title: О.Довженко Зачарована Десна

text:
О.Довженко
«Зачарована Десна»

Портфоліо письменника
При народженні: Олександр Петрович Довженко
Дата народження: 29 серпня (10 вересня) 1894
Місце народження: хутір В'юнище (Сосниця)
Дата смерті:	25 листопада 1956 (62 роки)
Місце смерті:	Передєлкіно (Підмосков'я)
Національність:	українець
Мова творів:	українська, російська
Рід діяльності:	письменник, режисер, кінодраматург, художник, акторпрозаїк, поет, драматург, публіцист
Жанр:	кіноповість, оповідання, п'єса
Найкращі твори:«Зачарована Десна»,
«Україна в огні»

Його «Зачарована Десна» - це задушевна лірична сповідь ,по вінця напоєна любов’ю до рідного краю, до трудового народу, до України з її великим,але скорбним минулим.
                        М. Рильський

Світ дитячої чистоти і святості, що з такою силою вибухнув у «Зачарованій Десні», він носив його,виявляється, у собі ціле життя, від батьківської Сосниці починалась його дорога до планети, до людства, про яке він так напружено думав, для якого так самовіддано й натхненно творив.
                         О. Гончар

Над кіноповістю «Зачарована Десна» О. Довженко почав працювати, як свідчать записи в чорнових матеріалах,
5 квітня 1942 р. У листі до матері та сестри від 9 листопада 1946 р. письменник сповістить: «Пишу одну повість про діда і батька, матір і про все, одне слово, сосницьке життя, що коли я був маленьким, мамо, у Вас щасливим, коли дід ще казав мені: «Цить, Сашко, не плач, поїдем на сінокіс, да накосимо сіна, да наберемо ягід, да наловимо риби, да наваримо каші». Про всяке таке-от старовиння, що щезло вже, минуло давно і ніколи не вернеться, як не вертаються літа ще хочу написати.Чомусь я часто, коли не щодня, згадую про вас, моя рідна старенька мамо.
        Очевидно тому, що й сам уже сивий, і день мій вечоріє вже, і хоч не гнеться ще спина, і ходжу ще рівно, я, як дід Семен, зглядуватись став назад, почав визирати в холодне (чужеє) вікно: а чи не пливуть до мене в гості молоді літа весняною водою на дубах? Ні, не пливуть».
Історія написання кіноповісті:
У щоденнику 7 грудня 1945 р. з’являється запис про бажання створити таку картину — книжку, яка б «принесла людям успіху, відпочинок, добру пораду і розуміння жити».
30 березня 1948 р. письменник уже чітко заявляє про свій намір написати докладно й абсолютно одверто, як труд цілого фактичного життя, з великими екскурсами в біографію, у дитинство, у родину, у природу, пригадати всі чинники, які створювали й визначали смак, тонкість сприймання.
Проте «Зачарована Десна» з’явилася лише
 в 1955 р., за рік до його смерті.

Тема твору:
зображення дитинства й джерел формування митця.

Ідея твору:
оспівування краю дитинства, його людей, природи.

Сюжет твору:
Основна сюжетна лінія – це ніби окремі новели (дитинство Сашка, його враження, захоплення навколишнім світом), другий план – ліричні відступи зрілого майстра слова (філософське осмислення художньої творчості, краса людської праці, природи й людини).

Жанр твору:
Автобіографічна кіноповість.
Автобіографічний твір - літературний жанр: опис власного життєвого шляху на основі спогадів.
Кіноповість – сценарій, перероблений для читання; жанр художнього твору,що поєднує ознаки кіно (фрагментарність і динамізм оповіді, багатство асоціативних моментів і зорових вражень,монументальність образів) і повісті (епічність і психологізм, метафоричність  і потяг до гіперболи, широкі пейзажні картини та авторські відступи).

Композиція твору:
         Цілісний потік думок,спогадів, що напливають один на другий, та зображення умов, у яких формувався характер,світогляд малого хлопця; поєднання ліричних і філософських роздумів дорослого Довженка.
         Умовно твір можна розділити на 7 розділів: «Город і хата», «Смерть братів», «Смерть баби», «Повінь», «Сінокіс», «Коні», «До школи».

Головні герої:
два ліричні герої – Сашко ( у новелах) і Олександр Довженко ( у ліричних відступах); Одарка Єрмолаївна ( мати); Петро Семенович (батько); баба Марусина; дід Семен.

 План характеристики образу Сашка:
2) приємне і неприємне в розумінні хлопця;
3) повага до батьків, людей похилого віку;
4) ставлення до народних свят, прикмет, обрядів, вірувань.
3. Риси характеру хлопця:
а) допитливий;  б) добрий; в) чесний; г) уважний; ґ) чуйний; д) спостережливий; е) здатний до фантазування; є) щирий.
4. Майстерність Довженка - письменника.
1.Оповідач у «Зачарованій Десні» — сам письменник, який виступає і як автор, і як герой твору — маленький Сашко.
2. Пізнання світу Сашком:
1) любов до тварин, природи, музики, співів. («Коли б спитав мене хто-небудь, яку я музику любив у ранньому дитинстві, який інструмент, яких музик, я б сказав, що більш за все я любив слухати клепання коси... Високий, чистий дзвін коси передвіщав мені радість і втіху...»; «Любив пташиний щебет у саду і в полі. Ластівок любив у клуні, деркачів — у лузі. Любив плескіт води весняної»; «...Любив співи дівочі, колядки, щедрівки, веснянки, обжинки...»)

Сашко-оповідач:
Спостережливий;
наділений почуттям прекрасного; має добру пам'ять ,чутливе серце; любить природу; цінує батька за працьовитість; ніжний, людяний, добрий; використовує в мові гостре, влучне слово; розуміє такт.

Автор-оповідач:
Шанує волелюбні риси своїх
 батьків; розуміє такт і шанобливість; схиляє голови перед  працьовитими батьками й односельцями, для яких праця не тільки обов’язок, а й духовна  потреба; людяний, добрий, не втратив «щастя бачити...зорі навіть у буденних калюжах на життєвих дорогах».

Батько:
       Взірець  людської досконалості; виразник народної моралі.
«Скільки він землі виорав, скільки хліба накосив! Як вправно робив, який був дужий і чистий. Тіло біле, без єдиної точечки, волосся блискуче, хвилясте, руки широкі, щедрі. Як гарно ложку ніс до рота, підтримуючи знизу шкоринкою хліба, щоб не покрапать рядно над самою Десною на траві. Жарт любив, точене, влучне слово. Такт розумів і шанобливість. Зневажав начальство і царя...
Одне, що в батька було некрасиве,— одяг. Ну такий носив одяг негарний, такий безбарвний, убогий! Наче нелюди зухвалі, аби зневажити образ людини, античну статую укрили брудом і рванням...
З нього можна було писати лицарів, богів, апостолів, великих учених чи сіячів — він годився на все».

Мати:
Невсипуща трудівниця; щиро любила все, що проростало із землі.
«Нічого в світі так я не люблю, як саджати що-небудь у землю, щоб проізростало»

Дід Семен:
Він « малому Сашкові нагадував Бога або святого Миколая. Звали його Семеном. Він був високий і худий, з білою бородою. Пахнув теплою землею і трохи млином, знав письмо і в неділю любив урочисто читати Псалтир. Ні дід, ні слухачі не розуміли прочитаного, і це завжди хвилювало їх, як дивна таємниця.
Він був добрим духом лугу і риби. Гриби і ягоди збирав у лісі краще за всіх, «розмовляв з кіньми, з телятами, з травами, з старою грушею і дубом — з усім живим, що росло і рухалось навколо».
 Більш за все дід Семен любив сонце, прожив близько ста літ, не ховаючись у затінок ніколи. Так під сонцем і помер, коли прийшов його час.

Прабаба Марусина:
      Вона була маленька та прудка, очі мала такі видющі та гострі, що од них ніщо не могло сховатися. Їй можна було по три дні не давати їсти, але без прокльонів вона не могла прожити й дня. «Вони були її духовною їжею. Вони лились з її вуст потоком, як вірші з натхненного поета, з найменшого приводу. У неї тоді блищали очі й червоніли щоки. Це була творчість її палкої, темної, престарілої душі».

Світ «Зачарованої Десни» глибокий, невичерпний, він також безмежний, як і людське пізнання. Скільки заховано в ньому думок, почуттів, переживань великого художника. У ньому — духовна опора кожного українця.

Могила
Олександра Довженка
Меморіальна дошка
в Берліні
О.Довженко і  дружина Ю.Солнцева

О.Довженко і
 дружина Ю.Солнцева
Літературний диктант:
1.	Коли написаний твір? За жанром – це?
2.	Що найбільше любив дід?
3.	Що найбільше любив оповідач?
4.	Скільки братів було у Сашка, де вони поділися?
5.	Що трапилося з селом, де жив Сашко?
6.	Як звали собаку?
7.	Чому Сашка не взяли до школи?
8.	Композиція повісті?
9.	Кого характеризує цитата:  «… дуже схожий на бога… Він був високий і худий… і була у нього грижа ще з молодих чумацьких літ. Пахнув… теплою землею і трохи млином… Любив гарну бесіду й добре слово…»?
10.	Кого характеризує цитата: «Вона проклинала все, що попадалось їй на очі, — свиней, курей, поросят… Вона була маленька й така прудка, і очі такі видющі й гострі, що сховатись од неї не могло ніщо на світі.. Їй можна було три дні не давати їсти. Але без прокльонів вона не могла прожити й дня… »?
11.	Кого характеризує цитата: «Багато я бачив гарних людей, але такого не бачив… Скільки він землі виорав, скільки хліба накосив! Як вправно робив, який був дужий і чистий. Одне, що …було некрасиве, — одяг…»?
12.	Поясніть назву твору.

Тестові завдання
1. Починаючи твір «Зачарована Десна», О. Довженко із захопленням описує…
А)  Красу річки Десни.  Б)  Коня, що випасався неподалік від лісу. В)  Добробут власної  городини. Г ) Свою родину.
2. Яку шкоду вчинив Сашко  (О. Довженко «Зачарована Десна»), перебуваючи на городі?
А)  Витоптав огірки.  Б)  Поїв весь  горох. В)  Поламав соняшник. Г)  Повиривав моркву.
3. Батька за його красу Сашко (О. Довженко «Зачарована Десна») порівнював…
А ) Із живописним мистецтвом. Б ) Божим храмом. В)  Квітучим весняним садом.  Г)  Античною статуєю.
4. Чому виникла сварка між батьком, дядьком і дідом Сашка (О. Довженко «Зачарована Десна») на косовиці?
А)  Через  знайдені  гроші. Б)  Не порозумілися у політичних поглядах.  В)  Кожний намагався довести власну силу. Г ) Не могли поділити скошену траву.
5. Баба Марусина  (О. Довженко «Зачарована Десна»), мати діда   Семена, любила…
А ) Вишивати хрестиком. Б)  Розповідати внукові казки.
В)  Проклинати все  і вся. Г)  Співати про любов.
6. Як батько героя твору О. Довженка «Зачарована Десна» називав своїх діточок?
А ) Соловейками. Б)  Соколиками. В)  Сизокрилими орлами.
Г)  Козенятками.
7. Яка пташина (О. Довженко «Зачарована Десна») віщувала про зміни в погоді?
А)  Жайворонок. Б)  Ворона. В ) Голуб. Г  )Соловей.
8. Кому з героїв твору О. Довженка «Зачарована Десна» належать слова: «Нічого в  світі так я не люблю, як  саджати що-небудь у землю, щоб проізростало»?
А)  Бабусі. Б ) Матері. В ) Батьку. Г ) Дідусю.
9.Мати Сашкова (О. Довженко «Зачарована Десна») не любила діда Семена, бо:
А)  Вважала його за чорнокнижника. Б)  У нього був складний характер. В)  Він любив багато випивати. Г)  Той був неохайний.
10.Яке церковне свято згадується у творі О. Довженка «Зачарована Десна»?
А)  Великдень. Б)  Різдво. В)  Вербна неділя. Г ) Спас.
11.Який представник нечистої сили згадується у творі О. Довженка «Зачарована Десна»?
А ) Русалка. Б)  Лісовик. В)  Потерчата. Г)  Домовик.
12.Чим  закінчилася прогулянка  дикої  тварини
(О. Довженко   «Зачарована Десна») вздовж річки Десни?
А ) Вона втопилася. Б ) Посадили  знов у клітку.
В)  Спіймали  і продали циркачам. Г)  Її вбили.


