title: Куліш Микола Гурович

text:
Куліш Микола Гурович
             Життя та творчість
Дитинство
Народився у селі Чаплинці Дніпровського повіту Таврійської губернії (зараз — територія Херсонської області). У своїх листах він називав рідне село Чаплинь.
Проте від дитинства в нього залишилися суперечливі і гіркі враження та почуття. Антоніна Куліш, дружина митця, у своїх мемуарах «Спогади про Миколу Куліша», завершених у 1953 році у Філадельфії, детально виклала один із драматичних моментів його дитячих літ, записаний зі слів письменника, що засвідчує, що мати його неодноразово била за брехню та інші провини.
Свої враження від дитинства загалом Микола Куліш лаконічно узагальнив у відомій автобіографії, написаній 1921 року російською мовою.
З 9 років навчався у церковно-парафіальній школі, де виявився здібним учнем. Чаплинські інтелігенти (особливо енергійний шкільний вчитель Володимир Пилипович Губенко, який довго переконував батьків Миколи Куліша, що їхній син дуже здібний) вирішили допомогти обдарованому хлопцеві і зібрали кошти — близько 100 карбованців — щоб він міг продовжувати освіту.
В Олешках
З 1905 року навчався в Олешківському (тепер Цюрупинськ Херсонської області) міському восьмикласному училищі. Куліш запізнався з патріархальністю Олешків у перший же день. Приятель Куліша по училищу Антон Алейников згадував: «Куліша привела до хати наша мати. Вона казала, що цього хлопчика помітила на Базарному майдані в передвечір'я і, довідавшись із розпитувань, що йому ніде зупинитися, привела до себе додому … Ми всією родиною, 9 душ, жили в одній великій кімнаті, спали на полу, а Кулішеві виділили житлову площу на печі й запнули фіранкою». Нічим не прикметна хата Алейникових, на Міщанській (нині вул. Самарця), де Куліш так і лишився жити, збереглася. Саме в Олешках Куліш і знайомиться з відомим письменником і перекладачем Іваном Дніпровським, який згодом написав багато спогадів про Куліша. Проте через свою різку вдачу і здатність групувати навколо себе критично мислячих учнів, він мав погані стосунки з керівництвом. Через це Куліша декілька разів відраховували з училища, як він писав з автобіографії «за организацию кружков молодежи и непочтение к начальству».
Але не зважаючи на це, Кулішеві вдалося 1908 року вступити до Олешківської прогімназії. Тут він навчання не закінчив, оскільки заклад закрили у часі, коли до закінчення її Кулішеві залишалося зовсім небагато. Мешкав на квартирі свого гімназійного приятеля Всеволода Невелля. Де й познайомився зі своєю майбутньою дружиною Антоніною Невелль.
Перші літературні спроби
Загалом у літературному розвитку Миколи Куліша містечко Олешки посідає особливе місце, адже тут він починає писати. Перші його твори — це сатиричні вірші, фейлетони, епіграми, що з'являються на сторінках учнівських рукописних журналів «Наша жизнь», «Колючка», «Стрела», «Веселое язычество», ініціатором і редактором яких він сам і був. Інші, недруковані твори поширювалися у списках серед підлітків та молоді і згодом мали значний вплив на них.
В Олешках також з'являються перші драматичні спроби Куліша — колоритні малюнки з колишнього життя. 1913 року він пише першу п'єсу «На рыбной ловле» російською мовою, що згодом лягла в основу комедії «Отак загинув Гуска».
Перша світова війна
Коли Миколі Кулішеві було 22 роки, він надіслав документи до Новоросійського університету на філологічний факультет, де його навіть зарахували на перший курс. Проте ці плани перервав початок Першої світової війни, коли у серпні 1914 року його мобілізували до війська.
В армії несподівано для себе Микола Куліш робить військову кар'єру.
Спочатку він служив рядовим у запасному батальйоні і перед відправкою на фронт захотів побачити свою наречену Антоніну, яка була вчителькою у селі за 72 версти від казарми. Тому він самочинно залишив казарму, через що отримав покарання від полковника, хоча й не дуже суворе.
У 1914 році полковник відправив його до Одеської школи прапорщиків, після закінчення якої він вирушає на фронт. У 1915–1917 роках проводить на передовій. І тут продовжує писати твори. Здебільшого це були вірші й невеличкі драматичні сцени. Деякі його поезії друкувалися у армійській газеті, а одноактні п'єси розігрували солдати.
Перша світова війна погано відбилася на здоров'ї Миколи Куліша: у нього поранення, контузія, посилення критичних настроїв. У 1917 році, вже будучи офіцером, Микола Куліш під час Лютневої революції стає на її бік, пов'язуючи з цим свої надії на побудову гуманістичного і справедливого суспільства.
Період громадянської війни та Української революції
З початку 1918 — голова Олешківської ради робітничих і селянських депутатів.
У липні 1919 року, перебуваючи в Херсоні, Микола Куліш формує Дніпровський селянський полк у складі Червоної Армії. З цим полком він згодом захищав Херсон і Миколаїв у боях з денікінцями.
За гетьманського правління П. Скоропадського Миколу Куліша було ув'язнено на 5 місяців.
Після повернення Червоної Армії на Україну, він стає начальником штабу групи військ Херсонського та Дніпровського повітових військкоматів.
Початок 1920-их років
Після демобілізації керував органами народної освіти в Олешківському повіті, редагував газету «Червоний Шлях» у Зінов'євську (тепер Кіровоград). В цей період він складає першу українську абетку  для дорослих — «Первинка», в якій автор використав твори класичної української літератури, а також деякі власні. Організовуючи школи, дбаючи за учнів та вчителів, Микола Куліш багато подорожує південною Україною. Під час голоду 1921–1922 років Куліш усяко намагався допомогти школярам і учням. Події цього періоду життя він зображує у документально-нарисованій повісті російською мовою «По весям и селам». Цей твір складається із двох частин «Из записной книжки 1921 года» та «Из записной книжки 1922 года» (опубліковані в одеському педагогічному журналі «Наша школа» № 3,4-5 за 1923 р.). У ньому Микола Куліш використовує елементи художньої оповіді, публіцистичні міркування, документалізовані спостереження, за допомогою яких описав голод в Таврії.
Одесі та Зінов'євську
У 1922 працював у губернському відділі народної освіти в Одесі на посаді інспектора шкіл. В 1924 написав п'єсу «97», в якій розповів про голод 1921-22 на Херсонщині. Постановки цього твору та п'єси «Комуна в степах» (1925) на харківській сцені принесли Кулішу загальне визнання. У 1924 році Куліш також знайомиться із Юрієм Смоличем — відомим письменником і громадським діячем, який залишив багато спогадів про Куліша.
В Одесі письменник стає членом письменницької спілки «Гарт». Цікавиться культурним, літературним і мистецьким життям України свого часу.
У Зінов'євську з кінця квітня до початку червня 1925 року редагує газету «Червоний шлях». У цей час переписувався з Дніпровським та іншими відомими культурними діячами.
У Харкові
У 1925 переїхав до Харкова, де знайомиться із такими визначними діячами української літератури як Хвильовий Микола, Лесь Курбас, Остап Вишня, Володимир Сосюра, Юрій Яновський, Павло Тичина, Іван Дніпровський, Григорій Епік та інші. У цей період входив у літературну організацію «ВАПЛІТЕ». Вів багаторічну плідну співпрацю з трупою театру «Березіль» та його режисером Лесем Курбасом, з яким Микола Куліш познайомився у 1925 році.
З середини 1920-их років Микола Куліш поступово стає однією з найцентральніших постатей українського літературного, громадського і мистецького життя, а також центральною постаттю тодішньої української драматургії. Через це у листопаді 1926 року його було обрано президентом «ВАПЛІТЕ» і до січня 1928 року він займав цю посаду. У 1926–1928 Куліш входив до складу редакційної колегії журналу «Червоний Шлях», друкується у альманасі «Літературний ярмарок», пише статтю «Критика чи прокурорський допит», де захищає право митця на самобутність на внутрішню незалежність.
З кінця 1929 — член президії нового літературного об'єднання «Пролітфронт».
Проте з початком 1930-их років у житті Миколи Куліша настають трагічні сторінки життя: більшість його творів, що доти були досить популярними, зазнають великої політичної та естетичної критики. За допомогою пробільшовицьких літературних критиків та літературознавців творчість Миколи Куліша стає однією із негативних тенденцій у тогочасній українській літературі. Після прем'єри драми «Маклена Граса» її категорично не сприйняла публіка та вищі ешелони влади.
Після того, як Микола Куліш на недовгий час покидає Харків і мандрує Херсонщиною, бачачи голодомор 1933 року, він починає розчаровуватися у революційних ідеях. У цей час проти нього спрямовується ідеологічна кампанія, у ході якої затверджується, що п'єси «Народний Малахій», «Мина Мазайло», «Патетична соната» мають за основу ворожі комуністичному режиму погляди.
На першому всесоюзному з'їзді радянських письменників, що відбувся 17 серпня — 1 вересня 1934 року, Миколу Куліша оголосили буржуазно-націоналістичним драматургом. 19 серпня на ранковому засіданні І. Кулик у своїй доповіді про напрямки розвитку української літератури схарактеризував Миколу Куліша як митця, що є представником «виявів націоналізму» в драматургії, та як художника, «більшість п'єс якого є відверто націоналістичними і ворожими нам» і зазначив, що на них базувалася робота театру «Березіль», коли ним керував Лесь Курбас.
У грудні 1934 року, після похорону свого друга Івана Дніпровського, Миколу Куліша було заарештовано органами НКВС і звинувачено у приналежності до терористичної організації і зв'язках з ОУН. Під час судового процесу у «Справі боротьбистів» у березні 1935 Куліша засуджено до 10 років Соловецьких таборів.
На Соловках утримувався в суворій ізоляції. 3 листопада 1937 року, за постановою особливої трійки НКВС по Ленінградській області від 9 жовтня 1937 р., розстріляний в урочищі Сандармох Медвежогорського району, Карелія, у складі т. зв. «Соловецького етапу» у кількості 1111 осіб, разом із Валер'яном Підмогильним, Юрієм Мазуренком та Григорієм Епіком.
До 1997 року дослідники робили припущення, що Соловецький етап був скинутий з баржі у Біле море. Проте ця версія спростована карельським «Меморіалом», який знайшов справжнє місце убивства українських класиків, зокрема й Миколи Куліша.
Реабілітований 4 серпня 1956 за відсутністю складу злочину.
Курбас і Куліш
Микола Куліш вважав Леся Курбаса видатним режисером і мислителем. Куліш цінував Курбаса як аналітика мистецтва і літератури, як людину широкої гуманітарної освіти, одного з теоретиків української культури.
Дружба між Кулішем і Курбасем тривала 8 років — аж до смерті і мала великий вплив на становлення українського театру у першій половині 20 століття.
Через те, що Лесь Курбас дуже шанував Куліша, його п'єси ставилися у театрі «Березіль» найчастіше. Безпосередньо Лесь Курбас поставив п'єси «Народний Малахій», «Мина Мазайло», «Маклена Граса», а за його підтримки ставили п'єси «Комуни в степах» і «97». Якби не заборони реперткому, у цьому театрі також було би поставлено комедії «Отак загинув Гуска», «Хулій Хурина», драми «Зона», «Закут», «Вічний бунт», «Патетична соната» — це було в намірах театру «Березіль».
Лесь Курбас вважав Миколу Куліша провідним українським драматургом і неодноразово говорив про це у численних виступах, диспутах, статтях. Курбас був також одним із найретельніших аналітиків творчості Куліша. Відзначаючи особливість драматичної манери, режисер акцентував увагу на тому, що вона «романтична в реалістичному».
Роботу виконали: Сметанкін ОлександрПугачов Валерій
Кінець
Харківська гімназія №65


title: Лесь Курбас - Тандем двох драматургів

text:
Тандем Куліш-Курбас
Лесь Курбас(1987 – 1937)
Л.Курбас, М. Куліш              1933 рік
Головна увага й енергія молодого митця були скеровані на організацію студії молодих акторів, з якої виріс згодом Молодий театр. Назва «Молодий театр» з'явилася вже влітку 1917 року. Молодий театр — це театр пошуків нових форм втілення сучасної та класичної драматургії. З цього театру взяли початок кілька українських театрів.
Влітку 1920-го Лесь Курбас зібрав своїх кращих акторів, хто добровільно приєднався з Київського театру ім Шевченка, і під назвою «Кийдрамте» (Київський драматичний театр) трупа почала своє турне по містах Київщини. Спочатку осіли у Білій Церкві, потім в Умані.

