title: Історія Спідниці

text:
Спідниця
ПідготувалаКілочко Влада

Історія спідниці, як предмету жіночого гардероба, налічує всього п'ять століть (не рахуючи декількох років століття нинішнього). Звичайно, і це немало, але в порівнянні з багатовіковою історією костюма - період досить невеликий. З іншого боку, деякий праобраз спідниці з'явилася ще у самих древніх людей. Пов'язка на стегнах - чим не міні-спідниця? Або єгипетські схенти - смужка тканини, обмотана довкола стегон і закріплена на талії поясом (шнурком). Лише носили на стегнах пов'язки як жінки, так і чоловіки, як, втім, і інші предмети гардероба, які не знали гендерних (статевих) відмінностей в древні часи - туніки, плащі.
Отже, виникнення спідниці, як частини лише жіночого гардероба (хоча і тут можна посперечатися - а килт, що з'явився майже в той же час як одяг горців?) історики відносять до 16 століття. До цього часу жіноче плаття складається з ліфа і спідниці, і окремо від ліфа спідницю ніхто не носив. Проте її оформлення вже відрізняється від ліфа і досить сильно, вона може бути зшита з іншої тканини, по-іншому декорована.
Іспанія епохи Відродження була в той момент законодавцем мод і вводить в гардероб каркасний костюм. Спідниці шиються на спеціальному щільному чохлі з металевими або дерев'яними обручами різних розмірів. Вузька в талії, підігнана до корсета, спідниця розширюється донизу, облягаючи конусоподібний каркас (вертюгаден) без єдиної складки. Вона прикрашається не лише парчею і стрічками, але і коштовностями і досить важка. У Франції швидко підхоплюють модну тенденцію, але спідниці, незважаючи на прийнятий каркас, легше і кокетливіше. Пізніше за всіх каркасна мода, яка дала поштовх виділенню спідниці як окремого предмету одяну, приходить до Німеччини і саме з німецької мови в нашу мову проникає слово «спідниця».
У 17 столітті каркасна форма зберігається, але в другій половині століття виходить з моди, і пряма неширока спідниця падає м'якими, вільними фалдами. У 90-х роках силует стає профільним через драпіровку спідниці, яка високо піднята на волосяній підкладці ззаду, трохи нижче за талію. Спідниця драпірується з боків за допомогою спеціальних шпильок і подовжується за рахунок шлейфу.
У другій половині 18 століття з'являється надзвичайно пишна спідниця на фіжмах - каркасі з гнучких металевих пластинок, обтягнутих щільною тканиною, вони зав'язуються тасьмою на талії і стегнах. Фіжми могли бути на шарнірах - це дозволяло регулювати ширину спідниці, притискуючи її руками. Спідниця з фіжмами підкреслювала талію і робила фігуру (разом з корсетом) схожою на два трикутники з вершинами в області талії.
Велика французька революція звільнила жіноче тіло від задушливих корсетів і фіжм. Одяг, у тому числі і спідниці, прагне до лаконічності і простоти. В цей час (кінець 17 - початок 18-го століття) в моді прозорі плаття, схожі на грецькі туніки, і плаття з м'яко спадаючою спідницею, яка закладена ззаду зустрічними складками
Період краху імперії Наполеона і реставрації королівської влади у Франції знов повертає романтичні риси і розкіш в жіночий костюм. З середини 18 століття широка спідниця підтримується волосяним чохлом - кріноліном (фр. Crin -кінське волосся, lin - льон).
У 80-і роки 18 століття змінюється форма каркасної основи плаття, і крінолін міняється на вузьку в боках, пряму спідницю з тюрнюром нижче за лінію талії на спині. Спідниця драпірується або прикрашається тканиною, закладеною складками бантів на спинці, - треном.
У 90-і роки все того ж століття великий вплив на костюм має розвиток спорту, можливість прийому жінок на службу і стиль модерну. Все це призодить до конструктивності і доцільності крою, з'являються спідниці кльош і спідниця-брюки для їзди на велосипеді. Трохи пізніше з'являється не дуже зручний S-подібний корсет, який підкреслюється все тим же тюрнюром, спідниці доходять до щиколоток і це вже великий прогрес жіночої моди.
У 1913 на деякий час в моду входить винахід знаменитого Поля Пуаре - звільнені від всіх корсетів спідниці. Вони настільки завужені донизу, що в них важко рухатися.
Взагалі, початок прогресивного 20 століття знаменується скасуванням корсетів, укороченням довжини спідниць і появою Коко Шанель. Законодавець мод і Жінка з великої букви зробила революцію і декількома штрихами намалювала образ ділової і прекрасної представниці абсолютно не слабкої статі. Вона укоротила спідниці до елегантної довжини, ввела в моду плісировані спідниці, а пізніше, вже після другої світової війни, свій знаменитий костюм твіду з вузькою спідницею.
У революції довжини визначилася Мері Куант, що отримала орден британської імперії за....міні-спідницю. З 1965 року ця модель азартно змагається з міди і максі. Форми спідниць впродовж 20 століття теж мінялися від розкльошених до вузьких - залежно від примх дизайнерів.


Українська діаспора у країнах Латинської Америки
Зміст
Українці в Аргентині

 Українці в Бразилії

 Українці в Парагваї

Українці в Аргентині
З падінням залізної завіси уряд Аргентини почав запрошувати українців на виїзд в Аргентину. Сучасна еміграція зосереджена в районі Великого Буенос-Айреса.
В Аргентині проживає до 300 тисяч етнічних українців
В еміграційному русі українців до Аргентини можна виокремити чотири періоди (хвилі):
Згідно з даними Національного управління міграції Аргентини, протягом 1993 — 2003 рр. до Аргентини прибуло близько 25 тис. українців.
Українці в Аргентині
1897-1914
1922-1939
1946-1951
1993-…
 Займаються землеробством.
Мають хорошу репутацію за працьовитість, спокійну вдачу, пісенність і толерантність.
Всі вони з одержимістю і святістю вболівають за майбутнє України
Українці в Аргентині
Розселення
Вони переважно розселені в
північних провінціях —
у столиці та провінціях
Буенос-Айрес, Місьйонес,
Чако,
Мендоса,
Формоса,
Кордова,
Ріо-Негро.
Українська Центральна Репрезентація — створена 1947 року, об'єднує понад 30 товариств української діаспори;
Українське культурне товариство «Просвіта»;
Українське товариство «Відродження»;
Союз українок Аргентини;
«Пласт» Організація української молоді в Аргентині;
Фундація ім. Тараса Шевченка, яка доглядає за спорудженими в Аргентині пам'ятниками Кобзарю, а також Українським цвинтарем у м. Монте-Гранде
Аргентинсько-українська асоціація випускників вищих навчальних закладів
Спілка української молоді
Культурний центр «Аврора» (м. Мар-дель-Плата)
Громадська асоціація «Оранта», створена 2006 року
Українці в Аргентині
Українські громадські організації Аргентини
Українці в Бразилії
У Бразилії українці належать до найстаріших етнічних груп серед іммігрантів.
Центром українського поселення стало засноване ними
місто Прудентополіс (штат Парана).
Окрім Парани, українські емігранти розташувалися також у штаті Сан-Паулу, у місті Сан-Каетану-ду-Сул та у кварталі,
що межує з Віла-Зеліна, у столиці штату.
1 хвиля – 1895-1897 (близько 20 тисяч)
2 хвиля – 1909-1914 (понад 18 тисяч)
3 хвиля – 1917-1941 (близько 9 тисяч)
4 хвиля – 1946-1951 (понад 200 тисяч)
Українці в Бразилії
85% українців живуть у сільській місцевості. Інша частина українців працює у промисловості, здебільшого меблевій та металообробній та зайнялася вільними професіями (адвокати, лікарі тощо). 70% українців мешкає в районі Прудентополіса. У місті діє Церква Св. Йосафата, побудована у 1928 р. у центрі міста.
Нині кількість українців у Бразилії сягає п’ятсот тисяч осіб, 96,5% з яких вже народилися у Бразилії і проживають у штаті Парана.
Є асоціації митців: ансамбль народного танцю «Веселка», ансамбль бандуристів «Соловейко», які зберігають спадщину предків — бандура вже протягом століть є символом української народної музики.
Українці в Бразилії
Українські громадські організації Бразилії
Українсько-Бразильська Центральна Репрезентація;
Українське Товариство Бразилії (УТБ);
Українсько-Бразильське Товариство «Соборність»;
Товариство Прихильників Української Культури;
Музей української імміграції при Українському товаристві Бразилії (УТБ);
Українсько-Брaзильський Клуб;
Український меморіал;
Музей української імміграції в Прудентополісі (Пам’ятник Тарасу Шевченку);
Меморіал іммігранта;
Асоціація Українсько-Бразильської Молоді (АУБМ) та інш.

Українці в Парагваї
Українська етнічна меншина якої у середині 1990-х років складала від 5000 до 8000 мешканців. Українці зосереджені в Парагваї у невеличких громадах навколо міста Енкарнасьон на південному сході країни, на кордоні з аргентинською провінцією Місьонес (яка є теж центром української еміграції в Аргентині).
Більшість українців у Парагваї займається сільським господарством, вирощуванням рису, кукурудзи, пшениці та інших культур. Певна частина українців Парагваю працюють у різних державних установах країни, в тому числі на високих урядових посадах.
Українці в Парагваї
Перша велика група українських переселенців прибула до Парагваю з сусідньої Аргентини на початку 1930-х. Після Другої світової війни сюди прибуло кілька сотень українських біженців з таборів для переміщених осіб. Характерною рисою більшості українських поселенців в Парагваї є приналежність до православної церкви. На новому місці українські переселенці дали українські назви багатьом поселенням, такі як Нова Волинь або Тарасівка, але вимушені були згодом змінити їх на іспанські назви під тиском парагвайського уряду.

На кінець 1940-х років в країні нараховувалося близько 10 000 українців.
З часом, багато українців Парагваю, особливо представників інтелігенції переселилися до Аргентини, Канади або США. Багато з українських фермерів Парагваю досягли певних успіхів, володіють великими фермами із значною кількістю землі.

Українці в Парагваї
Особливості української громади Парагваю

В місті Енкарнасьон, яке є центром українського суспільного життя в Парагваї, знаходиться Український громадський центр, православні та католицькі церкви. Наприкінці 1930-х років Просвіта організовувала читальні зали, бібліотеки української літератури та громадські центри. Українські молодіжні організації діяли тут аж до 1955 р. В місті також був споруджений пам'ятник Тарасу Шевченку.
Більше половини українців Парагваю належать до Української автокефальної православної церкви. Близько 30% є віруючими Української греко-католицької церкви.


title: Плетіння з паперової лози

text:
Плетіння з паперової лози
Автор: Рогоза О. Г.

Що надихнуло на творчість
З чого плетуть
Що можна плести
Веселі фігурки
Вчимось плести на уроках
Ось і готові вироби
Майстер-клас у клубі однодумців
Радієм першим виробам
Майстер-клас у поселенні Купелія на Вінниччині
І дощ не став нам на заваді
Семінар-практикум для слухачів курсів при ХОІПО-10.11.2011
Семінар – практикум для вчителів шкіл
м. Хмельницького. 17.11.2011
Мої роботи
Бажаю натхнення і творчих успіхів!


Бібліотека


Країна Індія


"Біографія Шевченка в картинах інших художників"


“Чорна рада. Хроніка 1663 року”


title: Чарівник слова Микола Степанович Вінграновський. Інтимна лірика митця

text:
Микола Степанович Вінграновський

“Я встав з колін
 і небо взяв за зорі”

Народився 7 листопада1936 року
у місті Первомайську
Ще не знав, крім степу, нічого — ні Дніпра, ні лісів, ні Десни, ні Довженка. Тільки куди гляне — степ, і степ, і степ. Далі —була війна, тяжкі повоєнні роки. Школу закінчив уже вісімнадцятилітнімхлопцем.
Навчання
Микола Вінграновський вступив до Київського театрального інституту
Познайомився з Олександром Довженком
Навчався у Всеросійському державному університеті кінематографії в Москві(вступив на режисерський факультет), і закінчив його в 1960 році.
вчитися в Всеросійський
Микола Вінграновський навчався  на курсі Довженка разом із
Ларисою Шепітько, Отаром  Іоселіані.