Марко Вовчок. Життєвий шлях


title: Кохання Шевченка - Жінки в житті Тараса Шевченка

text:
Презентація
На тему
Кохані жінки Тараса Шевченка

учениці 9-Б класу
школи  І-ІІІ №263
імені Євгена Коновальця
Шрейдер Марії
Київ 2017

Кохані жінки Тараса Шевченка
І жінок я любив і вониТеж мене до безтями любили,Наді мною мій геній котивсь,А в душі я дитиною квилив…
Т.Г. Шевченко
Шевченко був глибоко нещасним в особистому житті. Пекуча мрія кобзаря про дружину, дітей, про родинне щастя залишилася маревом. Але кохав він, кохали його.

Перше кохання Тараса
Оксана Коваленко
Першим коханням, першою дитячою захопленістю Шевченка стала дівчина-кріпачка Оксана Коваленко, яка мешкала по сусідству і була на три роки молодшою від майбутнього поета. Їхні матері, думали, що вони одружаться в майбутньому, але для цього забракло часу — їх дитяча симпатія та підліткова зацікавленість один в одному не переросли у справжні глибокі почуття. Спочатку пан Енгельгард забирає з собою до Вільно Тараса у ролі козачка, а потім, в січні 1840 року видає Оксану заміж за кріпака К. М. Сороку, із сусіднього села. Про це Тарас вже дізнається коли через чотирнадцять років повертається до Кирилівки вільною людиною.
Тарас Шевченко зберіг образ Оксани в своїй душі і подалі не раз відтворить його у своїх творах.

Юнацька Захопленість
Ядвіга Гусиковська
Другою юнацькою захопленістю та коханням Тараса Шевченка стала вільна польська дівчина, яка працювала швачкою,- Ядвіга або Дуня Гусиковська. Вона була схожа на його перше кохання – Оксану, така ж чорноброва і мила. Вона не лише навчила Тараса польської мови, а й дала відчути різницю між вільною людиною та кріпаком.
Та переїзди пана Енгельгардта знову стали на заваді щастю молодого поета. 1831 року Тараса забирають із собою до Петербурга. Ядвігу він більше ніколи не бачив.

Юна Натурщиця
Амалія Клоберг
Наступне захоплення Шевченка теж було цілком юнацьким. Було це ще до навчання в Академії мистецтв у Петербурзі. Юний Шевченко "відбив" 15-річну натурщицю німецького походження Амалію Клоберг у свого вчителя Івана Сошенка. Її оголений портрет у ліжку з розпущеним волоссям Тарас підписав "Чевченко". За припущенням дослідників, саме так дівчина вимовляла прізвище художника. У повісті "Художник" Шевченко виводить Амалію під іменем Паша.
30-річною вона ще раз зайде у майстерню Кобзаря. Однак пари з них так і не вийшло.

Заміжня пані
Ганна Закревська
На одному з балів в селі Мойсівці Шевченко познайомився з дружиною поміщика Платона Закревського, Анной Закревськой. Між молодою дружиною господаря та молодим поетом спалахує палка пристрасть, але, коли Тарасу через справи довелося залишити садибу, зв'язок між ними обірвався. Не дивлячись на те, що їх стосунки не мали майбутнього, вони дуже вплинули на Шевченка. Саме після знайомства з Анною у поета з’являється бажання, яке вже буде супроводжувати його все життя,- одружитися, мати свій дім та дітей.
Ганну він згадує не в одному вірші. Однак більше їхні долі не переплелися, а в 35 років Закревська пішла з життя.

Варвара Рєпніна
Варвара Рєпніна
Коли ж Шевченко вже був столичним художником і знаною людиною, спалахнуло нове кохання, на цей раз з княжною. Він щойно закінчив художню академію в Петербурзі і приїхав з візитом в Україну. Тоді й зустрів княжну Варвару Репніну. Цілий рік Шевченко прожив у родині князя і генерала Миколи Репніна-Волконського. Варвара ж була його донькою. На той час їй було вже 35 років. Жінка закохалася в Шевченка і всіляко допомагала йому.
Сам Шевченко сприймав її не як коханку чи кохану жінку, а як опікунку чи сестру. Вони підтримували зв'язок усе життя. Пізніше Шевченко присвятить їй поему «Тризна», а вона напише про поета повість. По смерті поета, Варвара виділила частину грошей на пам’ятник Шевченкові з власних заощаджень.

Дочка попа
Коли Шевченко перший раз відвідував Україну, Кирилівку, як вільна людина, йому сподобалася донька місцевого попа – Феодосія Кошиць. Але під час сватання отримав гарбуза – не сподобався батькам попівни.
Феодосія Кошиць
Сама ж дівчина не витримала і, за місцевими переказами, збожеволіла та померла в 1884 році.

Кохання під час заслання
Агата Ускова
Під час тяжкого заслання, яке тривало десять років, Шевченко не залишився без жіночої підтримки. В цей час він закохується в дружину коменданта Новопетрівської фортеці, Агату Ускову. Агата здавалася йому вершиною досконалості, вона була його справжньою платонічною любов’ю, але плітки і осуд перервали їх приятельські розмови..
Та не звертаючи на це уваги вони продовжували підтримувати дружні стосунки впродовж багатьох років

Катерина Піунова
Катерина Піунова
Коли поету йшов 44ий рік, почуття самотності та пригніченості заполонили його душу. Саме тоді він остаточно вирішив одружитися, щоб поруч з молодою та коханою жінкою повернути собі втрачені на каторзі роки. Деякі обставини в дорозі з Петербурга до Москви змусили Тараса Шевченка зупинитися в Нижньому Новгороді. Відвідуючи театр, він побачив її на сцені, і знову закохався. Катя Піунова – молода шістнадцятирічна актриса здалася йому ідеалом. Щоб допомогти дівчині з її театральною кар’єрою, він навіть викликав свого знайомого – знаменитого актора Михайла Щепкіна, щоб той зіграв з Катериною у спектаклях декілька днів.
Але, на жаль, актриса лише скористалася поетом – її батьки відмовили у проханні поета віддати за нього дочку, аргументувавши тим, що він на тридцять років старший за неї і це занадто, а сама акторка переїхала з 25-ти річним Максиміліаном Шмідтом до Казані, де й одружилася з ним.

Марія - кохана Муза Шевченка
Марія Максимович
Потім були приятельські стосунки з Марією Максимович, які дуже скидалися на чергове поетове кохання, проте його біографи не припускають, що Шевченко дав волю своїм почуттям. Марія була дружиною давнього друга поета, українського вченого, історика і фольклориста Михайла Максимовича, а Тарас Григорович на схилі свого життя дуже високо цінував тих, хто залишався з ним поруч попри всі негаразди…
Впродовж свого перебування в Москві, Тарас неодноразово бачився з Марією і саме їй був подарований автограф вірша «Садок вишневий коло хати…». Хоча вони й листувалися, але їхні розмови стосувалися вибору нареченої.

Останнє кохання Шевченка
 Лукерія Полусмак
Колишня наймичка, кріпачка, українка Лукерія Полусмак – останнє кохання поета. Лукерія уявлялася для Тараса, як остання соломинка, як особистий порятунок від самотності та надія на створення теплого сімейного щастя, але, на жаль, все виявилося не так просто. Шевченко домовляється з друзями про звільнення Лукерії з кріпацтва, пропонує їй одружитися і переїхати в Україну, але Лукерія виходить заміж за Яковлева, який був звичайним перукарем.
З ним у шлюбі вона щасливою не була, тому, коли їх діти підросли, Лукерія перебралася з Петербурга у Канів, щоб до кінця своїх днів каятися про помилку молодості і доглядати за могилою Тараса на Чернечій горі.


title: Маклена Граса

text:
Маклена Граса
 соціально-психологічна драма М. Куліша.
Історія написання
П’єса «Маклена Граса» написана у 1929 році в Польщі.
Провідний мотив п’єси
Тривога за цей світ і людину.
Проблематика твору
Одвічне й трагічне протистояння людини та суспільства.
Ідея п’єси
Світоглядне й філософське зіткнення з жорстокими реаліями навколишнього життя.
Короткий сюжет п’єси
Літературознавці про твір
«Образ Маклени привабливий, ліричний серед образів підлітків, створених у попередніх п'єсах М. Куліша".
                                                           Н.Кузякіна
Про свої враження від театрального шедевру цього талановитого дуету, зокрема інсценізацію однієї із найсильніших п’єс Куліша,
Юрій Шерех згодом напише: «є місця і моменти: Акрополь, Ужмаль, Нара, Тадж-Махал і «Маклена Граса» Л. Курбаса».
Тетральне життя п’єси
Вперше була поставлена на сцені Київського театру Л.Курбасом.

«Маклена Граса» — останній відомий твір Миколи Куліша.
Деякі літературознавці називають цей твір філософською трагікомедією-мєтафорою.
«Поринути у твори Куліша — це значить поринути в український національний світ на всю його глибину і ширину. А що Куліш не був ніколи засліплений своєю безмежною любов'ю до України й української людини і викрив її найтрагічніші суперечки і слабості, то шлях через його український світ раз у раз виводить пас на вершини, з яких видно людство і вічність».
                                          Ю.Лавріненко

Дякую за увагу!


Літературна вікторина 6 клас


title: О.Стороженко

text: 1806 -


Михайло Коцюбинський—великий сонцепоклонник

«…Михайло Коцюбинський напоєний соками землі своєї—і через це він став безсмертним: великі світочі людства давно вже розступились. щоб дати місце і йому ,і черзі борців, мислителів і шукачів правди». Ці слова П.Тичини, геніального учня Михайла Коцюбинського, перевірені часом.
Михайло Михайлович Коцюбинський
Народився 17 вересня 1864 року у  Вінниці

Помер 12 квітня 1913 року у  Чернігові
Навчання
Початкова школа у м. Бар.

Шаргородське духовне училище.

