancolique”) розуміють повноцінне життя як реалізацію себе в культурі, у них новий спосіб мислення й відмінна мета існування, ніж у тих, хто їх оточує. Деякі літературознавці сумнівалися в достеменності такого типу жінок, але не сама авторка, яка у творі “Valse melancolique” постає міфотворцем, змальовуючи вірогідний світ, проектований на довкілля.
Повість “Людина”
      Повість "Людина" була кроком письменниці у пізнанні й осмисленні життя, зокрема психології жінки. Героїня "Людини" Олена уособлюючи тип нової жінки, опиняється поза суспільством, стає його аутсайдером, оскільки погляди й думки, які вона сповідує, залишаються не лише незбагненими, неприйнятими, а й просто ворожими для суспільства, зміст життя якого в різних формах його функціонування визначають чоловіки. Повстаючи проти нав'язаних суспільством стереотипів, героїня кидає виклик суспільній моралі, заснованій на облуді й брехні. Сповідуючи ідеї взаємного кохання й поваги одне до одного як основу та запоруку щасливої родини, відкидаючи модель подружжя без любові як брудні стосунки, що ображають людську гідність, вона оголює затаєні хвороби сучасності, викриває фальш і лицемірство як основоположні закони функціонування того суспільства. Воно ж звичний уже для нього спосіб життя не помічає та не вважає його за крамолу; не бажаючи жодних змін, воно натомість прирікає Олену на самотність і відчуження, відгороджуючись німою стіною непорозуміння.
Повість “Царівна”
     Образ Наталки в повісті «Царівна» — це «новітній тип мислячої жінки», за визначенням самої О. Кобилянської. У цьому образі письменниця втілила свою програму жіночого руху, його провідну ідею — досягнути самостійності, суспільної незалежності шляхом праці і освіти. У цьому образі письменниця виділяє дві основні риси — почуття обов’язку перед народом та пристрасне прагнення до світла, добра, свободи, романтичне поривання до ідеалів майбутнього.
      Наталка діє як справжня феміністка — вона не може бути поруч із чоловіком, що втратив її повагу. Напроти, те, що він — молодий, гарний, сильний і коханий, не допомагає. Він «не герой», навіть «не рівня» їй, він набагато тепер нижчий, слабший, ніж вона.
      Правда, сильною її вважають лише у бажанні вирватись із залежності від родичів, стати самостійною людиною.

Новела “Природа”
        Написана 1887 року і надрукована українською мовою через одинадцять років новела «Природа» скандалізувала «благопристойне» чернівецьке товариство. Сміливий виклик лицемірно-благочестивому міщанському середовищу – так сприйняли читачі цю одну з найбільш довершених новел Кобилянської. Але, окрім ідейної лінії вбачаємо традиційне вплетення Кобилянською й ґендерних сюжетних елементів. Героїня новели – це виразно окреслена індивідуальність, що діє і живе в згоді з своїми бажаннями і розумом, оптимістично дивиться на світ. Привабливість героїні цієї новели – в небуденності, в оригінальності характеру, у вродженій відразі до всього міщанського й філістерського. Таких людей міщанське оточення не розуміє, вбачаючи в ній лише еротичну дівчину. Воно вважає їх диваками, сахається їх. І саме такі, з яскраво виявленим індивідуальним характером особистості привертають увагу письменниці. Вони люблять музику, як і їх авторка, світ часто сприймають через звуки мелодій, він розкривається перед ними симфонією, часом сонатою, а в ясні хвилі – радісною піснею, що пориває до верховин, збуджує найшляхетніші почуття.
Ольга Кобилянська актуалізувала світоглядні емансипаційні тенденції українського суспільства кінця XIX - початку XX ст. Творчість авторки-гендеристки є не лише психологічною потребою, а й спробою подолати маргінальне становище в патріархальному світі, впровадження конструктивної парадигми розвитку гендерної рівності, необхідність заявити про ідею «нової жінки». Таким чином, формується гендерна методологія філософсько-світоглядних засад українського суспільства.
 Ольга Кобилянська вводить жінку в соціальне життя вже на рівні суб’єкту соціуму, а не об’єкту, що характерне для патріархальних настанов суспільного ладу. Зазначає що емансипація жінок – це виявлення енергійного стремління до здобуття особистої свободи і прав на набуття фахового чи іншого знання в усіх галузях науки та прав займати посади в державній чи приватній службі.
«Нова жінка» О. Кобилянської - людина сильна характером, позбавлена романтичної імперсональності, спроможна на одинокий виклик суспільству. Саме цих рис бракувало жіночим образам у чоловічій народницькій літературі;
 Героїням О. Кобилянської властива певна закономірність у лінії поведінки. Вони, з одного боку, прагнуть істинного, вільного кохання, а з іншого - бояться його, хочуть і не хочуть любити. Страх перед патріархальним шлюбом видає острах нерівноправності у стосунках жінки і чоловіка. Iдеал О. Кобилянської - жiнка освiчена, iнтелiгентна, з високими духовними запитами i прогресивними поглядами. Зачаровує її серце: воно у героїнь Кобилянської - любляче i нiжне, здатне на великi почуття.


title: Олесь

text:
Олександр Олесь1878-1944
 «…у своїй ліриці показав, що громадянські мотиви ані трохи не зв'язують крил і не заважають справжньому поетові»С.Єфренов
Відомому українському поетові               	Олександру Олесю                 багато років довелося прожити на чужині. Але він ні на мить не забував про рідний край, марив Україною, а його твори були сповнені суму, надії повернутися на Батьківщину. Поет вірив, що Україна буде вільною та незалежною державою. Однак цього йому не судилося побачити.