Іван Орлюк(«Повість полум'яних літ», 1961);
Дончак(«Сейм сходить з берегів», 1962);
Несвятиласка(«Дума про Британку», 1970).
Вацлав Купка(«Берег надії», 1967);
З 1962 по 1963 рік працював актором на кіностудії ім. О.Довженка
актор
У 1965 році став редактором, а потім режисером Київської кіностудії ім. О.Довженка
Режисер
Ескадра повертає на Захід (1966, співавтор)
Берег надії (1967, роль Вацлава Купки)
Дума про Британку (1970, роль Несвятипаски)
Тихі береги (1973)
Климко (1984)
Художні фільми:
н
Поет Микола Вінграновський із сином Андрієм
на зйомках фільму “Тихі береги” в селі Луполово на
Кіровоградщині у 1972 році
Письменник- «шістдесятник»
Письменники-"шістдесятники" (зліва на право): Микола Вінграновський, Євген Гуцало, Володимир Дрозд, Григір Тютюнник, Валерій Шевчук і Борис Олійник у саду кіностудії ім. О.Довженка. Фото 1969 року
Лідери шістдесятників - ті, хто не звернув зі шляху й ті, хто йшли по хресній дорозі до кінця. Зліва направо - Іван Драч, Микола Вінграновський, Григорій Сивокінь, Леоніда Світлична, Михайлина Коцюбинська, Іван Світличний.
Вінграновський - поет
Збірки поезій
Губами теплими і оком золотим (1984);
Атомні прелюди (1962);
Поезії ( 1971);
Любов, не йди! (1997).
З обійманих тобою днів (1993);
Сто поезій (1967);
Київ (1982);
На срібнім березі (1982);
Цю жінку я люблю (1990);
Нагороди та премії
Національна премія України ім. Т.Шевченка за кінофільм "Климко" (1984)
Літературна премія "Благовіст"
Міжнародна премія Фундації Омельяна і Тетяни Антоновичів(США)
Почесна грамота Президії Верховної Ради України
Первінка;
Літо на Десні (1983);
Чотирнадцять столиць України (1997, історичний нарис).
Наливайко (роман, 1990);
Президент (1960 );
Кінь на вечірній зорі (1986);
Сіроманець;
Світ без війни (1958
Повісті
 Збірники для дітей
Первінка.
У глибині дощів;
Спокійної ночі;
Літній ранок;
Андрійко-говорійко;
Літній вечір ;
Ластівка біля вікна;
Мак; (Державна премія ім. Т. Шевченка)

До думи дума доруша... Стодоли дум - в одну стодолу! Дивись і думай, моя доле, -До думи дума доруша. Стобальним, стоглобальним болем До неба дивиться душа. До думи дума доруша... Стодоли дум - в одну стодолу!
До думи дума доруша... Стодоли дум - в одну стодолу! Дивись і думай, моя доле, -До думи дума доруша. Стобальним, стоглобальним болем До неба дибиться душа. До думи дума доруша... Стодоли дум - в одну стодолу!
Помер Микола Вінграновський у Києві
26 травня 2004 року, вічний спочинок знайшов на Байковому кладовищі
Красо моя! Вкраїночко моя!Ну що мені робити - я не знаю!То прилечу, то знову відлітаю,А день за днем і гасне, і сія...


title: Точка с запятой в БСП

text:
Точка с запятой в БСП

Бренгач Людмила Александровна
Запорожская ОШ № 109

Наблюдаем!

  Солнце село, но в лесу еще светло; воздух чист и прозрачен; птицы болтливо лепечут; молодая трава блестит веселым блеском изумруда.
Конструируем
За лугами пологие холмы;
река вьется верст на десять, тускло синея сквозь туман;
сквозь влажный блеск, разлитая в воздухе, ясно выступает даль;
за ней водянисто-зеленые луга;
вдали чибисы с криком вьются над болотом.
составьте схему предложения.
- Подчеркните грамматические основы;
Река вьется верст на десять, тускло синея сквозь туман; за ней водянисто-зеленые луга; за лугами пологие холмы; вдали чибисы с криком вьются над болотом; сквозь влажный блеск, разлитая в воздухе, ясно выступает даль.

Решаем пунктуационную  задачу

С грохотом промчалась машина подняв пыль на дороге пронесся табун лошадей.

Запись по памяти

 Зима! Крестьянин торжествуя
На дровнях обновляет путь;
Его лошадка, снег почуя,
Плетется рысью, как-нибудь;
Бразды пушистые взрывая,
Летит кибитка удалая;
Ямщик сидит на облучке,
В тулупе, в красном кушаке.

Расставьте знаки препинания
(точки, запятые, точки с запятыми)

1) Ураган занес домик в страну необычайной красоты вокруг расстилалась зеленая лужайка по краям ее росли деревья со спелыми сочными плодами на полянках виднелись клумбы красивых розовых белых и голубых цветов в воздухе порхали крошечные птицы сверкающие своим ярким оперением невдалеке журчал прозрачный поток в воде резвились серебристые рыбки.
                                                                                (А.Волков)

2) Горят разноцветные огни мчатся экипажи звенят стеклянные двери полукруглые окна сияют золотым сиянием там вдоль колонн мелькают пары там веселый бал китайские цветные фонарики кружатся над черной водой люди живут так как жили вчера на углу вдоль тротуара стоят экипажи цветочницы продают розы кучера переговариваются с цветочницами.                                      (Ю. Олеша)

Литература
И.С Филатова. Русский язык. Планы-конспекты. 9 класс.
Н.А.Пашковская. Русский язык. 9 класс.
Т.Н.Тюрина, А.О.Гетманец. Русский язык. Планы-конспекты. 9 класс.
Е.В.Барабашова, Е.М.Васильева. Русский язык. Орфографическая тетрадь.
А.М. Смирнова и Н.Н Ушакова. Сборник упражнений по синтаксису и пунктуации.
Шаблон – интернет ресурсы


title: Види соціологічного дослідження

text:
Отруйність метанолу й етанолу
Згубна дія алкоголю на організм людини
2018

   Метанол та етанол – перші найпростіші представники одноатомних спиртів. Вони практично не відрізняються за запахом, тому доволі часто трапляються випадки вживання етилового спирту замість етилового. Проте токсичність метанолу набагато вища!
    Метииловий спирт (метанол) — отрута, що діє на нервову та серцево-судинну системи організму, швидко всмоктується у шлунку, максимальний рівень у крові спостерігається через 1 годину після прийому.
Перші симптоми отруєння такі ж як при отруєнні етиловим спиртом, потім з'являється біль у животі, запаморочення, двоїння в очах (диплопія), ослаблення реакції зіниць на світло, напади судом, колапс. Смерть настає внаслідок параліча дихального центру.
Невідкладна допомога
Промивання шлунку
В/в введення гіпертонічного розчину глюкози з інсуліном, 4% розчину гідрокарбонату натрію.
Вітамінотерапія
В/в повільно 5—10% розчин етилового спирту з ізотонічним розчином натрію хлориду (10—20 мл етилового спирту на добу; біохімічні протиотрути)
Госпіталізація

     Згідно з Національним стандартом України ДСТУ 4221:2003 етанол — це токсична речовина з наркотичною дією, за ступенем впливу на організм людини належить до четвертого класу небезпечних речовин. Має канцерогенні властивості.
Етанол пригнічує функції ЦНС подібно до інших анестетиків, пригнічує функцію кори головного мозку.

 Етанол має яскраво виражену токсичну дію на органи дихання, послаблює скорочувальну здатність серцевого м'яза.
Алкоголізм і потомство
         Одним з найтяжчих, небезпечніших і трагічніших наслідків пияцтва і алкоголізму є їх вплив на потомство.
Фізичне недорозвинення, різного роду каліцтва, розлади діяльності внутрішніх органів, затримки та порушення психічного розвитку, різні вроджені захворювання центральної нервової системи — це ціна, яку діти платять своїм батькам — п’яницям і алкоголікам.
Алкоголь тобі не потрібен!


"Анна Ахматова"


title: Мотивація

text:
Мотивація. Стимул. Мотивування праці працівників
Підготувала
Студентка III курсу напряму «Туризм»
Групи Т-58
Левченко Таміла
План
Потреба. Ієрархія людських потреб
Мотив. Мотиви праці державних службовців
Мотивація. Зовнішня та внутрішня мотивація
Стимул. Підвищення ефективності праці службовців і працівників шляхом стимулювання
Мотиваційна сфера особистості керівника
Схема створення мотивованого співробітника

МОТИВАЦІЯ МОТИВ ПОТРЕБА
МОТИВ – це усвідомлена спонукальна причина дій і вчинків людини, в основі якої лежать різноманітні потреби.
МОТИВАЦІЯ – це сукупність усіх мотивів, що зумовлюють поведінку і вчинки людини, їх початок, спрямованість і активність.
ПОТРЕБА – внутрішній стан людини, пов’язаний з відчуттям нестачі чогось важливого для існування й розвитку особистості.

Процес управління мотивацією є досить складним, оскільки потребує вивчення потреб і мотивів кожного співробітника і розробки персоніфікованої системи винагород і покарань, в основі якої має бути покладений ціннісно-особистісний підхід. Складність формування мотивації праці в системі служби пов'язана з проблемою співвідношення внутрішньої та зовнішньої мотивації.

МОТИВАЦІЯ: ВНУТРІШНЯ / ЗОВНІШНЯ
ВНУТРІШНЯ МОТИВАЦІЯ:
      Сенс внутрішньої (інтровертної) мотивації полягає в наступному: те що робиться потрібно самій людині. Виходячи із значущості мети розрізняють особистісні цілі (задоволення інтересів людини, самореалізація, розвиток творчого потенціалу) та професійні цілі (навчання, підвищення кваліфікації, розвиток професіоналізму, задоволеність від цікавої роботи, кар'єрне зростання)

ЗОВНІШНЯ МОТИВАЦІЯ:
Сенс зовнішньої (екстравертної) мотивації : те, що робиться, буде оцінено іншими. Зовнішньо мотивацію поділяють на моральні стимули (подяка, почесна грамота, нагороди, соціальне визнання, почесне звання), матеріальну винагороду (оплата праці, преміювання, соціальне страхування, пільги) та покарання (санкції, які погрожують у випадку ухиляння від діяльності або її неякісного виконання).

ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК МІЖ МОТИВАЦІЄЮ ТА РЕЗУЛЬТАТАМИ ДІЯЛЬНОСТІ
Залежність ефективності трудової діяльності людини від мотивації досить неоднозначна: особа, яка має високий рівень мотивації і дуже зацікавлена в досягненні найкращих результатів роботи, може мати на практиці гірші показники, ніж особа, яка має значно менше мотивів працювати ефективно.

Відсутність однозначного зв'язку між мотивацією та кінцевими результатами діяльності зумовлена тим, що на результати праці впливають безліч інших внутрішніх і зовнішніх факторів: професіоналізм, здібності, особистісні якості, темперамент, правильне розуміння поставлених завдань, зовнішнє середовище тощо.

ІНТЕРІОРИЗАЦІЯ СТИМУЛУ В МОТИВ
Поняття «стимул» часом його плутають із поняттям «мотив» або ж чітко не розмежовують.
Стимул - це дія, яка зумовлює динаміку психічних станів індивіда (що позначені як реакція) і виступає щодо неї як причина до наслідку.
Слово «стимул» у перекладі з латинської означає загострену палицю, якою поганяли тварин.

Стимул не тотожний мотиву, хоча в ряді випадків може трансформуватися в мотив. Отже, якщо стимул інтеріоризується, стає внутрішньою потребою індивіда, а не відповіддю на подразник, тоді він буде одночасно і мотивом.
Мотив зумовлений потребами. Вони забезпечують комфортну життєдіяльність людини.

ІЄРАРХІЗОВАНІ РІВНІ ПОТРЕБ
    Американський психолог А. Маслоу виділяє п'ять ієрархізованих рівнів потреб:
фізіологічні потреби;
потреби в безпеці й самозбереженні;
у спілкуванні і любові;
у самоствердженні й визнанні;
у самоактуалізації.

Фізіологічні потреби Абрахам Маслоу вважає, безперечно, домінуючими в запропонованій ієрархії і певним чином це мотивує:
	«Без сумніву, фізіологічні потреби переважальні порівняно з іншими. У людини, яка потребує одночасно їжі, безпеки, любові, самоствердження, почуття голоду заглушить решту потреб. Якщо всі потреби не задоволені і в організмі домінують фізіологічні потреби, то інші потреби стають просто не суттєвими або відсуваються на задній план.

У такому разі всі здібності будуть скеровані на задоволення відчуття голоду і організація цих здібностей визначатиметься цією обставиною.
Сприйняття, інтелект, пам'ять, звички - все це можна буде визначити як знаряддя задоволення відчуття голоду. Здібності, непридатні для подібної діяльності, стають бездіяльними або відходять на другий план.
Прагнення писати вірші, бажання володіти автомобілем, мати нову пару взуття, цікавість до історії - все це забувається або стає другорядним.
Для людини, яка дуже зголодніла, не існує ніяких інтересів, окрім їжі. Він або вона думають про їжу, мріють про їжу, згадують їжу, сприймають тільки їжу, бажають тільки їжу».

ІНТЕРІОРИЗАЦІЯ СТИМУЛУ В МОТИВ
Через стимулювання, мотивацію та діяльність людина досягає певної мети, щоб задовольнити потреби життєдіяльності. Замкнутий цикл життєдіяльності: при досягненні поставленої мети задовольняються певні потреби життєдіяльності, потім з'являються нові потреби, мотивується нова мета, яка має позитивні або негативні стимули (перешкоди, які додають рішучості в досягненні мети) - і так триває весь час, поки людина живе і сподівається.

На прикладі розглянемо, що таке інтеріоризація стимулу в мотив і для чого це потрібно знати керівникові, котрий має на меті стимулювати персонал до праці, досягнути більшої віддачі кожного працівника на робочому місці.
Річ у тім, що, стимулюючи працівника, ви можете думати, що він мотивований. Насправді, якщо ці стимули не збігаються із першочерговими потребами вашого підлеглого, вони не будуть «спрацьовувати», мотивувати, переходити у внутрішній психічний план індивіда, спонукати його до бажаної вам діяльності і результативності.

Запам'ятайте, ви, як керівник, стимулюєте, а мотивує кожен себе сам. Образно кажучи, приміряє на себе запропоновані вами піджаки. Тому ви і повинні якнайкраще знати потреби своїх підлеглих.