У 17 років потрапив до списку «неблагонадійних».
Протягом усього життя був під наглядом поліції.
Михайло Коцюбинський-
Український письменник, громадський діяч,
Голова Просвіти в Чернігові, один з організаторів Братства тарасівців.
Рідна садиба у Вінниці, нині музей письменника
    учителюванням—давав
    приватні уроки
Протягом 1882-1892
  років заробляв
У 1892—1895 рр. працював у Молдавії та Криму в комісії по боротьбі з філоксерою.
Про життя бесарабських молдаван і кримських татар написав твори:
«Ціпов’яз»,«Для загального добра»,
« Пе- коптьор»,
«В путах шайтана».
Перше оповідання-  «Андрій Соловейко, або Вченіє світ, а невченіє тьма».

Твори для дітей:
«Харитя»,
«Маленький грішник»,
 «Ялинка».
Ілюстрації до дитячих творів
Ілюстрації до дитячих творів
Видання твору  «Дорогою ціною»
Кадри із фільму «Тіні забутих предків»
                              Ілюстрація до твору                                «Дорогою ціною»
Михайло Коцюбинський із Іваном Франком та Володимиром  Гнатюком
На відкритті пам’ятника І.Котляревському  у Полтаві(1903)
Михайло Коцюбинський і його дружина Віра Устимівна Дейша
Будинок Є.Чикаленка в Кононівці,де відпочивав письменник
Музей М.М.Коцюбинського у Чернігові
В цьому будинку Коцюбинський оселився із сім’єю у 1898 і прожив тут 15 останніх років життя.
Меморіальний сад,
де великий любитель природи часто працював і відпочивав. Гордістю зеленої експозиції є дерева, вирощені Михайлом Коцюбинським, особливо ялинка, яку посадив він в 1898 році.
На клумбах—улюблені квіти письменника: мальви, маки, троянди.
У цій альтанці любив
 відпочивати з дружиною.
Могила М.М.Коцюбинського у Чернігові
Похований у Чернігові на Болдиній горі в гаю Троїцького монастиря
Пам’ятник у Вінниці
Монета, присвячена 140—річчю від дня народження М.М.Коцюбинського
Основні твори:
«Intermezzo»
«Persona grata»
«Fata morgana»
«Дорогою ціною»
«Цвіт яблуні»
«Тіні забутих предків»

Життю письменника присвячено стрічку «Родина Коцюбинських» Т.Левчука (1970, образ Коцюбинського відтворив О.Гай).

Михайла Коцюбинського показано у фільмі  «Правда» (1957 р., його зіграв В.Черняк) та в науково-популярній стрічці  « Михайло Коцюбинський» (1958), «Дурочки»(1958).
За мотивами творів письменника зняли фільми: «Навздогін за долею» М.Терещенка(1927), «Фата моргана» Б.Тягна (1937), «Кривавий світанок» О.Швачка (1956), «Пе -коптьор» В.Карасьова (1956), «Коні не винні» С.Комара(1956), «Дорогою ціною» М.Донського(1957), «Тіні забутих предків» С.Параджанова(1964), «Тіні забутих предків» Ю.Суярка (1990). «Подарунок на іменини» Л.Осики(1991), «Тіні забутих предків» К.Костюкова (1990).


"Кропивницький Марко Лукич"


title: "Література початку 18 - кінця 19 століття"

text:
Література початку 18 - кінця 19 століття
Где приют для мира уготован?Где найдет свободу человек?Старый век грозой ознаменован,И в крови родился новый век.Ф. Шиллер
На рубежі 18-19 століть крах феодалізму був очевидний. Французька буржуазна революція, що обіцяла, що світом будуть правити Свобода, Рівність і Братерство, привела до перемоги буржуазного ладу, однак дуже скоро стало ясно, що цей лад не може забезпечити загального щастя…
Просвітництво

Истинное величие души, дающее человеку право уважать себя, больше всего заключается в его сознании того, что нет ничего другого, что ему принадлежало бы по большому праву, чем распоряжение своими собственными мыслями…
Рене Декарт

Епоха Просвітництва принесла людству безліч нових ідей , про які навіть помислити не могли люди середньовіччя. Громадська думка не обмежувалася більше вченням церкви , стали більш поширені різні науки. У людей з'явилося , хай поки і невпевнене , право на власну думку…

Просвітництво
 Ідейно-культурний рух;
 Проголошення культу розуму;
 Визнання Бога як Творця Всесвіту і Людини;
 Освіта і виховання як умова формування людини розумної;
 Жанри літератури – просвітницький роман, роман виховання, епістолярний роман, філософська повість, елегія;

Гете - найвизначніший німецький поет, прозаїк, драматург, майстер художньої, виразної мови; філософ, натураліст і державний діяч.

Йоган Вольфганг Гете
(1749-1832)
Я — часть той силы, что вечно хочет зла и вечно совершает благо…
Натуралізм
 Об’єктивне й справедливе відтворення дійсності
 Уподоблення художнього пізнання до наукового
 Фотографічно точне й неупереджене зображення навколишнього

Картина в музеї чує більше дурниць, ніж хто б то не було у світі.
Брати Гонкур
Символізм
 Художнє вираження своїх почуттів та інтуїтивне розуміння сутності речей за допомогою символів;
 Багатозначність образів;
 Гра метафор та асоціацій;
 Туга за духовною волею;
 Трагізм;

Поль Верлен
Зачем ты вновь меня томишь, воспоминанье?

Осенний день хранил печальное молчанье,

И ворон несся вдаль, и бледное сиянье

Ложилось на леса в их желтом одеянье...
(1844-1896)

 Вимисел як головний спосіб визнання світу;
 Ідеали свободи, кохання, природи, творчості, краси…
 Теми самотності, кохання, дружби;
 Особистість як центр уваги, інтерес до внутрішнього світу людини;
  Герой має винятковий характер у виняткових обставинах;
 Усвідомлення недосяжності ідеалу;
 Виразність авторського ставлення до зображуваного;
Романтизм

 Ернст Теодор
          Амадей Гофманн
Німецький письменник, композитор і художник, у чиїх фантастичних оповіданнях і романах втілився дух німецького романтизму.

Бачиш, любий читачу, можна бути великим ученим, а не знати звичайнісіньких життєвих явищ і про всяку дурницю, відому кожному в світі, снувати найхимерніші здогади…
Гофман
Реалізм
 Герой – звичайна людина зі звичайним життям;
 Наслідування досягнень романтизму;
 Поєднання життєвої достовірності з умовними, фантастичними формами зображення;
 Відтворення і пояснення типових характерів у типових обставинах;
 Правдивість зображення дійсності;

Гі де Мопассан
ГІ де МОПАССАН (1850—1893)— один із найвизна-
чніших майстрів французького реалізму XIX ст., ав-
тор новел і романів, послідовник Бальзака та учень
Флобера, прихильник «великого руського» Тургенє-
ва. Поширеною була думка, що Гі де Мопассан —
один із найкращих новелістів ХІХ ст. Перебіг часу
лише підтвердив слушність цієї думки. Загалом Гі
де Мопассан написав близько 300 новел, об’єднаних
у півтора десятка збірок.

Життя – це гора. Піднімаючись, ти дивишся вгору, і ти щасливий, але тільки встиг піднятися на вершину, як уже починається спуск, а попереду – смерть. Піднімаєшся повільно, спускаєшся швидко.

У висновку хочеться сказати лише одну річ: слід берегти свою культурну спадщину і не забувати культури своїх предків, так як вона була невід'ємною частиною їх життяі.Можливо, людству вдалося б уникнути безлічі помилок, якби воно частіше озиралося назад, адже історії властиво повторюватися…


title: Луканов Юрій Вадимович

text:
Луканов Юрій Вадимович
Біографія1958- Народився у Києві.1966- 1976 - Навчався у київській середній школі №93.1977— 1982— навчався в Київському державному університеті ім. Т. Шевченка, факультет журналістики
1982— 1986— кореспондент газети «Молодь України».1986— 1987— старший редактор радіостанції «Молода гвардія», Держтелерадіо України.1987— 1989— кореспондент газети «Молодь України».1989— випускав «Вісник Руху»; організатор пресового забезпечення 1-го фестивалю «Червона рута».1989— 1990— редактор газети «За народний парламент», секретаріат НРУ.1990— 1991— редактор-менеджер видавництва «Такі справи».1991— 1992— завідувач відділу інформації, керівник пресового забезпечення президентської передвиборчої кампанії В. Чорновола та рухівського штабу перед референдумом за незалежність України, секретаріат НРУ.1992— Стажувався в National Forum Foundation (США).1993— редактор-продюсер Міжнародного канадського радіо (м. Монреаль).1995— головний медіа консультант передвиборчої кампанії виборчого об'єднання «Столиця» до Київміськради.
1993— 1996— політичний оглядач, Інформаційне агентство УНІАН.1996— 1997— політичний оглядач, газета «День».1997— редактор-менеджер, видавництва «Такі справи».1997— 1998— спеціальний кореспондент газети «Всеукраинские ведомости».1998- 1999 вільний журналіст, який працює над окремими проектами.1999— автор циклу телепередач «Бюро розслідувань» ТРК «Гравіс».2001— медіаконсультант Прес-служби католицької церкви з підготовки Візиту в Україну Папи Івана Павла ІІ.2002— 2005 медіаконсультант видавництва «Такі справи».2002— 2003— відповідальний редактор Радіослужби «панорама Новин».2004— 2005— ведучий ток-шоу на радіо «НАРТ».2002 — до сьогодні — вільний журналіст, учасник різних медіапроектів.2008 - до сьогодні - Голова Комітету Київської незалежної медіа-профспілки.2011 - до сьогодні Голова Незалежної медіа-профспілки України.
Крім численних статей, він є автором кількох книжок, сценаріїв документальних фільмів, автором і продюсером документальних фільмів. Про самого себе каже, що він "серйозний журналіст, який часто валяє дурня". З одного боку, написав першу в Україні незалежну книжку про діючого на той час главу держави «Третій Президент. Політичний портрет Леоніда Кучми».
З того ж самого боку він є автором сценарію і продюсером кількох документальних фільмів, серед яких найпомітніші «Три любові Степана Бандери», «Хто ви є, містер Джекі?» - останній про стосунки дисидента Валерія Марченка з громадянкою Голландіїї Джекі Бакс, яка писала йому у неволю аж чотири роки, доки він не помер.
А з другого боку, Луканов видав книжку з назвою, яка багатьом здається гидотною. Це збірник політичних епіграм і віршиків чорного гумору «Козюльки». Потім продовжив тему і видав ще один збірник уже суто політичних епіграм «Колода від Ющенка». Найулюбленішим твором чорного гумору вважає еротично-патріотичну страшилку:                          «Москаль до вкраїнки підкрався, нахабний.                              Прутня зненацька загнав під живіт.                              Більш Україну загарбать не прагне -                               У патріотки ТАМ був динаміт»Улюбленою політичною "козюлькою" вважає епіграму про Ющенка і Януковича, коли вони помирился і останній став Прем'єр-міністром:                                           «Мали пацани сходняк                                            Про життя насущне.                                          Янукович тепер - «Так!»,                                             Ющенко - «Тому що!».
Ю. Луканов про свою творчістьЙого книжуся – справжня кака.Навколо фільмів – повна тиша.Отож, як заздрісник усякий,на інших пасквілі він пише.Це мається на увазі як пародія.ЮРІЙ ЛУКАНОВ,автор КНИЖКИ “Козюльки”.Усе гаразд із носом в нього.Проблему має з головою:там туполобі й криворогікозюльки носяться юрбою.Його язик – як гостре жало бритви.Та епіграми – просто тупості зразки.Бо ж непогано мати у макітріпри гострім язику ще й гострії мізки.
Юрій Луканов пише і серйозні статті, зокрема, розслідування, завдяки яким двоє безневинно засуджених чоловіків вийшли на волю. Любить роботу в полі - робив репортажі з ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС, з війни в Грузії 2008 року, з Кишинева 2009 року, коли там були заворушення і горів парламент, з Москви після терактів у метро 2010 року тощо. Попри серйозність такої роботи, його улюбленою фразою є: «Не стався до життя надто серйозно - все одно живим тобі з нього не видряпатися».
Друкувався і рукується в газетах й інтернет-виданнях «День», «Газета по-українськи», «Kyiv Post», «Телекритика», «Известия в Украине», «Обозреватель», "Московские новости", "Экономические известия", Радіо "Свобода" (сайт), Український тиждень".
                       Доробок* Автор книжки дорожніх нотаток «Європейський феєрверк» (2006).* Співавтор сценарію десятисерійного телевізійного документального фільму «НАТО: свій чи чужий?» (2006, медіацентр «Розмай).* Продюсер, автор ідеї і сценарію телевізійного документального фільму „Мавпи“ народилися в Черкасах» (2006, ПеПеЮеЛ).* Автор книжки епіграм-козюльок «Колода від Ющенка», (2006, «Такі справи»).* Автор книжки епіграм та віршиків чорного гумору «Козюльки» («Такі справи», 2002 і 2003 роки).* Продюсер, автор ідеї сценарію телевізійного документального фільму «Портрет мафії в жіночому інтер'єрі» (2004, ПеПеЮеЛ).* Продюсер, автор ідеї та автор сценарію телевізійного документального фільму «Хто ви є, містер Джекі?» (2001, ТРК «Гравіс» за участі UMC).* Автор і продюсер док. телефільму «Три любові Степана Бандери» (1998, ТІА «Вікна»).* Автор книги «Третій Президент. Політичний портрет Леоніда Кучми» (1996, «Такі справи»).
                      Нагороди* Лауреат Премії ім. Івана Франка Національної спілки журналістів України