Народився майбутній поет (справжнє прізвище Олександра Олеся — Олександр Іванович Кандиба) в містечку Білопіллі на Сумщині 4 грудня 1878 року.
Батько його походив із чумаків-, а мати — із кріпаків. Першою Сашковою вчителькою була мама. Саме вона навчила його читати, і вже у чотири роки хлопчина чудово справлявся із цим завданням. Щоліта Олександр разом із сестричками їздив до діда у село Верхосулля. Тут майбутній поет пізнав життя простого народу, його пісні й звичаї. Саме тут дев'ятирічний хлопчина закохався у подругу Тетянку. Оте перше почуття, наплив щемливих, невідомих досі емоцій та передчуттів пробудили у хлопця поетичний дар.
Вчитися Сашко не дуже любив, а ще й родина не мала грошей для навчання сина у гімназії, тому середню освіту юнак здобув у хліборобській школі. Доводилося водночас давати приватні уроки. Але замість математики він навчав свого учня складати вірші. Закінчивши Харківський ветеринарний інститут, до 1911 року працював за фахом у Харкові, згодом — ветеринаром на одному з київських підприємств. У Києві він також певний час редагував журнал «Літературно-науковий вісник».Літературну діяльність почав 1903 року. Перша збірка його поезій «З журбою радість обнялась», яка вийшла чотирма роками пізніше, засвідчила, що з'явився природжений лірик, поет настроїв, який у своїй творчості зумів схвильовано, піднесено й красиво передати неповторність природи та стан душі людини.
Проте митець не міг повністю поринути у світ краси й залишитися осторонь від буремних подій початку XX століття. Він захоплено вітав революції та визвольні змагання українського народу, утворення УНР, яка проіснувала недовго. 1919 року поет змушений був емігрувати за кордон і двадцять п'ять років прожив переважно у Празі. Саме в цей період було написано багато творів для дітей: чудові вірші про різні пори року, веселі казки у формі віршованих п'єс, поеми. Помер 22 липнчя 1944 року. Спеціально для дітей поет переклав «Пісню про Гайявату» Лонгфелло, казки Гауфа. Першим слухачем цих творів був син Олег, якого батько ніжно називав Лелекою. Пізніше Олег Кандиба став відомим поетом-патріотом (літературний псевдонім — Олег Ольжич).
Добірка віршів «Минуле України в піснях. Княжі часи», присвячених минулому України часів Київської Русі, була створена поетом восени 1920 року, коли Українська Народна Республіка зазнала поразки. Це були страшні часи для України, які чимось нагадували Олесеві добу роздробленості Київської Русі. Тому поет, описуючи складний і багатий на різноманітні події світ наших предків, закликав до об'єднання народу, створення міцної держави в ім'я злагоди, добра і миру.
Твори, які вивчаються в початковій школі:
2 клас:
Літній вечір…
Ялинка
Два хлопчики

3 клас:
Бабусина пригода

4 клас:
Згадую: так я в дитинстві любив…
Степ
Наші предки – Слов'яни
Ярослав Мудрий

Літній вечір... Гори в млі, в золоті вершини... А під ними ллється десь пісня України.Гасне вечір... Сон обняв гори і долини... А між горами літа пісня України.Ніч давно... Заснуло все... Тільки море плине, та щебече понад ним пісня України.
ЯЛИНКАРаз я взувся в чобітки,одягнувся в кожушинку,сам запрягся в саночкиі поїхав по ялинку.Ледве я зрубати встиг,ледве став ялинку брати,а на мене зайчик — плиг!Став ялинку відбирати.Я сюди, а він туди...— Не віддам,— кричить,— нізащо!Ти ялинку посади,а тоді рубай, ледащо!Не пущу, і не проси!І цяцьками можна гратись,порубаєте ліси —ніде буде і сховатись...
                СТЕПСтеп весною — наче килим, сонце кидає нитки, вишиває візерунки, то розводи, то квітки. Зеленіє степ весною, з кожним днем пишніш стає, то обсиплеться росою, то враз пахощі поллє.розіслався навкруги,хто його обійде зором,    хто углядить береги?!Ось подув південний вітер,захиталось море трав.Справді, гляньте: степ    широкий    буйним сизим морем став!Мов пустеля неоглядна,степ пожовклий восени.Мов пісок, рудіють трави,не шумлять уже вони.    Не почуєте вже співуголосних дзвінких пташок,    не побачите ніде вжені розводів, ні квіток.    Степ зимою — мов перина, біла, рівна і м'яка. Спить на ній зима холодна — баба люта і лиха. Мертвий сон старої баби злі морози стережуть, доки їх вітри південні у яри не заметуть.
Запитання:1. Справжнє ім'я Олександра Олеся?2. Поет народився…?3. Першою вчителькою Олександра була…?4. У якому році почав літературну діяльність?5. Кули емігрував?6. У якому році помер Олександр Олесь?