МОТИВИ ПРАЦІ
     Один мудрець спробував з'ясувати, чому люди працюють. Став обабіч шляху, яким возили каміння на побудову собору, і першого зустрічного їздового запитав:
 - «Що ти робиш, людино добра?»
- «А хіба не бачиш,  відповів той - везу каміння».
- «А ти?» - запитав мудрець іншого.
- «Заробляю на хліб собі і дітям своїм». Третій їздовий сказав:
- «Будую собор, мудрий старче».
      Всі вони робили одну справу: возили каміння. Всі отримували гроші за свою роботу. Але сенс у свої дії вкладали різний.

МОТИВАЦІЙНА СФЕРА ОСОБИСТОСТІ КЕРІВНИКА
   Потреби керівника – найважливіший компонент мотиваційної сфери особистості керівника.
     Управлінська діяльність керівників відбувається під впливом таких потреб:
- досягнення успіху, влади;
- відчуття соціальної значущості своєї діяльності, участі у вирішенні загальнонаціональних завдань, в доведенні цінності власної особистості;
- самоствердження через власну справу;
- розвитку.

МЕТА КЕРІВНИКА
Мета – це безпосередньо усвідомлюваний результат, на який у конкретний момент спрямована дія, що задовольняє актуалізовану потребу керівника. Мотиви досягнення її можуть бути різними: намагання досягти успіху в управлінській діяльності, отримати визнання серед колег, задовольнити свої матеріальні, духовні потреби тощо. Але діяльність керівника мотивується лише значущими і безпосередньо пов'язаними з досягненням мети мотивами.

Потреби і мотиви є фундаментом життєвої мети особистості керівника, яку можна розглядати як просування рівнями ієрархії системи управління і як особистісний управлінський розвиток.
Потреби, мотиви і цілі – це психологічна основа ціннісних орієнтацій особистості керівника і є основними складовими мотиваційної сфери особистості керівника.

Висновки
       Отже, розглядаючи питання вибору форм і методів мотивації працівників, необхідно завжди пам’ятати про психологічний аспект цієї проблеми. Адже різні категорії працівників мають розбіжності у своєму ставленні до тих форм мотивації, які мають застосовуватись з огляду на рівень кваліфікації, стаж роботи, стать, вік, освітній рівень та інші фактори.
       Адекватно реагувати на зміни в оцінці своєї праці людина починає лише тоді, коли її власна оцінка буде визначати ці зміни як суттєві.
Список використаних джерел
Методи мотивації персоналу на підприємстві [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://confcontact.com
Види стимулів трудової діяльності [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://pidruchniki.com
Класифікація потреб [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://pidruchniki.com
Економічні потреби, їх класифікація та умови задоволення  [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://buklib.net
Мотивація – шлях до покращення ефективності роботи підприємства [Електронний ресурс] – Режим доступу: http://h.ua

Дякую за увагу!


витинанка


Інформаційні технології і системи управління на підприємствах туризму


Львів


“Лісова пісня”


ТЕХНОПОЛІСИ СВІТУ


title: "Чорнобильська Мадонна"

text:
Іван Драч“Чорнобильська Мадонна”
“ Несе сива чорнобильська мати Цю планету... Це хворе дитя!.. ”
Чорнобильська Мадонна
Поема І. Драча «Чорнобильська мадонна» вийшла в книзі «Храм сонця» у 1988 році.
Твір складається з 25 окремих різножанрових розділів.
Тема твору: зображення жахливих наслідків подій, які стались на ЧАЕС, крізь призму людського горя.
Ідея твору: нагадування людству про те, що через свої гріхи, через недбале ставлення до природи, до самих себе трапляються катастрофи, що виносять людину за межі існування. Паралельно з руйнуванням екології руйнується свідомість особи, нищиться психологічна цілісність.
Жанр твору визначив сам автор: поема. Але «Чорнобильську мадонну» швидше треба відносити до поеми-трагедії.

На відміну від інших авторів, поет не вдається до перебігу жахливих подій, а прагне їх висвітлити крізь призму людського горя, показати понівечену людську долю на перехресті конкретного життя та всесвітньої історії. Поема-мозаїка «Чорнобильська Мадонна» постала як спокута й прозріння. Несумісні поняття Чорнобиля і Мадонни автор поєднав у співі-плачі про страшну драму
Цікавий факт з біографії Івана Драча: він є одним з небагатьох, хто не вивозив після вибуху на АЕС поквапливо своїх дітей з Києва, мало того, його син Максим, на той час уже випускник, медінституту, брав участь в евакуюванні потерпілих, їх обстеженні й наданні першої допомоги і сам теж зазнав опромінення. Тому особистим болем, батьківською тривогою відгукнулася у серці поета глобальна катастрофа. «Чорнобильська Мадонна» — це голосіння і покаяння, скорботна «материнська пісня з чоловічої душі»  невеликого міста над Прип'яттю.
Своєрідність композиції
Поема побудована за законами модерністського мистецтва. Вона складається з 25 окремих розділів, що поєднані тематично, хоч і розрізняються за жанром:
   Так «Пролог» — це лірика,
   Вставка «З канадської листівки «Мадонна атомного віку» Василя Курилика, 1971» — це проза.
   «Хрещатицька мадонна» — це балада.
   «Солдатська мадонна» - схожа на міф.
   «Баба в целофані» - поєднує трагічне й смішне.
Так досягається широка всеохватність подій і проблем, пов'язаних із Чорнобильською катастрофою, яка торкнулася усієї Землі. Цим і пояснюється вселенський характер образів і широке узагальнення, до якого вдається автор, щоб осмислити причини й наслідки події.
Смисл назви поеми
 Він стає зрозумілим одразу після прочитання епіграфів, що відображають моральні застави життя українського народу: священне ставлення до матері й засудження негідної поведінки щодо неї. Тож І. Драч, змальовуючи сучасну — Чорнобильську мадонну, ставить її поряд з образом Божої матері.
Художня своєрідність поеми
Художня своєрідність поеми насамперед виявляється у багатстві символіки. Головний образ-символ дав назву поемі. З давніх-давен людство створило чимало образів Божої Матері, що захищали, оберігали в різних ситуаціях.
Іван Драч у поемі створює образ Матері Божої, який зазнає цілої низки перевтілень: Солдатська мадонна, Атомна мадонна, мати генерала тощо. Читач розуміє, що то саме Мати Божа ішла в саркофаг до загиблих, залишаючи вервечку слідів на піску. Подаючи образи Матері Божої у земних втіленнях, поет розв'язує проблему совісті, її невідворотного суду й відповідальності людства за майже загублений світ. Біблійні образи допомагають збагнути вселенський розмір лиха й осмислити символічний його смисл для історії людства. Поет згадує про Ісуса-спасителя, про царя Ірода, якого проклинає людство за жахливий злочин.
Саме через ці образи поет розкриває моральні проблеми, пов'язані з Чорнобильською трагедією.
Образна палітра поеми
  Аналізуючи проблему буття людини під час і після аварії на ЧАЕС, поет кількома влучними мазками малює емоційно-образну картину: «паморозь сива бузку посивілого», «у рудому лісі, що сонця рудіший», «лічильник Гейгера пищить так потойбічно».
 В основі цих образів метафора, порівняння, які дають уявлення про трагедію насильства над природою і стан людини, що збагнула увесь жах події. Зміна ритму від віршованого рядка до прози або ритмізованої прози допомагає на емоційному рівні збагнути біль землі, яка зазнала зради своїх дітей — людства.
Образ матері-страдниці
Вона — символ самої України, над якою іще раз познущалися її власні сини, горе-вчені. Вона — втілення горя усіх матерів, які пережили щось подібне. Вона — Чорнобильська Мадонна.Образ Мадонни віддавна трактувався лише у світлих, радісних тонах. Мадонна — мати Ісуса Христа, Пресвята Діва Марія. І, зрозуміло, хоч і важка її доля, зате почесна.
У Драча ж Мадонна — то зболена, збожеволіла матір, якій так і не вдалося народити свого хлопчика, свого сина. Це Чорнобильська матір, що пройшла усі пекла і спустилася до останнього. Вона — та, кому навіть у божевіллі не дароване благо забуття, бо судилося їй йти Києвом, колисаючи ляльку замість дитини, і питати, чи народиться в неї син. Страждання її — надлюдські. І ніщо вже не зможе повернути її до нормального життя.

У своїй поемі «Чорнобильська Мадонна» Іван Драч стверджує, що жоден з людей не має ніякого права знищувати природу, вкорочувати вік людей, позбавляти свій народ майбутнього. І всі ми разом маємо бути відповідальні за цю страшну катастрофу, невільниками якої ми стали. Щоб ніколи більше не повторилася ця страшна трагедія, не дзвонили сумно дзвони Чорнобиля, не божеволіли від жаху наші матері, а народ жив з вірою у майбутнє. Та для цього треба чітко з’ясувати, що людина — мудрий господар на цій землі, і господарювати треба з розумом і по совісті, залишаючи по собі квітучі сади, а не мертві зони з купою каміння.

Чорнобильська катастрофа знищила у людині лицемірство. Вона показала нам найстрашніші сторони буття, показала справжні обличчя багатьох із тих, хто «піклувався про народне благо», вистроївши атомні електростанції, але не подбавши про їх нормальну роботу. Іван Драч у своїй поемі був до кінця вірний правді подій. І хто знає, може, якби не його безжальна поема, ми б ніколи так і не довідались про правду?
Заключення
 «Чорнобильська мадонна» — вирок совісті. Іван Драч, розповідаючи про різні прояви Чорнобильської трагедії, доходить висновку: катастрофа на ЧАЕС має моральні витоки, як і наслідки. Поет апелює до людської совісті й моралі, аби запобігти новим екологічним катастрофам:
  “За безладу безмір, за кар'єри і премії, немов на війні, знову вихід один: За мудрість всесвітню дурних академій  - платим безсмертям — життям молодим...”


title: Тире в БСП

text:
http://88.198.21.149/images/photoframes/2010/6/02/17/55/fHqAH94qdQVhyzKEF.jpg

http://sch2016.edusite.ru/images/01.gif


title: Вербна неділя

text:
Вербна неділя
Підготували
студенти групи ПО 35
Горбач Вікторія
Куриляк Зоряна
   За тиждень до Великодня святкується вербний тиждень. Відповідно до народних вірувань, у цей день у жодному разі не слід сіяти городину, оскільки в цьому разі все виросте гірке й тонке.
    За легендою, коли Ісус Христос їхав верхи на віслюку, люди стелили на його шляху пальмові гілки. Це клало початок звичаю святити гілки.
А оскільки пальмових гілок не маємо, то святимо вербові, відповідно до вибору наших далеких предків.

   Перед вербною неділею до церкви люди везуть вербове гілля, щоб зранку під час святкового богослужіння посвятити його. У цей день всі богобоязні люди обов’язково повинні піти до церкви, щоб посвятити вербу. Того, хто просить процедуру освячування верби, по поверненню з церкви легенько б’ють свяченими гілками:
   Це не я б’ю,
   а верба б’є,
   За тиждень
   Великдень
   Коли верба вже посвячена священиком, діти один перед одним стараються встигнути проковтнути по кілька “котиків”. За народними переконаннями, ці свячені “котики” вбережуть горло від хвороби.

   Народні знахарі широко використовували свячену вербу під час приготування цілющих настоїв і напоїв як для людей, так і для тварин: і ревматизму, і від лихоманки, і від головного болю, і від шлункових захворювань, і для загоювання ран.

   Свяченій вербі приписувалися і інші магічні властивості, зокрема, виганяючи вперше худобу на пасовисько, треба обов’язково поганяти її свяченою вербою, щоб нечиста сила свійську тварину обминала. А якщо викласти за двері свячену гілку під час граду, то, за народними уявленнями, град припиниться.
   Добрі господарі після повернення з церкви садять на городі по кілька гілочок свяченої верби. Це сприяє гарному врожаю та злагоді в господі. Ті гілки, що залишалися, треба поставити під образами.

   Молодь жартома била одне одного свяченим вербовим гіллям ще по дорозі із церкви. При цьому треба промовляти такі слова:
Будь великий, як верба!
Будь багатий, як земля!
Будь сильний, як вода!
   Після “використання” свячену вербу в жодному разі не можна топтати ногами – це великий гріх. І викидати її теж не можна, а слід обережно зібрати в одному місці та спалити.
   У сім’ї Горбач вербу прикрашають мама і бабуся. В неділю зранку вся сім’я йде до церкви на освячення верби. Після освячення ми б’ємо один одного вербою. Інколи в цей день ми відвідуємо родичів.
    У сім’ї Куриляк тато звечора приносить вербу, мама, я та сестра прикрашаємо її. Зранку ми ідемо до церкви на освячення верби. Після обіду навідуємось у гості до бабусі.
Використана література
“Свята і пам’ятні дати моєї України”, Шкода М.Н. – Донецьк:ТОВ “ВКФ “БАО”, 2009.- 256 с.
Інтернет-ресурси:
http://yandex.ua/images/search
http://www.polissya.net/component/content/article/56/652-verbna-nedilia.html
http://weddom.com.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=20:2010-12-27-22-06-06&catid=3:2010-12-27-21-43-21&Itemid=18


title: Українська народна вишивка

text:
Українська народна вишивка
Вишивка один з видів народного декоративного мистецтва, один з найпоширеніших видів ручної праці українських жінок, зокрема дівчат.
Вишивку використовують в українському народному побуті, передусім на предметах одягу, в основному на жіночих і чоловічих сорочках.
Вишивка поширена на предметах домашнього вжитку таких як наліжники, обруси, постільна білизна, серветки, рушники.
Види швів
Гладь лічильна та вільна
Хрестик прямий, косий, двохсторонній
Прості лічені шви: уперед голку, назад голку, штапівка, козлик.
Вишивка – це не тільки майстерне творіння золотих рук народних умільців, а й скарбниця вірувань, звичаїв, обрядів, духовних устремлінь, інтелекту українського народу. Наприклад рушники з вишитими зображеннями голубів, півнів, коней, хрестиків були своєрідними оберегами, що захищали від “ злих ” сил.
Вагоме значення мала кольорова символіка: червоний – любов, жага, боротьба, чорний – смуток, нещастя, зелений – весна, оновлення життя.
Починається кожна вишивка з вибору тканини, ниток, голки. Легкі рухи майстринь призводять до утворення складних, милих серцю узорів.