Кульмінація здобутків Курбаса пов'язана з драматургом Миколою Кулішем (1892—1937) і художником Вадимом Меллером (1884—1962).
Загалом зовнішність обох письменників по-експресіоністськи контрастувала:
Вишуканий, елегантний європеєць Курбас, який вдягався в костюми англійського крою
І трохи незграбний непоказний Куліш, звиклий довгий час носити одяг із чужого плеч
Але обидва блискучі оратори, обидва фанати театру й, сьогодні можемо сказати, масштабні фігури свого часу
Увага до досягнень нової драми й експресіонізму, одного з провідних напрямів модернізму, також об’єднують ці фігури.
Лесь Курбас знайомиться з цими явищами безпосередньо під час навчання на філософському факультеті у Відні, а Куліш доходить до цього більшою мірою інтуїтивно, що засвідчують його твори, зокрема й п’єса «97». Нова драма відмовляється від слова-дії, натомість головним стає показ історії буття душі, її порухів. Ці зміни світовідчуття фіксує режисура Леся Курбаса й втілює драматургія Куліша.

Про свої враження від театрального шедевру цього талановитого дуету, зокрема інсценізацію однієї із найсильніших п’єс Куліша, Юрій Шерех згодом напише: «є місця і моменти: Акрополь, Ужмаль, Нара, Тадж-Махал і «Маклена Граса» Л. Курбаса».

Геніальний задум-проект Леся Курбаса примусити колишніх провінціалів, які волею історичного випадку несподівано стали столичними мешканцями, мислити й відчувати образами, властивими швидше європейській драматургічній традиції, через низку історичних причин був приречений на поразку.

1989 року на фасаді Харківського державного академічного українського драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка було встановлено меморіальну дошку в пам'ять про Леся Курбаса, а «Мала сцена» театру знову отримала назву «Березіль».


title: Маруся Богуславська

text:
Забудеш рідний край –тобі твій корінь всохне.
                                                     П. Тичина
	Дума – це віршований твір, що не має строфічної будови, бо її різноскладні рядки діляться не на строфи, а на періоди.
	Назва „дума" виникла ще за праслов'янських часів і означала „думка",   „мислення".
	Виконуються думи в супроводі бандури чи ліри   своєрідним індивідуальним співом, наближеним до мелодійної декламації   - речитативом.

	Кобзарі були творцями, хранителями і передавачами народної творчості у формі історичних пісень, дум (мелодійних речитативів змінюваних форм), релігійних піснеспівів, а також казок та переказів, супроводжуваних грою на кобзі, лірі або бандурі, звідки інша їхня назва - лірники або бандуристи. Значення їх для українського народу можна порівняти зі значенням давньогрецьких поетів у давній Греції, арабських поетів для Арабії, або степових співців-акинів для людей Середньої Азії, Монголії і Казахстану.
	У своїй творчості кобзарі утверджували дух українського народу, основи християнської моралі в суспільстві і побуті.
Кобзарі Древченко та Кравченко в Харкові в 1902 р.
Відомі українські кобзарі
Остап Вересай.
Кобзарі Михайло Кравченко,Терешко Пархоменко...
Андрій Шут
Іван Стрічка
Іван Кравченко-Крюковський
Маруся Богуславка  – головна героїня народної думи «Маруся Богуславка». Її вважають одним з найяскравіших образів жінки-бранки ХVІ чи ХVІІ ст. Доля героїні схожа на долю славнозвісної Роксолана (Насті Лісовської).
МАРУСЯ БОГУСЛАВКАЩо на Чорному морі, На камені біленькому, Там стояла темниця кам’яная.
Що у тій-то темниці пробувало сімсот козаків, Бідних невольників. То вони тридцять літ у неволі пробувають, Божого світу, сонця праведного у вічі собі не видають.
 То до їх дівка-бранка, Маруся, попівна Богуславка, Приходжає, Словами промовляє: «Гей, козаки, Ви, біднії невольники! Угадайте, що в нашій землі християнській за день тепера?»
 Що тоді бідні невольники зачували, Дівку-бранку, Марусю, попівну Богуславку, По річах познавали, Словами промовляли: «Гей, дівко-бранко, Марусю, попівно Богуславко! Почім ми можем знати, Що в нашій землі християнській за день тепера?
 Що тридцять літ у неволі пробуваєм, Божого світу, сонця праведного у вічі собі не видаєм. То ми не можемо знати, Що в нашій землі християнській за день тепера».
 Тоді дівка-бранка, Маруся, попівна Богуславка, Теє зачуває, До козаків словами промовляє: «Ой козаки, Ви, біднії невольники! Що сьогодні у нашій землі християнській великодная субота А завтра святий празник, роковий день великдень».
То тоді дівка-бранка, Маруся, попівна Богуславка, Теє зачувала. Словами промовляла:
 «Ой козаки, Ви, біднії невольники! Та не лайте мене, не проклинайте, Бо як буде наш пан турецький до мечеті від’їжджати, То буде мені, дівці-бранці, Марусі, попівні Богуславці, На руки ключі віддавати; То буду я до темниці приходжати, Темницю відмикати, Вас всіх, бідних невольників, на волю випускати».
 То тоді ті козаки теє зачували, Білим лицем до сирої землі припадали, Дівку-бранку, Марусю, попівну Богуславку, Кляли-проклинали: «Та бодай ти, дівко-бранко, Марусю, попівно Богуславко, Щастя й долі собі не мала, Як ти нам святий празник, роковий день великдень сказала!»
То на святий празник, роковий день великдень, Став пан турецький до мечеті від’їжджати, Став дівці-бранці, Марусі, попівні Богуславці, На руки ключі віддавати.
 Тоді дівка-бранка, Маруся, попівна Богуславка, Добре дбає, — До темниці приходжає, Темницю відмикає, Всіх козаків, Бідних невольників, На волю випускає І словами промовляє:
 «Ой козаки, Ви, біднії невольники! Кажу я вам, добре дбайте, В городи християнські утікайте, Тільки, прошу я вас, одного города Богуслава не минайте, Моєму батьку й матері знати давайте: Та нехай мій батько добре дбає, Грунтів, великих маєтків нехай не збуває, Великих скарбів не збирає, Та нехай мене, дівки-бранки. Марусі, попівни Богуславки, З неволі не викупає. Бо вже я потурчилась, побусурменилась Для роскоші турецької, Для лакомства нещасного!»
 Ой визволи, боже, нас, всіх бідних невольників, З тяжкої неволі. З віри бусурменської, На ясні зорі, На тихі води, У край веселий, У мир хрещений!
 Вислухай, боже, у   просьбах щирих, У нещасних молитвах Нас, бідних невольників!
У 1981 р. у м.Богуславі на місці, де колись була Покровська церква і хата, в якій Маруся народилася й жила, встановлено пам’ятник народній героїні. На постаменті напис “Живи у думах та піснях Маруся Богуславка”
Історична основа думи–боротьба козаків з турецько-татарськими  завойовниками.
Тема–зображення важкої долі козаків-невільників та спробу їх визволити через 30 років полону колишньою бранкою Марусею Богуславкою.
Ідея–уславлення волелюбності та гордості козаків, засуждення негативного ставлення до них.
Структура–заспів(«заплачка»), основна розповідь, кінцівка («славословіє»)
Теорія л-ри

Тирада–мовні періоди від 2 до 8рядків, об'єднан. римою.

Ретардація–уповільнення розповіді про зображувану подію (ліричні відступи, роздуми лір. героя, пейзажі, звертання авт.)
Літературний  бліцдиктант
1. Скільки козаків перебувало у темниці?
2. З якого матеріалу збудована темниця?
3. З якого роду  Маруся Богуславка?
4. Скільки часу перебували козаки у неволі?
5. У який день тижня Маруся Богуславка спілкувалася з козаками?
6. Куди збирався від'їжджати пан турецький?
7. Що віддав пан турецький Марусі?
8. Про яке місто згадує Маруся?
9. Чому Маруся не бажає, щоб батько визволив її?
10. Про який роковий  день згадує Маруся?
11.Як зустріли Марусю козаки?
12.До кого звертаються невільн. у «славасловії»?
1. 700.
2. З каменю.
3. Попівського.
4. 30 років.
 5. У суботу.
6. До мечеті.
 7.Ключі.
8. Богуслав.
9. Бо потурчилась, побусурманилась.
10. Великдень.
11.Вороже.
12. До Бога.

Відповіді.


title: Проєкт на тему Григорій Тютюнник

text:
Ukrainian Cuisine
BORSHCH
INGREDIENTS
BORSHCH
1 kg of Beef
500 g of Potato
300 g of Cabbage
400 g of Beetroot
200 g of Carrot
200 g of Onion
45 g of Tomato paste
2-3 Cloves of Garlic
2-3 Bay Leaves
5 ml of 6% Vinegar
Salt & Pepper
Vegetable Oil
Herbs
BORSHCH
DIRECTIONS
Put meat into the pan with water and boil for 1 hour and 30 minutes.
Cut the meat into small pieces and add to broth
Finely chop the onion.
Grate the carrots on a medium grater.
BORSHCH
Chop the cabbage into thin strips
Cut the beetroots into thin strips
Fry the beets in vegetable oil
Add vinegar and tomato paste then simmer for 5-7 minutes
BORSHCH
Fry the onion in vegetable oil.
Add carrots and continue frying..
Cut the potatoes into cubes or sticks add to boiling broth then add salt
When the broth boils, add the cabbage and boil over low heat for 5 minutes
BORSHCH
Add beetroots and boil for 10 minutes
Add onions and carrots
Add bay leaves, add salt and pepper if necessary.
Add garlic squeezed through the garlic press,
remove from heat and let it brew for 15-20 minutes
Bon appetit
Pour the finished borscht into plates, add sour cream, sprinkle with herbs


title: київські неокласики

text:
Іменник як частина мови
  Іменник.
Тренувальні вправи

вчитель-дефектолог
 КЗКОР «Таращанський  НРЦ» Бузиновська О.В.
                      Девіз уроку

Весела пісенька дзвіночка
Покликала нас  на урок,
Я бачу ваші милі личка
І очі з безліччю думок.
Ми  помандруємо в світ чудовий,
Що гордо мовою зовуть.
Та лиш кмітливість і увагу
З собою взяти не забудь.

У рудої білочкиДуже гарні діточки.Одне, як мізинчик,Сіло на ослінчик.Друге, як грибочок,Сіло на горбочок.А третє, як мишка,Ухопило книжку,Сторінки гортає,Казочку читає.

Серед виділених слів вибрати ті, до яких можна поставити питання хто? і ті, до яких можна поставити питання що?

Іменник – це слово яке називає предмет

Іменники – назви  істот і неістот
Іменники поділяються на

		   назви істот		            назви неістот
		         хто?			                     що?