Марко Вовчок - Життя і творчість


Мій Крим


title: Літературна вітальня “Юний байкар”

text:
Літературна вітальня
“Юний байкар”
Гра «Відгадай слово»
Коротке, віршоване алегоричне оповідання, в якому закладено повчальний зміст.
Байка
Основоположник жанру байки
Езоп
Країна, що подарувала світові основоположника жанру байки
Давня Греція
Частина байки, в якій розповідається про події
Оповідна
Частина байки, в якій міститься повчання.
Мораль
Відображення одного предмета через інший
Алегорія
Назвіть українських байкарів
Л.Глібов, Г.Сковорода, П.Гулак - Артемовський
Мова, сповнена натяків, недомовок
Езопова мова
Езоп (VI ст. до н.е.)
Іван Крилов
 За сюжетом байки
«Крук і Лисиця»
Крук випустив із дзьоба:
а) шматок сиру
б) шматок сала
в) шматок м’яса
Вовк із відомої байки Езопа побачив
Ягня біля:
а) ставу
б) біля річки
в) озера

Фригійський раб, який став основоположником жанру байки:
а) Езоп
б) Лафонтен.
в) Федр

Цикада попросила у Мурашки:
а) харчів
б) притулку
в) води

Як називається повчальна частина байки?
а) сатира
б) алегорія
в) мораль

Зачумлені звірі винуватцем усіх нещасть зробили:
а) вовка
б) осла
в) тигра

У байці І. Крилова Вовк говорить:
а) «Ти винен тим уже, що хочу я, бач, їсти».
б) «Ти винен тим уже, що хочу я, бач, пити».
в) «Ти винен тим уже, що хочу я, бач, спати»

Гра
«Впізнай байку»

Ворона та лисиця

Квартет

Мурашки та цикада

Вовк та ягня

Свиня під дубом

Зачумлені звірі

Лебідь, рак
 та щука

Мавпочка та окуляри


title: Лось

text:
Сімнадцяте квітняКласна робота
Євген Гуцало. Відображення вічного протистояння добра і зла в оповіданні «Лось»

Все на землі, все треба берегти –
 І птаха й звіра, і оту рослину,
Не чванься тим, що цар природи ти,
Бо врешті, ти його частинка.                                                                                Богдан Лепкий

“Скарбниця знань”

Сторінка
“Біографічна”

Сторінка
“Світ навколо нас”
Лось
Лось — рід ссавців, найбільший представник родини оленевих. Довжина тіла самця до 3 м, висота в загривку до 2,3 м, довжина хвоста 12—13 см; маса 360—600 кг, самки дрібніші за самців.

     У самців є величезні (найбільші у сучасних ссавців) роги, нерідко лопатоподібні за формою (особливо виразна лопатоподібна форма у якутських і американських лосів); їхній розмах досягає 180 см, маса — 20—30 кг.
       Роги лося є відомим мисливським трофеєм.

Підберезники

Заповідник

Тайга

Зупинка
“Юні літератори”
Гра «Кошик знань»

Зупинка
“Фізична розминка”
Гра “Найуважніший читач”
1.  Лось був … самець, уже звик до заповідника, в який потрапив із тайги.
2. Два хлопчики схожі один на одного так, як …схожий на свого більшого сусіда.
3. Лось уже зовсім знесилився і байдуже спостерігав, як наближаються …
4. Щоб врятувати лісового красеня, хлопці розширили ... і прорубали доріжку до берега.
5.  Коли пролунав постріл, то лось деякий час ще … уперед, а потім спіткнувся.

“Літературне доміно”

Добро і зло в оповіданні “Лось”
   «Тепер [дядько] дивився на звіра і хотів вірити, що лось оживе. Так, як ще недавно дітям, йому дуже кортіло, щоб лось підняв голову, звівся на свої стрункі міцні ноги і неквапно побіг до лісу, як він ще недавно біг, поки дороги йому не перетнула куля»

Зупинка
“Прощальна”

Домашнє завдання
Підготуватися до контрольної роботи С.194-231.
* Виконати одне із завдань:
1. Написати твір-роздум на тему: «Як зберегти природу»?
2. Письмово переказати оповідання Є.Гуцала від
    імені Лося.

Дякую за увагу !


"Ніл Хасевич"


title: квіткове сонечко

text:
Цветочное солнышко
Мультимедийное сопровождение
урока трудового обучения
 (1-4 класс)
подготовила учитель начальных классов
УВК № 122
г. Днепропетровска
Долгишева Виктория Валентиновна
Заголовок слайда

     Весеннее солнышко все чаще заглядывает в твои окна и пускает солнечные зайчики. Переливающийся компьютерный компакт-диск очень похож на маленькое солнышко. Его можно прикрепить к стене или подвесить на нитке к книжной полке. Вращаясь, подвеска будет красиво искриться в солнечных лучах!
ТЕБЕ ПОНАДОБЯТСЯ:
старый компакт-диск, лопатка для лепки, пластилин, зубочистка.
Чтобы сделать цветы, скатай пластилиновые шарики и сплюсни их

Заготовки лепестков прилепи на компакт-диск

Серединку цветка укрась пластилином другого цвета

Между цветами прилепи к диску листья и спиральные побеги нежно-зеленого цвета.

Старайся, чтобы все цветы были разными. Зубочисткой проколи точки и сделай прожилки.

Чтобы лепестки были одинаковыми, скатай пластилиновую колбаску и разрежь ее на несколько равных частей.

Для розы заверни спиралью сплюснутую полоску красного пластилина.

Укрась цветок тонкими желтыми спиральками.

Пространство между цветами и крупными листьями заполни небольшими шариками пластилина.

Готовое солнышко:

Заголовок слайда
При создании данной презентации
использованы следующие
Интернет-ресурсы:
:
http://0lik.ru/cliparts/clipartvector/134439-back-to-school-vector.html
http://allforchildren.ru


title: Микола Вінграновський - Сеньрито акаціє, добрий вечір

text:
Микола
Вінграновський
«Сеньйорито акаціє, добрий вечір…»

Прізвище від народження: Вінграновський Микола Степанович
Дата народження:	7 листопада 1936
Місце народження:	Первомайськ, УСРР
Дата смерті:	26 травня 2004 (67 років)
Місце смерті:	Київ, Україна
Національність:   українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	письменник, режисер, актор
Портфоліо письменника:

     Вінграновський входив у поезію з гордою поставою, сильним голосом і «сто- думною думою» про народ, про добу, про життя… Творчість його вже всіма визнана як одна із окрас нашої літератури, найяскравіших її здобутків.
                        І.Дзюба

Вінграновський – це висота. Чарівник слова, великий талант.
                  •	В.Бойченко

Вражаюча пластика образів, зумовлена прагненням поета сягти ідеальних художніх форм і значень, абсолютність слуху.
              Гр. Тютюнник

Про кохання М. Вінграновський писав завжди, а своєрідна антологія інтимної лірики письменника 1990 року «Цю жінку я люблю», до якої ввійшли твори більш як тридцятилітнього відрізка творчості, безсумнівно, одна з найкращих в українському письменстві книжок про Любов.

Відкривається збірка віршем «Сеньйорито акаціє, добрий вечір…».
Збірка інтимної лірики «Цю жінку я люблю»

«Сеньйорито акаціє, добрий вечір»
Сеньйорито акаціє, добрий вечір.
Я забув, що забув був вас,
Але осінь зійшла по плечі,
Осінь, ви і осінній час,
Коли стало любити важче,
І солодше любити знов…
Сеньйорито, колюче щастя,
Хто воно за таке любов?
Вже б, здавалося, відболіло,
Прогоріло у тім вогні,
Ступцювало і душу й тіло,
Вже б, здалося, нащо мені?
У годину суху та вологу
Відходились усі мости
І сказав я — вже слава богу,
І, нарешті, перехрестивсь —
Коли ж — здрастуйте, добрий вечір.
Ви з якої дороги, пожежо моя?..

Сеньйорита  -  ввічливе називання, звертання до дівчини в Іспанії та деяких інших країнах; молода дівчина, панна.

Тема: розповідь про зустріч ліричного героя з колишньою коханою, відтворення  почуттів, які спалахнули на схилі літ.
Ідея: уславлення відчуттів давно забутого  забутого кохання, яке приносило більше муки від нерозділених почуттів, ніж радості;   розкриття глибинної суті почуття любові, які не можуть стерти ні час, ні віддаль, ні вік.
Літературний рід: лірика
Вид лірики: інтимна
Жанр: ліричний вірш
 Римування: перехресне

Епітети: осінній час; колюче щастя; суха, волога година; осінній я;
Метафори: осінь зійшла на плечі; відходились усі мости;
Риторичні запитання: "Хто воно за таке любов?", "Вже б, здалося, нащо мені?", "Ви з якої дороги, пожежо моя?.."
Риторичні звертання: синьйорито акаціє;  синьйорито; пожежо моя;
Оксиморон: колюче щастя
Оксиморонна гра слів: «Я забув, що забув був Вас».
Гіпербола : вогонь по плечі
Алітерація на «с», що символізує осінній посвист вітру, шелест листя, звуки пожежі (повторюється цей звук 23 рази).
Замовчування (апосіопези):
Коли ж – здрастуйте, добрий вечір…
Ви з якої дороги, пожежо моя?..