Сім чудес світу


Соціальні групи


title: Біографія Ліни Костенко

text:
Ліна Костенко
Робота Трофименко Єлизавети і Нерух Анжели
Лі́на Васи́лівна Косте́нко — українська письменниця, поетеса-шістдесятниця.
Ліна Василівна Костенко народилася у сім'ї вчителів 19 березня 1930 року в м. Ржищеві на Київщині. Коли дівчинці було 6 років – родина перебралася до столиці, де Ліна закінчила школу. Ще будучи ученицею, вона почала відвідувати літературну студію при журналі "Дніпро", який редагував Андрій Малишко. Перші вірші Ліна Костенко випустила в 16 років
.

.

Після закінчення середньої школи майбутня поетеса вступила в Київський педагогічний інститут, а після його завершення стала студенткою Московського літературному інституті імені О. М. Горького, який закінчила в 1956 році.
Одразу після завершення навчання Ліна Костенко видала свою дебютну збірку поезій "Проміння землі". Друга збірка "Вітрила" вийшла в 1958 році, за нею – збірка "Мандрівки серця" (1961 р.).
Поетесі одразу вдалося завоювати любов та повагу українців, але не всім подобалася її творча діяльність. "Зоряний інтеграл" 1962 року заборонила до друку цензура, і відтоді ім'я Ліни Костенко зникло на 15 років..
Увесь цей час поетеса писала "в шухляду" та стала однією з ключових фігур покоління українських шістдесятників
За час вимушеного мовчання поетеса не сиділа склавши руки та створила свої найкращі твори: і "Берестечко", і "Маруся Чурай", і поезії, що згодом ввійшли до збірок "Над берегами вічної ріки" та "Неповторність"..
Повернутися до читачів Костенко змогли лише 1977 року: тоді опублікували збірку її віршів "Над берегами вічної ріки", а 1979-го — історичний роман у віршах "Маруся Чурай", який чекав свого виходу 6 років
Після книги італійською "Інкрустації" (1994) та "Берестачка" (1999) Ліна Костенко знову взяла паузу. На 10 років вона вже за власним бажанням зникла з публічного простору України.
До громадського життя на деякий час повернулася лише в період Помаранчевої революції.
ОСОБИСТЕ ЖИТТЯ
Єжи-Ян Пахльовський
Оксана Пахльовська
Василь Цвіркунов
Дмитро Павличко
Василь Симоненко
А от літературне повернення Ліни Костенко відбулося 2010 року: письменниця видала свій перший прозовий твір "Записки українського самашедшого", що викликав великий ажіотаж. У січні 2011 року поетеса вирушила в тур-презентацію свого першого роману, але 9 лютого вона перервала свій тур через особисту образу (через публікацію низкою ЗМІ переказу розмови львівських письменників Віктора Неборака, Ігоря Котика та Юрія Кучерявого з негативними відгуками про роман.).
Це перша нова книга Ліни Костенко за останні 20 років. Поетеса писала свої «записки» майже 10 років.
Леонід Кучма
Помаранчева революція (2005)
У романі описується період президентства Леоніда Кучми та Помаранчева революція. Головний герой веде так звані «Записки», занотовуючи всі катастрофи, замахи, вбивства  і скандали, про які дізнається з новин.
Таким чином він намагається дати вихід своїм емоціям у скорумпованій атмосфері режиму Кучми і не скотитися до повного цинізму.
Починаючи від назви, книга насичена ремінісценціями й прямими цитатами з Гоголя, а також з «Майстра і Маргарити» Булгакова.
Микола Гоголь
Михайло Булгаков
Видання оформлював художник Владислав Єрко. На обкладинці використано картину польського художника-неосюрреаліста Рафала Ольбінського
Цікаві факти про Ліну Костенко
1. У 1963 році вона спільно з Аркадієм Добровольським написала сценарій до фільму "Перевірте свої годинники". Стрічка розповідала про українських поетів, загиблих під час Другої світової війни. Фільм зняли 1964 року, але на екрани він так і не вийшов. Остаточний варіант "Хто повернеться – долюбить" був так змінений, що Костенко відмовилася від авторства сценарію.
2. Ліна Костенко відмовилася і від премії "Золотий письменник України", не пояснивши нічого жодним словом, і від звання Героя України, яке хотів їй вручити Ющенко, а фраза "Політичної біжутерії не ношу" стала мало не афоризмом.
3. У 2005 році Ліна Костенко взяла участь в експедиції до Чорнобильської зони. Письменниця активно працювала нарівні з усіма вченими, рятуючи предмети побуту і артефакти народної культури від знищення і забуття.
4. Дочка Ліни Костенко Оксана Пахльовська теж стала письменниця, вона живе з матір'ю у Києві. А от син поетеси працює програмістом у Штатах. Внучка ж Костенко Ярослава-Франческа Барб'єрі вивчає філософію у Римському університеті "Ля Сап'єнца", де її мама завідує кафедрою україністики.
5. Ліна Костенко має чимало регалій, хоча вони для неї нічого не значать:
Почесний професор Національного університету «Києво-Могилянська академія».
Почесний доктор Львівського національного університету.
Почесний доктор Чернівецького національного університету (2002).
Лауреат Державної премії ім. Тараса Шевченка (1987, за роман «Маруся Чурай» і збірку «Неповторність»)
Лауреат Премії Антоновичів (1989, за «Сад нетанучих скульптур»)
Лауреат Міжнародної літературно-мистецької премії ім. О. Теліги (2000).
Нагороджена Почесною відзнакою Президента України (1992) і Орденом князя Ярослава Мудрого V ступеня (березень 2000).
Відмовилася від звання Героя України, відповівши: «Політичної біжутерії не ношу!»
Відзнака «Золотий письменник України», 2012
У листопаді 2013 року УГКЦ нагородила Ліну Костенко, Редлиха Шимона та Зеновію Кушпету третьою щорічною відзнакою імені блаженного священномученика Омеляна Ковча.
У 2015 році мала планета Сонячної системи № 290127 отримала назву Лінакостенко.
Дякуємо за увагу!


title: вчсмвм

text:
Смертельний дух Евересту

 Еверест
. Заради гострих і незабутніх відчуттів людина готова платити мільйони і, жертвуючи своїм життям, опинятися в екстремальних умовах і підійматися на найкрутіші вершини
Еверест – гора, яка причаровує екстремальних туристів
Однією з таких смертельних висот є гора Еверест в Гімалаях, що височіє над рівнем моря за оцінками багатьох експертів на 8844 метрів. Щорічно більше 500 туристів з усього світу намагаються підкорити цю вершину. Мало кому це вдається через нелюдські погодні умови. Однією з головних загроз для туристів є нестача кисню, яка явно дає про себе знати мандрівникам, котрі майже дісталися до вершини.

 300 метрів до піку Евересту вважаються дорогою смерті, так як саме на цій висоті гинуть люди. Мозок не витримує кисневого голодування, свідомість затуманюється, зафіксовані навіть випадки різких перепадів настрою з маніакальними нахилами. У деяких людей виникає миттєва задуха і смерть.
На жаль, для більш 200 чоловік ця «вершина землі» стає останнім місцем притулку. Недарма кажуть, що Еверест – кладовище для неприкаяних душ. Транспортування їх поки не можливе через жорстокі погодні умови і брак людського потенціалу. На такій висоті підвалини моралі перестають працювати, і включається тільки інстинкт виживання. Місцеві жителі – шерпи – б'ють з цього приводу тривогу і намагаються на регіональному рівні вирішити дану проблему. Поки їм вдалося домогтися виходу постанови, в результаті якої кожен турист, що спускається зі схилів, зобов'язаний винести з собою не менше 8 кілограмів сміття.
Не важко здогадатися, що основними бажаючими підкорити вершину стають заможні люди, які найчастіше не мають навіть елементарної фізичної підготовки. Природно, з ними проводяться тренінги і в деталях обговорюються всі етапи сходження. Однак, кожен з них поводиться на горі по-різному, виходячи з власних ресурсів організму, створюючи неприємності не тільки собі, а й супутникам.
До сих пір залишається загадкою, чому ця гора манить до себе стільки людей. Підйом на неї коштує величезних грошей. Тільки в 2015 році офіційно сходження на вершину коштувало не менше 60 тисяч доларів! А дозвіл у місцевої влади виливається в 10 тисяч доларів.
Також однією з нагальних проблем сучасного Евересту є його неймовірна захаращеність людськими відходами життєдіяльності та використаними ємностями для кисню.


title: Суми

text:
Козацьке місто на
Підготувала: вчитель Сумської спеціалізованої школи                    І-ІІІ ступенів № 17 м.Суми
 Долгова Вікторія Григорівна
на березі Псла
Там, де співи солов’їні,
    Там,де Псла блакитні думи
Розквіта на Україні
Наше славне  місто
 СУМИ!

1655 р.

За ініціативи козачого отамана Герасима Кондратьєва на березі р.Псел почалось будівництво фортеці.
Так було покладено початок  славному
козацькому місту – Суми.
За легендою, під час будівництва міста з річки було виловлено три мисливські сумки, які відображено на гербі та прапорі. Звідси і назва міста – Суми.
Герб міста
Прапор
Суми – місто радості,Вічно молоде!
Тихоплинний Псел
Пам`ятник сумці
Альтанка – візитівка міста Суми
Свято-Воскресенська церква – перша цегляна споруда, побудована за часів Г.Кондратьєва

Спасо – Преображенський собор
Троїцький собор
Іллінська церква
Фонтан «Садко»
Дитячий парк «Казка»
Парк культури і відпочинку ім. І. М.Кожедуба
Стадіон “Ювілейний”
Музично – драматичний театр ім. М.Щепкіна
Театр юного глядача
Сумський обласний краєзнавчий музей
Сумська обласна наукова бібліотека
 ім.Н. К. Крупської
Освіта
   У місті функціонує 95 освітніх установ різних форм власності. Серед них 40 дошкільних закладів, 33 школи, технікуми, ліцеї,мережа закладів позашкільної освіти.
Заклади освіти
Спортивний комплекс “Динамо”
Сумська команда з хокею на траві відома  поза межами України.
Вищі навчальні заклади
Сумський державний університет
Сумський державний педагогічний університет ім.А.С.Макаренка
Сумський національний аграрний університет
Українська академія банківської справи
Промисловість
ПАТ “Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання імені Фрунзе” займається випуском гідротурбін, компресорів, промислового обладнання.
Концерн “Укрросметал” об'єднує у своєму складі лідерів машинобудування. Підприємства концерну розробляють і випускають компресори, енергетичне обладнання та ін.
“Сумихімпром” – один з лідерів хімічної промисловості України. Продукція підприємства: пігменти, кислоти, мінеральні добрива…
 “Центроліт” – спеціалізоване підприємство з відливу чавунних виробів.
Сумський завод “Насосенергомаш” спеціалізується на виготовленні насосного устаткування для різних галузей промисловості.
 “Селмі” займається випуском дослідницьких та аналітичних приладів, електронних мікроскопів.
Сумський молочний завод входить до складу ДП “Мілкіленд”, що є провідним виробником молочної продукції на ринках України та Росії , обєднує торгові марки “Добряна”, “Останкінська”, “Коляда”.

Сумський фарфоровий завод
Почесні громадяни міста Суми
Іван
Герасимович
Харитоненко
Підприємець і меценат, один з найбільш відомих цукрозаводчиків. Сімейною традицією родини Харитоненків було благодійництво.
Іван
Микитович
Кожедуб
Льотчик винищувач, тричі герой Радянського Союзу
Володимир
Степанович
Голубничий
Дворазовий олімпійський чемпіон зі спортивної ходьби
Михайло
Панасович
Лушпа
Архітектор, будівничий міста Суми.
Проспект ім. М.П.Лушпи
Пам`ятник І.Г.Харитоненку
Пам'ятник І.М. Кожедубу
Пам'ятник Т.Г.Шевченку
Пам'ятник воїнам визволителям
Монумент героям Сумщини
Любіть місто
Суми так, як
любив його я.
Із заповіту І.Г.Харитоненка
Дякуємо за увагу!


Байки Л.Глібова. Варіант 1


title: Індивідуальна робота

text:
C6H6

+

+

+
180º
120º
109º 28´

+
180º

+
+

+

+
120º
120º
109º 28´
C6H6


title: Соціальні програми влади і бізнесу в забезпеченні ліками пільгових категорій населення у місті Полтава

text:
=

- 20%


"Чорна рада"


Третє тисячоліття – рабство продовжується


ЧЕРЕЗ ВІКИ З ЛЮБОВ’Ю


title: "Богдан - Ігорь Антонович"

text:
Життєвий та творчий шлях
Богдана – Ігоря Антонича
(1909-1937)

Мої пісні - над рікою часу калиновий міст,
 Я - закоханий в життя прочанин.
Богдан – Ігор Антонич
Коло друзів Антонича
   Помер Антонич на двадцять восьмому році життя. Перевтомлене довгою гарячкою серце не витримало…
Творча спадщина митця:
 1931 р.-- перша збірка " Привітання життя ".
1934 р.--- збірка " Три перстені ".
1936 р.--- збірка   " Книга  Лева ".
1938 р.--- посмертні книги "Зелена Євангелія " і  " Ротації "

Прозові твори:
"На другому березі "(незакінчений роман )  .
"Політик" ( сатиричний гротеск ).
"Три мандоліни"  (новела ).