      лев  		метелик			 машина
		      дівчинка         		   будинок	              літак

Вибрати  іменники,  які  є назвами  істот
ВИБЕРИ ІМЕННИКИ, ЯКІ Є НАЗВАМИ НЕІСТОТ
              Зверни увагу!
До назв істот належать міфічні та демонічні назви
До назв неістот належать іменники на позначення сукупності людей, тварин, птахів

                   дракон

                                                                                русалка

    баба-яга

      полк

                                 зграя

                     стадо
                  Іменники
Власні (індивідуальні назви) – пишуться з великої букви
Загальні (узагальнені назви) – пишуться з малої букви
      Київ

                    Т.Г.Шевченко
           учні

                                                   глобус
ПрочиТАЙ текст і вибЕри власні іменники
    Місто Канів стоїть на високому правому березі Дніпра. Тут похований великий український поет Тарас Григорович Шевченко. Раніше гору, на якій знаходяться могила і пам'ятник поета, називали Чернечою. А нині в народі її називають Тарасовою. Щодня йдуть на цю гору люди, щоб уклонитися Великому Кобзареві.
  Місто Канів стоїть на високому правому березі Дніпра. Тут похований великий український поет Тарас Григорович Шевченко. Раніше гору, на якій знаходяться могила і пам'ятник поета, називали Чернечою. А нині в народі її називають Тарасовою. Щодня йдуть на цю гору люди, щоб уклонитися Великому Кобзареві.
Прочитай,  вибираючи  з дужок  велику чи малу букву
     Б’ють гармати за горою, коні мчать на (Ж,ж)овті (В,в)води. Ятриться здавна українська рана… І як нам треба ще (С,с)ірка (І,і)вана! На (В,в)еликдень на соломі против сонця діти грались собі крашанками…  Між сосен стелеться (С,с)тежина, гойдає вітер царство трав. Колись отут ходив (Т,т)ичина, сюди (М,м)алишко приїжджав. За (Б,б)орисполем житом виспілим хоч які замилуються очі. Я стою на (К,к)иївській (Г,г)либочиці і милуюсь відблиском зорі. І всміхається тепло мені наш (Д,д)ружок, що дріма на ряднині.

Б’ють гармати за горою, коні мчать на (Ж,ж)овті (В,в)води. Ятриться здавна українська рана… І як нам треба ще (С,с)ірка (І,і)вана! На (В,в)еликдень на соломі проти сонця діти грались собі крашанками…  Між сосен стелеться (С,с)тежина, гойдає вітер царство трав. Колись отут ходив (Т,т)ичина, сюди (М,м)алишко приїжджав. За (Б,б)орисполем житом виспілим хоч які замилуються очі. Я стою на (К,к)иївській (Г,г)либочиці і милуюсь відблиском зорі. І всміхається тепло мені наш (Д,д)ружок, що дріма на ряднині.
    Що таке рід іменників?

Дітям пам’ятати слід,
Що іменник має рід.
Чоловічий-значить «він»:
Учень, хвіст, портфель, пінгвін.
А жіночий рід - «вона»:
Дружба, ластівка, весна.
Є й середній рід «воно»:
Вухо, яблуко, вікно.

Вибрати правильну відповідь
Тато  - він мій, вона моя, воно моє?
Мама - він мій, вона моя, воно моє?
Дитя - він мій, вона моя, воно моє?

Відгадай  загадки.  Визнач  рід  іменників
Рідке, а не вода, біле, а не сніг.
Високо стоїть, одне око має, всюди заглядає.
Кругле озерце ніколи не замерзає.
Що воно за штука, що день і ніч стука?
Не людина, а говорить.

Підказка:
Радіо, око, серце, молоко, сонце
Об’єднати  малюнки в прислів’я Визначити  іменники  жіночого роду
Верба, калина, Україна
  скласти  словосполучення, змінюючи  слово  «собака»

Сидить (хто?) ....
Хвіст (у кого?) ....
Дав (кому?) ....
Побачив (кого?) ....
Спостерігав (за ким?) за ....
Нашийник (на кому?) на ....
ДОПОВНИ РЕЧЕННЯ
У зоопарку є (хто?) (слон)

У Сашка немає (кого?) (кіт)

Бабуся доїть (кого?) (корова)

Я віддала тістечко (кому?) (сестра)

Петрик мріє стати (ким?) (пожежник)

Синичка сіла (на що?) на (гілочка)

   Іменники вживаються
в однині
в множині
                         ромашка  - ромашки

                          тигр      -      тигри

                          вишенька  -  вишеньки
прочитати  текст. Визначити виділені іменники  вжиті в однині  чи в множині?

    Нахвалявся мороз усіх в лісі поморозити. Холодних вітрів, лютих хурделиць накликав. Завивали вітри, шаленіли хурделиці. Скрутно, голодно стало птахам і звірам. Навіть білочка і та зажурилася. «Добре їжачкові, - думає білочка, - добре борсукові й ведмедеві: позасинали у своїх схованках під снігом і горя не знають». Дострибала білочка до узлісся. Аж чує: хтось шурх-шурх, рип-рип! Глянула, а то лісник на лижах пробирається. За плечима у нього тугий мішок, при боці- верболіз та осика, в пучечки пов’язані. Підійшов лісник до крислатого дуба. Розклав на снігу свої вінички. Це - для зайців. Потім відступив трохи і в простору дуплянку, що висіла на сучку, поклав жолудів, соняшникового насіння, житніх сухарів. Це вже для білочки.
Нахвалявся мороз усіх в лісі поморозити. Холодних вітрів, лютих хурделиць накликав. Завивали вітри, шаленіли хурделиці. Скрутно, голодно стало птахам і звірам. Навіть білочка і та зажурилася. «Добре їжачкові, - думає білочка, - добре борсукові й ведмедеві: позасинали у своїх схованках під снігом і горя не знають». Дострибала білочка до узлісся. Аж чує: хтось шурх-шурх, рип-рип! Глянула, а то лісник на лижах пробирається. За плечима у нього тугий мішок, при боці- верболіз та осика, в пучечки пов’язані. Підійшов лісник до крислатого дуба. Розклав на снігу свої вінички. Це - для зайців. Потім відступив трохи і в простору дуплянку, що висіла на сучку, поклав жолудів, соняшникового насіння, житніх сухарів. Це вже для білочки.
       Дякую за увагу та            плідну роботу!


title: "Маруся Чурай"

text:
Маруся Чурай
Виконала учениця 11 класуЗОШ №12 м.ЧернівціСидоряк Алла
Історично-фольклорна основа твору
	Маруся Чурай — напівлегендарна народна поетеса-піснярка. За переказами, народилася близько 1625 р. в Полтаві в родині козака Гордія Чурая.
	Маруся виростала з матір’ю, їх обох шанували в Полтаві — через славного батька, а також завдяки Марусиному дару складати й співати чудові пісні.
	Вважають, їй належать такі відомі пісні, як «Засвіт встали козаченьки», «Летить галка через балку», «Віють вітри, віють буйні», «Ой не ходи, Грицю», «Ой Боже ж мій, Боже, милий покидає», «На городі верба рясна», «В кінці греблі шумлять верби» та ін.
Проблематика й композиція
	Тематично й композиційно роман надзвичайно складний, багаторівневий, багатопроблемний. Він «нагадує кристал, у якому безліч граней» (В. Панченко).
	За своєю суттю це — глибоко національний твір. Ліна Костенко здійснила величезну дослідницьку роботу, щоб якомога точніше, зриміше показати, «оживити» Україну XVII ст. Письменниця спершу осягнула, відчула її сама, а згодом, працюючи над романом, відкрила її й для нас, обезсмертила в Слові.
Така широка проблематика роману й зумовила необхідність ускладненої, «багатоярусної» композиції. В основі твору — дві наскрізні взаємопов’язані сюжетні лінії: доля Марусі й доля України. Вони прочитуються не лише в конкретно-історичній площині, а й у понадчасовій: Маруся — неповторна, одухотворена, творча особистість, яку намагається поглинути дріб’язковий, егоїстичний, безжальний буденний світ; Україна — сильна й прекрасна країна, яка протягом століть прагне здобути свободу, державність, але цьому заважають інтриги сусідів і підступність своїх перевертнів.
	Композиція твору струнка: роман складається з дев’яти розділів, розвиток подій — лінійний, ускладнений ретроспекціями (спогади Марусі). Кожен фрагмент твору стає доповненням великого полотна й водночас не руйнує цілісності.


title: МИКОЛА ВОРОНИЙ

text:
МИКОЛА ВОРОНИЙ
                   1871 - 1938
  МОЯ ДЕВІЗА ЙТИ ЗА ВІКОМІ БУТИ ЦІЛИМ ЧОЛОВІКОМ!
З вірша-присвяти  “Іванові Франкові”
ПОЕТ
ПЕРЕКЛАДАЧ
КРИТИК
ПУБЛІЦИСТ
АКТОР
РЕЖИСЕР
ІСТОРИК ЛІТЕРАТУРИ
ДОСЛІДНИК ТЕАТРУ,
ДРАМАТУРГІЇ
РЕДАКТОР
ГРОМАДСЬКИЙ ДІЯЧ
  Народився на Катеринославщині (Дніпропетровськ)
“Будь ласка, батьку, зробіть з мене людину!”
М. ДРАГОМАНОВ
ЛЬВІВСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
ВІДЕНСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
 “ЦЕ БУВ ВЕЛЕТЕНЬ, ТАКИХ ЛЮДЕЙ Я БІЛЬШЕ НЕ СТРІЧАВ.”
ВОРОНИЙ ПРО ФРАНКА

СТАВ РЕЖИСЕРОМ ТЕАТРУ “РУСЬКА БЕСІДА”
   1897-1901 Р. ГАСТРОЛЮВАВ У    ТРУПІ КРОПИВНИЦЬКОГО ПО КРАЇНІ
ТРЕТИНУ СВОГО ЖИТТЯ ПОЕТ ВІДДАВ ТЕАТРОВІ
СТАТТІ
“НАШІ АРТИСТИ В СЦЕНАХ”,
“ТЕАТРАЛЬНЕ МИСТЕЦТВО І УКРАЇНСЬКИЙ ТЕАТР”, “РЕЖИСЕР (ТЕАТРАЛЬНИЙ ПІДРУЧНИК)

   У 1903 РОЦІ ВИДАВ АЛЬМАНАХ“З-НАД ХМАР І ДОЛИН” – ПЕРШУ ЛАСТІВКУ   УКРАЇНСЬКОГО МОДЕРНІЗМУ.

Модернізм  (італ. modernismo -- «сучасна течія»; від лат. modernus -- «сучасний, недавній»)
-- напрям у мистецтві і літературі XX століття, що характеризується розривом з попереднім історичним досвідом художньої творчості, прагненням затвердити нові нетрадиційні початки в мистецтві, безперервним оновленням художніх форм
  Сам М. Вороний почав друкувати свої вірші ще з 1897 року.У 1910 році поет оселився у Києві. Тут вийшли його збірки “Ліричні поезії” (1911), “В сяйві мрій” (1913).
  Пробував себе як   критик. Статті “Згадка про Тараса  Шевченка”, “На могилі генія”, “Твори Павла Граба”, “Пантелеймон Куліш”.
Був талановитим перекладачем. Особливо вдалися переклади  “Ромео і Джульєтти” Шекспіра, “Моцарт і Сальєрі” і “Кам’яний гість” Пушкіна, вірші Гумільова.
“…бачила поета, що совісно пройшов трудний шлях трудної школи самоосвіти українського письменництва”.

Не сприйняв більшовицької наруги над Україною.
1920 – втік до Варшави, але згодом повернувся у Львів, 1926 року – в Східну Україну

У 1936 році був засуджений на три роки таборів як “ворог народу”, але кару замінили засланням до Казахстану
МАРКО ВОРОНИЙ
18.03.1904—13.11.1937
         МИКОЛУ ВОРОНОГО
     РОЗСТРІЛЯЛИ
7 ЧЕРВНЯ 1938 РОКУ
Що є життя? Коротка мить.
Яке його надбання?
Красою душу напоїть
І, не вагаючись, прожить
Хвилину раювання.

Краса! На світі цім Краса —
Натхненна чарівниця,
Що відкриває небеса,
Вершить найбільші чудеса,
Мов казкова цариця.

Її я славлю, і хвалю,
І кожну їй хвилину
Готов оддати без жалю.
Мій друже, я Красу люблю...
Як рідну Україну!

Микола Вороний


title: Олесь Гончар "Прапороносець величі людських почуттів"

text:
Прапороносець величі людських почуттів

Олесь Гончар

1918-1995

       Жити варто так, щоб на цьомучудесному шляху непобільшувати стражданняі печалі світу, а усмішкоювітати його безмежнурадість і таїну...           Уільям Сароян

       Народився Олесь (Олександр) Терентійович Гончар 3 квітня 1918 року в селі Суха, тепер Кобеляцького району Полтавської області у сім’ї робітників Терентія Сидоровича і Тетяни Гаврилівни; батько перед війною працював у приміському колгоспі (де й загинув від німецької авіабомби), мати – на заводі металевих виробів.