«Порівняльна характеристика п'єси М.Куліша «Мина Мазайло» з п'єсою Мольєра «Міщанин-шляхтич»
П’єса Ж.-Б. Мольєра «Міщанин-шялхтич»
Мольєр є одним із найвизначніших творців комедійного жанру у світовій літературі. Драматург, обравши провідною темою спробу буржуа Журдена потрапити до вищого світу, категорично засуджує головного героя за його прагнення пристосуватися до законів і норм дворянства, перейти в табір аристократії. У цій п’єсі драматург постав видатним майстром комедійної інтриги, якому вдалося створити  веселий, мальовничий спектакль.
 П’єса Куліша «Мина  Мазайло»
У 1929 р. Куліш пише комедію «Мина Мазайло», темою якої, за його ж словами, є саме «міщанство і українізація». Цю комедію свого часу хтось із критиків назвав «філологічним водевілем» — малося на увазі, що суперечки її персонажів точаться переважно навколо української мови. Українізація, започаткована у 1923 р., висвітлила дражливість питання про те, наскільки українське суспільство готове бути Україною

Головний герой п’єси М. Куліша «Мина Мазайло» – український міщанин, який живе у Харкові і працює у державній установі. Мина вважає, що його прізвище є показником низького походження, перешкодою для покращення суспільного та службового становища. Як особистість цей персонаж не являє собою нічого видатного

Пан Журден- головний герой п’єси Мольєра. Він прагне дворянських прав, щоб бути прийнятим королем. Пані Журден різко висміює прагнення свого чоловіка стати дворянином
Куліш не приховує, що саме твір Мольєра був його зразком. До дрібниць він підкреслює паралелізм. Коли Мина Мазайло вчить "Пахнєт сєно над лугами” і потім каже: "У такому, сказать, маленькому віршику – і така сила правильних проізношеній”, - ця парафраза здивувала Журдена, коли він довідується (теж від свого вчителя), що говорить прозою. "Мина Мазайло” закінчується тим, що "заграла музика, і почався балет”, а "Міщанин-шляхтич” Мольєра так і називається комедія-балет”. Сама тема – пряма паралель Мольєровій”. У французького комедіографа Журден пнеться у вище товариство, і так робить Мина Мазайло. Герой Мольєра набирає вчителів, щоб здобути добрі манери, і так робить Мина. Грайлива закохана пара молодят – неодмінне тло комедії Мольєра, і вона виступає у Куліша”.
 Отже в обох п'єсах об'єктом висміювання є люди , які прагнуть відірватися від рідного ґрунту, стати на вищу, на їхню думку, суспільну сходинку.
Навчання в короля комедії Мольєра було корисним і потрібним. Українська драматургія збагатилася грайливою комедією з легкими сценами.

«Мина Мазайло» - це не запозичення, а оригінальне явище в українському мистецтві, зразок політичної комедії «дискусійного» жанру


title: Козацькі літописи

text:
Козацькі літописиПідготувала учениця 9-А класуОхрименко Діана
Slide title
Козацькі літописи-
твори, у яких подано характеристики видатних діячів, опис подій у хронологічній послідовності, тлумачення окремих періодів політичного життя.

Козацькі літописи належать до історично- мемуарної прози.
Історично- мемуарна проза-
твори,  у яких оповідь ведеться у формі записок від імені автора про реальні події минулого, учасником або ж очевидцем яких він був.
Характерні ознаки:
Документальність
Достовірність
Художній домисел
Прикладами таких творів є: “ Літопис Самовидця”, “ Літопис Граб*янки”, “ Літопис Самійла Величка”.

Авторами цих пам*яток були козаками та випускниками Києво-Могилянської академії.
“Літопис Самовидця”
“ Літопис Граб*янки”
“ Літопис Самійла Величка”
Використані джерела:
Інтернет- ресурс: http://www.testsoch.com/tema-istorichno-memuarna-proza-kozacki-litopisi-istoriya-rusiv.
Навчальний посібник.
Картинки google.


title: ППФПФПФп

text:
Дієго Веласкес
Діє́го Вела́скес  — іспанський художник, представник мадридської школи часів золотого століття іспанського живопису, придворний живописець короля Філіпа IV.
Біографія
Народився 6 червня 1599 у небагатій сім'ї місцевих дворян Хуана Родрігеса де Сільва та Ієроніми Веласкес, чиї предки переїхали в Іспанію з Португалії. Був найстарший з восьми дітей у сім'ї.
Художній талант Веласкеса відкрився у ранньому віці. Згідно з біографом Антоніо Паломіно, після досягнення 10-річного віку, у 1610, Дієго послали на навчання в майстерню відомого севільського художника Франсіско Еррери Старшого. Термін перебування у майстерні Еррери був дуже коротким, так як той мав вельми кепський характер, чого молодий учень не зміг витримати. Обставини навчання не були задокументовані, але відомо, що у жовтні 1611 року Хуан Родрігес підписав «договір на навчання» свого сина Дієго з художником Франсіско Пачеко на шість років, починаючи з грудня 1611. Саме у Пачеко молодий Веласкес отримав свою першу технічну підготовку й естетичні навички, у ній же потоваришував з майбутнім скульптором і живописцем Алонсо Кано.
Молодий художник набув у Севільї досить гарної репутації. Його вчитель Пачеко, а також друзі й земляки намагалися посприяти його кар'єрі. Мрією Веласкеса було стати придворним живописцем самого короля Іспанії. В 1622 його вперше відправлено до Мадриду. Там, він у 1622 пише «Портрет поета Луїса де Гонгора-і-Артте.  котрим привертає до себе підвищену увага з боку поважних персон при дворі. Але, попри те, що земляки, які трималися в столиці разом, намагалися йому допомогти, стати перед королівськими очима йому не вдалося.
Засмутившись, Веласкес повернувся до Севільї. Але не встиг він пробути вдома й двох місяців, як його наздогнав лист від земляка-севільця, який служив королівським капеланом. Він писав йому, що придворний живописець Родріго де Вільяндрандо помер, і його місце стало вакантним.