Літературно -- критичні статті:
" Національне  мистецтво "
" Між змістом і формою ".
" Становище поета ".
" Як розуміти  поезію ".                                                                                " Сто червінців божевілля ".
Коротко про Антонича

Народився 5 жовтня 1909р. на Лемківщині в с. Новиці (Західна Україна).
Навчався у польській гімназії в м. Сянок.
У 1928р. студіював у Львівському університеті.
З 1929р. прилюдно виступає з віршами.
Перший свій твір опублікував 1931р. у журналі «Вогні».
1931р. — перша збірка «Привітання життя».
У 1934р. закінчив університет з дипломом магістра.
Коротко про Антонича

Писав статті, рецензії, робив переклади, публікував сатиричні фейлетони, виступав з доповідями.
Редагував журнали «Дажбог» і «Карби», малював, грав на скрипці, складав музику
Помер на 28 році життя 6 липня 1937р. від ускладнення після операції -  запалення легень
Незакінченими залишилися новела «Три мандоліни», фрагмент роману «На другому березі» та лібрето до опери «Довбуш».
Збірки:
-         1931р. - «Привітання життя»
-         1934р. — «Три перстені»
-         1936р. — «Книга Лева»
-         1938р. — «Зелена Євангелія»
-         1938р. — «Ротації»


А. Малишко.
Чисте синівське почуття
до матері
в «Пісні про рушник».
Найсвятіше слово наше – мати,
 Рідна земле, правда і любов!
А.  Малишко
      У Андрія Малишка вона починалася в містечку Обухів на Київщині, що розкинулося на крутих узгір’ях,  у вибалках, з яворами на шляхах, отам, де в родині хлібороба з двома нивами – десятинами, одночасно й шевця з одинадцятьма дітьми, Самійла Малишка 14 листопада 1912 року  з’явився третій син Андрій Малишко.
      Малишко зростав серед людей, які любили його і в яких він черпав народну мудрість.   Дитинство Андрія, як і інших дітей із селянських родин, минуло в нестатках, суворих умовах бідної сім’ї.
Мати поета –
Ївга Остапівна Малишко
(Базилиха)
     Вона  була жінкою м’якої вдачі і великого серця, вкладала в чутливу душу все своє сокровенне духовне багатство.
   Малишкова мати не вчилася в школі, але міцно засвоїла закони народної педагогіки, а ще знала багато українських пісень.

Батько поета –
Самійло Микитович Малишко
Батько Андрія Малишка був характерний,з норовом,іноді з ним важко бувало – усе хотів, щоб було по його. Мав четверо синів, він хотів їх усіх бачити шевцями, а став шевцем тільки  Сергій.
 А у тебе , Андрію ,- казав йому батько -  з юності були « мухи в голові », яке там шевство. Тож Самійло Малишко був спочатку категорично проти віршування: “ Вірші віршами, треба мати ремесло .” Таким було його кредо стосовно Андрія.

        У 1927 році Андрій закінчив Обухівську семирічну школу і вступив до Київського медтехнікуму.
      Але переконавшись, що його покликання – поезія, він успішно склав іспити до Київського інституту народної освіти. Вступний екзамен з літератури приймав у нього Микола Зеров, який розгледів у абітурієнта літературні здібності і познайомив його з Максимом Рильським.
      У 1930 р. юнак надрукував перші вірші в журналах «Молодий більшовик» та «Глобус». Закінчивши у 1932 р. Київський інститут народної освіти, працював учителем в Овручі. Відслуживши рік у армії, переїхав до Харкова й працював журналістом.
     У 1941-1944 рр. поет служив військовим кореспондентом у газетах «Красная Армия», «За Радянську Україну», «За честь Батьківщини», де виступав і як поет, і як публіцист; видав сім збірок поезій. Після війни працював відповідальним редактором журналу «Дніпро» (1944—1947).

        17 лютого 1970 року помер. Похований на Байковому кладовищі в м. Києві. Поет пішов із життя, але не з серця людського. Його ніжність, його світлий образ, поетичний голос навіки збереже в своїй пам'яті народ, співаючи пісні на вірші Андрія Малишка.

Поети — це скарби народні —Не лірики, ні! Сурмачі!І линуть у майбутнє сьогодніПісень його дивні ключі.А смерть він зустрів, наче птиця, —   В польоті, у небі мрій...І сниться Вкраїні, снитьсяЖайвором в небі Андрій.
    За своє життя поет видав близько сорока збірок. Але найголовніше те, що в українську літературу він увійшов як поет-пісняр, бо пісні на його вірші вже давно сприймаються як народні.
   Найкращі свої пісні поет створив у співавторстві з композитором П. Майбородою.
«….І рушник вишиваний
на щастя, на долю дала.”
Презентацію підготували
Шутова Вікторія та Безсмертна Карина
        Рушни́к — прямокутний шмат лляного чи конопляного полотна. Рушник має на кінцях, а часто і по всьому полю різноманітні вишиті або виткані композиції, які відображають світогляд та звичаї наших предків, несуть інформацію про добро, достаток, здоров'я тощо.
        Український вишитий рушник символізує гостинність, доброзичливість, чистоту почуттів, безмежну любов до своїх дітей. Він щедро простелений близьким і далеким друзям, гостям. Рушник уособлює не лише естетичні смаки українців, але є також своєрідною візиткою, а точніше — обличчям оселі, а відтак і господині.
    Колись казали, що дівчина, котра вишиє в житті хоч один рушник, не може бути байдужою. Вважалося, що вишивати рушник — це означає очищати душу.
        Хоча в цілому для українських рушників характерні спільні ознаки проте, кожен регіон мав свої відмінності як за формою, так і способом виготовлення, оздобленням, кольоровою гамою.  «Хай стелиться вам доля рушниками!» — казали, бажаючи людині щастя. А ще примовляли: «Дім без рушників, як сім'я без дітей».
    Рушник супроводжував селянина протягом усього життя і в радості і в горі. Вишитий рушник - це один з елементів матеріальної і духовної культури, характерний для українського народу.

   Рушник дарувала мати сину в дорогу на щастя в новому житті. Його берегли як пам‘ять про рідний дім, родину.
   Рушник завжди був символом гостинності — на ньому підносять дорогим гостям хліб-сіль.
    І сьогодні на рушниках труну з померлим спускають до могили.
      Особливо значну роль відігравав рушник у весільному обряді як один з найважливіших атрибутів. Рушники дарували старостам, перев'язували через плече, якщо на заручинах доходили до згоди. Такі рушники називали плечовими. Рушниками зв'язували руки молодим, бажаючи їм щасливого подружнього життя
      Крім обрядової, рушники виконували і побутову функцію.  Відповідно до цього утвердилися їх назви:
утирач (для рук і обличчя), стирник (для посуду, стола і лави), покутник (ним обвішували стіни, образи й фотокартки),  плечовий (пов׳язували сватів), подарунковий,  обрядовий (весільний, пасхальний) …

                 «РУШНИК»

Рушникове обличчя веселе
Обпліта коровай на столі,
Закликає гостей до оселі,
Випромінює щедрість землі.
Рушничок на столі — давній звичай,
Ним шлюбують дітей матері,
Він додому із далечі кличе,
Де в калині живуть солов'ї.
Він простелений тим, в кого серце
Не черствіє й дарує тепло.
Хай цей символ сусідиться вічно,
В нашій хаті на мир, на добро.
Коло вільних думок
Чому пісню народ любовно називає «Рідна мати моя»?

З якою метою автор використав рушник?
Мама
Складання асоціативного
 ґрона
Взаємоперевірка
1 – в;	7 – в;
2 - б;	8 – а;
3 – а;      9 – б;
4 – б;	10 – а;
5 – в;	11 – а;
6 – б;	12 – а.
1.Вивчити вірш напам’ять.
2. Визначити художні засоби поезії.
2. Написати твір – мініатюру “Вічна мамина любов”.
ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ
Незавершені речення
Я знаю…
Я можу…
Я пам’ятаю…
Я вмію…
Мене вразило…
Я зрозумів, що…
Можна зробити такий висновок…
Я хочу сказати…
Мені сподобалося…
Треба відзначити…
Дякую за урок!


title: Андрій Самійлович Малишко

text:
Андрій Самійлович Малишко
Андрій Самійлович Малишко — поет з багатим і оригінальним образним баченням світу.
В основі своїй глибоко народна, поезія Малишка не є наслідуванням фольклору, а становить розвиток народної поетики в нових умовах.
Багато його поезій покладено на музику. І ці пісні стали справді народними: «Пісня про рушник», «Київський вальс», «Стежина», «Пісня про вчительку»
Андрій Самійлович Малишко — поет, воїн, патріот, прекрасна людина.
Його любили всі: рідні, друзі, колеги по перу, побратими, з якими пройшов війну.
Воєнні дороги топтав А. Малишко від Дніпра до Дону й Волги і знову від Волги через усі рубежі до Одеру, відчувши й переживши і гіркоту наших поразок, і радощі перемог. Війну закінчив у званні майора, але як поет він піднявся у цей час до найвищого звання —поета-трибуна».
«Вчителька»
Жанр  поезії.
Тема поезії.
Ідея твору.
Чи має твір сюжетну основу?
Ліричний герой поезії.
Мовні засоби: тропи і фігури.
Почуття, висловлені автором у вірші.
Над чим змушує задуматись твір?
Сонечко встає, i в росi трава,
Бiля школи в нас зацвiтають квiти,
Вчителько моя, зоре свiтова,
Де тебе питать,
Де тебе зустрiти?

На столi лежать зошитки малi,
I роботи час проганяє втому.
I летять-летять в небi журавлi,
I дзвенить дзвiнок
Хлопчику малому.

Скiльки пiдросло й полетiло нас
В молодiй веснi, в колосистiм полi,
А у тебе знов та ж дорiжка в клас,
Той же явiр наш
Пiд вiкном у школi.

Двох синiв твоїх узяли фронти,
Бо на рiдний край впала чорна злива.
В партизанську нiч посивiла ти,
Як в тяжкий мороз
Непожата нива.

Знов щебече юнь i цвiте трава,
Пiзнаю тебе в постатi несхилiй,
Вчителько моя, зоре свiтова,
Раднице моя
На Вкраїнi милiй!
Установити відповідність
Вид худ.-вираж. засобу – рядки поезії
час проганяє втому
дзвенить дзвiнок
чорна злива
чорна злива
В молодiй веснi
В молодiй веснi
Персоніфікація
Тавтологія, повтор
Епітет
Художній образ-символ
Вчителько моя, зоре свiтова,
Вчителько моя, зоре свiтова,
Порівняння
дзвенить дзвiнок
Хлопчику малому
Синекдоха
«Вчителька»
Звертання
Кросворд
1.У якому званні  був А.Малишко, коли закінчилась ВВв?

7.Не раз оповідав, що саме … навчила його любити поезію і літературу взагалі.
Скласти кросворд


Південна Америка


title: Екваторіальна Гвінея

text:
Екваторіальна Ґвінея
Екваторіальна Гвінея — держава на західному узбережжі екваторіальної частини Африки. Вона складається з території Ріо-Муні на континенті і п'яти островів: Біоко, Коріско, Великий та Малий Елобей і Аннобон. Єдина іспаномовна незалежна країна Африки. Держава знаходиться в Центральній Африці, на півночі межує з Камеруном на півдні й сході — з Габоном. Острови й західне узбережжя омивається водами Гвінейської затоки Атлантичного океану.
Столиця країни — місто Малабо. Що дивно, розташований не на материку, а на північній частині острова Біоко. Дістатися сюди можна літаком або на поромі.  Малабо - не найбільше місто в Екваторіальній Гвінеї, але напевно найбільш яскраве і дружньо налаштоване до туристів.
Екваторіальна Гвінея одна з "найбільш грамотних" країн в Африці, які вміють читати і писати та складають близько 85% населення країни. Побут і культура жителів Екваторіальної Гвінеї дуже самобутні. Фестивалі традиційної культури з вражаючими уяву співами і танцями приваблюють туристів з усього світу. Однією з найбільш цікавих церемоній є "ахіра", ритуал вигнання злих духів.
Екваторіальна Гвінея особливо багата різноманітною рослинністю. На території цієї держави розташовані вічнозелені вологі екваторіальні ліси, в яких ростуть фікуси, хлібне дерево; усього понад 150 цінних порід дерев.
Курорти Екваторіальної Гвінеї
На острові Біоко розташовується курорт Малабо, а в провінції Літорал є курорт Бата - це найбільший морський порт на узбережжі Атлантичного океану. Там можна займатися серфінгом, дайвінгом, підводною фотографією, рибалити,
кататися на скутерах, водних лижах, катерах. Для туристів на території курортів відкриті магазини та ресторани.
Кафедральний собор в Малабо
Кафедральний католицький собор Санта-Ісабель є пам'яткою міста Малабо. Це найкрасивіша будівля міста і всього острова Біоко.
Музей Эбебьина
У 20 кілометрах на захід від міста розташований Музей Ебебьина, який демонструє традиційну скульптуру народів країни і багато інших творів мистецтва.
Місто Евінайонг розташоване в 180 км від Бата, пропонує туристам відправитися до численних мініатюрних водоспадів.
Дякую за увагу!


ДАНІЯ


title: Чарівність древнього Провансу

text:
Чарівність древнього Провансу

По старовинній легенді, статут після створення світу, Бог вирішив створити місце для власного відпочинку - так з'явився Прованс. Всупереч крилатому вираженню, побачивши Париж, не варто квапитися покидати цей світ - хоч би тому, що в нім ще є Прованс! Він як роман, написаний рукою великого майстра: кожен прочитає в нім те, що співзвучно душі, але багато що залишиться нерозгаданим.
Прованс – південна частина Франції, що тягнеться від Верхніх Альп до Середземного моря. Весь Блакитний берег з Каннами і Ніццей, Марсель, Тулон, Сіна – Стежці, фешенебельні гірськолижні курорти, виноградники гирла Рони – все це Прованс.
По Провансу краще всього подорожувати на автомобілі або велосипеді, зупиняючись на ніч у маленьких затишних готелях. Це ідеальний спосіб по-справжньому зрозуміти і полюбити країну – подорожувати не по туристичних або курортних пам'ятках, а по місцях, де люди просто живуть.
Але якщо раптом вас потягне до цивілізації, їдьте в історичну столицю Провансу – Екс-ан-Прованс. Це містечко придивилося ще древнім римлянам в II столітті до нашої ери. І тоді ж отримало своє ім'я. Столицею ж Провансу місто стало в ХV столітті.
К_востоку_от Екса знаходиться Арль - найбільше за площею місто Франції. Він ставно розлігся на берегах Рони. Арль (Arles) оточений виключно красивими околицями: річкою Роной, сухими рівнинами Кро і місцевістю Камарг
В місті жив і творив великий Ван Гог, тут знаходитися музей художника і збори його картин.
Неподалеку_от Арля розташований заповідник Камарг, де живуть рожеві фламінго, вільно носяться табуни білих коней і пасуться стада синяво – чорних биків
На замітку мандрівникам
Багато готелів в Провансі розташовано прямо в старовинних замках.
Перед від'їздом купите мішечок з травами Провансу, щоб довгими зимовими вечорами згадувати неповторний аромат французької провінції.
Любителям довгих прогулянок пропонується відправитися в подорож по самому глибоко і широкому в Європі Вердонському ущелині - двадцять чотири кілометри пішки.
Ради мандрівникові 1
1. Обов'язково віддайте належне традиційному французькому сніданку! Це чашка ароматної кави, свіжий круассан і свіжовичавлений апельсиновий сік. Щоб вам легко було розібратися в пропонованому кавовому меню, звернете увагу на назви кави:
Cafe noir- чорний кава, що подається в маленьких чашках (подібність еспрессо);
Cafe creme - кава з молоком (близький до капучино);
Cafe au lait- велика чашка кави з молоком (користується популярністю у місцевих жителів, саме її зазвичай п'ють вранці);
Cafe decaffeine - тут коментарі не потрібні, кава без кофеїну;
Cafe а la torque - кава по-турецьки.
Ради мандрівникові 2
2. Обід зазвичай з 12.00 до 14.00 - в цей період все просто завмирає. Це своєрідна провансальська сієста. У ресторанах у вас є дві можливості зробити замовлення: меню і карта. Карта - це вже складений обід або вечеря, що включає закуску, основне блюдо і десерт. Вартість визначена заздалегідь. Але вибір не надається.
Ради мандрівникові 3
3. Рекомендуємо спробувати знаменитий рибний салат «Нісуаз», цибульний пиріг і дуже смачний рататуй зі свіжих баклажанів і цуккині. На окремі захвати заслуговує рибний суп-асорті «буйабес». Колись це було найдешевше блюдо, що готувалося з риби, що залишилася від продажу. Тепер суп - головна прикраса кухні Провансу. До речі, соус «Провансаль» і соус «Майонез» - це різні речі.


title: Антонич Богдан-Ігор Васильович

text:
Антонич Богдан-Ігор Васильович
Виконала:
Учениця 11 класу
Жупанин Альона
Народився  5 жовтня 1909 р. на Лемківщині в родині сільського священика Василя Кота, котрий незадовго до народження дитини змінив прізвище на Антонич.
Богдан-Ігор Антонич
У 1914 р. родина Антоничів перебралася до Відня, де з гіркою бідою перебула чотири роки. У 1919р. Богдан з мамою (батька заарештувала польська влада) переїхали на Пряшівщину до материного брата, якого невдовзі режим Пілсудського скарав на смерть за домагання прав для галицької Лемківщини.
Труднощі війни відбилися на здоров'ї хлопця. Він часто і тяжко слабував. Тому спершу йому найняли приватну домашню вчительку, а в 11 років віддали до Сяноцької гімназії. Саме в цій польській гімназії, дві години на тиждень відводили українській мові, основний наголос за вісім років навчання робили на грецьку та латину.
У 1923—25 pp. Б.-І. Антонич почав писати твори. Два останні роки навчання в гімназії його вчителем був Лев Гец, згодом відомий український художник.

Гец осучаснив смаки Антонича, й мав на учня великий вплив. Навчаючись в університеті та по його закінченні, Богдан-Ігор надсилав учителеві свої книжки, які той оцінював дуже високо, сприймаючи їх "з нестримним захопленням".

Антонич-гімназист захоплювався музикою, непогано грав на скрипці, котру потім згадував у віршах як "музичне дерево". Виступав на шкільних концертах і навіть компонував мелодії.
Також малював і серйозно цікавився образотворчим мистецтвом.
У 1928р. Б. І. Антонич закінчив гімназію і записався на гуманітарний факультет Львівського університету (спеціальність — слов'янська філологія);

З 1931 р. почав друкуватися в періодиці. Саме тоді в бібліотеці журналу "Дажбог" заявилася його перша збірка "Привітання життя".

Від 1934р. Б.-Г. Антонич активно друкується в західноукраїнських часописах "Вогні", "Дзвони", "Назустріч", "Ми". Тоді ж заходами Богдана Кравціва він видав збірку "Три перстені", за яку отримав літературну премію Товариства українських письменників і журналістів ім. Івана Франка. За неповних чотири роки письменник готує до друку чотири книги поезій, працює над малою прозою, пише роман і лібрето до опери, пробує себе у ролі мистецтвознавця. У 193б р. виходить найбільша прижиттєва збірка Б-І. Антонича "Книга Лева".
Видужування після операції у 1937р. ускладнилося запаленням легенів. Слабе серце не витримало. 6 липня Богдан-Ігор Антонич помер. Поховано поета на Янівському цвинтарі у Львові.
Збірки "Зелена євангелія" та "Ротації" вийшли у 1938р. посмертно.

"Зелена євангелія" — це книга природи
"Ротації" — книга міста й цивілізації, а "Велика гармонія" — книга віри.
Зелена Євангелія
Антонич Богдан-Ігор
Весна — неначе карусель,
на каруселі білі коні.
Гірське село в садах морель,
і місяць, мов тюльпан, червоний.

Стіл ясеновий, на столі
слов’янський дзбан, у дзбані сонце.
Ти поклоняйся лиш землі,
землі стобарвній, наче сон цей!
Творчість Антонича споріднена з фольклором, він розлого покликався у власних віршах на християнську міфологію, пов'язану зі старозавітними переказами, канонічними євангеліями і навіть апокрифами.
В останніх двох збірках — "Зелена євангелія" та "Ротації" — Антонич дає ліричні переспіви початків існування: "Перша глава Біблії", "Міф", а також картини апокаліпсису: "Кінець світу", "Сурми останнього дня". Майбутню загибель цивілізації він бачить як момент вічного ланцюга творень і нищень.
Дякую за увагу!


title: Капелюшок-гольниця. Ідея до свята 8 Березня "

text:
Капелюшок-гольниця
Для такої гольниці потрібні прості підручні матеріали і зовсім небагато часу: диск, баночка з-під сиру, синтепон і фліс.
На диск приклеюється синтепон, вирізаний по формі самого диска, вирізається круг флісу і стягується на нитку.
У баночки зрізаємо дно.
Вирізаємо ще один круг тканини і теж стягуємо на нитку. Через отвір, що залишився, набиваємо синтепоном.
Вийшло дві детальки майбутнього капелюшка - тулія і поля.
Вони з’єднуються між собою потайним швом.
А тепер можна прикрасити капелюшок, як душа забажає.
Можна пришити декоративну тасьму.
Або прикрасити штучною квіточкою. І гольниця готова.


Біографія та особливості творчості Пантелеймона Куліша


title: Мавзолей в Галікарнасі

text:
О, сизі й рожевії  плити!
Карійський мармур і кований граніт!
Ви бездоганні, вічні й знамениті,
Повік, повік, повік…!
ПРЕЗЕНТАЦІЯ НА ТЕМУ:«Мавзолей в  Галікарнасі»Мавзолей - велика надмогильна споруда.  Ім'ям ця споруда завдячує правителю Карії, Мавзолу ІІ-му, що царював у 377-353 роках до н. е.
                     Ка́рія (греч. Καρία) — історича область на східно-західному узбережжі Малої Азиї, де побутував народ карійців. В середині 2-го тисячоліття до н. е. Карію вибрали месцем поселення племена хеттів, змішавшись з месцевими жителями, і до Троянської війни (XII в. до н. е.) народ карійців уже існував. З початком грецької колонізації на узбережжі Карії з'являються грецькі міста. В 540-ві рр.до н. е. Карія, де місцеві племена не зуміли об'єднатися в єдину державу, опинилась під владою Персидскої імперії. Після походу Олександра Македонського територія Карії втратила чіткі кордони, а народ карійців втратив етнографічну ідентичність. На сьогоднішній день землі Карії  є частиною Туреччини.
КАРІЯ
включає в себе великі
прибережні міста Мілес,
Галікарнас, Кнід, Кавн.

Отже, галікарнаський мавзолей — надгробний пам'ятник карійському правителю Мавзолові II,  збудований в середині  IV століття до н. е. за наказом його дружини і ( рідної сестри) Артемісії  III є одним з найграндіозніших пам'ятників грецької архітектури пізньої класики.
Галікарнас (греч. Ἁλικαρνασσός) — давнє місто в Карії на середземноморському узбережжі Малої Азії. Заснований грецькими поселенцями приблизно в VIII ст. до н. е. і в середині IV ст. до н. е. стало на короткий час столицею Карії. Зараз на його руїнах разташоване турецьке місто-курорт Бодрум.

Спорудження мавзолею почалося ще до загибелі Мавзола в 353 р. до н. е.
В архітектурі Галікарнаського Мавзолею вперше поєднались всі три знамениті ордери: грецький доричний, іонійський, коринфський. Нижній поверх підтримувався 15 доричними колонами, середні  колони верхнього поверху були коринфськими, а зовнішні - іонійськими. В Мавзолеї поєднувались строга геометрія, масивна простота, стремління до декоративності, легкості форм, плавності ліній. Головною відмінністю мавзолею в Галікарнасі від інших давніх чудес, таких як храм Артеміди в Ефесі, чи статуя Зевса в Олімпії, було те, що там разміщені статуї звичайних людей і тварин — мавзолей не був присвячений грецьким богам.

Галікарнаський Мавзолей — трьох'ярусна споруда. Перший ярус - рельєф з білого мармуру. Тут поміщався заупокійний храм площею в 5000 кв. метрів і висотою близько  20 метрів. Другий ярус утворювала струнка мармурова колонада, а третій - пірамідальна покрівля, також мармурова. У внутрішньому дворі разміщувалась кам'яна платформа, на котрій була могила. До вершини платформи вели кам'яні сходи, зі скульптурами левів по боках, а також зі статуями богів и богинь. По кутках — кам'яні воїни.

Накруги гробниці разміщувались статуї левів і  вершників. Будівничі Мавзолею - зодчі Сатир і Піфій, а його скульптурне начиння було доручене кільком майстрам, у тому числі великим Скопасу й Леохару.
      Могила була побудована у формі квадратного конічного блоку, висота якого - третина від загальної висоти мавзолею (45 метрів). Могила була покрита барельєфами зі знаменитих бойових сцен, включаючи битву греків з амазонками. Вінчала споруду чотирьохкінна колісниця (квадрига), котрою правили мармурові Мавсол і Артемісія.
Квадрига – читирьохкінна колісниця.         Статуя в    мавзолеї. Лев.
Барельєф мавзолею:
Битва греків з амазонками.
19 століть стояв Мавзолей. Про розрушення Галікарнаського Мавзолею відомо із средньовічної хроніки. Нестача каміння призвела до загибелі цілого ряду цінних пам'ятників. В XIII столітті мавзолей  рухнув від сильного землетрусу, а в 1522р. останки мавзолею були розібрані рицарями-іоаннітами на будівництво храму св. Петра в Бодрумі.
Пліній Старший так описує цю споруду: «Зі сходу рельєфи зробив Скопас, з півночі — Бріаксід, з півдня - Тимофій, з заходу— Леохар. Ще до того, як вони закінчили работу, цариця померла… Над птероном возвишається піраміда, по висоті рівна нижній частині, звужується 24-ма сходинками в гострокінечність. На вершині знаходиться мармурова квадрига, котру створив Піфій. Разом з нею вся споруда сягає в висоту 140 футів»

В 1846 році розвалини дослідила експедиція Британського музею під керівництвом Чарльза Томаса Ньютона. Він провів розкопки і виявив частини рельефу стіни мавзолею, також рештки покрівлі, а ще колесо з колісниці діаметром в 2 метри, що прикрашала дах. Збереглись уламки фризу гробниці Мавзола, що зображали битву греків з амазонками.
Також були знайдені статуї Мавзола і Артемісії, що стояли у вище згаданій колісниці.

Масонський храм в      Вашингтоні. Мавзолей Гранта на Манетені, Нью-йорк.
Пам'ять про Галікарнаський Мавзолей залишилась в багатьох спорудах подібного роду, котрі відродились в різних містах Ближнього Сходу, а також у слові “мавзолей”. По подобі галікарнаського мавзолею побудовано беліч споруд по всьому світі.
Меморіальний комплекс в Мельбурні, побудований на зразок Галікарнаського мавзолею.


ДЕРЖАВИ-КАРЛИКИ


title: Національна бібліотека Франції

text:
Bibliographie de la France
Europeana
Biodiversity Heritage Literature
Europeana Regia
Europeana Collections
IFLA Preservation and Conservation


Німеччина


Можливості залучення готельної інфраструктури ЗАТ “Трускавецькурорт”для створення сприятливих умов у проведенні ЄВРО – 2012


Багряний


Великосорочинський літературно-меморіальний музей М.В. Гоголя


title: Ирландия

text:
Ирландия
Респу́блика Ирла́ндия — государство в Западной Европе, занимающее бо́льшую часть острова Ирландия. Площадь — 70,2 тыс. км². Столица — город Дублин, в котором проживает около 1,4 млн.чел.

Общая информация
Население Ирландии — в основном кельтского происхождения. По данным всеобщей переписи 2006 года оно составляет 4,24 миллиона человек. Национальные меньшинства составляют 420 тысяч, то есть 10%. 275,8 тысяч — иммигранты из стран Евросоюза (Польша, Латвия, Литва, Румыния), остальные из России, Китая, Украины, Белоруссии, Пакистана, Филиппин, Нигерии.
Приблизительно 58 % населения живёт в городах.

Географическое положение
 Ирландия расположена на одноимённом острове (3-й по величине в Европе) в северной части Атлантического океана. Это западный из двух крупнейших Британских островов. С востока
омывается Ирландским
морем, а также проливами
Св. Георгия и Северным,
с запада, севера и юга
—Атлантическим океаном.
Протяжённость с запада на восток — около 300 км, с севера на юг — около 450 км. Высшая точка — гора Карантуилл (1041 м).
Общая площадь территории — около 70,2 тыс. км².
Протяжённость
границы с
Великобританией —
 360 км.

Растительность и животный мир
В соответствии с классификацией Всемирного фонда дикой природы Ирландия разделяется на два экорегиона: кельтские широколиственные леса и Североатлантические
 смешанные леса, хотя
фактически лес занимает
не более 12 % территории
острова. Большую долю
поверхности острова
занимают луга,
верещатники.
Экологическое состояние
Исторически сложилась ситуация, при которой в Ирландии никогда не было тяжелой и экологически вредной промышленности. Единственный источник загрязнения присутствующий в стране — отходы сельского хозяйства, которые приводят к загрязнению сточных и речных вод в ряде районов страны.

Государственная символика
Герб Ирландии
Герб Ирландии представляет собой золотую арфу с серебряными
струнами на синем щите.
Арфа долгое время была
геральдическим символом
Ирландии. В современном
виде герб утверждён
9 ноября 1945 года.

Флаг Ирландии
Флаг Ирландии является национальным символом Ирландии. Флаг имеет пропорции 1:2 и состоит из трёх полос — зелёной, белой и оранжевой — в последовательности слева направо. Зелёный цвет символизирует
католиков, оранжевый—
 протестантов, белый —
 мир между двумя
общинами
Архитектура
Основные сохранившиеся памятники эпохи палеолита — могилы и монументы, которыми ранее отмечались места захоронений. Одни из самых известных на территории Ирландии — дольмены, массивные трёхосновные сооружения, были воздвигнуты 4-5 тыс. лет назад. Ещё одна особая форма захоронения — могилы-галереи, например, Ньюгрейндж.
Самые первые ирландские крепости датируются бронзовым веком и представляют собой круглые форты на земляно-каменном валу с частоколом и рвом вокруг. Одна из таких была реконструирована в графстве Корк близ Клонакилти. Некоторые укрепления уже в то время возводились целиком из камня, например, в Инишморе на островах Аран.
Интересные факты
29 февраля в Ирландии женщины могут самостоятельно делать предложение мужчинам. Эта традиция берёт своё начало в законе 11 века, по которому отказавший мужчина был обязан уплатить штраф.

Старое ирландское средство от боли в животе – проглотить живую лягушку

Новая традиция в школах Ирландии – бить своих одноклассников, которые не одели зеленое на день св. Патрика

  Зигмунд Фрейд как-то заметил, что ирландцы – единственные, кого невозможно подвергнуть психоанализу
Мёрфи – самая популярная в Ирландии фамилия, и она означает «морская собака»
  Если мальчик рождался на пасху, то он впоследствии автоматически получал должность в церкви

 Вожди кланов средневекового Ольстера брали в жены шотландок потому, что в их приданое входили вооруженные наемные солдаты
Считалось, что священное дерево в графстве Тирон, что росло на берегу Лох-Ней принесет удачу тому, кто вобьет монету в его ствол. К сожалению, дерево
погибло от отравления
 металлами.

В Ирландии больше собак на душу населения, чем в любой другой стране Европейского Союза
Сейчас в Ирландии туристов больше, чем жителей.

Если вы отстригли волосы, то нельзя их выбрасывать там, где их могут найти птицы, иначе они их утащат и используют для строительства гнезда, а вас весь год будут мучить головные боли
По легенде, волосы любого поседеют за ночь, кто поплавает в
 озере Каллех из Бэра,
 в лесопарке графства
Амра


title: «Херсонщині – 70 років»

text:
«Херсонщині – 70 років»
ЄДИНИЙ УРОК
«Встеляйте квітами шляхи бійцям,
що мир несли  в наш рідний край…!»
Робота вчителя історії
Любимівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. – ДНЗ  №1
Мазніциної В. В.

Карта області
Герб  Херсонщини
Геральдичний  щит бірюзового кольору з розташованим у ньому колоссям пшениці, морським якорем і навігаційним приладом, що означає  з'єднання двох морів.

Заповідні Куточки
   22 червня 1941 року мирне життя радянських людей було зворушене оголошенням, яке , наче сполохом, охопило країну…
Наприкінці серпня 1941 року  розпочалися оборонні бої за Каховську землю…..
Фашистський « новий порядок»
Створення підпільних організацій
Наприкінці жовтня 1943 року розпочалися бойові дії з визволення району, в яких брали участь частини 2-ої  гвардійської армії під командуванням генерал-лейтенанта Г.Захарова /зокрема 1-ий ,13-ий стрілецькі та 2-ий механізований корпуси/; 44-ої армії на чолі з генерал-лейтенантом В.Хоменком / 417-та стрілецька дивізія/ та кінно-механізована група «Ураган».
  Довгождане звільнення
 У жорстоких боях  з 30 жовтня по 2 листопада 1943 року Каховський район було звільнено.
     Семенів Яків Якович

     Гаршин Іван Петрович

     Михайленко Іван Сидорович

     Гришаєв Олексій Федорович

     Тяжкий тягар ліг на плечі жінок, бо саме жінки проводжали своїх чоловіків, саме вони чекали їх до останнього, саме вони отримували поховальні листи на своїх синів, чоловіків, братів…
    Середа Олена Максимівна

     Траурна процесія на честь перепоховання невідомого солдата

     Почесний караул біля  братської могили

    Реліквії, що пам’ять бережуть

ПОХОРОНКА…
    Реліквії, що пам’ять бережуть
Бойові
 нагороди
    Реліквії, що пам’ять бережуть
Фронтові
листи
ХВИЛИНА
МОВЧАННЯ
«Херсонщині – 70 років»
Дякую за увагу


Цікаві факти із життя Т.Г.Шевченка


Антін Лотоцький


Велика Британія


“Ч О Р Н А Р А Д А”


title: Країна ПАРАГВАЙ

text:
92%

91%

94%

74,4

77,0

71,9

20,9

21,2

20,7


Андрій  Самійлович  Малишко – солов'їне  серце України. Пісні Малишка, що стали народними (“Пісня про рушник”, “Стежина”)
Найсвятіше слово наше – м а т и,
Рідна земля, правда і любов!
Доброта
Любов
Краса
Пісня
Мудрість
Правда
Повага
Вірність

Батькові багато було дано Богом. Якби він не став поетом,він міг би стати актором. Був він дуже хлібосольним, любив співати пісень, гарно говорити… Чоловіки заздрили, а декотрі з жінок навіть плакали. Ось так він умів говорити, а це не кожному дано…
                    (Валентина Малишко)

Чому, сказати й сам не знаю,
 Живе у серці стільки літ,
Ота стежина в ріднім краю
Одним одна біля воріт…
І на тім рушничкові оживе все знайоме до болю…
Батько поета – Самійло Микитович Малишко
      Дідусь був характерний, з норовом,іноді з ним важко бувало – усе хотів, щоб було по його.
       Мав четверо синів, він хотів їх усіх бачити шевцями, а став шевцем тільки  Сергій.
        А у тебе , тату,- як казав дід -  з юності були « мухи в голові », яке там шевство. Тож дід був спочатку категорично проти віршування: “ Вірші віршами, треба мати ремесло .” Таким було його кредо стосовно
 тебе .”
	(Валентина Малишко)

Мати поета – Ївга Остапівна Малишко (Базилиха)
	Голос у бабусі був старечий, слабенький, зате слух – пречудовій. І вже пісень вона знала – без ліку, будь-кого могла переспівати. Я так і бачу її – стареньку, вутленьку, в чорному  очіпку, які тоді ще носили в селах старенькі жінки, а в очіпку – дві нитки: чорна та біла. Вона ходила у справжньому українському вбранні – своїми руками багатовишита сорочка, запаска, спідниця у сім пілок, а на грудях – срібний хрестик на чорному шнурочку.
		(Валентина Малишко)
Андрій із друзями дитинства
	У 1927 році Андрій закінчив Обухівську се-мирічну школу і вступив  до Київського медтехнікуму .  Але переконавшись, що його покликання – поезія, він успішно склав іспити до Київського інституту народної освіти. Вступний екзамен з літератури приймав у нього Микола Зеров, який розгледів у абітурієнта літературні здібності і познайомив його з Максимом Рильським.
	Поет жив і творив у добу сталінського режиму, тож змушений був віддати данину своєму складному часові: чимало його віршів були ідеологічно традицій-ними, оспівували трудове життя країни, недавнє революційне минуле. Героїко-романтичний пафос цих віршів відтворював атмо-сферу держави, яка будувала “суспільство сталінського казарменного соціалізму”, зневажаючи  особистість.
Україно моя, далі, грозами свіжо пропахлі,
Польова моя мрійнице,
Крапля у сонці з весла.
Я віддам свою кров, свою силу і ніжність до краплі,
Щоб з пожару ти встала, тополею в небо росла.
Україно моя, мені в світі нічого не треба,
Тільки б голос твій чути і ніжність твою берегти.
( “ Україно моя ” )
    З роками голос Андрія Малишка міцнів, наливався силою. Поет починає пильніше придивлятися до життя, зосереджується на найскладніших філософ-ських проблемах буття, дошукується першопричин, витоків усього що, діється у світі.
   З-під пера Малишка виходять нові збірки, в яких поет творить широку картину народного життя, змальовує простих трудів-ників – не як “ бездушних гвинтиків ”, а як творчі особистоті , закохані у землю та працю на ній.
 	17 лютого 1970 року помер. Похований на Байковому кладовищі в м. Києві.
“…Сиджу на лаві біля пам'ятника . Пам'ятник роботи Галини Кальченко вийшов гарний, з білого мармуру. А над ним величезній клен, з якого увесь час щось скрапує. Може, то сльози?”
                    (Валентина Малишко)
Я серце й душу в пісню переллю                                                            		        А.Малишко
	Для пісні в нас усюди почесне місце, бо вона – посестра життя, порадник і вірний друг, і суворий суддя. Людина хоче з нею журитися і радіти, мислити і працювати.                        А. Малишко

“ Пісня про рушник ”
«Я мріяла, що в Україні мене почують…»
Кві́тка Ці́сик ( 4 квітня 1953  -
29 березня 1998) — американська співачка українського походження (сопрано), виконавиця українських народних і популярних пісень. 	Виконувала пісні у фільмах, виступала на американ-ському телебаченні (у рекламі); співала у Гентській опері (Бельгія), фільм «You Light Up My Life»(1977), в якому вона вико-нувала пісні, одержав «Оскар».
Художні засоби, які використані у “Пісні про рушник”:
    Епітети: “далека дорога”, “замучені очі”, незрадлива вірна усмішка”, “тихий шелест трав”;
   Метафори: “цвіте доріжка”, “шелест трав”, “щебетання дібров”, “оживе … і дитинство, й розлука, і вірна любов”;
    Порівняння : “Той рушник простелю, наче долю…”
      Повтори

	Український ви-шиваний рушник з'явив-ся приблизно п'ять сторіч назад.
	За мотивами орна-менти вишивок поділя-ються на три групи: геометричні(абстрактні), рослинні, зооморфні (тва-ринні).
	У кожній родині, де підростала дівчина, скри-ня мала повнитися рушниками. Готувати рушники - означало дба-ти про дівочий посаг. До їх виготовлення привча-ли ще з юного віку.
	... Догорало чисте багаття його життя. Фізичні сили покидали Андрія Самійловича, а розум, поетична пристрасть палахкотіли вогнем слова. «Стежина» створена 8 лютого 1970 року — за вісім днів до кончини поета. Це останній твір А. Малишка, його лебедина пісня.
“ Стежина ”
СКЛАДІТЬ ІНФОРМАЦІЙНЕ ГРОНО       ЩОДО ХАРАКТЕРИСТИКИ СТЕЖИНИ
С Т Е Ж И Н А
Пам’ять
Біль
І
 жаль
Любов  до
Батьків-
щини
А.Малишко і П.Майборода
Теплий прижмур очей,
На сорочці – розшита манишка,
Сонях сонячно цвітом
До ясного чола прихиливсь…
Перечитую вірші
Поета Андрія Малишка -
З ними я назавжди
Подруживсь, побратавсь, поріднивсь!