    Батьки письменника Терентій Сидорович і Тетяна Гаврилівна та сестра Олександра

    У 1921 році померла матір Олександра, хлопець переїхав до бабусі та дідуся (батьків матері), з 1925 року вчився в рідному селі, потім у с.Горішках. У 1933 році – після закінчення семирічної школи в с.Бреусівка Козельщинського району працював у редакції районної газети "Розгорнутим фронтом" (с.Козельщина).

У цьому будинкові народився Олесь Гончар, тут він осягав універси-тетські науки, сюди приїхав 1947-го зі столиці повідомити родичів, що "став письменником"

         Протягом 1933-1937 років О.Гончар навчався в Харківському технікумі журналістики ім. М.Островського; по закінченні недовго працював учителем у с.Мануйлівка, потім в обласній газеті "Ленінська зміна". Саме тоді він писав перші оповідання і повісті (найбільш відомими з них є "Черешні цвітуть" та "Іван Мостовий"). У 1936 році почалася громадянська війна в Іспанії, і Олесь намагався домогтися того, щоб його відправили добровольцем на фронт. І це таки сталося – тільки в страшному 1941 році.

Олесь Гончар – студент Дніпропетровсь-кого університету

      У 1938 році молодий письменник вирішив продовжити навчання і вступив до Харківсь-кого державного університету.

Олесь Гончар
серед однополчан

     Коли розпочалася війна, вчорашній студент узяв до рук зброю. Гончар був старшим сержантом, старшиною мінометної батареї; звичайно, що на передовій писати не було часу. Але іноді Олесь встигав занотувати олівцем у блокноті, який завжди носив з собою, римовані рядки.

    У ті роки народилися герої "Атаки", "Братів", "Думи про Батьківщину", інших новел і романів письменника; в цей час Олеь Гончар написав поезії (видані 1985 року окремою книгою "Фронтові поезії"). Нагороджений орденами "Слави" і "Червоної Зірки", трьома медалями "За відвагу", медаллю "За оборону Києва".

   Гвардії старший сержант мінометної роти

   Протягом 1946-1947 років О.Гончар написав романи "Альпи", "Голубий Дунай" (Державна премія СРСР, 1948 р.), "Злата Прага" (Державна премія СРСР, 1949 р.), які склали трилогію "Прапороносці«.

Олесь Гончар в робочому кабінеті

    У 1947-1959 роках вийшла його повість "Земля гуде", збірки оповідань "Новели", "Весна за Маврою", "Південь", "Чарикомиші", "Мама з Верховини" та ін., повісті "Микита Братусь" (1951 р.), "Щоб світився вогник", роман-дилогія "Таврія" (1952 р.), "Перекоп" (1957 р.), книгу нарисів "Зустрічі з друзями" (1950, про Чехословаччину), "Китай зблизька" (1951р.).

   Олесь Гончар з дружиною Валентиною і донькою Людмилою біля Троїцького собору

У 1959-1971 роках Олесь Гончар є головою правління Спілки Письменників України, у 1959-1986 роках – секретарем правління Спілки письменників СРСР; депутат Верховної Ради СРСР та УРСР.

Роман "Людина і зброя"(1960 р.) отримав Державну премію УРСР ім. Т.Г.Шевченка 1962 року.

Олесь Гончар і Павло Тичина

   У 1966 році на V з’їзді письменників України Олесь Гончар виступив з доповіддю "Думаймо про велике".

Олесь і Валентина Гончарі на урочистому вечорі з нагоди 150-річчя від дня народження Льва Толстого. Київ, Державна опера ім. Т.Г.Шевченка, 1978 р.

Олесь Гончар із сином Юрієм. Одеса

    Видані протягом 50-х років книги новел "Південь" (1951), "Дорога за хмари" (1953), "Чари-комиші" (1958), повісті "Микита Братусь" (1951) і "Щоб світився вогник" (1955) присвячені мирному життю людей, важливим моральним аспектам їхніх взаємовідносин, а романна дилогія "Таврія" (1952) і "Перекоп" (1957) – історико-революційній проблематиці.

Олесь і Валентина Гончарі в Карпатах

     Олесь Гончар, Іван Драч, Віктор Коптілов, Сава Голованівський, Микола Бажан. Конча-Озерна, 1981 р.

    Протягом 60–70-х років. Були створені романи "Тронка" (1963), "Собор" (1968), "Берег любові" (1976), "Твоя зоря" (1980), повість "Бригантина" (1972), новели "Кресафт" (1963), "На косі" (1966), "Під далекими соснами" (1970), "Пізнє прозріння" (1974) та ін.
У 1968 році опублікований роман "Собор".

Олесь Гончар на Форумі Миру в Парижі

     Твори О.Гончара перекладалися на 67 мов, а творчий досвід письменника засвоюється і вітчизняними, і зарубіжними майстрами слова.

        Олесь Гончар на дачі в Кончі-Озерній. Травень, 1995 р.
Останнє прижиттєве фото

  Помер О.Гончар 16 липня 1995 року, похований у Києві на Байковому кладовищі.

Хата-музей Олеся Гончара в селі Суха Кобеляцького району Полтавської області

У 2005 році Президент України присвоїв Олесеві Гончару звання Герой України (посмертно).

Любов і віра, й непоборність –Одного кореня й стебла,І вашої душі соборністьШевченкового джерела.Сльоту, спекоту й завірюхуЗазнав наш рід з усіх доріг...Собор душі і думки, й духуБеріг нас вічно – і зберіг.                            Олесь Гончар


title: Наталя Забіла

text:
Мультимедійна слайд-презентація:Наталя Забіла «Дванадцять місяців»(до 110-річчя від дня народження)
ДВАНАДЦЯТЬ МІСЯЦІВ День за днем, за тижнем тижні – Непомітно лине час.Різні зміни дивовижніВідбуваються круг нас. От зима, весна та літо,Осінь, потім знов зима…Сивий час летить над світом,І кінця йому нема. Кожен місяць, кожну поруНа землі нове вбрання.Й ми самі не ті, що вчора, - Ми зростаємо щодня. Глянь навколо оком пильнимІ побачиш зміни ці.Ось повільно, неухильноЙдуть по черзі місяці.

Подивіться – по дорозіТорохтить зима на возіМотузяні віжки смиче,Хуртовину в поміч кличе.

ЗИМА

Грудень Змерзлим груддям скрізь і всюдиВкрилось поле і шляхи.Це вже Грудень! – кажуть людиІ вдягають кожухи. І дерева в білий інійВбрались, як у кожушок.Річка спить у кризі синій,І замовкнув спів пташок.

Свята4 грудня – Введення в храм пресвятої Богородиці13 грудня – Андрія19 грудня – Святого Миколи
Прислів’я та приказки про Грудень

Грудень землю грудить і хату студить.
Грудень рік кінчає, а зиму починає.
Прийшов грудень, приніс студень.

Січень Подивись: з початку рокуНа землі лежать сніги.Скрізь,куди сягає око, - Кучугури навкруги. Вітер снігом б’є в обличчя,Засипає снігом дах.І ведуть між себе січуХуртовини у степах. Звір в цю січу попадеться, -Геть тікає ледь живий.І по праву Січнем зветьсямісяць перший, зимовий.

Прислів’я та приказки про СіченьСічи, не січи, коли я на печі.У січні вночі панують сови та сичі.Січень, наступає, мороз людей обнімає.Січень не так січе, як у вуха пече.

Свята

7 січня – Різдво Христове14 січня – святого Василя19 січня – Святе Водохреща
Лютий Другий місяць зветься Лютий,А лютує він тому,Що на світі довго бутиНе доводиться йому. Хоче Лютий,що на світіПанувала вік зима.Та поволі сонце грітиПочинає крадькома.

Прислів’я та приказки про ЛютийЛютий — місяць вітрів і кривих шляхів.Лютневі прикмети: метелиці та замети.Питає лютий, чи добре взутий.У лютому зима вперше з весною зустрічається.Лютий воду відпускає, а березень — підбирає.

Свята

15 лютого – Стрітення Господнє

Ой іде, іде весна – Наче райдуга ясна!Сяє сонечко вродливе,Усміхається блакитьЗеленіють щастям нивиДалеч піснею дзвенить.

Березень Тут надходить третій місяць,Той, що Березнем зовуть.Ще з-під стріх бурульки висятьІ поволі розтають. Восьме березня, звичайно,Пам’ятає кожен сам:Встаньмо вранці й привітаймоВсіх жінок і наших мам!

Свята 22 березня – Сорок Святих30 березня – теплого Олексія

Прислів’я та приказки про Березень

У березні вже щука-риба може хвостом лід розбити.
Березень березовим віником зиму вимітає, а весну в гості запрошує.
У березні не байдикуватимеш - восени і на зиму до столу матимеш.

Квітень Весно! Весно! Перші квітиРозцвітають на землі.Сині проліски привітноЗводять вінчики малі. І хоч, може, буде вліткуБільше квітів запашних,Та для нас найперша квіткаНаймиліша від усіх. Завжди ми її помітим,З лісу в дім принесемо.І тому цей місяць КвітнемПо заслузі ми звемо.

Прислів’я та приказки про КвітеньКвітневий день рік годує.Березневий дощ тішить квітень, а квітневий — людей.Квітень — переплітень, бо переплітає трохи зими, трохи літа.Квітень – з водою, а травень – з травою.

Свята

4 квітня – Василя сонячного
7 квітня - Благовіщення

Травень Ось і Травень, ясний ТравеньПразниково землю вбравВ одяг свіжий та яскравийІз рясних зелених трав. Перше травня славим здавна – Свято праці і весни.А за ним – Дев’яте травня,Перемоги день ясний.

Свята6 травня – Юрія22 травня – Миколи Чудотворця

Прислів’я та приказки про Травень

Травень ліси одягає – літа в гості чекає.
Травневий дощ, як з грибами борщ.
Коли теплий і мокрий май, то росте жито, наче гай.
Травнева роса краще вівса.

ЛІТОКрасне літо! Любе літо!Гарна сонячна пораКолоситься в полі жито,Засмагає дітвора.

Червень Той, хто бачив, як розкішніМаки вогняно цвітуть,Як в садках дозрілі вишніАж гілки додолу гнуть. Той розкаже сам, напевно,Чом це здавна між людейНа Вкраїні зветься ЧервнемПерший літній місяць цей.

 Прислів’я та приказки про ЧервеньЧервень літо зрум'янив, а липень громами розпік.У червні на полі густо, а в коморі пусто.У червні перша ягідка в роток, а друга — в козубок.У червні люди раді літу, як бджоли цвіту.
Свята

Червень - Трійця
Липень А коли розквітнуть липиПосеред твого двора,Значить – це надходить Липень,Найпахучіша пора. Цілий день клопочуть бджоли,З лип узяток беручи.Медом пахне все навколо,Матіолою – вночі.

Свята7 липня – Івана Купала12 липня – Петра і Павла
 Прислів’я та приказки про Липень

У липні день одбуває, а спека прибуває.
Липень не тільки полудень літу, а й року.
У липні надворі пусто, зате на полі густо.
Серпень Йшли з серпами в поле жниціУ далекій давнині:Вже покошена пшениця,Треба жати ячмені. Сонце жниць пекло нестерпно,Руку муляли серпи.Клав у копи місяць СерпеньПотом зрошені снопи.

Свята2 серпня – святого пророка Іллі14 серпня – святого Маковія19 серпня – Спас

Прислів’я та приказки про Серпень

У серпні серпи гріють, а вода холодить.
У серпні спина мліє, а зерно спіє.
Як у серпні дбаємо, так зимою маємо.
Той, хто шукає у серпні холодочку, натерпиться взимку голодочку.

ОСІНЬУ південний край земліВідлітають журавліЗнов лункий шкільний дзвінокНас покликав на урок

Вересень Ходять хмари в небі синім.Місяць Вересень прийшов.Сповнивсь вереском пташинимТихий затишок дібров. І, набравшись сил за літо,Галасливі, як пташки,Знов ідуть до школи дітиІ сідають за книжки.