Ліричний герой:
Ліричний герой веде розмову з акацією, коли «осінь зійшла на плечі», - він уже не юнак, а досвідчений чоловік, котрий багато чого бачив у житті. Пройшов чимало доріг, «відходились усі мости», відведені долею. І ось одного вечора зустрічає знайому акацію, яка нагадала про давнє почуття.
Він шанобливо звертається до особи давно призабутого кохання, яке приносило більше страждання від нерозділених почуттів, ніж радості. Здавалося б, усе минулося. Але ні. Загорілася в душі пожежа. І якщо на початку вірша «осінь зійшла на плечі», то тепер – «вогонь по плечі». Коханню підкоряється будь-хто.

Почуття, що  домінують у вірші:
Поезія
М. Вінграновського «Сеньйорито акаціє, добрий вечір» сумовито-іронічна й сокровенно-лірична.

Головна й домінантна ознака лірики Миколи Вінграновського — оптимістичність і емоційність світобачення ліричного героя. Його переживання завжди напружені й драматичні.
Поет осмислює любов у трьох основних вимірах. У суто особистісному (кохання як глибинна, нерозгадана таємниця серця), суспільному (любов до рідної землі, до України, до народу й просто — до людини, близької й далекої, знайомої й незнайомої) і, нарешті, у глобальних, космічних масштабах як один із законів Всесвіту, основа жаданої гармонії, джерело єдності всіх творчих, життєспраглих сил.
Про що б не писав Микола Вінграновський, він пише не з гніву й тим більше не з ненависті, а з любові. І навіть найгостріші речі зігріті якимось непотьмареним внутрішнім світом, зворушливою людяністю й добротою.

Збірки віршів:
Атомні прелюди (1962)
Сто поезій (1967)
Поезії (1971)
На срібнім березі (1978)
Київ (1982)
Губами теплими і оком золотим (1984)
Цю жінку я люблю (1990)
З обійнятих тобою днів (1993)
Любове, ні! не прощавай! (1996)

Повісті:
Роман:
Світ без війни (1958)
Президент (1960)
Первінка (1971)
Сіроманець (1977)
У глибині дощів (1979)
Літо на Десні (1983)
Кінь на вечірній зорі (1986)
Чотирнадцять столиць України (1997, історичний нарис)
Манюня (2003)
Северин Наливайко (1996)

Неподалік села Яблунівка у Білоцерківському районі стоїть пам'ятник Вінграновському
Могила Миколи Вінграновського

Тестові завдання:
1. М.Вінграновський належить до
А) поетів-шістдесятників; Б) поетів «Празької школи»; В) поетів Нью-Йоркської групи; Г) поетів «розстріляного відродження».
2.У якому із віршів М.Вінграновського постає образ колючого щастя?
А) «У синьому небі я висіяв ліс»; Б) «Прилетіли коні – ударили в скроні»; В) «Синьйорито акаціє,добрий вечір»; Г) «Чорна райдуга».
3.У якій із збірок подано і поетичні, і прозові твори?
А) «Вибране»; Б) «Атомні прелюди»; В) «Губами теплими і оком золотим»; Г) «На срібнім березі».

4.М.Вінграновський є автором історичного роману:
А) «Чорна рада»; Б) «Наливайко»; В) «Маруся Чурай»; Г)»Диво».
5.М.Вінграновський  НЕ був
А) режисером; Б) актором; В) поетом:
Г) скульптором.
6.Перу М.Вінграновського належить збірка
А) «Соняшник»; Б)  «Атомні  прелюди»;
 В) «Проміння землі»; Г) «Любов і ненависть».

7. З якого вірша взяті наступні рядки:
Вже б, здавалося, відболіло,
Прогоріло у тім вогні,
Ступцювало і душу й тіло,
Вже б, здалося, нащо мені?
А) «У синьому небі я висіяв ліс»; Б) «Прилетіли коні – ударили в скроні»; В) «Синьйорито акаціє,добрий вечір»; Г) «Чорна райдуга».
8. Який із творів має присвяту?
А) «У синьому небі я висіяв ліс»;  Б) «Синьйорито акаціє, добрий вечір»; В) «Прилетіли коні – ударили в скроні»; Г) «Чорна райдуга».
9.У якому творі важливе смислове навантаження має образ осені?
А) «У синьому небі я висіяв ліс»;  Б) «Синьйорито акаціє, добрий вечір»; В) «Прилетіли коні – ударили в скроні»; Г) «Чорна райдуга».

10. Установіть відповідність між поетичними рядками та назвами збірок, з яких вони взяті:

1. У синьому морі я висіяв сни...                            А) «Полетіли коні...»
2. Отакі-то коні – сльози на долоні                    Б) «Сеньйорито акаціє...»
3. Ви з якої дороги, пожежо моя?                         В) «У синьому небі я висіяв ліс»
4. Хто ж дасть мені хоч ніч із тих ночей?         Г) «Чорна райдуга»
                                                                                Ґ) «Балада про соняшник»


title: Мамина колискова

text:
Мамина колискова
Підготувала
Подобедова О.О.
Вихователь НВК №1
м.Умань

Пропоную розглянути питання:
Історія колискової;
Погляди психологів на значення колискової для дитини;
Вплив колискової на здоров’я  та розвиток дитини;
Провідні мотиви колискових пісень;
Виховне значення колискової

Колискова

Колискова – це найперша абетка виховання людини.
Це пісня маминого серця, яке завжди б’ється любов’ю до дитини.
Це оберіг , дорога скарбниця народної мудрості і самобутньої творчості.
Історія колискової
     Колискова прийшла до нас коли відбувся остаточний перехід матріархату до патріархату. Колискові пісні, передавалися з вуст в вуста, охоронялися, як дорогоцінність і дійшли до нас з глибокої давнини.  Як по гілках до молодих пагонів течуть по дереву від коріння життєдайні сили, так і через колискову дитині передається мудрість предків, память віків, вони є ключем до розуміння нашої природи та голосу інстинктів. Недаремно кажуть, що народ, який не пам’ятає минулого, не має майбутнього. На сході існувало прислівя, яке збереглося і до наших днів: «Він виріс поганою людиною, бо напевно мама не співала йому колискову»
Психологія
Психологи одностайні в тому, що колискова необхідна малюку, особливо в маминому виконанні.
Адже:

Вона заспокоює малюка, дозволяючи заснути глибоким сном.
Вона гасить всі тривоги , проганяючи негативні емоції.
Вона виробляє в дитини такі якості, як оптимізм, впевненість в собі, життєву стійкість.
Вона формує в дитини довіру до світу, особливо до мами.
Вона гасить всі тривоги , проганяючи негативні емоції.
Дослідження вчених
Німецькі вчені довели, що звучання колискової перед операцією дає змогу вдвічі зменшити дозу необхідної анестизії.
Російські вчені довели, що у мам, які співають своїм дітям колискові покращується лактація, і в подальшому налагоджується більш тісний контакт з дитиною.
Під час співу покращується серцебиття, знижується артеріальний тиск.
У вагітних, які співають  своїм малюкам, дитина отримує більше кисню, а навколоплідні води ніжно масажують тіло дитини допомагаючи йому рости.

Здоров'я
Саме мамин тембр голосу та ритмічність колискових позитивно впливають на розвиток вестибулярного апарату та рухову координацію.
Колискові допомагають малюку швидше одужати, коли він хворіє та перенести хворобу легше.
Колискові сприятливо впливають на розвиток мовлення малюка.
Колискова - крок до розвитку мови
Колискові складаються з іменників і дієслів, тому дитина в змозі їх  реально сприймати і запам'ятовувати – тому збагачується словник дитини.
Розвиток гнучкості і рухливості мовного апарату.
Колискові складаються з іменників і дієслів, тому дитина в змозі їх  реально сприймати і запам'ятовувати – тому збагачується словник дитини.
Вироблення дикції, освоєння інтонаційних багатств і різного темпу мовлення.
Провідні мотиви колискових пісень
Колискова призначена лише для одного слухача – дитини, і має лише одного виконавця – маму або близьку людину.
Особливості співу залежать від настрою мами чи роботи, яку вона виконує заколисуючи дитину (вишивання, в'язання)
Мотивом колискових є заклинання чи запрошення до сну дитини.
Міфологічні істоти в колискових
В минулому подібні пісні виконувались не тільки, щоб приспати дитину, а, як і замовляння, привернути до неї або відвернути від неї дію певних духовних сил, оберегти від зла, сприяти її здоров´ю і швидкому ростові
Кіт
У багатьох колискових мотив присипляння пов’язаний напівміфологічною істотою – котом. Кіт у слов’янських культах займає вагоме місце, він символ оберегу дому (спить на печі; стереже спокій; не відходить далеко від дому, завжди повертається). Крім того, очевидно, здавна була помічена здатність кота швидко засинати, спати більшу частину доби. З цим був пов´язаний звичай класти кота в колиску перед тим, як туди клали дитину. Тому у колискових піснях з´являється мотив закликання кота:
Ой на кота воркота,
На дитину дрімота.
Як буде кіт воркотати,
То дитина буде спати.
Ходить кіт по горі,
Носить сон в рукаві.
Всім дітям продає,
Василькові так дає.

Сон, дрімота.
У деяких колисанках уявлення про засинання дещо змінене: дитина засинає не від самої присутності Сну чи Дрімоти, а від «спання», яке Сон носить із собою в рукаві, і яке насилає на дитину, щоб вона заснула. Сон і Дрімота — міфічні істоти антропоморфного характеру, тобто вони уподібнюються до людей: ходять, розмовляють між собою, розподіляють обов´язки («ти будеш колисати, а я буду присипляти»). Звертання до них в колискових має явні ознаки замовлянь:
Птахи
Значно рідше у колискових з´являються образи птахів (голуба, зозулі та ін.): «Ой люлі-люлі, прилетіли гулі...», «Люлі-люлечка, прилетіла зозулечка». Їхня поява у колисанках співвідноситься із сюжетами про присипляння дитини на дворі:
Ой повішу колисочку у поли, у поли,
 Я повішу колисочку та на ожиночку,
Будуть дитя колисати соколи,
Буде вітер колисати мою дитиночку.

Рослини
Часом конкретизується, яка трава має магічну силу присипляти дитину: рута, м´ята, хрещатий барвінок та ін. Зазвичай, дитину перед сном купали в цих травах, щоб сон був міцніший і здоровший.
Люлі, люлі, люлі,Налинули гулі,Сіли на воротяхВ червоних чоботях.Стали думать і гадать,Чим дитинку забавлять.Дали йому три квіточки:Одну квітку сонливую,А другую дрімливую,А третюю щасливую.

Мотиви колискових

Любов до дитини

Ласки та ніжності

Привчання до праці
Виховання моральності
Передбачення щасливої долі
Вплив людини на природу
Безпека життєдіяльності
Можна знайти в колискових піснях і початкові відомості щодо безпеки життєдіяльності. Зокрема, вже із самого народження дитину привчають бути обережною, уникати небезпеки.
Ой ти, коту, коту,
Не лізь на колоду,
Бо впадеш у воду. А-а-а-а!
А-а, кицю!
Пішла по водицю,
Та й упала у криницю.
Пішов котик рятувати
За вушечко витягати.
-Ото тобі, кицю,
-Не лізь у криницю.
Формування моральних якостей
Через колискову пісню дитина отримує уявлення про певні норми поведінки та необхідність дотримуватися їх. Маля вчиться схвалювати чи засуджувати дії персонажа, в його вдачу закладається почуття справедливості, вміння відрізняти добрі вчинки від поганих.
А-а, коточок! Украв у баби клубочок Да поніс до Галі, Положив на лаві. Стала Галя котка бить: — Не вчись, коте, красти, Да вчися робити, Черевички шити! Да не дорогії — По три золотії; Да не сіх шевців — Переяславців; Да не свого ременю — Привезено з Кременю; Не сієї роботи — Привезені чоботи; Да не наськії, Да черкаськії.
Виховання працею
Відмітною рисою українського народу є працьовитість. Повага до праці також закладається у свідомість дитини через колискові пісні. Ця тема звучить у багатьох з них.
Ой ну, коту, коту,
Та й наробив шкоду.
Заховався в куточок,
Тільки видно хвосточок.
Стала баба кота бить:
- Не вчись, коте, красти,
Та вчися робити,
Черевики шити.
Кота, кота, коточок,
З'їв бабин медочок,
Та ще й каже:"То не я,
То бабине котеня".
Передбачення, закликання щасливої долі
Льон збирала, Тонкі нитки пряла, Тонкі нитки пряла, Сповиточки ткала. Ой біленькі ткала, Доленьку прохала, Щоб було дитя вродливе, Щоб було дитя щасливе.
   А-а-а-а-а-а!Наша дочечка дріма.Вона маму буде слухать,Вона тата буде слухать,Щоб рости умненькою,Щоб рости міцненькою,Щоб родину прославлять,Добрим людям помагать.
Поради, що до виконання колискових
Не соромтесь свого голосу. Ви не на конкурсі пісенних талантів.
Використовуйте колискові із свого дитинства.
Час від часу міняйте репертуар.
Будьте спокійними під час виконання пісні, вкладайте в них всю свою душу.
Немає у світі пісень, чиє значення можна порівняти зі значенням колискових. Колискові – це одні з найперших уроків любові, спокою, захисту в житті людини. І можна не сумніватися, що дитина, яка чує від народження – а то і до нього – такі гармонійні мелодії, має всі шанси не забувати про гармонію і в подальшому, дорослому житті. Втім, звичайно, жоден запис не зможе повноцінно замінити спів мами – і кожна дитина вважає, що мама співає краще за всіх. І – це правда, бо мама співає не просто колискову. Твоя мама співає свою душу – тільки тобі...
Колискова пісня, — колискова
— То найкраща материна мова,
 Пахне вона м'ятою і цвітом,
Чебрецевим і суничним літом.
 Пахне молоком і споришами...
 Скільки в ній ласкавості і шани!
 Скільки в ній тривожності людської,
І надій, і сивини гіркої...

Повиростають дiти, покинуть батькiвську домiвку, полинуть у свiти, будуть у них свої дiти, посрiблить їм скронi сивина, але назавжди бринiтиме у їхнiх душах найнiжнiшою мелодiєю чарiвна, сповнена безмежної любовi i ласки, мамина колискова пiсня, в якiй i радiсть, i бiль, i тривога, й надiя, i найсвятiша любов материнська:

Днi дитинства, наче плин води…Пролiта дитинство, та у спадокЗостається материна пiсня, повна згадок,Пам'ять зостається назавжди!

Роботу виконала Подобедова О.О.вихователь НВК №1м.Умань
У своїй роботі використала матеріали:
За матеріалами журналу «Здорово»
http://maminsite.ru/
http://dnz43.edu.vn.ua/


"Микола Вороний"


title: Любов Пономаренко. Життєвий та творчий шлях

text:
Пономаренко (Кириченко) Любов Петрівна — українська  письменниця-прозаїк
Іщенко Анна Володимирівна
учитель української мови та літератури
 НВК “ЗОШ № 3 - колегіум” м. Сміли
Місце народження:								с. Іванківці, Срібнянський район, 									Чернігівська область
КРАСА МАЛОЇ БАТЬКІВЩИНИ….

«Гудуть стовбурами, гомонять... ліси Чернігівщини. Цвітуть узгір'я і солодко пахнуть, губляться у травах тоненькі бурчаки. В такому лісі на пагорбі сховався хутірець всього на дванадцять хат... Он у тій, що скраю, біля дуплистої яблуні, живу я. Мені вже чотири роки — я смагляве дівчисько у барвистій спідниці. Колись на цій яблуні висіла моя колиска, і я засинала під шум дубів і осик...» — таким у спогадах української письменниці Любові Пономаренко постає її маленька батьківщина, де минули перші п'ять років життя.
За свої книги повістей та оповідань Любов Пономаренко здобула п р е м і ї:

Літературна премія «Благовіст» (1999);
Літературна премія імені Олеся Гончара (2000);
Полтавська обласна премія імені Панаса Мирного (2005);
Полтавська обласна премія імені Леоніда Бразова (2012).
Обласна газета «Комсомольський гарт» надрукувала невеличку добірку поезій десятикласниці зі Срібнянського району
— Ти б не йшла так далеко, доню, Там вітри обпікають долоні. Цілий рік заметіль і негода, Не цвіли едельвейси там зроду, Журавлі не кричали весняно… — А пісні ж ідуть, А вітри ж ідуть, А зірки ідуть, мамо…
А потім захопилася прозою…
«Тільки світу» (Київ: Радянський письменник, 1984);
«Дерево облич» (Київ: Український письменник, 1999);
«Ніч у кав'ярні самотніх душ» (Миколаїв, 2004);
«Портрет жінки у профіль з рушницею» (Київ: ВЦ «Просвіта», 2005);
«Помри зі мною» (Львів: Піраміда, 2006);
«Синє яблуко для Ілонки» (Львів: Піраміда, 2012).
Любов Пономаренко - член Національної спілки письменників України з 1987 року
Віртуальна мандрівка (м. Гребінка Полтавської області)
Письменниця покидає свою малу батьківщину і від 1987 року мешкає у містечку Гребінка
Початок існування Гребінки припада на 1895 рік.
Тоді на місці Гребінки було село  Т І Н Ь
Нова станція, яка виникла поблизу села Городище, була названа на честь відомого українського поета-байкаря ЄВГЕНА ГРЕБІНКИ.

Більшість байок Гребінки — «Зозуля та Снігир», «Сонце та Хмари», «Рожа та Хміль», «Школяр Денис», «Грішник», «Ворона і Ягня», «Вовк і Огонь» та інші — своїм корінням сягають у народну творчість і побудовані на зіставленні двох моралей — панської і народної, хижацької і гуманної.
Мандрівка вулицями міста Гребінка

Не зірвуться слова,
                      гартовані, як криця,І у руці перо не зміниться на спис.Бо ми лише жінки. У нас душа -                  														криниця,З якої ви п'єте: змагайся і кріпись!
			                   Олена Теліга
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ

[Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://grebenka.com/index/0-255
[Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://uk.wikipedia.org/wiki/
[Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://school.xvatit.com
[Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.grebinkiv.narod.ru/Lit_4.htm
[Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://shkola.ua/book/read/97/page233


title: Київ-духовний центр Київської Русі

text:
Центром сучасної України є місто Київ.
Київська Русь мала територію більше 800 тисяч км2 – від гір Карпат до річки Волги та від Чорного до Балтійського морів, де жили багато різних східнослов’янських племен. Держава утворилася після об’єднання цих племен.
Виникнення держави – Київської Русі.
Хороші географічні умови – теплий клімат, родюча земля, перехрестя важливих сухопутних та водних шляхів, розташування між Арабським Сходом і Західною Європою, Візантією і Скандинавією, допомагали країні мати широкі міжнародні зв’язки з різними країнами, швидко розвиватися, але все це було також причиною нападів сусідніх держав та кочових орд.                                                       Київська Русь була монархічною державою. Найвища законодавча, виконавча, судова і військова влада була у великого князя Київського. Дорадчим органом князя була боярська рада. У проблемних питаннях велике значення мали віче, збори вільних горожан, які часто не погоджувалися з рішеннями князя. Символом  могутньої держави  Київської Русі був тризуб – герб cучасної України.Більша частина населення Київської Русі займалася хліборобством, а також скотарством, мисливством, рибальством та бджільництвом;  високий розвиток мало ремесло, що постачало металеві знаряддя, кераміку й скло, зброю, ювелірні вироби тощо. Важливим джерелом прибутку держави була торгівля, яка використовувала міжнародний водний „шлях з варяг у греки”, а також сухопутні шляхи зі Сходу на Захід. Руські купці були добре відомі на торгах Багдада, Константинополя і Кракова.За кілька століть існування Київська Русь перетворилася на одну з найрозвиненіших держав Європи, яка мала авторитет і повагу інших країн.  Мова Київської Русі – давньоукраїнська, грошова одиниця – гривня.
У 988 р. київський князь Володимир, його діти, дружина та жителі столиці  Давньоруської держави – міста Києва (а потім і інші мешканці Київської Русі) прийняли нову релігію – християнство. До цього часу східні слов’яни, які мали племенні відносини, були язичниками – поважали бога неба, бога сонця, бога вітру, бога багатства та ін.З 988 р. християнство стало державною релігією Київською Русі. Це допомогло об’єднати східних слов’ян і створити міцну державу Київську Русь, а також розширити політичні, економічні, культурні та релігійні відносини з сусідніми християнськими державами Європи й Близького Сходу, що відкрило великі перспективи для розвитку країни, підвищило її міжнародний авторитет. Після прийняття християнства в країні активно розвивалися освіта, архітектура, живопис, кам’яна та дерев’яна архітектура, музичне мистецтво, література. Будувалися церкви й монастирі, які ставали центрами освіти – біля них будували перші школи і бібліотеки, писали та перекладали перші книги.         Київ та інші міста Київської Русі були також  центрами унікальної слов’янської православноїкультури, а також одним з найбільших ремісних і торгових центрів Європи. Так, у ті часи в Києві було 400 церков, 8 базарів і більше 50 000 мешканців (для порівняння: в другому за розмірами місті Русі – Новгороді –     30 000 мешканців, в Лондоні, Гамбурзі і Гданську – по 20 000).
Хрещення Русі мало позитивні наслідки. По-перше, Русь об’єдналася в єдину міцну державу зі своїми законами, більш розвиненою релігією. По-друге, швидко розвивалися економіка й культура Русі. Вона стала рівною з іншими цивілізованими країнами, підвищився її міжнародний авторитет. Про це свідчать династичні шлюби. Князь Ярослав Мудрий одружився з дочкою шведського короля, сестра Ярослава стала королевою Польщі, три його дочки – королевами Угорщини, Норвегії й Франції. По-третє, християнство стверджувало законність, можливість для більшостінаселення реалізувати свої творчі здібності. Результатом став великий розквіт матеріальної і духовної культури Русі. День хрещення Київської Русі – 28 липня – це державне свято України.