Ф.Пачеко
«Здача Бреди» (1634—1635)
«Водонос»
«Христос в домі Марфи і Марії»
Фрейліни
Отже, Дієго Веласкес був визначним художником, який намалював дуже багато визначних, дивовижних картин . І був одним з найкращих художників золотого століття іспанського живопису.

висновок


title: Осінні мотиви поезії Ліни Костенко

text:
ОСІННІ МОТИВИ В ПОЕЗІЇ ЛІНИ КОСТЕНКО
Вправи для розвитку читацьких навичок
Прочитайте вірш повільно пошепки, повільно вголос, швидше пошепки, швидше вголос.
Розкажіть його сумно, радісно, здивовано.
На землю осінь вже ступила,
Додому листячко летить.
Гніздо лелече опустіло,
— Тепер у ньому хмарка спить.
Гра «Срібні павутинки».
В синім небі срібні павутинки,
Гнані вітром, вдаль летять...
—	Прочитайте, діти, про що ж вони гомонять.
тень   жов    га     ви    няє    хів     пта

Опрацювання вірша
Ліни Костенко
«Вже брами літа замикає осінь»
—	Народилася Ліна Василівна Костенко 19 березня 1930 року в містечку Ржищеві на Київщині в учительській сім'ї. З шести років жила в Києві. Тут ще зовсім дівчатком застала її війна. І «перший біль тих недитячих вражень» лишив глибокий слід в душі майбутньої поетеси.
Закінчивши після війни середню школу, вона якийсь час навчалася в Київському педагогічному інституті, а 1952 року вступила до Московського літературного інституту ім. М. Горького.
Ліна Костенко часто звертається до теми дитинства, обпаленого війною, малює у своїх поезіях образи дітей та підлітків, як із сучасного життя, так і з далекого минулого, змальовує красу природи.

Словникова робота. Прочитайте колонки слів:
Задощило	цвіркуни
захлюпало	перепілочки
подалось	          чорногуз
замикала	 журавлі
погубила	           чемоданпоклонився

— На яке запитання відповідають слова другої колонки?
— Яке слово зайве у другій колонці?

Опрацювання вірша Ліни Костенко «Соловейко застудився»
Вправи для розвитку швидкості читання.
Плеще у долоні дощик недарма
— Певно, в нього інших забавок нема.
Ось для вас краплини, а на них — слова,
Швидко їх читайте і в прислів'я позбирайте.

Опрацювання вірша Ліни Костенко «Шипшина важко віддає плоди»
Вправи для розвитку артикуляції. Читання з різною інтонацією скоромовки.
Шуміла шипшина,
Шукала пташину,
Шпака і шуліку.

Підсумок урокуПри створенні презинтації використано ресурси Інтернету


title: Празька школа

text:
Празька школа
Підготувала учениця
11-Б класу
Зубріцька Катерина

"Празька школа" - умовна назва (належить літературознавцеві В.Державину) українських поетів і письменників міжвоєнного двадцятиліття в еміграції, переважно у Подєбрадах та Празі.
До "Празької школи" відносять творчість Євгена Маланюка, Юрія Липи, Юрія Клена, Оксани Лятуринської, Галини Мазуренко, Олега Ольжича, Олени Теліги, Леоніда Мосендза, Юрія Дарагана, Олекси Стефановича, Наталі Лівицької-Холодної, Олеся Бабія, Андрія Гарасевича, Максима Гриви, Івана Ірлявського, Ірини Наріжної, Максима Чирського та інших. Деякі з них жили у Варшаві до кінця Другої світової війни (Ю.Липа, Н.Лівицька-Холодна), у Мюнстері (Ю.Клен). О.Ольжич та О.Теліга загинули від рук фашистів, Ю.Липа - енкаведистів.
Представники "Празької школи" - це передусім поети, покликані у літературу бажанням оповісти про себе і свій час. Лірика була для них формою самовираження, швидкого реагування, а проза - глибшого осмислення, багатогранного відтворення життя. Тому й намічався у письменників перехід до прози, у чомусь схожий і відмінний водночас: для одних - це віднайдення свого "Я", для інших - пошуки нових амплуа, ще для інших - наслідок розчарування у можливостях самовираження. Л.Мосендз, скажімо, спочатку визначився як прозаїк, лише потім як поет; Ю.Липа, навпаки, розчарувавшись у ліриці та у можливостях самовираження, став прозаїком. Ю.Клен залишив "сліди" саморуху: зразки прозопоезії, а Н.Лівицька-Холодна знайшла себе у ліриці і не зрадила Ерато до кінця життя.
Основу "Празької школи" складали вчорашні учасники визвольних змагань 1917–1921 pоків, інтерновані в табори, зокрема на землях Польщі. Тут, поблизу міста Каліш, було зроблено спробу об'єднати творчу енергію погромленого українства на основі художньої літератури. У травні 1922 року гурток таборових письменників (Ю.Дараган, М.Селегій та ін.) провів організаційні збори і разом із літературно-мистецьким товариством "Вінок" прийняв програму журналу "Веселка" (1922-1923). На цій базі виникло й однойменне літературне угруповання, де виразно окреслювалися постаті Ю.Дарагана та Є.Маланюка.
Після того як Польща почала надто неприязно ставитися до українців, більша їх частина подалася до Чехословаччини. Адже тут, у Празі, діяли Український вільний університет при Карловім університеті, Український педагогічний інститут ім.М.Драгоманова, у Подєбрадах - Українська господарська академія та ін. У цих закладах навчалися Є.Маланюк, Н.Лівицька-Холодна, Ю.Дараган, О.Теліга, О.Ольжич, О.Лятуринська та ін. Це були українські письменники-емігранти або діти колишніх емігрантів, які сприйняли поразку національної революції 1917 року як національну ганьбу, але не впали в розпач на противагу старшому поколінню (О.Олесь, М.Вороний, В.Самійленко та ін.). Микола Ільницький недарма назвав їх поетами "трагічного оптимізму". Вони формувалися на межі українського та європейського світів, тобто під впливом західної культури та стимульованої ними історичної пам'яті рідного народу. На підставі цього й виникла їхня історіософічна (тобто, позначена мудрістю історії) лірика.
"Празька школа" не мала ні статуту, ні програми. Тому ставлення до цієї назви - неоднозначне. Є.Маланюк, Н.Лівицька-Холодна заперечували існування даної групи. Однак, попри їхні суб'єктивні твердження, вона все-таки була, проявлялася у творчих рисах, спільних для її представників: яскравий неповторний історіософізм, вольові імперативи, націотворчий пафос, переважно стильовий синтез їхньої лірики.
Деякі "пражани" друкувалися на сторінках часопису "Вісник", редагованого Д.Донцовим, тому їх називали ще "вісниківською квадригою" (лат. quadriga - четвірка коней, запряжена водноряд): Є.Маланюк, О.Ольжич, О.Теліга, Л. Мосендз. Пізніше до них приєднався Ю.Клен. Вони, поділяючи націоналістичні погляди Д.Донцова, полемізували з ним, зокрема щодо вивільнення мистецтва з-під ідеологічної заангажованості (Є.Маланюк, Н.Лівицька-Холодна та ін.), щодо національної традиції (Ю.Липа).


title: "Кирило-Мефодіївське братство"

text:
Кирило-Мефодіївське братство

Кири́ло-Мефо́діївське бра́тство— українська таємна політична антикріпосницька організація, що виникла в грудні 1845 — січні 1846 у Києві.

Історія створення
Ініціаторами створення братства і його засновниками виступили Василь Білозерський, Микола Гулак, Микола Костомаров, Пантелеймон Куліш, Опанас Маркевич.
Організація була названа іменами відомих слов'янських просвітителів Кирила і Мефодія.
Знаком братства став перстень з написом            «Св. Кирило і Мефодій, січень 1846»
У квітні 1846 року до братства вступив Тарас Шевченко.

 Василь Білозерський
Тарас Шевченко
Пантелеймон Куліш
Микола Костомаров
Історія створення
Восени 1846 року загальна кількість членів братства, за даними слідства, становила 12 осіб. Кирило-Мефодіївське товариство виникло у Києві на початку січня 1846 р. і діяло до кінця березня 1847 р. З появою Кирило-Мефодіївського братства на арену політичної боротьби вийшла українська різночинна інтелігенція.

Програма
Програмні положення братства були викладені у «Книзі буття українського народу» і «Статуті Слов'янського братства св. Кирила і Мефодія». В основу документів лягли ідеї українського національного відродження.

„Книга буття українського народу”
 Викладено програму товариства, 109 положень релігійно – повчального та                                               історико – публіцистичного характеру.
  Показано основні події світової історії від давніх часів до середини ХІХ ст.
  Підкреслювалося, що історичне покликання України полягає в тому, щоб підняти інших слов'ян на боротьбу за національне відродження.
  Ставили завданням перебудову суспільства на засадах християнства.
Програма
Кирило-Мефодіївське братство ставило своїм головним завданням побудову майбутнього суспільства на засадах християнської моралі, шляхом здійснення ряду реформ; створення демократичної федерації слов'янських народів, очолюваної Україною, на принципах рівності; знищення царизму і скасування кріпосного права; встановлення демократичних прав і свобод для громадян; зрівняння у правах всіх слов'янських народів щодо їх національної мови, культури та освіти.

Програма
Кирило-мефодіївці, єднаючись на основі спільних політичних поглядів, бачили різні шляхи проведення їх у життя — від ліберально-поміркованого реформізму                                        (Микола Костомаров, Василь Білозерський, Пантелеймон Куліш) — до революційних методів боротьби (Тарас Шевченко, Микола Гулак, Георгій Андрузький).
Течії серед кирило - мефодіївців
2 течії
Помірковано - ліберальна
Радикальна

М. Костомаров,
 М. Маркевич,
 П. Куліш,
В. Білозерський
 РЕФОРМИ
Т. Шевченко, О. Навроцький,
М. Гулак, І. Посяда
РЕВОЛЮЦІЙНИЙ
 ПЕРЕВОРОТ
Програма
Члени братства вели активну громадсько-політичну діяльність: вони поширювали ідеї братства через розповсюдження його програмних документів, твори Тараса Шевченка; займалися науковою працею і виступали з лекціями в навчальних закладах Києва, в яких проповідували свої погляди; піклувалися про розвиток народної освіти, збирали кошти на відкриття народних шкіл, написання і видання нових книг.

Діяльність  кирило - мефодіївців
Проводили пропагандистську діяльність.
Створювали в селах школи для народу.
Розробляли проекти запровадження в Україні мережі початкових навчальних закладів.
Складали шкільні підручники.
Видавали книги та журнали.
Збирали кошти на культурні потреби, на видання популярних книжок.

Розгром товариства
Кирило-Мефодіївське братство проіснувало 14 місяців. У березні 1847 року за доносом провокатора Олексія Петрова діяльність братства була викрита, а члени заарештовані.
Слідство у справі кирило-мефодіївців тривало з 18 березня до 30 травня 1847 року в Петербурзі. Найтяжче було покарано Тараса Шевченка, якого віддали у солдати Окремого Оренбурзького корпусу з забороною писати і малювати. На трирічний термін було ув'язнено у Шліссельбурзькій фортеці Миколу Гулака, Микола Костомаров перебував в ув'язненні один рік, а Олександр Навроцький — півроку у В'ятській тюрмі. Інших членів братства царський режим вислав у віддалені губернії імперії під нагляд поліції, заборонивши повертатися в Україну.
Діяльність братства достовірно висвітлена у різних публікаціях самих кирило-мефодіївців, а також у працях Олександра Кониського, Сергія Єфремова, Дмитра Багалія, Михайла Грушевського, Михайла Возняка.

Значення
Історичне значення Кирило-Мефодіївського братства полягає у тому, що воно було першою спробою української інтелігенції вдатися до політичної боротьби. Братство вперше розробило широку політичну програму національно-визвольного руху, яка стала дороговказом для його наступників. Принципово важливим було і те, що Кирило-Мефодіївське братство стало самостійним і самобутнім політичним формуванням, яке організаційно не підпорядковувалося, а ідеологічно не повторювало політичних настанов жодної з загальноросійських суспільних течій. Це позитивно вплинуло на національну свідомість.


title: Презентація на тему: Сергій Жадан

text:
Сергій Жаданроман «Інтернат»
Підготувала:
Студентка 61 – У групи
Факультету : філології та історії
Васілєвська Ю. В.

«Для мене це особлива книга. Вона вирізняється поміж моїх романів своєю темою. Я бачу, що реакція на книгу дуже різна, і це прекрасно. Головне, що немає людей, які взагалі на неї не реагують, прочитавши.»«Людина, яка стежила за ходом війни, впізнає (в «Інтернаті». — R) Дебальцеве, впізнає ті дні, коли українська армія виходила з міста, а туди заходили сепаратисти, оточуючи його.»                           Жадан про книгу «Інтернат»
Інтернат (роман)
Інтернат — роман українського письменника Сергія Жадана 2017 року, що оповідає про життя вчителя в умовах війни на Донбасі.

Ідея написання
Ідея написати роман про події цієї війни виникла влітку 2014 року. Тоді я пробував прописати перший сюжет і почати цю книгу. Вона не дуже писалася і думаю, що дуже добре, що не писалась.
З часом з'явилася постать головного героя, я зрозумів, що я хочу робити, зрозумів, що він хоче робити. Почав писати у 2015 році і закінчив в останній день зими 2017 року.

Чому «Інтернат»?
По-перше, одне з місць дії – інтернат для дітей з педагогічними і фізіологічними проблемами. Нині в ньому живе Саша, Ніна-директорка, фізрук і кілька дівчаток.
По-друге, інтернат – прозорий символ на позначення України, який так же прозоро нам пояснять: «Ми ж тут усі, якщо подумати, як в інтернаті живемо…».  І було б на це просте пояснення не звертати, аби до цієї репліки не додавалася одна з найсильніших сцен в «Інтернаті». Щойно відбулася суперечка між Ніною і Пашою про те, що нинішня війна – наслідок бездіяльності (інтелектуальної і громадянської) якраз Пашиної генерації. І з підвалу виходять дівчатка-вихованки. Паша не може збагнути, чому ті мають такі страшні очі. Аж розуміє: дівчата вбивають час, переховуючись, – вони фарбують одна одній обличчя.
І-от уже до метафоричних, покинутих вітчизною «інтернатських дітей» додаються цілком реальні дитячі сльози, змішані з дешевою тушшю для вій: «…Кинуті всіма, але нафарбовані». Здається: то містерійні маски. Це по-третє, інтернат – буквальний і символічний притулок, свого типу Храм. Який ясно що зруйнують.
Сюжет

Вчитель Паша, який з учнями ніколи не говорив про війну, ігнорував все, що відбувалось на Донбасі, живучи у свої шкарлупі, раптово стає свідком, учасником цих подій, двічі перетинаючи лінію фронту.
Він відчуває запах мокрої псятини, бачить рештки тварин і людей у засніженому місті і весь час повторює: "нікого не шкода".
Про те, як сприйняли "Інтернат" на Донбасі, які підтексти були закладені в ньому і чому, роман не можна читати поспіхом, хоча його і порівнюють із зануренням у кошмар, письменник розповів в інтерв'ю ВВС Україна.

Події роману відбуваються на Донбасі протягом трьох зимових днів 2015 року. Тридцятип'ятирічний вчитель української мови на ім'я Паша вирушає до міста (прототипом вірогідно є Дебальцеве), щоб забрати звідти свого племінника, який живе в інтернаті. Час для здійснення такої мандрівки, однак, не зовсім підхожий, адже українська армія саме покидає місто, яке оточують сепаратисти.
Образ інтернату
Слово «інтернат» використовується як метафора, під якою мається на увазі неукоріненість, невпорядкованість та загубленість нашого суспільства, що так і не призвичаїлося у цій країні та страждає на так званий синдром інтернату. Автор зображує це почуття неукоріненості на прикладі такого специфічного регіону, як Донбас, та вказує на те, що подолання цього почуття — один із найважливіших факторів подолання конфлікту
Головний герой роману
Головний герой роману – тип принципово негероїчний. Це Паша, вчитель української мови, слабкий і збайдужілий інтелігент. Обставини війни примушують мобілізувати залишки волі цього персонажа, скерувати їх на порятунок племінника, якого слід забрати зі знищеного війною інтернату. Це й визначає сюжетну рамку роману «Інтернат»: перехід Паші через небезпечну зону, досягнення мети та повернення додому. Автор вдало експлуатує архетип дороги, який проявляє сутність героя, але також ідентифікує його оточення.
Паша виріс у родині звичайних робітників, які спершу мали, а після перебудови втратили роботу на станції. До нового часу батьки пристосуватися не змогли, бо рефлекс «ходити на роботу» переміг будь-яку ініціативу. Ніколи нікуди зі станції не виїздили, ніде не відпочивали. Так само і Паша, спершу розірвав коло, виїхав на навчання, але потім повернувся на станцію, у кокон, у сумку мами-кенгуру і неначе видихнув: дома. Викладав у школі, ні в які конфлікти не встрявав, хоч і склав ціну директорці, колегам та учням. Так, за розкладом, проживав кожен навчальний рік, усе необхідне придбавав у супермаркеті та секонд-хенді. Мав якісь стосунки із Мариною, але не одружувався. Коли сестра, що працювала провідницею, вирішила віддати свого сина Сашка до інтернату (хоч не голодний буде), дід із цим не погоджувався, − а Паша не встрявав.
Отак Паша і жив – тихо, непомітно, уникаючи конфліктів і відповідальності. Жив як звичайна людина.

 Паша – головний герой
Проте втягування терену у воєнний конфлікт ставить героя в ситуацію драматичного вибору. Акт цей тим більше непростий, що Паша завжди в попередньому житті успішно симулював подібний вибір. І в нових обставинах він має добрі заготовки для симуляції. Зовнішніми виправданнями пасивності є фізична неповносправність (пошкоджена рука не може тримати зброю) й вказівка на вчительську професію. Герой позиціонує себе поза громадянським конфліктом, він прагне заспокоїти сумління (яке вряди-годи чинить тихий бунт у його голові) тим, що стоїть понад поділами й виконує важливу суспільну місію. Це нелегко, бо руїна – в донецьких містах і в душах людей, що трапляються в дорозі, – вперто нагадує: винні всі, зокрема й ті, хто мовчав, пересиджував у загумінку та уникав відповідальності за безчинства.
Перебування в таких пейзажах незатишне й згубне для психіки, тому герой прагне якнайшвидше покинути цей відкритий постіндустріальний простір. Однак він має й постійний внутрішній дискомфорт, викликаний неодмінним враженням «інтернату». Можна сприймати образ інтернату принаймні в кількох значеннях. Насамперед – як психологічний комплекс, задавнену образу, ресентимент. Виховані в інтернаті, позбавлені батьківської опіки й справжнього тепла, «казенні» діти великої країни стають назавжди заручниками свого виховання. Вони звикли до сирітства й ущербності, тому й у дорослому житті уникають відповідальності, поводяться неадекватно й інфантильно. Вимагати від них самостійності не можна, натякає автор, який назагал сентиментально сприймає таких персонажів, хоч і не без винятків. Схоже, герої «Інтернату» затримались десь у підлітковій фазі самоусвідомлення, і цю свою інфантильність просто спритно приховують за красивими словами та жестами. Їм подобається жити у своїй маленькій шкаралупі, бо вихід поза її межі ризикований, а в довколишній дійсності на тебе чигає чимало небезпек. Вихід поза межі цього освоєного простору обертається безумовним шоком. Представлений у романі індивідуальний досвід одного героя стає таким шоком, хоча й зображеним дещо лагідно й поверхово – майже без брутальних та натуралістичних сцен, на які можна було би сподіватися у творі про війну.

Професія вчителя
Слабкість, пасивність, безініціативність Паші симптоматична. Вона, з одного боку, є наслідком радянської асиміляції особистості – а принагідні екскурси в минуле героя, які подано в тексті, виявляють деталі його життєвого вибору й мотивують вдачу та характер. Сірий та безрадісний побут, супроводжений постійним безгрошів’ям та родинними сварками, оточував його змалку, і обумовив характер персонажа.
Не зовсім зрозумілий вибір професії вчителя (автор не подає безпосередньої мотивації), проте можна здогадуватися, що він так само викликаний практичними причинами. Адже вчительська робота все-таки стабільніша й краще оплачувана, ніж проста фізична праця. Українська мова на Донбасі – мова мертва й зайва, тому можна сприймати професію українського філолога ще й як «легкий хліб» – щоправда, так могло видаватись у довоєнних умовах, тепер усе змінилося. Життєва позиція Паші, який соромиться власного фаху, тут досить-таки виразна, це вказівка на непотрібність і зайвість України у просторі, в якому точиться романна акція. Враження, скажемо щиро, контраверсійне, але автор може потрактувати його як безпристрастний реалізм щодо матеріалу, який зображує. Той факт, що роман Сергія Жадана написано українською (з невеликим домішком російських слів, суржику та матюків), ставить твір у категорію Інших, що оприявнюють рацію меншини та її витісненої із загального дискурсу правди.

Проблема роману
Паша і жив – тихо, непомітно, уникаючи конфліктів і відповідальності. Жив як звичайна людина.
Якраз оця тема – тема людини звичайної – є головною проблемою роману. Що це таке – людина звичайна – у 21 столітті? Що це таке – людина звичайна в Україні, на Донбасі? Як почувається людина звичайна, людина із маси, в умовах війни?..
Отож, головний герой – зовсім не герой (скоріше антигерой), а інертна індиферентна особа, учитель (!), − без високих ідей, без амбітних намірів, без сліду філософських розмислів чи значущих учинків. Середньостатистичний обиватель із провінції. Тип маленької людини пострадянського періоду, провінційного (донецького) розливу, або періоду «типу» незалежності, або загалом образ типового пересічного українця після всіх етапів репресій, голодоморів, еміграцій, імперій і війн.

Образна символіка тексту.
У романі С. Жадана відбувається розвінчання учителя, зняття з нього ореолу праведника, наставника, що сповідує ті високі ідеали, яким має навчати).
Образ Паши і «колег по цеху» увиразнює процес зниження рівня цінностей, ідеалів у суспільстві. На мою думку, саме це питання, − як жити у світі, де немає високих цінностей та ідеалів − єстрижневою думкою твору, над якою змушує замислитися автор.
На цю думку працює й образна символіка тексту. Наприклад, в описі епізодів, коли Пашка й Сашко, пробираючись через мороз, ріллю, темряву, яри і зруйновані будинки, намагаються втекти від зграї здичавілих псів, що переслідують їх, мимоволі виникає алюзія до оповідання Джека Лондона «Жага життя». У протистоянні з жорстокою природою герой Лондона початку 20 ст. перемагає дикого вовка. Герої Жадана початку 21 ст. тікають від зграї голодних псів: колись приручених і кинутих напризволяще домашніх тварин.

Два основних символи роману: дорога і пси.
Пси. В романі безліч псів: реальних собак, їхнього запаху, яким відгомонить брудний мокрий одяг людей, псячі очі розізлених людей, цуценяче виття поранених. Спочатку акцентують: не можна дивитися в очі військовим (як вуличним псам – небезпечно), ближче до фіналу такі ж очі Паша бачить у рідних. Тут і додаткових кодів не треба. Людина людині ще не вовк, але уже здичавілий пес. Втім, Сашко заносить до хати напівживе цуценя. Якому, може, пощастить вирости: «Виросте – всіх порве». Зрештою, хворий нарваний підліток із важкою битою – єдина людина в «Інтернаті», яка знає, що робить. Зазвичай саме головному герою надають право завершити роман. Цей твір завершується прямою мовою пацана зі сліпим цуценям у руках.
Дорога. Дім Паші знаходиться на станції, буквально: зупинка в дорозі. Життя Пашиної родини пов’язане з дорогою, мати Сашка – та взагалі провідниця. Дороги – штука гранично сакральна. Це межа між світами. У багатьох народів передбачуване сурове покарання для тих, хто спаплюжив дорогу (плюнув там чи щось таке). Зрештою, «Інтернат» – це роуд-роман: дорога тут важить безкінечно. «Ну-ну, – говорить, – іди. Тільки не по мінах. – А де міни? – запитує Паша розгублено. – Да кругом, – викрикує весело».

Висновки
Отже, твір є абсолютно реалістичним (ніяких вигадок і сюру), пізнавальним, у ньому правдиво зображено життя звичайних людей у прифронтовій зоні, яка переходить під владу то тих, то інших військових формувань. У романі, дійсно, не наголошується патріотична, проукраїнська складова, але надзвичайно потужно звучить тема антигуманної сутності війни загалом. Приниження людської гідності, знецінення життя людини, атмосфера страху, безпорадності, незахищеності, невідомості і стану втечі від війни, що смердить мокрою псиною, відчуття холоду, сірості, мряки, голоду, бруду – отаким гнітючим «пафосом» наповнена книга С. Жадана про війну.
Історія Пашки вчить брати на себе відповідальність за тих, хто на тебе сподівається, вчить діяти. Батько/дід вже немолодий, щоб самому дістатися міста і забрати онука Сашка додому. Сестра/донька/мама постійно в роз’їздах – провідниця – заробляє на життя. У Пашки канікули, він може добратися до інтернату. Але чи зможе – війна ж?.. Десь злякався, десь заблукав, десь піддався ситуації. А десь біг з останніх сил, ніс на плечах знесиленого Сашка (бо ж дитина!), відшуковував прихисток/шоколад, домовлявся з людьми, не погоджувався з чимось хоча б у діалозі. І в дії, в дорозі набрався досвіду, трохи більше побачив світу і людей, розширив горизонти свого всесвіту. Вчинок, відчуття відповідальності і рівень цієї відповідальності формує якість людини в кожному окремому випадку.