Свята11 вересня – Усікновення27 вересня – свято Воздвиження
Прислів’я та приказки про Вересень

Вересень весіллями багатий.
Садок у вересні, що кожух у січні.
Весна каже — уроджу, а осінь каже — я ще погляджу.

Жовтень Подивись: на видноколіМов змінилися ліси.Хто це їх у жовтий колірТак барвисто покрасив? А маляр цей – місяць Жовтень – У відерцях чарівнихЖовту фарбу перебовтавІ розбризкує по них.

Свята14 жовтня - Покрова

Прислів’я та приказки про Жовтень

Плаче жовтень холодними сльозами.
Ходить жовтень по краю та й виганяє птахів із раю.
Жовтень хоч і холодний, та листопад його перехолодить.
В жовтні з сонцем розпрощайся, ближче до печі підбирайся.

Листопад Вже з дерев злетіло листя,Наступає Листопад.Ми на свято урочистеВсі виходим на парад.

Свята8 листопада – Дмитра21 листопада - Михайла

Прислів’я та приказки про Листопад

У листопаді зима з осінню бореться.
Листопад вересню онук, жовтню син, а грудню рідний брат.
У листападі голо в саді.
Листопад зимі ворота одчиняє.
Листопад не лютий, проте спитає, чи одягнутий та взутий.

Дякуємо за увагу
Підготувала бібліотекар Дубровицької бібліотеки для дітей
Ольга Подік


    Олександр Олесь. Біографічні дані. «В небі жайворонки в’ються…»
У лузі журавлик
щипав собі щавлик.
Купіть йому горщик -
він зварить вам борщик.

Слухайте, повторюйте, продовжуйте!
Со-со-со — сонце, сорока, сода, солома.  Са-са-са — сад, сапа, сарай, сачок.                            Су-су-су — сум, сумка, сутінки, сушка.                      Сі- сі-сі — сітка, сіль, сірка, сівалка.
Читання слів на одному диханні.

пам'ятає      (м'ята)                                            золото          (лото)
говорили       (рили)                                     пензлі            (злі)
самого           (сам)
розуміє         (уміє, розум)
весело            (село)                                    вужча           (вуж)
будинки        (буди)                     триматися   (три, мати)
—  Придивіться уважно до цих слів. У кожному з них заховалися інші слова. Знайдіть їх.

Гра "Хто це? Що це?"
Учитель називає ряд прикметників, а учні добирають до них іменники.
Жовті, червоні, помаранчеві, золоті, осінні — ... (листочки).
Солодке, соковите, крутобоке, червоне — ... (яблуко).
 Білий, холодний, пухнастий, лапатий — ... (сніг).
Фруктовий, зелений, квітучий — ... (сад).

Гра "Незвичайна математика«

Зуб +  і — убі + ага + дка = ...     (загадка).
Скарб — арб + ород — д + мовк + а = ... (скоромовка).
Усіх — іх + мі + шум — ум + ка = ... (усмішка).
При + кут — ут + азал — ал + ка = ... (приказка).
Пас — ас + рис + ліс — с + в'я = ... (прислів'я).
Вітер – те + ш = … (вірш)

Олександр Олесь. Біографічні дані. «В небі жайворонки в’ються…» Складання розповіді на тему «Як співає жайворонок»
ТЕМА
Олександр Олесь(Олександр Кандиба)
1878-1944
Біографія
Олександр Олесь – український, поет, драматург, перекладач. Його син – Олег Ольжич, український поет, археолог і політичний діяч.
Біографія
Олександр Олесь в м. Білопілля (Сумська область) в чумацько-селянській сім'ї. Батько, Іван Федорович, працював на рибних промислах в Астрахані, де втопився у Волзі, коли Сашкові було 11 років.
Музей Олександра Олеся в Білопіллі
Біографія
Мати Олександра сама виховувала трьох дітей.
У 4 роки Сашко вмів читати. У віці 15 років вступив до хліборобської школи у містечку Деркачі.
Будинок на вулиці Петропавлівській у Сумах, де періодично (1893—1917) жив Олесь
Біографія
Олександр брав участь у випуску рукописних журналів «Комета» та «Первоцвіт», в яких з'являються його вірші.
1903 Олесь вступив до Харківського ветеринарного інституту.
Біографія
Визначальним фактом у житті Олександра Олеся стала поїздка на відкриття пам'ятника І. П. Котляревському в Полтаві у 1903 р., де він познайомився з Б. Грінченком, М. Коцюбинським, Лесею Українкою.
Творчість
Творчість Олеся виразно поділяється на два періоди — в Україні (1907–1918) та в еміграції (1919–1944).
Перша збірка поезій О. Олеся вийшла в світ у 1907 році в Петербурзі під назвою
 "З журбою радість обнялась".
Біографія
У 1919 р. поет покинув свою батьківщину і опинився у таборі націоналістичної еміграції. 25 років прожив він за межами України. З 1923 року до останнього дня свого життя жив він у Чехословаччині.
Біографія
Перебуваючи в еміграції, у Відні Олесь друкує збірку сатиричних поезій «Перезва» .
Останні роки поет жив у самотині та бідноті. Звістка про смерть сина 10 червня 1944 р. остаточно підкосила сили Олеся. Він помер через місяць.
На чужині поет тільки Україною марить, рідною землею, вважав себе її сином,сподівався до неї повернутися…
Біографія
Олександр Олесь і його дружина - Віра Кандиба поховані на Ольшанському кладовищі в Празі. Поруч - символічна могила їхнього сина Олега Ольжича, замученого нацистами у концтаборі Заксенгаузен.
О принесіть як не надію,То крихту рідної землі:Я притулю до уст їїІ так застигну, так зомлію…,Хоч кухоль з рідною водою!                  Олександр Олесь
Ушанування пам’яті
У 2010 році в м. Білопіллі було встановлено пам'ятник Олександру Олесю.
У Сумах на вулиці Петропавлівський, 83 встановлена меморіальна дошка.
Загадка
Угорі тремтить сіренька цятка І пісні співає голосні. Та жаль, що тільки навесні. Скажи скоріше, без відмовок, Що за пташка?..
Жайворонок польовий
Словникова робота
Довідкове бюро.
Мла — прозорі випари, рух яких ледве помітний у жаркий день; марево.
Читання стовпчиків слів на одному диханні.
Грають    	      дзвонять
в'ються	      заливаються
сміються	      щебечуть
виглядають	 полохливо
Назвіть слова з м'якими приголосними звуками.
Які букви позначають м'якість цихприголосних?
в’ються          впали                                             дзвонять        сміються                                         розтали          співають
заливаються   грають           сказали          шепнули виглядають    щебечуть
  Відтворення змісту за запитаннями.
Який настрій мали пташки?
Якими словами автор передає їхній веселий спів? Назвіть їх.
Які образи створюють виділені вислови?
Які вирази вжиті у переносному значенні? З якою метою їх ужито?
Що у вірші є вигадкою, а що — ні?
Які ознаки весни згадано у вірші? Доведіть рядками тексту.

Рима - це співзвучність закінчень слів у віршованих рядках.
  Римування - характер розміщення рим у вірші чи поезії. У межаї чотиривірша розрізняють: парне(1 рядок з 2, 3 з 4), перехресне( 2 з 4, і 1 з 3), кільцеве( 1 з 4, 2 з 3 )
Ритм (грец. rhythmos — розміренність) — рівномірне чергування мовних, звукових, зображальних елементів у відповідній послідовності; періодичне рівномірне членування звуків, рухів, зображень за такими ознаками, як сила, тривалість тощо.
Віршовий ритм — це повторення сумірних мовних одиниць, що ними є самі віршовані рядки, які промовляються поспіль один за один
У переносному значенні — розміреність, злагодженість у протіканні чогось.

Гра «Відшукай риму»
 В'ються... (сміються); день... (пісень); співають... (вітають); впали... (сказали);
  у млі... (з землі); диво... (полохливо).

Гра «Рибки».
Самостійне мовчазне читання тексту Олеся Гончара
- Яку особливість жайворонка описав Олесь Гончар?
- Якими словами?
       Виберіть з двох текстів про жайворонків слова за зразком: в'ються, заливаються, сміються... Запам'ятайте їх.

ПІДСУМОК УРОКУ
З творчістю якого поета почали знайомитися на сьогоднішньому уроці?
Який твір поета читали?
Що нового дізналися на уроці?


title: "Праця Василя Стуса у Таужненській школі"

text:
Праця  Василя  Стуса  у Таужненській  школі
1
1959р.
Життя видатного поета, блискучого перекладача, безкомпромісної людини, великого патріота й правдолюба Василя Стуса — це дорога крізь терни до зірок. 50 років тому випускника Донецького державного педінституту Василя Семеновича Стуса, що мав диплом з відзнакою, направили учителем української мови й літератури та історії до Таужненської школи. Призначили ще й вихователем сьомого класу.
2

Учні сприйняли нового класного керівника насторожено. Адже він ходив до школи в білій вишиванці, орнамент якої виконано в традиційному національному стилі, червоними й чорними нитками. Чи то й справді йому матір вишивала, як у тій Малишковій пісні... А ще говорив чистою джерельною українською мовою, до чого в селі не звикли. Цим і вирізнявся серед педагогів. Але згодом він став для учнів кумиром.

3

Через 50 років зустрілися випускники його класу, щоб побачитися і пом’янути добрим словом свого наставника. Із 28 живих залишилося лише 18, з них 14 прибули на побачення з школою, на меморіальній дошці якої викарбувані ім’я та портрет Василя Стуса.

4

В цьому приміщенні колишні випускники не навчалися, але зібралися в кімнаті-музеї Василя Семеновича Стуса, щоб віддати данину шани цій чудовій людині. Потім «стусівці», як їх тепер величають у селі, продовжили урочистості за круглим столом у місцевому Будинку культури.

5

Цікавою була зустріч: їхній учитель постав перед ними як живий зі своїми вадами й чеснотами, але якому понад усе були дорожчі Свобода й Україна. Кожен спогад про нього був надзвичайно теплим.
 Сам В.С. Стус жив і виховувався у нестатках. Змалечку доводилося працювати. Навіть у забої підлітком проводив літні канікули — тягав вагонетки з вугіллям, щоб допомогти матері й батькові прогодувати сім’ю. Тому дуже співчував малозабезпеченим. І кожного старався зігріти теплим словом...

6

— Рано залишився сиротою, — згадує Михайло Іванович Денисюк. — Був маленького зросту. Тому й комплексував. Василь Семенович співчував мені, гладив по голівці й називав мене Сонечком
— Я теж була маленького зросту, то мене він також гладив по голівці й називав Кнопочкою, — доповнює колишня учениця і вихованка Василя Семеновича Надія Макарівна Колосовська.

7

— До учнів звертався на «ви». Знайомлячись із класом, звернувся до мене: «Ви не приходитесь родичкою гетьмана Виговського? — згадує Ніна Іванівна Виговська, яка на той час була головою ради загону. — Я поцікавилась у тата й дізналася, що він дійсно народився і виріс у селі Виговому, що на Житомирщині, звідки родом згаданий гетьман
8

— У мене був гарний почерк. Я добре вчилася. А ще мала організаторські здібності. Це подобалось Василю Семеновичу. — Згадує Ганна Василівна Глинчак. — Тому він запропонував обрати мене головою ради дружини. Я шанувала його. У всьому старалась наслідувати. Навіть ходу його навчилася копіювати. Хотіла стати вчителем, та забракло сміливості: 30 років продавцем пропрацювала.

9

— З великою повагою Василь Семенович ставився до жінок і дівчаток. Того ставлення навчав і своїх вихованців, — говорить Валентина Танасівна Денисюк...

— Пригадую випадок, коли ми класом ходили на колгоспний тік лущити кукурудзу. А хтось із хлопців кинув качан по дівчинці. Василь Семенович відвів того учня вбік, у чомусь стиха його переконував. Більше хлопець не ображав дівчат ні словами, ні діями, — розповів Андрій Юхтимович Котюжанський. — Справжній був Учитель і Людина з великої букви.