      (Данило Кононенко)

Місто Київ. Вулиця Андрія Малишка.
Поети — це скарби народні —Не лірики, ні! Сурмачі!І линуть у майбутнє сьогодніПісень його дивні ключі.А смерть він зустрів, наче птиця, —   В польоті, у небі мрій...І сниться Вкраїні, снитьсяЖайвором в небі Андрій.


title: Вітальні листівки

text:
1. www.cards.tochka.net
2. www.fantom2.org.ua
3. www.eurotorg.com.ua
4. www.kirovo-school.at.ua
5. www.liveinternet.ru
6. www.pcwalls.ru
7. www.pozdrav.moy.su
8. www.cards.mail.ru
9. www.youthlibde.blogspot.com
10. www.ispanska.at.ua
11. www.podiyi.com
12. www.naukova-zmina.kiev.ua


Велика Британія та її особливості


title: Культурно-пізнавальний туризм в Норвегії

text:
Культурно-пізнавальний туризм Норвегії
Підготував студент групи Т-17 Романович Ростислав
Загальні відомості
Офіційна мова - норвезька
Столиця - Осло
Голова правління - Король Гаральд V
Прем'єр-міністр – Ерна Солберг
Площа - 386 000 км2
Незалежність (скасовано союз зі Швецією) - . 7 червня 1905
Валюта - Норв.крона(NOK)
Часовий пояс - +1,+2 влітку

Вступ
Батьківщина тролів і мужніх вікінгів, Норвегія - одна з небагатьох європейських держав, яка зуміла зберегти первозданну чистоту дивовижно, неповторної природи: величні гори і льодовики, величезна кількість річок, озер, водоспадів, широкі затоки і піщані пляжі, знамениті норвезькі фіорди, національні парки і природні заповідники. Невипадково Норвегія визнана благополучною країною за рівнем економічного розвитку і тривалості життя людей. Про Норвегію складають легенди. Розповідають, наприклад, що в цій суворій країні прямо по вулицях бродять білі ведмеді. Насправді в Норвегії дійсно можна подивитися на полярних ведмедиків, щоправда, для цього потрібно відправитися на острів Шпіцберген. Взагалі ж, клімат в Норвегії аж ніяк не суворий. Завдяки теплому Північноатлантичного течією Гольфстрім зима тут м'яка, а влітку температура іноді піднімається до +25 С
Осло
Осло - головний промислово-транспортний та культурний центр країни. Будучи одним із найбільш дорогих міст світу, він, тим не менше, як магніт, притягує туристів зі всього світу. Мальовничі ландшафти, суворий клімат, музеї, парки, квартали старого міста - все це додає особливу, дивовижну атмосферу цьому норвезькому місту. Осло розташований на території Естланна в глибині однойменного фьорда на березі трьох заток - Вьерквіка, Піпервіка і Фрогнер.

Берген є одним з найбільших міст Норвегії і має повне право називатися туристичним центром або точкою старту різних туристичних поїздок. Він являє собою як би ворота в світ фіордів; тут же розташовані і привабливі для туристів визначні пам'ятки: старий квартал Брюгге, рибний ринок, де можна придбати свіжі дари моря. Берген університетське місто, у ньому знаходяться кілька великих коледжів. Це місто, в якому багато місцевого і самобутнього, але і в той же час є й аромат інтернаціональності.

Старі квартали Бергена - це жива історія, а в музеях і галереях зберігається жива історична та культурна спадщина. У старому кварталі Брюгген уздовж східного боку гавані розташовані вражаючі старовинні будівлі. Цей квартал включений Юнеско в список світової спадщини. Старі дерев'яні будинки побудовані вже після пожежі 1702 року.

Тромсе - називають "Північним Парижем". Тут розташовується самий північний в світі університет. Тут взагалі все північне. Наприклад собор, і той називають Арктичним (Церква Тромсдал). У Тромсе знаходяться Музей Тромсе, Морський Акваріум, Полярний Музей. В центрі знаходиться безліч маленьких суденець, рибальських халуп і поромів. Тут підходяще місце для лову великої риби. Крім того, зупинившись в Тромсе, можна оглянути Військовий Музей Тромсе в Барду, наскальні малюнки (2500-4500-річного віку) в Бласфіорд, водоспади в Рейсадален, Собор в Буді, Глом Фіорд, Гронлі Грот (сталактитова печера з підземним водоспадом), церква і Меридіан камінь у Хамерфест, Північний Мис (крайня точка в Норвегії), каплиці Короля Оскара і Cв. Джорджа в Кіркінес.
Торговий район Хавнес на острові Улейя

Ставангер - одне з найпрекрасніших міст норвезьких, розташоване в південно-західній частині Норвегії. У цьому регіоні була відкрита нафта і з цього моменту Ставангер є штаб-квартирою нафтовиків. Місто приваблює туристів своїми білими піщаними пляжами, можливістю поніжитися в теплій морській воді, оглянути Фіорд і прогулятися по гірських дорогах! Тут є 25 км чудових піщаних пляжів, що плавно переходять у смарагдову морську гладь.

Олесунн або Алесунд (норв. Ålesund) - місто на західному узбережжі Норвегії, в фюльке Мере-ог-Румсдал. Один з небагатьох збережених міст в світі, побудованих в стилі «ар нуво», завдяки чому є туристичним центром. Відрізняється м'яким кліматом завдяки близькості Гольфстріму. Місто Олесунн розташований між Хьюронд-фьордом і Гейрангер-фьордом внесеними до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.
Гейрангер-фьорд

Два норвезьких фіорди, Гейрангер-фьорд і Нерьой-фьорд, включені в Список Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Ширина Нерьой-фьорда в самім вузькому місці лише 250 метрів, а скелі над його спокійними водами піднімаються на 1800 метрів. Гейрангер-фьорд відомий мальовничими місцями й приголомшливими водоспадами, з яких найбільш відомий водоспад Сім сестер.

Королівська резиденція Стіфсгорден. Особняк Стіфтсгорден, побудований в 1774-78 р. вдовою члена таємної ради, є найбільшим дерев'яним палацом у Скандинавії. В 1800 році він був проданий державі і до сьогодаі він є офіційною Королівською резиденцією в Трондхеймі.

Народний музей Сверресборг. Це музей культурної історії, що розкинувся навколо руїн середньовічного замка Короля Сверре. Величезний музей, що складається з експозицій під відкритим небом і дерев'яними будівлями, демонструє сцени життя людей у Трондхеймі й Тренделагу.

Смельтхютта (норв. плавільння), на площі Мальмплассен була центральним об'єктом поселення Рьорус, і в період з 1646 по 1953р. тут переплавляли мідну руду. Коли роботи припинилися, тут був відкритий музей. Основна експозиція представлена мініатюрними функціонуючими моделями, які показують процес плавлення й виробництва міді: серед них водяні колеса, піднімальні механізми, що приводять у рухи кіньми лебідки й штольні.

Будинок Норвезької опери. Будинок Норвезької опери був побудований за п'ять років на берегах району Бьорвіка, недалеко від біржі й центрального вокзалу. Це найбільше норвезьке спорудження культурного значення із часів будівництва собору Нідарос у Трондхеймі на початку чотирнадцятого століття.
Дякую за увагу


БОГДАН ЛЕПКИЙ "ЦВІТ ЩАСТЯ"


title: Моє рідне місто Фастів

text:
Моє рідне місто Фастів.
Виконала:
Баталова Наталія
гр.45 ДШЛ
Місто Фастів в першу чергу має зручне залізничне сполучення і є великою вузловою станцією. У Фастові знаходиться моторвагонне депо, в якому відстоюються і проходять обслуговування електропоїзди Південно-Західної залізниці, та рефрижераторне депо — одне з провідних у країні. Фастівські рефсекції досі працюють по всьому колишньому СРСР, перетинають кордони Польщі, Угорщини, Китаю, Монголії. Формується і відправляється щоденно досить велика кількість вантажних поїздів. Великі обсяги і транзитних перевезень.
Станція Фастів приймає пасажирів дальнього і приміського сполучення. Тут зупиняються поїзди на Київ, Львів та інші великі міста. Приміські поїзди ходять на Київ, Миронівку через Білу Церкву, Козятин, Житомир, Святошин.
(1952 – 2011)
(2011 - дотепер)
(1875 – 1952)
державний і військовий діяч, полковник Фастівського полку Української козацької держави.
Народився у Борзні Чернігівської області в міщанській родині.
Можливо, навчався у Києво-Могилянській академії. Служив у війську гетьмана Петра Дорошенка. Після смерті дружини, з кінця 1670-х років перебував на Запорозькій Січі, де отримав прізвисько «Палій».
У 1684 – 1704 роках сформувавши козацький полк жив у Фастові.
Помер своєю смертю 1710 року.
Семен Палій
(Семен Пилипович Гурко)
(1640 – 1710)
За кошти Семена Палія була побудована Покровська церква
(1740 рік) і дзвіниця (1781 рік).
На цей час вона є історико –
архітектурною пам’яткою в якій правлять служби православні священники.
До того як побудували дзвіницю дзвони були підвішені на
дубові слупи біля церкви,
серед них був великий дзвін, одлитий у Фастові з написом: «Семен Палій полковник Фастівський, на Божу хвалу
кладе надію, і всю славу свою
має возглашати цей дзвін вічно.»

Фастівський костел
Воздвиження Святого Хреста побудований у романо-готичних формах 1911 року.
Радянська влада у 1934 році
закрила костьол.
У повоєнний час у ньому діяла православна церква.
У 1989 році до Москви на ім'я
жінки-космонавта Валентини Терешкової надійшов лист з проханням про повернення
костьолу католицькій громаді,
підписаний 600 особами.
Відтак, 1990 року храм було
 знову освячено.

Римо – Католицький
костел
Микола Бенардос
(1842 – 1905)
український винахідник, творець дугового електрозварювання.
народився в селі Бенардосівці, Єлизаветградського повіту Херсонської губернії (тепер село Мостове, Миколаївської області, Україна). На початку 1870-х років Микола Бенардос став винахідником-професіоналом. На початку 1880-х років він їздив до Німеччини, Франції, Англії, Іспанії з метою вивчення
техніки та реалізації деяких своїх винаходів. У 1889 році було
присвоїне почесне звання
інженера-електрика. 1898 року Микола Бенардос повернувся в Україну і поселився у місті
Фастові, де й жив до самої смерті.
На станції Фастів у грудні 1918 року по дорозі в Київ зупинився потяг, де у штабному вагоні політичні діячі підписали попередній Договір про майбутнє об’єднання УНР та ЗУНР.
“Музей на колесах”
У 2001 році
на Фастівському
вокзалі встановили
вагон - пам‘ятник посвячений видатній
події для України.
український політичний та державний діяч, прозаїк, драматург та художник.
Володимир Винниченко
(1880 – 1951)
Акт злуки підписували:
Симон Петлюра
(1879 – 1926)
український державний і політичний діяч, публіцист, літературний і театральний критик, організатор українських збройних сил.
Від ЗУНР
український громадсько-
політичний діяч, дипломат,
адвокат, журналіст, видавець.
Цегельський Лонгин
(1875 – 1950)
Левицький Дмитро
(1877 – 1942)
український громадсько-
політичний діяч,
правник, адвокат.
Від ЗУНР
Тарас Шевченко
(1814 – 1861)
український поет, письменник (драматург, прозаїк), художник (живописець, гравер), громадський та політичний діяч, фольклорист, етнограф.
Кирило Стеценко
(1882 – 1922)
український композитор, хоровий диригент і музично-громадський діяч.
Сьогодення Фастова – це багатоманітність підприємств, модернізація виробництв і продукції, активне опанування світової економічної практики, зміцнення позицій на вітчизняному та світовому ринках. Промислові підприємства мають партнерські стосунки з багатьма зарубіжними країнами: Росією, Молдовою, Білоруссю, Туркменією, Казахстаном, Латвією, Грузією, Азербайджаном та ін.
Зміцнюються зв'язки з Німеччиною, Францією, Єменом, Фінляндією, Угорщиною, Польщею, Словенією,
Бельгією, Голландією.

Фастів – місто залізничників.


Індивідуальне становлення людини


Дивосвіт казки


Типы текста


Борис Харчук - «Планетник»


Інформаційно-довідкові послуги


Богдан Лепкий. Коротко про письменника. «Цвіт щастя»