Прийняття нової релігії-християнства.Хрещення Київської Русі.
Київська Русь була могутньою європейською державою ІХ – ХІІІ ст., яка мала велике значення в історії східнослов’янських народів і в світовій історії. Утворення великої й сильної держави допомагало суспільно-економічному, політичному й культурному розвитку східних слов’ян, робило їх значно сильнішими у боротьбі з зовнішніми ворогами. Київська Русь мала могутнє військо, яке постійно захищало державу й західноєвропейські країни від нападів степових кочівників зі сходу. Київська Русь мала великий авторитет серед різних країн світу і її втручання в той чи інший конфлікт було досить, щоб зупинити його. Держава мала також добре розвинену економіку. Високопродуктивними були землеробство й скотарство, ремесла й промисли, а енергійні й багаті купці були відомі майже в усьому світі. Київська Русь впливала на міжнародне життя Європи, підтримувала й розвивала торговельні, політичні й культурні зв’язки з багатьма країнами Заходу й Сходу. Вона співпрацювала з Візантією, Німеччиною, Францією, Угорщиною, скандинавськими країнами, а також зі східнослов’янськими – Польщею й Чехією. Активно розвивалися культурні відносини з південними слов’янами, особливо з Болгарією. Князі  Київської Русі велику увагу приділяли культурі та освіті.  У державі будувалися нові школи, церкви та монастирі. Введення християнства прискорило створення першої слов’янської абетки, яка називалася „кирилиця”, за іменем одного з братів-священиків, які упорядкували слов’янський алфавіт (Кирило та Мефодій). На основі цієї абетки створений алфавіт сучасної української мови.Першим і головним центром Київської Русі був Київ – одне з найкращих міст Європи. Його називали „окрасою сходу”. Тут, у центрі Києва, був побудований найбільший храм Київської Русі – чудовий Софійський собор – пам’ятка архітектури, живопису та декоративного мистецтва. Тут відбувалися  церковні   собори,  прийо-  ми  послів,  затвердження    політичних                угод. При соборі велося літописання й  були  створені перші відомі на Русі бібліотека та школа, а також переписувалися й перекладалися перші книги (найдавніша рукописна книга „Остромирове євангеліє” 1056 - 1057 рр.). Софійський собор сьогодні – Національний заповідник „Софія Київська”.                              В різні періоди в державі починають розвиватися наука, література,  архітектура (вперше почалося муроване будівництво соборів та монастирів), живопис, медицина, образотворче мистецтво,   музичне мистецтво, театральне мистецтво, художня культура тощо.
Культура Київської Русі. Історичне значення Київської Русі

Архітектура.Пам'ятки архітектури.
За перші сто років існування Київська Русь набула сили. Зросли й розбудувалися руські міста - Київ, Новгород, Чернигів, Переяслав, Смоленськ, Полоцьк та інші, що постали на великих водних шляхах, іноді на місцях колишніх племенних центрів, а нерідко зведені як фортеці на важливих для оборони рубежах. Необхідність у будівництві монументальних мурованих споруд була зумовлена потребами молодої держави. Київ повинен був мати храми, які б не поступалися константинопольським, а київський князь - палаци, не гірші ніж у візантійських імператорів.
Софія Київська – один із перших християнських храмів на Русі, який понад десять століть є символом духовного єднання нації та свідком величі українського народу, його мудрості, сили, таланту і слави.Дивне відчуття охоплює кожного, хто переступає поріг славетної Софії Київської. Десь поза стінами залишається гомінливе сьогодення, віки розступаються, і постає далеке минуле…988 року князем Володимиром Великим було прийнято християнство на Русі, що мало велике значення для дальшого розвитку феодальних відносин, зміцнення єдності держави, піднесення культури, розширення політичних і культурних зв’язків Київської Русі з Візантією та іншими країнами. Із запровадженням християнства в Давньоруській державі почалось інтенсивне будівництво кам’яних християнських храмів, серед яких першою постала Десятинна церква, збудована 989-996 року в центрі Києва. До створення церков залучалися кращі будівельники і художники того часу, використовувалися художні й технічні досягнення епохи. Храми прикрашалися настінними розписами, кам’яним різьбленням, ставали справжніми творами мистецтва.За часів правління сина Володимира – Ярослава Мудрого в Києві продовжується велике будівництво. Територію міста було розширено більш як у 8 разів і обнесено новими оборонними валами. В цей же час було створено Софійський собор – всесвітньо відому пам’ятку архітектури і монументального живопису ХI століття. Заснування собору згадується в літописах як під 1017 р., так і під 1037 р. Будівничим Cв. Софії літописці називають великого київського князя Ярослава Мудрого. Джерела свідчать, що в цій справі Ярослав завершив починання свого батька Володимира – хрестителя Русі
Софія-Київська.
Главный храм Киево-Печерской Лавры — Великая Печерская церковь (Успенский собор) находится напротив Святых врат, посреди центральной площади Верхней Лавры. Этот «небеси подобный» храм, один из древнейших в Киевской Руси, занимает особое место в жизни Православной Церкви и в отечественной культуре. С его созданием открылась новая страница истории древнерусского зодчества и иконописи.По свидетельству прп. Нестора Летописца, каменная церковь Успения в Печерском монастыре была заложена по благословению прп. Антония св. игуменом Феодосием и епископом Михаилом в 1073 г. Время разрушало этот храм, преображало и воссоздавало вновь, как незыблемую святыню Православия.
Вот как повествует Печерский Патерик о создании Великой церкви. Матерь Божия направила из Константинополя в Киев греческих зодчих, явившись им во Влахернском храме со словами: «Хочу церковь Себе построить на Руси в Киеве: повелеваю же вам — возьмите золото себе на три года и идите на возведение ее... Прииду же и Сама увидеть церковь, и в ней хочу жить... Моим именем хочу назвать ее, — и, вручив икону Успения Божией Матери, добавила: — Она наместной да будет». Выйдя из храма, зодчие на облаке увидели изображение великолепной церкви, а когда построили ее, так и называли долгое время — «небеси подобною». В этом явлении и благословении Пресвятой Богородицы отражена глубокая связь Православной Руси с Византией как преемницей и источником благодати Апостольской Церкви.
Основание и строительство храма сопровождались многими чудесными событиями, являющими Божию милость и заступление Матери Божией, небесной покровительницы Киево-Печерской Лавры. Место для строительства храма было указано божественными знамениями по молитвам прп. Антония.Землю и сто гривен золота для строительства церкви пожертвовал киевский князь Святослав. Большой вклад в строительство сделал варяжский воевода Шимон (в крещении Симон). Гонимый соплеменниками, однажды он молился в домовой церкви у родового образа Распятия и услышал голос, повелевший ему идти на Русь, взяв с собой пояс и венец от Распятия. Шимон снарядил корабль и отплыл в неведомую землю. В море судно настигла штормовая буря, и, теряя надежду на спасение, варяг взмолился к Богу. Он увидел в небесах неземной красоты церковь и вновь услышал голос свыше, предсказавший ему, что сейчас он останется невредим, а в будущем сподобится участвовать в строительстве этой церкви, где и будет погребен. В откровении ему были сообщены размеры храма, который надлежало построить, и указана мера — пояс Спасителя.

Успенский собор.
Золоті ворота у Києві – пам’ятка фортифікаційного будівництва 12 сторіччя, одна з небагатьох, які збереглися до нашого часу. Колись, ця споруда вражала своєю величчю та неприступністю: поверх великої бойової башти була розташована церква Благовіщення – це було досить символічно як для християнського міста, тому що ці ворота були на той час головним в’їздом до Києва. Золоті ворота було збудовано у 1164 році, після того, як було закінчене зведення захисних валів Нового міста.
Золоті ворота.
Десятинну церкву було збудовано у самому центрі середньовічного Києва, на території Cтарокиївської гори, яка сама є всесвітньо відомою пам’яткою. ЇЇ унікальний шар містить пам’ятки доби неоліту, трипільського, скіфського та ранньослов’янського часів, язичницький могильник, князівські палаци, ремісничі майстерні, братська могила захисників Києва 1240 р. Це ключове місце для вирішення складного і завжди актуального питання про походження Києва. Її територія є заповідною археологічною зоною загальнодержавного значення (Постанова Ради Міністрів УРСР № 711 від 21.07.1965). Зараз вирішується майбутнє як автентичних залишків самої Десятинної церкви, так і археологічної пам’ятки національного значення на Старокиївській горі. Незважаючи на пряму заборону українського і міжнародного законодавств здійснювати будь-яке будівництво на території пам’яток, переважна більшість запропонованих на щойно завершеному офіційному конкурсі концепцій з музеєфікації Десятинної церкви передбачає спорудження на місці унікальної пам’ятки нової культової споруди однієї з чисельних конфесій, зареєстрованих в Україні.
Десятинна Церква.
Київ посідає особливе місце в житті кожного українця. Величне місто сприймається не тільки як столиця України, а й як символ безперервності історичних традицій, осередок національної духовної культури. Київ був перетворений на столицю Русі ще в княжу добу. Тут знаходилася резиденція Рюриковичів. Монастирі — Михайлівський Золотоверхий, Києво-Печерський, Видубицький — були центрами розвитку книжності й малярства, а при Софіївському соборі діяли школа й бібліотека.
Тому Київ і називають духовним центром Київської Русі.
Роботу виконали:
Учні 10-б класу
Миколаївського Юридичного Ліцею
Тимощук Микола
Тимощук Максим


title: М. Коцюбинський

text:
Михайло Михайлович       Коцюбинський
Народився 17 вересня 1864 у Вінниці. Батько його працював дрібним службовцем, пив, через що часто міняв роботу. Мати, Гликерія Максимівна Абаз, дуже любила сина, вкладала в нього всю душу.
Мабуть, не від добра Коцюбинські залишили Вінницю, і переїхали жити у село, згодом — у містечко Бар. Тут Михайла віддали до початкової школи (1875 — 1876), де він був дуже старанним учнем.
                           Биография
1876 — 1880 навчався в духовному училищі у Шаргороді
 1880 Михайло Коцюбинський поїхав до Кам'янця-Подільського, маючи намір навчатися в університеті ,але ця мрія не здійснилася
 1881 родина Коцюбинських, яка певний час переїздила з місця на місце, повернулася у Вінницю. Через тяжке матеріальне становище сім'ї юнакові не вдалося продовжити освіту: мати осліпла, а згодом (1886 року) помер батько. Відповідальність за досить велику родину (4 чоловік) лягла на плечі Михайла. У 1886–1889 він дає приватні уроки і продовжує навчатися самостійно

1891-склавши іспит екстерном при Вінницькому реальному училищі на народного учителя, працює репетитором.
1892–1896 Коцюбинський був у складі Одеської філоксерної комісії, яка боролася зі шкідником винограду — філоксерою.
1898 року- Михайло Михайлович переїхав у Чернігів, прикипівши душею до цього придеснянського куточка. Спочатку займав посаду діловода при земській управі, тимчасово завідував столом народної освіти та редагував «Земский сборник Черниговской губернии».
 У вересні 1900 влаштувався до міського  статистичного бюро, де працював до 1911.
На відкритті пам'ятника Іванові Котляревському в Полтаві
    В Чернігові зустрів Віру Устимівну Дейшу, закохався, і вона стала його дружиною — вірним другом та помічником. Тут виросли його діти — Юрій, Оксана, Ірина, Роман. Щотижня у будинку письменника збиралась літературна молодь міста.
Він об'їздив майже всю Європу. На жаль, це був не лише потяг його душі, а й потреба лікуватися
     Михайло Коцюбинський з дружиною
1911 р. «Товариство прихильників української науки і штуки» призначило М. Коцюбинському довічну стипендію в розмірі 2000 крб. на рік, щоб він міг звільнитись зі служби. Проте письменник почував себе дедалі гірше. Його мучили астма і туберкульоз.
Час відлічував останні дні полум'яного життя. У лікарні Коцюбинський дізнається про смерть найкращого друга, композитора М. В. Лисенка Звістка про те, що десь у селі від голоду й хвороби, замучений глитаями, загинув талант, співець горя і селянських гірких сліз Архип Тесленко, мучиться хворобою Іван Франко, а у південних краях трагічно гине, не в силі перемогти недугу, мужнє серце Лесі Українки, що так глибоко його вразила
МИХАЙЛО КОЦЮБИНСЬКИЙ ВОЛОДИМИР ГНАТЮК,ІВАН ФРАНКО
Навесні 1913 Михайла Михайловича Коцюбинського не стало. Поховали письменника на Болдиній горі у Чернігові, улюбленому місці його щоденних прогулянок.
Могила М. М. Коцюбинського. Місто Чернігів
                           ТВОРЧІСТЬ
Коцюбинський був і залишається одним з найоригінальніших українських прозаїків. М. Коцюбинський одним із перших в українській літературі усвідомив потребу її реформаторства в напрямі модерної європейської прози. Його творчість завжди була предметом суперечок літературних критиків. Ще і дотепер деякі дослідники про модернізм М. Коцюбинського говорять обережно, називаючи його імпресіоністом у літературі. Сучасник письменника, критик С. Єфремов так сказав про нього: «Людина культурна, до найменших подробиць, європеєць з голови до п'ят … був справжнім аристократом Духа без жодного силування з свого боку…». Був дуже акуратний, благородний, внутрішньо дисциплінований.
Знав дев'ять іноземних мов, серед яких грецька, кримська, циганська. Його називали Сонцепоклонником і Соняхом, бо над усе любив сонце, квіти і дітей. Служив звичайним клерком у статистичному відділі Чернігівської управи, на роботу ходив з неодмінною квіткою у бутоньєрці. У своїх відомих на весь світ творах він оспівував цвіт яблуні, жайворонкову пісню, дитячі очі, малював словом людську біду і красу.
Коцюбинський почав пробувати свої сили в літературі рано, брався за поезію, переклади, нариси, та швидко головним полем його письменницької діяльності, справжнім покликанням стає художня проза. З перших спроб Коцюбинського-прозаїка до нас дійшли оповідання «Андрій Соловійко, або Вченіє світ, а невченіє тьма» (1884), «21-го грудня, на введеніє» (1885), «Дядько та тітка» (1885).
Друкуватися Коцюбинський почав у 1890 р. — львівський дитячий журнал «Дзвінок» опублікував його вірш «Наша хатка»
За один 1891 рік з-під його пера виходять оповідання «Харитя», «Ялинка», «П'ятизлотник», повість «На віру», віршована казка «Завидющий брат». Твори привернули увагу літературної громадськості, засвідчили, що в українську прозу прийшов талановитий письменник.
Роки перебування Коцюбинського на урядовій службі в Молдавії і Криму дали життєвий матеріал для його творів «Для загального добра» (1895), «Пе-коптьор» (1896), «Посол від чорного царя» (1897), «Відьма» (1898), «В путах шайтана» (1899), «Дорогою ціною» (1901), «На камені» (1902), «У грішний світ», «Під мінаретами» (1904). Одним із свідчень того, що Коцюбинський своїми творами молдавсько-кримського циклу виходив за межі локальних проблем, є те, що його повість «Для загального добра» була надрукована в перекладі російською мовою у журналі «Жизнь»
Новела «Цвіт яблуні» була в українській літературі новаторською за темою: порушувалась проблема ставлення письменника до дійсності, говорилося, що митець за будь-яких обставин не може забувати про свій громадянсько-професійний обов'язок, повинен боліти чужим горем, як власним.
У 1906 — 1912 рр. крім другої частини «Fata morgana» М. Коцюбинський створює новели «Сміх», «Він іде» (1906), «Невідомий», «Intermezzo», «В дорозі» (1907), «Persona grata», «Як ми їздили до Криниці» (1908), «Дебют» (1909), «Сон», «Лист» (1911), «Подарунок на іменини», «Коні не винні», образки-етюди «Хвала життю!», «На острові» (1912), а також повість «Тіні забутих предків» (1911).
Твори
Харитя (Лопатинці, 1891)
На віру. Повість (Лопатинці, 1891)
Ялинка (Лопатинці, 1891)
П'ятизлотник (Лопатинці, 1892)
Ціпов'яз (Вінниця, 1893)
Маленький грішник (Вінниця, 1893)
Помстився (Вінниця, 1893)
Хо. Казка (Вінниця, 1894)
На крилах пісні (Вінниця, 1895)
Для загального добра (Вінниця, 1895)
Пе коптьор (Алупка, 1896)
Посол від чорного царя (Вінниця, 1897)
Відьма. (Чернігів, 1898)
В путах шайтана. Нарис (Чернігів, 1899)
По-людському (Чернігів, 1900)
Лялечка. Етюд (1901)
Дорогою ціною (1901)
На камені (Сімеїз, Крим, 1902)
Поєдинок (1902)
Цвіт яблуні. Етюд (1902)
З глибини: Хмари (1903),
Утома (1903),
Самотній (1904),
Сон (1904)

У грішний світ. Новела (1904)
Під мінаретами (1904)
Сміх (1906)
Він іде! (1906)
Невідомий. Етюд (1907)
Persona grata (1907)
В дорозі (1907)
Intermezzo (1908)
Як ми їздили до Криниці (1908)
Дебют (1909)
Fata morgana (З сільських настроїв) (1 ч. — 1902—1903, 2 ч. — 1910)
Що записано в книгу життя (Чернігів, 1911)
Сон (Чернігів, 1911)
Тіні забутих предків (Чернігів, 1911)
Лист (о. Капрі, 1911)
Подарунок на іменини (о. Капрі, 1912)
Коні не винні (о. Капрі, 1912)
Хвала життю (Чернігів, 1912)
На острові (дата і місце написання твору точно не відомі)
Pack-storm
Нюренберзьке яйце
Ранок у лісі
Сім'я Равлюків
                    У КІНО
 Із фільму «Тіні Забутих Предків»
Життю письменника присвячено стрічку «Родина Коцюбинських» Т. Левчука (1970, образ Коцюбинського відтворив О. Гай).
За мотивами творів письменника зняли фільми: «Навздогін за долею» М. Терещенка (1927), «Фата моргана» Б. Тягна (1937), «Кривавий світанок» О. Швачка (1956), «Пекоптьор!» В. Карасьова (1956), «Коні не винні» С. Комара (1956), «Дорогою ціною» М. Донського (1957), «Тіні забутих предків» С.Параджанова (1964), «Тіні забутих предків» Ю. Суярка (1990, відео), «Подарунок на іменини» Л. Осики (1991), «Тіні забутих предків» К. Костюкова (1990). М. Коцюбинського показано у фільмі «Правда» (1957, його зіграв В.Черняк) та в науково-популярній стрічці «Михайло Коцюбинський»
Музеї Коцюбинського
Вінницький літературно-меморіальний музей М. М. Коцюбинського.
Музей Михайла Коцюбинського розташований у будинку, де народився класик української літератури.
Це один з перших літературно-меморіальних музеїв України. Експозиція його побудована за монографічним принципом і розміщена в п’яти кімнатах меморіального будинку. Різноманітні матеріали послідовно розкривають життєвий і творчий шлях письменника та його громадську діяльність.
            Чернігівський літературно-меморіальний
          музей-заповідник М. М. Коцюбинського.
Літературно-меморіальний музей-заповідник знаного українського письменника Михайла Коцюбинського було засновано в Чернігові у вересні 1934 року з нагоди 70-річчя від дня його народження. Основу музею склала меморіальна квартира Михайла Коцюбинського.
Нині Чернігівський літературно-меморіальний музей-заповідник М. М. Коцюбинського складається з меморіального будинку письменника, сучасної будівлі літературної експозиції та меморіального саду Коцюбинських; перед будівлею — погруддя письменник

КІНЕЦЬ


Модернізм


"Ні! Я жива! Я вічно буду жити! Я в серці маю те, що не вмирає...((образ Мавки в драмі Лесі Українки "Лісова пісня") Урок-роздум


Філософські погляди
Мандрівний спосіб життя Григорія Сковороди
           Біографія
З 1769 р. мислитель рішуче відмовляється від будь-яких офіційних посад, обираючи долю мандрівного філософа . Протягом 70 - 80-х років ХМІІІ ст. Г.Сковорода перебував у багатьох містах і селах Слобідської та Наддніпрянської України і поза її межами. На цей час припадає період його активної філософської творчості.
          Філософські погляди
Філософія Г.Сковороди – християнський містицизм, як специфічний тип філософствування .
______________

Найбільш важливим, глибоким у людини є її емоційно-вольове начало – ”серце”. Із серця випливає все: і думка, і стремління, і почуття. Вся моральність людини повинна теж бути звернена на “серце”. Звідси і вимога: “пізнай себе”, “поглянь у себе”.
Одним з основоположних принципів його філософствування є концепція “двох натур”. Все існуюче має дві натури: зовнішню, видиму, і внутрішню, невидиму.
Макрокосм – це природний світ відчутних, видимих речей і явищ. Він є тінню справжньої невидимої “натури” – Бога. Він єдиний, і єдність ця складається з видимої та невидимої натури, які не розривні і в той же час “незіллянні”, тому що Бог не є самою природою.
______________

Мікрокосм – це малий світ (людина). Теж складається з видимої та невидимої натури. В людині є тілесне і духовне, тлінне і вічне, але істинним у ній є невидиме, а тілесне є лише тінню цього невидимого.

Символічний світ (Біблія) – цей третій світ існує як посередник між макрокосмом і мікрокосмом. Він складається з двох “натур” – “видимої” (знак, предметна образність символу) й “невидимої”(смисл, тлумачення сенсу символу.
Етико-моральне вчення про “сродну працю”- центральна серцевина філософії Григорія Сковороди. Це наука про людину, про її щастя і шлях його досягнення, про благо, добро і зло, про сенс життя .
______________
“ Нерівна рівність” – визнання тільки однієї неминучої нерівності – нерівність здібності і покликання в одному і тому ж виді діяльності. Ця нерівність не є соціальною, вона здебільшого має природне походження.

“ Бог подібний до багатого водограю, що наповнює різні посудини відповідно до їхнього об ’ єму. Над водограєм напис: “Неоднакова всім рівність”. Ллються з різних рурок рівні струмені у різні посудини, що стоять довкола водограю. Менша посудина має менше, але тим однакова вона з більшою, що так само повна.” Розмова, звана Алфавіт, чи Буквар Світу.

Його творчість є важливим вузловим пунктом у розвитку філософської думки України. Саме Г.Сковорода і є засновником української класичної філософії.
_________________
Він був у першу чергу видатним мислителем України. Мислителем який вписав незгасаючу сторінку в драматичний літопис українського народу. Сковорода навчав в Україні, саме українців. Навчав свій народ на своїй землі.
_________________
Він став пророком, який своїм взором охопив частину або й ціле людство, але був нерозривно зв ’ язаний з душею свого народу.
_________________
Старечими ногами, вимірюючи безмежні українські степи, від села до села, від хутора до хутора, він сповіщав свою правду людям, яким і присвятив до останку все своє життя. В цьому велич і повнота духу цього лицаря святої борні зі злом і темрявою