10

Бачив Василь Семенович, що зачерствіли душі селян, не помічають краси рідної природи. Тому водив учнів на екскурсію і всіляко прагнув підкреслити, наскільки величава краса тамтешня. Адже йому довелося зростати в запорошеному вугільною крихтою і загазованому Донбасівському краї. Поселившись у хаті Поліни Сильвестрівни Смілянець, що мешкала біля ставу, не раз босоніж збивав росу на траві, милуючись краєвидами. А потім писав вірші й читав їх учням та колегам, пізніше вони вийшли друком у «Літературній Україні» з рецензією Малишка...

11

— За цих два місяці, що Василь Семенович у нас викладав, він устиг полюбити нас, а ми — його. Я з бідної сім’ї, — навернулися сльози на очі в оповідачки Людмили Павлівни Колосовської. — Як і тепер, тоді я погано бачила. Учитель мене посадив за першу парту. А коли йшов до війська, подарував мені підручники (в той час їх треба було купувати) й гумові чобітки, на покупку яких не могли спромогтися мої батьки... Як можна це забути? Як можна не любити таку чуйну людину?

12

— Коли його забирали до війська, — згадує Василь Тодосійович Горячківський, — ми, його учні, проводили до траси й плакали всі до одного, розлучалися не лише з Учителем, а й з другом, братом, батьком... з Людиною, яку не забудеш ніколи. А з армії він нам писав...

13

Олександр Наконечний, сільський поет, служив у війську, коли довідався про смерть Василя Стуса ( пізніше теж трагічно загинув), написав йому присвяту:
 ...Тебе нема. Південний Буг тече,Спішить кудись у власній коловерті.Ти в горі підкладав й мені плече,Відкривши двері у своє безсмертя.В житах мозолями я васильків нарву...Вони, мов Василеві очі в полі...Я бачив Прометея наяву,Він рідну мову викладав у школі...

14

«За селом я жалкую, — писав Василь з армії, — ... Хороші люди скрашали мені печалі. Це сільське оточення було як для мене незнайомим і через це, здається, дало мені велику користь».

15
25 вересня 2011 року у місті Гайворон відбулося відкриття погруддя Василя Стуса
Автором пам’ятника Василеві Стусу в Гайвороні став уродженець цього міста, скульптор, доцент Московського державного художньо-промислового університету ім. С.Г. Строганова Сергій Костюк. На зустрічі були присутні син письменника Дмитро Стус, Любов Маєвська та мер Гайворона Петро Миколайович Руденко.
16


Курочка ряба


title: Ой умер старенький батько

text:
Тарас Григорович Шевченко
09.03.1814 – 10.03.1861

Ой умер старенький батько І старенькая мати, Та нема кому щирої Тії радоньки дати. Що мені на світі, Сироті, робити? Чи йти в люде жити, Чи дома журитись? Ой піду я в гай зелений, Посаджу я руту. Якщо зійде моя рута, Остануся тута, Прийде милий в мою хату Хазяїнувати. А як же ні, то я піду Доленьку шукати». Посходила тая рута, В гаї зеленіє. А дівчина-сиротина У наймах марніє.
Ой умер старенький  батько
І старенька мати,
Та нема кому щирої                  Тії радоньки дати.
Що мені на світі,              Сироті, робити?
Чи йти в люде жити ,
Чи дома журитись?
Ой піду я в гай зелений,
Посаджу я руту.
Якщо зійде моя рута,                        Остануся тута,
Прийде милий в мою хату
Хазяїнувати.
А як же ні, то я піду            Доленьку шукати.
Посходила тая рута,                               В гаї зеленіє.
А дівчина-сиротина                      У наймах марніє.


title: Осип Маковей

text:
Осип Маковей
(1867-1925)
Осип Степанович Маковей – поет, прозаїк, публіцист, літературний критик, редактор багатьох періодичних видань, досвідчений педагог і визначний громадсько – культурний діяч кінця XIX – поч. XX ст..
Народився Осип Маковей 23 серпня 1867 р. в місті
 Яворові Львівської обл. у родині селянина. Після початкової школи навчався в українській гімназії у Львові, а потім на філософському факультеті Львівського університету.
Гімназія імені Осипа Маковея в рідному місті письменника
, Яворові
. Перед входом — пам'ятник Маковею.
Садиба-музей О.Маковея
у Карпатах
Ще в студентські роки Осип Маковей розпочав свою літературну діяльність. Він починає писати ліричні вірші, громадські поезії, сатиричні образки, а згодом нариси, оповідання, новели.
Прагнення здобути науковий ступінь привело письменника до Віденського університету. З 1899 р. почав працювати викладачем учительської семінарії в Чернівцях, а через два роки отримав вчений ступінь доктора філософії.
Відень
Творча праця О. Маковея була перервана Першою Світовою Війною. Дальший життєвий шлях письменника пов'язаний з містом Заліщики. Тут він працював директором учительської семінарії і викладав українську літературу.
При праці застав Маковея і Листопадовий зрив 1918 р., який дав початок Західно – Українській народній республіці. О. Маковей в цей час зголосився добровольцем до українського війська, але з уваги на його вік та професію йому порадили повернутися до праці в учительській семінарії.
 21 серпня 1925 р. письменник помер.
Поетична спадщина Осипа Маковея, як і вся його творчість, є цікавим, оригінальним і значним явищем в українській літературі. Його поетичні твори різноманітні за темами, мотивами, образами.
Проживаючи в Заліщиках, О. Маковей написав ряд оповідань, нарисів, фейлетонів, віршів, поем: «Як Шевченко шукав роботи» (1919), «Кроваве поле» (1921), «Примруженим оком» (1923) та інші.
О. Маковей – автор багатьох ліричних пісень, частина яких стала народними. Його вірші «Сон», «Ми - гайдамаки», «Там, за лісом», «Марш Заліщицької молоді» та інші покладені на музику місцевими композиторами, їх виконують самодіяльні колективи району.
У 1968 р. ім'я письменника присвоєно середній школі, в якій діє кімната -музей. У сквері, навпроти школи встановлено пам'ятник – бюст
 О. Маковея.
На будинку по вул. О. Маковея, в якому з 1913 по 1925 роки жив і працював письменник, встановлено меморіальну дошку, а в 1987 р. вона замінена на пам'ятний знак з барельєфом. Похований О. Маковей на місцевому кладовищі в
 м. Заліщики.


title: Олесь Гончар - Новела «Залізний острів»

text:
Олесь Гончар
Новела
«Залізний острів»

При народженні:	Біличенко Олександр Терентійович
Дата народження:	3 квітня 1918
Місце народження:	Ломівка,  УНР
Дата смерті:	14 липня 1995 (77 років)
Місце смерті:	Київ,  Україна
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	Прозаїк
Напрямок:	соціалістичний реалізм
Жанр:	роман, повість
Портфоліо письменника

Кожен художній текст О.Гончара  нагадує мені прозору стіну щоглистого лісу, крізь яку видно широченні простори, залиті полуденним сонцем, вродливих людей, наповнених  світлом благородства. До тих людей хочеться прийти, хочеться ввійти в диво їхнього життя,вчитися в них і любити їх.
                                   Д.Павличко

Яким світлим, яким багатонадійним і радісним почуттям душа моя бриніла, коли я «Тронку» перечитував.
                      П.Тичина
Так широко, правдиво і поетично, як Олесь Гончар, у нас ще мало хто наважувався осмислити другу половину двадцятого століття.
           Д. Павличко
«Тронка» (1963)(первісна назва «Полігон»)
змалювання чабанського краю, України на тлі світових катаклізмів; показ життя конкретної людини в тісних зв’язках з буттям планети.
Тема:
Ідея:
уславлення людей, які здатні взяти на себе відповідальність за долю планети, які високодуховні, кмітливі, є носіями народної мудрості і снаги, які розуміють призначення людини на землі; заклик до збереження й захисту людського єства перед загрозою цивілізаційних процесів.
Жанр:
роман в новелах

Роман — великий за обсягом і складний за будовою епічний твір, у якому широко охоплені важливі й складні суспільні процеси, всебічно і в розвитку показані численні персонажі. У романі розвивається кілька сюжетних ліній, пов’язаних з долею головних героїв.
                   Види роману:
За змістом:
•	роман автобіографічний;
•	роман біографічний;
•	роман історичний;
•	роман пригодницький;
•	роман соціально-побутовий;
•	соціально-психологічний роман;
•	роман фантастичний;
•	роман філософський;
•	роман детективний.
За будовою:
•         роман у віршах;
•         роман у новелах.
Рома́н у нове́лах — один із різновидів роману, який використовує новелу як основну композиційну одиницю. Ця форма зародилася в європейській літературі («крутійській» роман). Вирізняються кілька способів побудови роману в новелах — ланцюговий, паралельний та інші.
        В  українській   літературі   цей   жанр започаткував  Юрій  Яновський  романом «Вершники».
Типи роману у новелах за будовою:
Східчастий
Кільцевий
Рівнобіжний
З метою спостереження поступального руху у романі кожен новий епізод розширює тематичний матеріал, кожна нова пригода складніша попередньої; відкриваються нові сторони внутрішнього світу героя
Новела, яка обрамляє роман, розсовується. Виклад її розтягується на весь роман, в неї впроваджуються, як перебуваючі епізоди, всі інші новели.
Персонажі поділяються на кілька самостійних груп. Історія кожної групи, їхньої дії складають особливий «план». Герої одного плану переходять у рівнобіжний потік – у інший план, відбувається обмін персонажами й мотивами між оповідальними планами.
Словник:
Тронка – невеличкий дзвоник на шиї у вівці, щоб та не заблукала.

Символічна назва роману:
Тронка – це голос українського степу, голос життя поетичного образу України.
Композиція:
12 новел «Тронки» – це дванадцять завершених історій,об’єднаних авторським задумом,а також спільними героями чи проблемою або темою.
Проблематика:
*екологія;
*гармонія природи і людини;
*ставлення людини до праці як мірило духовності;
* взаємини батьків і дітей;
*війна і мир.

Герої роману:
*Старий Горпищенко,      *Дорошенко,
*Лукія Рясна,
 *Тоня,
*Віталик,
*Уралов,
*Гринь Мамайчук,
*Яцуба та ін.
Новела «Залізний острівФабула:
Віталик і Тоня кохають одне одного. Через свою легковажність опиняються на військовому кораблі, який служить полігоном для нічних бомбардувань. Їхній човен відв’язався, і вони не можуть повернутися на берег. Однак дівчина і юнак не впадають у відчай, прагнуть знайти порятунок, не втрачають гідність.
Тема новели:
розповідь про романтичну подорож  закоханих Тоні і Віталика на старий залізний крейсер, яка мало не закінчилася трагедією; показ уміння молодих людей знаходити вихід із будь-якої ситуації.
Ідея  новели:
 уславлення кохання,яке робить людину сильною,відповідальною за долю іншої; засторога рятувати гуманістичні цінності і саме життя перед загрозою цивілізаційних процесів.
Жанр твору:
Нове́ла (італ. novella, від лат. novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вимальованою дією.
Образи-символи в новелі:
«Залізний острів» – зловісне унаочнення найжахливішого «варіанту», перед яким може опинитися цивілізація(під удар поставлена вся планета).
Крейсер – привид трагічного минулого.
Степ – велич нашої планети, щедро наділеної Богом лісами,степами...
Море – символ плинності життя, якому немає ні початку, ні кінця.
Птах – символ спокою.
Танок Тоні на «рудо-іржавому вогні розпеченої палуби» – прочитується як танок безтурботного людства на вістрі дедалі загострюванішої небезпеки.
Словник:
Дредноут — великий військовий корабель-панцерник, озброєний великокаліберною артилерією.
 Миля — міра відстані. Є морська миля — 1,652 км і сухопутна — від 0,52 до 11,2 км в різних країнах.
Вузол — міра швидкості руху судна — 1 миля за 1 годину.
Камбуз — кухня на кораблі.
Образ  Тоні:
Дочка Горпищенка(чабана);
життєрадісна;
комунікабельна;
ніжна;
щира;
 любить пригоди;
зачарована красою природи;
 виважена у своїх діях;
схильна до фантазування.
Образ Віталика:
Занурюється у зміст життя, у його наповнюваність;
Шукає відповіді на питання:
  - невже всьому кінець;
  - боротися, але як;
  - що буде далі з нашою планетою.
Новела «Залізний острів» побудована на контрасті. Протиставлення невмирущої краси природи й неприродності «залізного острова» — старого проіржавілого корабля, який служить мішенню для літаків, протиставлення миру й праці — воєнній загрозі, світлої радості життя — безглуздій смерті.
У новелі розкривається одвічна, як і людство,— тема першого юнацького кохання. Вона теж сприймається читачами по-різному — залежно від віку, життєвого досвіду, характеру, естетичних смаків, загального розвитку кожного з них.
Спільне й відмінне в романах
«Вершники» Ю. Яновського та «Тронка» О. Гончара
«Вершники» Ю. Яновського
«Тронка» О. Гончара
Відмінне
Усі новели об’єднані між собою ідейним задумом, спільною темою, часом і місцем дії, головними персонажами, мовностилістичними особливостями. Яновський не дотримується хронологічного принципу в показі подій
Кожна новела має своїх героїв, однак локальна закінченість розвитку характерів не відділяє якоюсь прірвою розділ від розділу. Кожна з новел не тільки досліджує  характери (Горпищенка, Лукії, Дорошенка, Віталика, Ліни, Уралова та інших), не тільки показує його формування, а й ставить героїв у такі умови, у яких повинне виявитися їхнє ставлення до проблем.
Ю. Яновський прагнув створити узагальнений образ народу, якого поса-дила на коня революція, романтична подача матеріалу.
Перед нами прозовий, спокійний, часом досить тонкий малюнок, поданий реалістично.
Спільне
Порушення важливих суспільно-політичних і морально- етичних проблем. Через обидва романи проходить уславлення творчої праці людини, несумісність творення й руйнування.
В обох творах — гуманістичне розв’язання проблеми війни й миру. І хоч у романі Яновського — класова боротьба, а в «Тронці» — мирне будівництво, твори обох письменників наснажені спільною думкою: люди повинні будувати, а не руйнувати.
Спільне
Обидва письменники широко використовують зорові, слухові, психологічні подробиці, які надають творам емоційного забарвлення.
Обидва письменники — майстри пейзажних картин. Пейзажі  Ю. Яновського вражають психологічною настроєністю, яскравою метафоричністю. 0. Гончар досить часто подає картини в динаміці й контрасті. Як правило, вони підпорядковані розкриттю душевних переживань героїв.
Новела «Залізний острів» - твір-засторога
Новелу названо твором-засторогою. Адже гуманістичні цінності, та й саме життя людини часто опиняється під загрозою цивілізаційних процесів. Зберегти здатність людини до захисту свого єства, своїх почуттів. Любов Тоні й Віталика витримала випробування на міцність: жодних сліз, жодних докорів! Лише прагнення знайти розумний вихід, не втрачаючи своєї людської гідності, своїх почуттів!
Та головне — вони залишилися гідними звання людини, не зрадили своєї любові.
Фільм “Тронка” (1971).

За мотивами однойменного роману Олеся Гончара. У зйомках брали участь працівники радгоспу "Південний" Голопристанського району Херсонської області.
Режисер: Артур Войтецький
 Сценарій: Олесь Гончар, Артур Войтецький, Євген Хринюк
Оператор: Валерій Башкатов
Художник: Михайло Юферов
Композитор: Олександр Білаш
Вокал: Ніна Матвієнко, Валентина Ковальська, Марія Миколайчук (народні пісні)
Сюжет фільму:
Тронка - це дзвіночок, зроблений із бойової гільзи, який вішають на шию вівцям, щоб вони не загубилися. В українському степу, де бродять під звуки тронок отари овець, розташований військовий полігон. Сім'ї чабанів давно подружилися з офіцерами, один з яких, майор Уралов, знаходить собі тут дружину. Були в житті Уралових і радості, і страшне горе, яке вони важко пережили, але не були ним зломлені. У фільмі відображені не просто взаємини людей, а філософські проблеми життя, смерті, взаємодія далеких, різних епох - сивої давнини та сучасності ...
У ролях:
Армен Джигарханян, Маргарита Кошелєва, Іванка Миколайчук, Хельмут Калниньш, Володимир Олексієнко, Наталія Гебдовська, Тетяна Майдебура, Віталій Дорошенко, Костянтин Кульчицький, Євген Коваленко, Олександр Таран, Петро Філоненко
Твори О.Гончара:
Тестові завдання:
З вибором однієї правильної відповіді:
1.Державу премію УРСР імені Т.Г. Шевченка в 1962 р.О. Гончар одержав за твір
А)  «Прапороносці»; Б)  «Собор»; В)  «Модри-Камінь»; Г)  «Циклон»; Д)  «Людина і зброя».
2.Хто з персонажів є героєм новели «Залізний острів»?
А) Єлька; Б) Микола; В) Тоня; Г) Вірунька.
3. У новелі «Залізний острів» головна героїня працює
А)вожатою у дитячому таборі; Б) чабаном у колгоспі; В)учителькою в школі; Г) продавцем у магазині.

4.Головні герої творів О.Гончара:
А) представники влади; Б) прості люди;)
 В) історичні особи;) Г) видатні особистості.
5.Жанровий різновид твору «Тронка»:
А) історична повість; Б) соціальний роман; В) романтичне оповідання; Г) психологічна повість; Д) роман у новелах.
6.Думка про те, що гуманістичні цінності під загрозою цивілізаційних процесів, утверджуються у творі:
А) «Залізний острів»; Б) «За мить щастя»;
В) «Таврія»;  Г) «Перекоп».
7. Новела «Залізний острів» є складовою роману
А) «Собор»; Б) «Тронка»; В) «Людина і зброя»; Г) «Циклон».
З вибором двох і більше правильних відповідей:
8.Героями новели «Залізний острів» є:
А) дід Горпищенко; Б) Віталик; В) Лукія Назарівна; Г) Тоня; Д) Кирило Заболотний.
9.Характер конфлікту в романі «Тронка» є:
А) соціальний; Б)побутовий;
В) національний; Г) внутрішній; Д) морально-етичний.
Завдання з відкритою відповіддю:
10.Темою новели-застороги «Залізний острів» є …
11.Новела — це …
 12.Пояснити назву новели-застороги «Залізний острів» із роману «Тронка» Олеся Гончара.
13.Кількість новел, що входять до роману «Тронка»?
14.Які образи-символи використав О.Гончар у новелі «Залізний острів»?
15. Яка роль новели «Залізний острів» у романі О.Гончата «Тронка»?


title: Михайло Петрович Старицький

text:
Михайло Петрович Старицький
(1840 – 1904)
український письменник (поет, драматург, прозаїк), театральний і культурний діяч.

Батько українського театру
			         Іван Франко
Михайло Петрович Старицький народився 14 грудня 1840 року в селі Кліщинцях, Золотоніського повіту, на Полтавщині, в небагатій дворянській сім”ї. Батько його, Петро Іванович, був офіцером, мати, Настасія Захарівна, - з роду Лисенків, нащадків колишньої козацької старшини, відомої ще зчасів Б.Хмельницького.
Дитинство  Михайла Старицького

Дуже рано хлопець втратив батька. Незабаром помер дід, Захар Йосипович, потім сестра і обидва брати, а за кілька років, коли Михайло вчився в в полтавській гімназії, померла й мати. Далі юнак виховувався в родині В.Р. Лисенка, батька видатного українського композитора Миколи Віталійовича Лисенка. Відтоді Старицький і Микола Лисенко стали друзями на все життя.
	В 1858 році, після закінчення гімназії, разом з М.Лисенком вступає до Харківського університету, а потім переходить до Київського, де навчається спочатку на фізико-математичному, а згодом на юридичному факультетах. М.Старицький активно працює у недільних школах, народних бібліотеках, театральних, етнографічних, хорових гуртках, бере участь у роботі київської громади.  	У 1861 р. М.Старицький залишив на деякий час університет і повернувся до рідного села. Згодом одружується із сестрою композитора М.Лисенка Софією Віталіївною . Це ще більше зміцнює дружбу двох ентузіастів української культури. 	 Незабаром М.Старицький повертається до університету, який закінчує у 1864 році.
В умовах шаленої реакції М.Старицький починає активну літературну й театральну діяльність.
Перші оригінальні вірші М.Старицького, що дійшли до нас, датовані 1865 роком. Це “Ждання” – прегарний зразок інтимної лірики. Любовні й пейзажні поезії займають незначне місце в поетичному доробку М.Старицького, але серед них є такі чудові, як “Ох, і де ти, зіронько” та інші, а особливо перлина його інтимної лірики – “Виклик” (Ніч яка, господи! Місячна, зоряна…”), що став улюбленою народною піснею.
Переважна частина лірики Старицького має громадський, соціальний характер
З глибоким реалізмом написані його повісті “Осада Буші”(1891р.), “Непокорный”(1892р.), “Заклятая пещера”(1892р.), “Червоный дьявол”(1896р.), трилогія про Богдана Хмельницького: романи “Перед бурей”(1895р.), “Буря”(1896р.), “Упристані”(1897р.),
        історичний роман “Разбойник                   	Кармелюк “(1903р.)
 Старицький написав багато ориґінальних драматичних творів, найсильніші з них соціальні драми: "Не судилось" (1883), "У темряві" (1893), "Талан" (1894). Значну популярність здобула драма "Ой, не ходи, Грицю, та й на вечорниці" (1890). Особливе значення мають його історичні драми: "Богдан Хмельницький" (1897),  “Оборона Буші”, "Маруся Богуславка" (1899), соціально-побутова драма “У темряві”, п'єси “Як ковбаса та чарка, то минеться й сварка”
Основне місце в ориґінальній поетичній спадщині Старицького посідає його громадянська лірика з виразними соціальними ("Швачка"), патріотичними ("До України", "До молоді") мотивами, з оспівуванням героїчного минулого ("Морітурі") чи протестом проти царизму ("До Шевченка")
Драми “Юрко Довбиш”, “Тарас Бульба”, Зимовий вечір”, “Розбите серце”, “Крест жизни”, динамічні комедії “Чорноморці” (1872) і “За двома зайцями” (1883) (до останньої тематично близький оригінальний водевіль Старицького “По-модньому”, 1887) , лібретто опер “Тарас Бульба”, “Утоплена”, це лібретто опер М. Лисенка "Різдвяна ніч”, обробка п'єси Панаса Мирного “Перемудрив”
Пісня М. Старицького Ніч яка місячна у виконанні Григорія Гаркуші та ансамблю  "Рідні наспіви"
Виступали: Коваль ЄлизаветаПодобєд ОлесяЯрова АнастасіяЖигарь Надія(10-1 клас)05.11.2011


title: Леонід Іванович Глібов

text:
 Закінчіть речення:Від уроку я очікую …Наш урок буде …На уроці ми будемо …Автор -  Гайда Тетяна Улянівна,вчитель початкових класів ЗОШ№25 м.Рівне
 Девіз уроку:
Не просто слухати, а
                                       чути.
Не просто дивитись, а
                                    бачити.
Не просто відповідати, а
                              міркувати.
Дружно,плідно працювати!
    Зів-зів-зів – двоє вірних друзів
    Ець-ець-ець – сірий горобець
Ля-ля-ля – сиза,хвостата зозуля
Ень-ень-ень – голосистий півень
 1.Дорога двох приятелів пролягала через ...
   а) густі кущі;  б) густий ліс;  в) глибоке болото.
2.Один з приятелів, побачивши ведмедя:
         а) побіг назад у село;  б) завмер від переляку;
   в) видерся під самісінький вершок дерева.
       3. Чому другий приятель не заліз на дерево?
            а) бо було вже пізно;  б) він не боявся ведмедя;
в) поблизу не було високих дерев.
           4. Як другий приятель врятувався від ведмедя?
                  а) вбив його;  б) упав додолу і прикинувся мертвим;
в) втік від нього.
5. Чи можна вважати їх приятелями?
а) так;  б) ні.
Здається,байка просто бреше.
А справді-ясну правду чеше…
                      Л.Глібов
Стародавня
 Греція
Езоп
Леонід Іванович
Глібов
(1827 – 1893)

Леонід Іванович
Глібов
(1827 – 1893)

Хто з вас птаха того знає,що дітей не доглядає,
      Яйця тихо,крадькома в гніздах інших залишає?
Подвір’ям ходить птах і співає по складах.
Л.І.Глібов «Зозуля і Півень»
 Довіку                 невеличка
 клювати             веселенько
 кралечко            милесенький
 годить                 виспівуєш
 пурхнув              недоленька
 вихваляє            жалібненько

Потакати                безрадісне
мерщій                  справді
знічев’я                 погоджуватись
далебі                    швидко
безталанне           без причини
Рука, як кажуть,
 руку миє.
Правдивий
улесливий
справедливий
обережний
спокійний
боягузливий
мудрий
фальшивий
брехливий
сміливий
добрий
уважний
ввічливий
безсоромний
Найбільші труднощі я відчув…
Я не вмів,а тепер вмію…
Я не знав,а тепер знаю…
На наступному уроці мені хотілося б знову…
                            Домашнє завдання
1.Домовтесь у групах хто яку
   роль вивчить напам’ять.
2.Кому не дістанеться ролі-
   виразно читати всю байку.
3.Можна намалювати
   ілюстрацію до байки.
Автор презентації – Гайда Тетяна Улянівна,
вчитель початкових класів ЗОШ№25 м.Рівне

У презентації використано ресурси мережі Інтернет


title: ЛІТЕРАТУРНЕ ЧИТАННЯ 2 КЛАС

text:
ЛІТЕРАТУРНЕ
ЧИТАННЯ
2 КЛАС
СВІЧКАР В.І.

ПЕРЕВІРЯЄМО ДОМАШНЄ
ЗАВДАННЯ

С. 6

ПЕРЕВІРЯЄМО ДОМАШНЄ
ЗАВДАННЯ

ХТО МОЖЕ НАМ ДОПОМОГТИ У ЖИТТІ ПІЗНАВАТИ СВІТ?

ВПРАВИ ДЛЯ ОЧЕЙ

МОВНА РОЗМИНКА
ЧИСТОМОВКА
Кошеня навкруг дивана
 Ходить рано-рано-рано.
 Сонні очі продира:
 - Де нора-нора-нора?

ВПРАВИ ДЛЯ РОЗВИТКУ ШВИДКОСТІ ЧИТАННЯ
УРОК
УРОКИ
ШКОЛЯР
ШКОЛА
ШКОЛЯРІ
ШКОЛЯРИКИ
ШКІЛЬНИЙ

ПІДБЕРІТЬ НАЗВУ
ДО ЗОБРАЖЕНЬ

ПІДБЕРІТЬ НАЗВУ
ДО ЗОБРАЖЕНЬ

ПІДБЕРІТЬ НАЗВУ
ДО ЗОБРАЖЕНЬ

У лісовій
музичній
школі

Степан
Жупанин

ГРА « ПЕРЕДБАЧЕННЯ»
ХТО БУДЕ ВЧИТЕЛЕМ У ЛІСОВІЙ МУЗИЧНІЙ ШКОЛІ?

ГРА « ПЕРЕДБАЧЕННЯ»
ХТО БУДЕ ВЧИТЕЛЕМ У ЛІСОВІЙ МУЗИЧНІЙ ШКОЛІ?

ОРФОЕПІЧНА РОБОТА
РИТМІЦІ
ШКОЛЯРИКІВ
СОЛОСПІВ
ТРЕЛІ
ПОЛОНИЛИ
ПОЗМАГАТИСЬ

ГРА « ЗНАЙДИ ПАРУ»
РИТМІКА
СОЛОСПІВ
ПОЛОНИЛИ
ЗАХОПИЛИ
ВЧЕННЯ ПРО РИТМ
ВИСТУП ОДНОГО АРТИСТА

ЧИТАННЯ ВЧИТЕЛЯ
ХТО НАВЧАЄТЬСЯ У ЛІСОВІЙ МУЗИЧНІЙ ШКОЛІ?

ГРА « ВЛУЧНИЙ СТРІЛОК»
ВИЛУЧІТЬ УЧНІВ, ЯКІ НЕ НАВЧАЛИСЯ

ОПРАЦЮВАННЯ ТЕКСТУ
ГРА « Буксир»

ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

1
2
5
4
6
3

ХТО Є ВЧИТЕЛЕМ У МУЗИЧНІЙ ЛІСОВІЙ ШКОЛІ?

1
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ЯКИЙ ПРЕДМЕТ
ВИКЛАДАЄ ДЯТЕЛ?

2
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ЯКІ ЗВУКИ
ПОВТОРЮЮТЬ
ЗА ВЧИТЕЛЕМ-ДЯТЛИКОМ
УЧНІ?

3
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ЯКИЙ ПРЕДМЕТ ВИКЛАДАЄ СОЛОВЕЙКО?

4
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ДЛЯ КОГО ЛИНЕ
СПІВ СОЛОВЕЙКА?

5
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ЧОМУ У ЛІСІ ЛИНЕ БЕЗЛІЧ ГОЛОСІВ?

6
ЧИТАЦЬКА ЛОТЕРЕЯ

ВИБІРКОВЕ ЧИТАННЯ
ЯК ГОВОРИТЬ ПРО СЕБЕ ДЯТЛИК?
З ЧОГО ВИДНО, ЩО ПТАШАТА ВЧАТЬСЯ З РАДІСТЮ?
ПОКАЖІТЬ
РИТМІЧНІСТЬ
СТУКОТУ  ДЯТЛА
До! Ре! Мі! Фа! Соль! Ля! Сі!
Нумо заспіваймо всі!
Якщо хочеш
Бути скорим,
Дужим, спритним
І бадьорим, –
Стань спортсменом!
Якщо хочеш
Бути добрим,
Благородним
І хоробрим, – Стань спортсменом!
ПЕРЕРВА У ЛІСОВІЙ ШКОЛІ
ХТО СЬОГОДНІ ЗІРКА В КЛАСІ?
МАРІЯ ЧУМАРНА

ПОЯСНІТЬ
ЯК РОЗУМІЄТЕ?
ЗІРКА КЛАСУ

ОРФОЕПІЧНА ЗАРЯДКА
НАЙКРАЩЕ
ЗВЕСЕЛЯВ
ЗДИВУВАЛА
РОЗВ'ЯЗАЛА
ОБИРАТИ
ЗДИВУЄМО
ЗОРЯНИЙ

ЧИТАННЯ ВЧИТЕЛЯ

У ЯКОМУ КЛАСІ ВЧАТЬСЯ ДІТИ?

СИНХРОННЕ ЧИТАННЯ

ХТО В КЛАСІ РОЗВ'ЯЗАВ УСІ ЗАДАЧІ?

ЧИТАННЯ З ПРОПУСКАМИ

СЬОГОДНІ … НАЙКРАЩЕ ЧИТАВ,
А ІГОР НАЙКРАЩЕ УСІХ …,
ОЛЕНКА У … ВЕСЬ КЛАС ЗДИВУВАЛА-
 А … ЗАДАЧІ УСІ РОЗВ'ЯЗАЛА.

ВЕСЕЛИЙ КІНОЗАЛ ЗАПРОШУЄ

ЯКИЙ ТАЛАНТ БУВ У ДІВЧИНКИ?
ЩО МОГЛИ ЗРОБИТИ ХЛОПЧИКИ?
ЯКУ ПОРАДУ ДАЛИ НА КОНКУРСІ ДІВЧИНЦІ?
ЧИ ЦЕ ВАЖЛИВО?

ПОМІРКУЙТЕ

ЧИ НЕПОВТОРНА КОЖНА ДИТИНА? ЧОМУ?
ЧИ МОЖЕ КОЖЕН З ВАС БУТИ ЗІРКОЮ КЛАСУ?
ЩО ДЛЯ ЦЬОГО ПОТРІБНО?

ТВОРЧА РОБОТА НАД ТЕКСТОМ

ЗАМІНІТЬ ІМЕНА ДІТЕЙ-
ІМЕНАМИ УЧНІВ НАШОГО КЛАСУ

РОБОТА НАД ПРИСЛІВ'ЯМ

УЧІННЯ

ДО
ТРЕБА
І
ТЕРПІННЯ
РОЗУМ

ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ

С. 7-8-
ЧИТАТИ ВИРАЗНО


title: Ліплення

text:
Вода – джерело життя
Корисні та шкідливі властивості води
"Вода! У тебе немає ні смаку, ні кольору, ні запаху,  тебе не описати, тобою насолоджуються, не розуміючи, що ти таке. Ти не тільки потрібна, ти і є життя!«                                                                                Антуан де Сент-Екзюпері
Корисні властивості води
Без води неможливе життя живих істот.
Річ у тому, що тіло людини майже на 70% складається з води.
Приготування їжі
Прання
Щоденна гігієна
Чистота в оселі
Оздоровлення людини
Обігрів помешкань взимку

Введення присадибного господарства
Естетична окраса
Пересування водного транспорту
Водний спорт та активний відпочинок
Розваги в аквапарку
Вода – помічник в екстрених ситуаціях
Шкідливі властивості води
Потопи
Снігові лавини
Не вмієш плавати - не лізь у воду
Страшна стихія  цунамі
Загадки
Що таке: живе і ллється,Часом і на камінь пнеться,Як немає – все висихає,Звір і птиця помирає.
Відома з віку рідина,усяк її вживає,Буває хмаркою вона,сніжинкою буває,Бува, як скло,Крихка, тверда,Звичайна, підкажіть…
Перли ніч порозсипала,              Сонце встало та й зібрало.
Не кінь, а біжить, не ліс, а шумить.
Сидить дід за подушками і стріляє галушками.
На яке дерево сідає ворона під час сильного дощу?
Що приходить тихо, а йде з шумом?


title: "Леся Курбаса"

text:
Біографія Леся Курбаса
Підготувала
учениця 11-Б класу
ЖЕЛ №24
Гуленко Катерина
український режисер
 актор
 теоретик театру
драматург
 публіцист
 перекладач
 народний артист УРСР (1925)
Лесь Курбас(25 лютого 1887 — † 3листопада 1937)
Дитячі роки і юність
Народився 25 лютого 1887 року у
місті Самбір;
 родина - актори галицького театру Степана та Ванди Курбасів;
навчався у Тернопільській гімназії, у Віденському та Львівському університетах;
організував студію молодих акторів, яка з літа 1917 року стала називатися “Молодий театр”.

Місто Самбір
Ванда Яновичева
Степан Курбас
     У «Молодому театрі» Лесь Степанович з першого погляду закохався у вродливу молоду дівчину із танцювальної студії – Валентину Чистякову.
    Їй було 18, йому – 31. 6 вересня 1919 року вони побралися.
“Ти будеш моєю дружиною!”
Валентина Чистякова і Лесь Курбас
Діяльність
У 1917 році був відповідальним секретарем тижневика «Театральні Вісті»;
 був засновником спочатку політичного (1922–1926), а потім і філософського (1926–1933) театру в Україні;
першою  п'єсою Л.Курбаса, прем’єра якої відбулася на сцені театру «Березіль», стала «Комуна в степах».

Режисерська лабораторія театру  “Березіль”
     П'єса М. Куліша «Народний Малахій», «Мина Мазайло» не знайшла розуміння у критики;
Л.Курбаса було обмовлено, звільнено з посади керівника «Березолю» і заарештовано у Москві
 працював у Соломона Михайловича Михоелса в Московському державному єврейському театрі на Малій Бронній
 3 листопада 1937 року після повторного суду його було розстріляно в урочищі Сандармох, а 1957 року посмертно реабілітовано.
Діяльність
«Соловецький камінь» перед могильником у Сандармоху. На камені напис: «Люди,
не вбивайте одне одного»
1989 року на фасаді Харківського державного академічного українського драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка було встановлено меморіальну дошку в пам'ять про Леся Курбаса, а «Мала сцена» театру знову отримала назву «Березіль»;
Львівський академічний театр названо на честь Леся Курбаса.

Пам’ять
Пам'ятник Лесю Курбасу у Києві
    Меморіальна дошка на фасаді Харківського державного академічного українського драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка