title: "Календарно-обрядові пісні"

text:
Календарно-обрядові пісні

Одним із найдавніших видів усної поезії народу є календарно-обрядові пісні, які відображали кожен цикл хліборобської праці в різні пори року. У цих піснях дуже часто відтворювався трудовий процес: зображали рухи, які символізують оранку, сівбу, жнива тощо. Усі календарно-обрядові пісні відзначаються ліризмом. Це ніби художне відображення самого життя в піснях, хороводах, іграх, ґанках.

До календарних пісень належать колядки (зимовий цикл), веснянки, гаївки, або гагілки (весняний цикл), русальні (кінець весни) купальські (середина літа), обжинкові (збирання врожаю в кінні літа).
Зимовий цикл.Колядки та щедрівки
На Різдвяні свята виконували обряди колядування, а під Новий рік, у «щедрий вечір», — щедрування. Гурти молоді обходили домівки, іноді навіть із «козою» (один із щедрувальників у вивернутому кожусі, з дерев'яною головою кози), величали піснями господарів, бажаючи їм усіляких щедрот і достатку, а за це в жартівливій формі просили винагороду.
Щедрували в новорічну ніч переважно діти та молодь. Вони ходили по хатах із «засівалками», посипаючи навколо себе зерном і виголошуючи коротенькі віршики-побажання.
Під час зимових свят відбувалося чимало ігрищ. З колядками і щедрівками тісно пов'язані ігри-дійства «Вертеп», «Звізда», «Меланка», «Плуг», «Коза».
Колядки— народнікалендарно-обрядові величальні пісні, що їх виконували на Різдвяні свята.
Щедрівки — старовинні обрядові величальні пісні, які співалися під Новий рік у «щедрий вечір».

Коли починали танути сніги й наставала тепла пора, виконувалися обряди зустрічі весни. У них — заклик весни з її дарами, буянням природи й співом птахів. Настання весни після зими люди розуміли як боротьбу двох сил — холоду й тепла. Щоб допомогти весні подолати свою супротивницю, вони спалювали або топили в річці солом'яне опудало зими, носили зображення сонця, водили хороводи.
Це закличні пісні: вони мали «закликати» весну й добрий урожай. Найвідоміші українські веснянки — це пісні-ігри «А ми просо сіяли, сіяли!»,«Зелений шум», «Подоляночка» та інші. Танцювальні рухи, якими супроводжувалися веснянки, нагадували оранку, сівбу руками, поління, косіння. Слова пісні пояснювали ці рухи.
Веснянки— давні за походженням обрядові пісні, що виконувалися на святах на честь весни й початку польових робіт.

Весняний цикл.Веснянки
Літній циклРусальні пісні
Русальні пісні пов'язані із святкуванням свята русалій - пори, коли весна переходить у літо, завершуються польові роботи. Свято починається із клечання (замаювання хати, подвір'я й воріт різноманітною зеленню і зіллям), що має на меті забезпечити відлякування "нечистої сили". Обов'язковим було й поминання померлих. Цілий тиждень від Клечальної неділі називають "русалчиним", а четвер - "Русальним Великоднем. В народній уяві цей період пов'язувався з ігрищами й забавами русалок, їх проводами геть від живих та в поминаннях померлих. Русалками ж і "нявками" чи "мавками" (від староукр. - навьмрець, злий дух, ставали "потерчата" (діти, що повмирали нехрещеними) та ті, хто помер "наглою", неприродньою смертю.
.
Руса́льні пісні́ — окремий рід української народно обрядової пісенності з частими згадками про русалок, зустрічі з ними і їх «проводи», подекуди з мотивами веснянок: про ворожіння з голосу зозулі, звивання вінків, про милих і нелюбів тощо.
Мотиви русальних пісень багато у чім збігаються з мотивами веснянок, пов'язаних з образами природи, рослин. Існує давній обряд прибирання і замаювання дівчини, яку водять по полях, співаючи пісню про тополю. Русальні пісні мають мелодію неширокого діапазону. Часто завершуються "гуканками" ("гу", "у", "уй", "і" та ін.). Строфа здебільшого дворядкова різної форми (4+4, 5+5, 6+6). Існують також русальні хороводи.

Купальські пісні
У давнину свято Купала відбувалося із виконанням багатьох ритуалів та магічних дій, ворожінь, гульбищ, що супроводжувались купальськими піснями. Уривки деяких із тих, що дійшли до нас, є сакральними і виявляють тісний зв'язок із давніми віруваннями, за якими цей день вважався шлюбом води і сонця (Лади з Купалом)
Значну групу купальських пісень складають твори заклинального характеру,якими молодь скликалась на свято. У них нерідко звучали заклинання та прокляття тих людей, які не прийшли величати Купала
Вінок у купальських піснях є обов'язковим атрибутом весняно-літніх ігор та ворожінь. як символ річного коловороту, сонячного світила, безконечності; а також -дівочості, долі.
Удень купальські ігри відбувались навколо рядженого деревця (Купайлиці), а ввечері - навколо ритуального вогнища. Купальське вогнище та обряд, що відбувався навколо нього, називали собіткою, відповідно пісні, якими він супроводжувався - собітковими. Ці твори зафіксували елементи замовлянь, опису цього дійства.

Купальські пісні — обрядові пісні, які співали в час літнього сонцестояння, на Івана Купала

Обжинкові пісні
Обжинкові пісні є складовими обрядів, пов’язаних із хліборобськими жнивами. Вони завершують цикл обрядових пісень, пов’язаних із землеробським календарем. Жнива хоч і є періодом важкої праці, але знаменують кінець хліборобського року, пору збирання врожаю. Серед мотивів обжинкових пісень найважливішим є величання господаря і господині.
Жали і співали жнивних пісень переважно жінки.   Зжатий останній сніп, «останець» перев’язували червоною смужкою і урочисто, з піснями несли в село.
Важливе місце посідає опис природи. Широко використовується у жниварських піснях прийом художнього паралелізму, де картини, образи природи служать і своєрідним поетичним зачином, і засобом психологічної характеристики людини.
Зменшено-пестлива лексика, яскраві гіперболи, порівняння, загальний ласкавий емоційний тон цих пісень нагадують колядки і щедрівки. Величання поєднується з магічним заклинанням врожаю через побажання того, без чого неможливе життя землероба: здоров’я, добробуту, гаразду в сім’ї, гарного збіжжя.

Обжинко́ві пісні - народно-поетичні обрядові твори, які виконують під час жнив і обжинків (свято завершення збирання врожаю).
   Дякуємо за увагу!
Готували:
Макаренко Галина
                         та
Гнатюк Людмила


Якість підготовки дорослого населення: проблеми та перспективи


Маланюк


title: Употребление прописных букв

text:
http://bra-bit.ucoz.ru/index/kinoteatry/0-4http://omega-club.sytes.net/news.php
http://www.fromuz.com/forum/index.php?showtopic=20204&st=360
http://www.diary.ru/search/?postsbytag&id=695&from=5800
http://900igr.net/prezentatsii/istorija/1-Prazdniki.files/009-Paskha.html
http://allmake.ru/topic/Prazdniki/Istoriya/Den-zaschitnika-Otechestva-den-voiskoy-slavy-Rossii.html
http://forum.kamorka.com/viewtopic.php?p=523440
http://www.super-pilot.ru/vcd-240-1-6265/goodsinfo.html
http://cluobs.ya.ru/4611686018427388682/psts.xml?tb=170
http://opt.mdetstvo.ru/catalog.php?id=51721
http://www.proshkolu.ru/user/TY12011974/file/492171 http://www.toy-world.ru/toy510970.html
http://zaccaria.info/page/34
http://info.sibnet.ru/?id=283048&replay=4962226
http://rast-t.ru/index/nashi_obekty/0-13
age47.pluspicture.ru/img216677.html
http://www.artlib.ru/index.php?id=18&idp=0&fp=2&uid=16666&iid=209379&idg=0&user_serie=0
http://crazymama.ru/forum.php?a=2&id_p=890&id_t=1080&page=85
http://finch.kei.pl/ania/pangaia.php?q=apollo-god-of-music
http://clubs.ya.ru/4611686018427411777/replies.xml?item_no=5
http://old.prodalit.ru/?catrub=77&cpage=5
http://www.olga-pskov.ru/ledpoboiche.php
http://www.biblio-globus.us/(up1tu3i5l2clb545tdlwwrfo)/description.aspx?product_no=9574520
http://bibe.ru/page/19
http://bookmix.ru/book.phtml?id=300611&quotes=yes
http://read.ru/id/542482
http://holiday.ua/entertainments/dining.html?type=atom&start=240
http://www.btlsostav.ru/2010/11/03/65/5700
http://www.personalguide.ru/goods/cat_5_1/letter%C
http://prowebber.ru/news/3361-s-dnyom-velikoj-pobedy.html
www.proza.ru/avtor/bibliothttp://eka
http://blogs.mail.ru/list/sluza79


Максим Тадейович Рильський


Драма-казка “Микита Кожум’яка”
Олександра Олеся
Урок з елементами дослідження

Дослідивши текст, визначіть тему та ідею казки-драми.
Складіть стислий план до казки.

Завдання для першої групи

Знайдіть у тексті характеристику Микити Кожум’яки, прокоментуйте цитати з тексту.
Дайте відповідь на питання:
Якими зображені князь,
княгиня, народ у творі?

Завдання для другої групи

Дайте відповідь на питання: Який найнапруженіший момент у казці?
За допомогою додаткових матеріалів порівняйте образ Микити з іншими образами народних героїв.

Завдання для третьої групи

Пам’ятка
 “Як читати за ролями”

• оберіть потрібний тон;
• умійте переконувати, співчувати, захоплюватись, обурюватись;
• відтворюйте в діалогах та поведінці вдачу своїх персонажів;
• не забувайте про роль жестів, міміки.

Твір, який складається переважно з розмов та вчинків героїв і призначений для постановки на сцені, називається драматичним твором.

Драма (з грецької мови) – дія.

1         - Особа письменника непомітна, він перебуває «за лаштунками» (за сценою).
2         -  Мова автора – це короткі зауваження про зовнішність, інтонацію, жести та рухи персонажів (ремарки).
3         - У творі немає розгорнутих описів, пейзажів, портретів.
4       - Кожне висловлювання починається з нового рядка, а перед ним вказується ім’я персонажа.
5        - Побудова: твір поділений на великі частини – дії, які включають менші – картини.
6        - Художнє оформлення сцени – декорації, які змінюються протягом дії.
7        - Висловлювання героїв – репліки.

Особливості драматичного твору

Твір 5-хвилинка

Тема

«Хто такий справжній патріот?»

Домашнє завдання

- Знати, що таке драматичний твір,  його особливості.

- Намалювати ілюстрацію до епізоду казки, який найбільше запам’ятався.

Чингіз Айтматов, відомий киргизький письменник, говорив:

«Той, хто в біді кидає свій народ, стає його ворогом».


Іван Франко “Сікстинська мадонна”. Краса материнства й вічної жіночості


Леся Українка - Життєвий шлях письменниці


Іван Кочерга - Поема «Князь Ярослав Мудрий»


"Флеш-карта з української літератури"


квілінг


"Камінний хрест як символ трагічної долі селянина-бідняка"


Михайло Коцюбинський - Повість «Тіней забутих предків» і екранізація Сергія Параджанова


Миколаїв та Миколаївщина в поезіях Валерія Бойченко


Леся Українка "Біда навчить"


МИХАЙЛО КОЦЮБИНСЬКИЙ. «ГАРМОНІЙНИЙ ТАЛАНТ ХУДОЖНИКА І ГРОМАДЯНИНА» (С. ЄФРЕМОВ). ЖИТТЯ І ТВОРЧІСТЬ, ГУМАНІЗМ СВІТОГЛЯДУ


title: "Микола Василенко"

text:
Зміст
1. Дитячі і юнацькі роки;
2. Життєпис після 1920 року, утиски;
3. Відомі твори;
4. Висновок;
5. Використана література;
Відомі твори письменника(Авторські книги):
Микола Василенко. Архітектура планиди
Микола Василенко. Курай для пожежі
Микола Василенко. Лаодика - царица Селевкидии
Микола Василенко. Сердце - не камень
Микола Василенко. Уламки імперії
Микола Василенко. Усе царство — за коня!
Микола Василенко. Життєвий шлях Петра Одарченка
Микола Василенко. Штрихи до біографії Григорія Кочура
Микола Василенко. Пам'яті Івана Гришина-Грищука
М.Василенко. Писемність і її поборники; Кирило і Мефодій
Микола Василенко. Микола Чернявський
ВАСИЛЬКО. Аби було у хаті тихо…; Красномовець
Василько. Яструб розбою та інші вірші

Висновок:
«Микола Василенко – найкращий поет серед усіх тих, хто живуть тепер у Херсоні»
                                                                             Яр Славутич.
Його твори (поетичні, публіцистичні, прозові, сатиричні) сповнені натхненними рядками любові до життя й Вітчизни. Болить його серце за долю України, яка намагається будувати суверенність і незалежність. Але ще й сьогодні тупцяється на місці.
І все ж, я абсолютно переконана, що цей великий мрійник, майстер поетичного слова заслуговує на доземний уклін від нас, нині сущих, бо завдяки таким, як він, ми, ще, дякувати Богу, усвідомлюємо себе українцями.

Використана література:
 http://uk.wikipedia.org/wiki/Василенко_Микола
http://prosvilib.ipsys.net/books/vasilenko/vasylenko.ht
http://krai.lib.kherson.ua/sherba-prichetni-do-slova-2-rozdil.htm
Полонська_Василенко Н. Микола Прокопович Василенко – життя та наукова діяльність // Український історик.-1966.-Ч.3-4 (11-12).-С.41-45.

Виконала:
Учениця 11-Б класу
Кошик Оля


Тема уроку
Михайло Стельмах. «Гуси-лебеді летять». Автобіографічна повість про дитинство
Мета уроку:
 ознайомити школярів з життєвим і творчим шляхом М. Стельмаха, з’ясувати особливості програмної автобіографічної повісті; опрацювати ідейний зміст її І та ІІ розділів; розвивати естетичні смаки учнів, увагу, спостережливість, уміння творчо мислити, грамотно висловлювати свої думки, враження; активізувати словник школярів; виховувати почуття пошани до творчості М. Стельмаха, любові до рідної літератури, прищеплювати інтерес до наслідків власної праці.

.
Епіграф до уроку
Поет доброти і краси... В. Панченко

Із сином Ярославом
	Автобіографічна повість – це повість про якусь частину або все життя письменника.
 Дослідницько-пошукова робота
Що ж є автобіографічного у творі «Гуси-лебеді летять»?

Творче завдання
Міні-твір на тему: «Про які епізоди зі свого дитинства я б написав (написала) повість?»
Підсумок уроку
«Незакінчене речення»
 Продовжити думку :
 «Сьогодні на уроці я
дізнався…
зрозумів…
навчився...»

Рефлексія
Чи справдилися ваші очікування?

Поміркуйте…
Домашнє завдання
Знайти в тексті повісті пейзажі, письмово  визначити їх функціональну роль (для чого вони є?)
Додатково (виконується за бажанням): Підготувати малюнки і коментар до них на тему «Чаруюча краса природи очима Михайлика» або написати автобіографію в художньому стилі.


title: Михайло Коцюбинський - Повість «Fata morgana»

text:
Людина  і земля в повісті  М.М.Коцюбинського "Fata  morgana"
Hайвизначнішим  твоpом  укpаїнського  письменника М.М.Коцюбинського є повість "Fata  morgana".  Письменника  завжди хвилювала  тема  людини  на  землі, доля тpудівника, який біля цієї землі ходить.
"Fata  morgana"  - це  істоpія  духу  людського,  який наче туманом  піднімається  з  надp  землі.  І  подібний  цей  туман  на хлібоpобські думи, сподівання і мpії

Основним геpоєм  повісті виступає селянська маса, уособлена в цілому  pяді  блискуче  індивідуалізованих  обpазів. Земля була для тpудівника здавна володаpкою думки. Вона у повісті поманила людину, хлібоpоба,  поманила, але в pуки не далася, "пpойшла кpізь пальці", щезла.  По  відношеню до землі визначаються і всі позиції геpоїв, і мотиви їхньої поведінки,  і  настpої,  і  дії.  Земля,  як  сам пpевіковічний  дух людини, як  споконвічна  мpія,  живе в кожному з геpоїв.

Люди  на  землі  і  земля в душі людини. Але  pазом з тим у повісті  він  поpушує  тему  відчуження  людини від землі. Особливо яскpаво це відчуження пpоявилося  на  обpазі  Андpія  Волика. Розчаpувавшись  у  селянській  пpаці,  він  думками  і самим життям відpивається  від  землі.. Андpій ненавидить хлібоpобство. Він живе лише  надією  на  відкpиття  фабpики.  Ця  надія  визначає і спосіб існування  Андpія  Волика,  і його ставлення до інших геpоїв. Та не спpавдилися  його  надії  на  фабpику.  А замість щастя він отpимав каліцтво. І це заставило його досить  швидко пpозpіти.

Тpагічно закінчується життя Андpія Волика.Фабpика pобить його калікою  -  чужий і воpожий для селянина на той час світ не пpиймає його. І від світу хлібоpобського він відіpвався. Конфлікт із світом пеpейшов  на конфлікт із життям

 По-іншому  змалював  Коцюбинський  обpаз  Маланки.  Вона  все життя очікує землю, мpіє пpацювати на ній. Тому і мpіє видати заміж свою єдину доньку Гафійку за Пpокопа Кандзюбу. Тоді буде у них своя земля. А її ідеал - бути господинею на власній землі.

Маланка  любить  землю не тільки як засіб до життя. "Земля не тільки  хліб,  не  тільки  доля Гафійки, спокійна стаpість, земля - поезія", - підкpеслював письменник у  своїй  хаpактеpистиці пеpсонажів  повісті. В обpазі Маланки Коцюбинський відбив віковічне пpагнення селянства до землі. А земля "втекла з pук",  Маланки, "як маpево  поманила  і  як маpево щезла". Пpагнення селянки-тpудівниці одеpжати  землю  і  тим  самим  знайти  єдність  з цим світом так і лишається нездійсненним.

 Сповнений  глибокої  ненависті  до  визискувачів  Хома Гудзь, вічний наймит. Стихійний бунтаp, він уособлює ту частину селян, які також  відіpвалися  від  землі,  але не збиpалися спокійно сидіти й очікувати своєї долі.
 Автоp  повісті  лишив  цього  бунтаpя живим. Сила гніву Хоми, помсти ще буде потpібна для майбутнього.

 Маpко Гуща, повеpнувшись в село з заpобітків, стає захисником селян.  Він  намагається пеpеконати  земляків в тому, що " земля не панська, а людська".

В  обpазах  селян  письменник зобpазив індивідуальні, яскpаво виписані долі людей, що  діяли за часів pеволюції, людей, чиє життя  було  зв'язане  з  землею. Hезважаючи на тpагічну pозв'язку, повість  звучить оптимістично.

 Маpко  Гуща,  Гафійка,  Хома  Гудзь залишились живими. Вони і ствеpджують  ідею  безсмеpтя  наpоду, віpи в те, що земля пеpестане бути  маpевом,  що  здійсниться  споконвічна  мpія  селянства: люди будуть любити землю, пpикpашати її, пpацювати на ній, замиловуватись нею.


title: Леся Українка

text:
Леся Українка

	Леся Українка (справжнє ім'я Лариса Петрівна Косач-Квітка) — українська письменниця, перекладачка, культурна діячка.
	Народилася поетеса 25 лютого1871р. в місті Новограді-Волинському, тепер Житомирської області.
	Писала у жанрах поезії, лірики, епосу, драми, прози, публіцистики. Також працювала в ділянці фольклористики  і брала активну участь в українському національному русі.
	Відома завдяки своїм збіркам поезій «На крилах пісень» (1893), «Думи і мрії» (1899), «Відгуки» (1902), поем «Давня казка» (1893), «Одно слово» (1903), драм «Бояриня» (1913), «Кассандра» (1903—1907), «В катакомбах» (1905), «Лісова пісня» (1911) та ін.
	Померла Леся Українка 19 липня 1913 р. грузинському місті Сурамі. Тіло письменниці перевезли до Києва й поховали на Байковому цвинтарі поряд із могилами батька й брата.
	В сучасній українській традиції входить до переліку найвідоміших жінок давньої та сучасної України.
Цікаві факти про Лесю Українку
  В дитинстві Леся була надзвичайно кмітливою та схоплювала все на льоту. До прикладу, дівчина навчилась читати ще в чотири роки, шестилітньою вона вже майстерно вишивала, а у дев’ять – написала свій перший вірш.

  Про рівень її розвитку свідчить також і те, що всього у 19 років Українка написала підручник «Стародавня історія східних народів» для своїх сестер.
  Крім того, поетеса знала 7 мов – українську,французьку, німецьку, англійську, польську, російську та італійську. При чому казала, що французькою спілкується краще, аніж російською.
  Леся мала ще старшого брата, Михайла. Їх в сім’ї називали спільним іменем – «Мишелосіє» через нерозлучність.
  Свій псевдонім Лариса Косач запозичила в дядька – Михайла Драгоманова. Він підписувався як «Українець». А оскільки Леся дуже любила свого дядька і захоплювалась ним, то вирішила в чомусь бути схожою на нього. Псевдонім «Українка» з’явився в 1884 році, коли дівчині було всього тринадцять.

  Леся Українка ввела в нашу мову такі слова як «напровесні» та «промінь». І якщо перше ще можна зрозуміти як літературний неологізм, то друге – це ж уже навіть науковий термін! Дивно, адже зараз нам ці слова здаються цілком звичними. І в повсякденному мовленні ми однозначно віддамо перевагу слову «промінь» аніж його історичному попереднику «луч».
Михайло Драгоманов

  Сергій Мержинський, кому був присвячений відомий лист «Твої листи завжди пахнуть зів’ялими трояндами», не відповідав Лесі взаємністю. Він сприймав їхні стосунки як дружні, а то й ділові. І коли Українка йому освідчилась, холодно відповів «Ні…». Але нічого не змінюється: кохання до цього чоловіка стає любов’ю до його думок, його ідей. Справжню суть і глибину своїх почуттів вона вихлюпнула на папір у ніч на 18 лютого 1901 року, написавши біля ліжка вмираючого Сергія Мержинського поему «Одержима». І, навіть відходячи у кращий світ, Мержинський, замість очікуваних слів освідчення, прохав Лесю попіклуватись про іншу жінку, яку він насправді кохав.
  Олена Пчілка, мати Лесі, дала життя означенню, без якого просто не можна уявити нинішній мовний запас — слову «мистецтво». З її легкої руки в нашій мові прижилися також «переможець», «палкий» та інші слова.

  В останні роки життя очі Лесі Українки набули надзвичайного блакитного кольору. Цікаво, що до того вони не мали настільки інтенсивного забарвлення. Цей факт дійсно дивував всіх довкола, адже очі поетеси були наче неземні. Про це згадує у своїх спогадах Лесина сестра Ісидора Косач-Борисова. Збереглась навіть фотографія – портрет Українки – зроблений саме в той період. Шкода, правда, що світлина чорно-біла, і ми не можемо розгледіти барв погляду поетеси.
  Її, як і Олену Пчілку, мали за надзвичайно сильну жінку. Сильну морально. І думка така була зовсім небезпідставною. Мало хто знає, але існує астероїд, названий на честь поетеси. Його повна назва – 2616 Леся (2616 Lesya). Це астероїд головного поясу, відкритий 28 серпня 1970 року.
Дякую за увагу!


title: МАЙСТЕР АВТОРСЬКОЇ КАЗКИ Ю. ЯРМИШ

text:
Майстер авторської казки
 Юрій Феодосійович Ярмиш
      Одним із знаних майстрів авторської казки в Україні нині є Юрій Феодосійович Ярмиш.
Ім’я цього чудового письменника входить у когорту таких визнаних казкарів, як Н. Забіла, О. Іваненко, В. Нестайко, Б. Чалий, В. Рутківський.
      Як же Юрій Ярмиш став казкарем? Як і ти, у дитинстві він любив читати казки. Читав твори Х. Андерсена, О. Копиленка, слухав розповіді бабусі та мами. І відчув потребу висловитися, розповісти ровесникам дивовижні історії, які народжувалися в його уяві.
      Уже у дорослому віці Юрієві Ярмишу, авторові кількох книжок казок, відома українська письменниця Оксана Дмитрівна Іваненко якось написала: «Вірю у Ваш талант. Передаю Вам естафету казки». І Юрій Феодосійович прийняв цю естафету.
       Його казки — не ті, в яких усе солодке, правильне та бажане, про які кажуть: «Усе закінчується, як у казці». Звичайно, що у казках письменника такого переважна більшість. Але є в них і солоне, і гірке, і прикре, і трагічне. Проте його твори ніколи не бувають злими, як не буває злою мудрість.
      Юрій Феодосійович Ярмиш народився 25 травня 1935 року в сім’ї вчителів у промисловому місті Кам’янську, що виросло на місці козачої Кам’янської січі (у 1936 році це місто було перейменоване на Дніпродзержинськ).
       З дитинства запам’ятались малому Юркові широкі придніпровські степи, Дніпрові кручі, коли вони разом з батьком мандрували стежками запорозьких козаків. Батько Юрія був учнем і другом славнозвісного українського історика Дмитра Івановича Яворницького. Від них дізнався малий Юрко багато цікавого про минуле нашого народу, про героїзм українських козаків у боротьбі за свободу. Ці подорожі та розповіді надзвичайно захоплювали уяву хлопчика. До того ж один із його предків був отаманом Полтавського полку Війська Запорозького часів гетьмана Богдана Хмельницького.
    1930-го року сім’я Ярмишів переїхала до старовинного, тоді прикордонного, міста Дрогобич, що на Львівщині.
    У роки війни з німецькими окупантами багато важливих заводів та фабрик були евакуйовані на Урал. Туди ж на кілька років виїхали й Ярмиші. У 1944 році родина повернулася у Дрогобич. Мама викладала у школі географію, батько відновлював зруйноване війною господарство області, а Юрій вчився у міській середній школі № 4 — колишній Дрогобицькій гімназії. У свій час тут здобували освіту майбутні класики української літератури Іван Франко, Василь Стефаник, відомий письменник та громадський діяч Михайло Павлик. Літературні традиції гімназії, спадщина цих видатних людей звичайно ж вплинули на свідомість талановитого юнака, стали поштовхом до його літературної творчості.
      У 1953 році Ю. Ярмиш вступив на факультет журналістики Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка. Як згадує Юрій Феодосійович, напередодні закінчення навчання йому наснився сюжет його першої казки «Вітрисько», яка і визначила його майбутню долю.
       1958 року після закінчення університету молодий письменник розпочав свою трудову діяльність у Кримському державному видавництві у Сімферополі.
        1960 року вийшла його перша збірка казок, яка називалася, як і перша його казка, «Вітрисько». У 1963 році Юрія Ярмиша, на той час автора вже чотирьох дитячих книжок, прийняли у Спілку письменників України. Того ж року його призначили головним редактором журналу «Піонерія», в якому письменник пропрацював одинадцять років.
         З 1974 по 1988 рік Юрій Феодосійович працював головним редактором журналу Спілки письменників України «Радуга».
         За своє життя відомий письменник випустив у світ понад 60 книжок казок, притч, байок, серед яких: «Золотий кораблик», «Два майстри», «Чарівними стежками», «Великий мисливець», «Їжачок і Соловейко», «Солодкий Марципан» та ін.
                                                                                Казка  «Дванадцятиголовий       Дракончик» розповідає про те,  як Дракончик жив  «На вулиці Вересневій, де ростуть дерева вишневі», і був він «товстенький, як пончик. Маленький ще, проте вже два-на-дця-ти-го-ло-вий!». І які ж ті голови були «симпатичні: носики кирпатенькі, оченята блакитно-зеленкуваті, а вушка загострені, як наконечники списів, до того ж рудуваті, мов осінні ліси...».

   Це був наш, український Дракончик, бо любив сидіти на стільці, який зробили на Броварській меблевій фабриці. А коли він їв, на усіх його дванадцяти довгих шиях були зав’язані серветки, що їх вишили у селі Літки, розташованому на березі Десни. Туди за ними їздила мама-Дракониха. До речі, у неї була лише одна голова, у татка Дракона — три. Дракончик нічого нікому поганого не робив, але самому впоратися із собою йому було дуже непросто. І усе через голови. Кожна з них хотіла щось своє, вони частенько між собою сперечалися та ще й могли поштовхати одна одну.
 А якщо до цього додати ще три пари Дракончикових лап, які також частенько хотіли йти в різні боки, то тоді ти зрозумієш, як не просто було жити такому малюкові. Та все ж було у головах Дракончика одне спільне почуття — любов до мами — найвродливішої і найдобрішої у світі мами-Драконихи
Твори цієї збірки призначені якраз для дітей твого віку. Починається вона казкою «Незвичайна сповідь». Її герой — юний Чародій, що хотів робити лише добро. Але у нього все виходило навпаки. Він вчиться у школі молодих Чародіїв, але вчиться не дуже сумлінно. Любить побешкетувати, неуважно слухає вчителів. Словом, у його щоденнику одні трійки і зауваження. Наприклад, «Зірвав урок чорної магії, а потім білої магії», «На перерві катався без дозволу на Чортовому колесі, збив із ніг завідувача лабораторією надчарівних досліджень Бурбона Онуфрійовича Мольфара», або про те, що забрав у «юної чаклунки Галі її персональне помело, став невидимим, літав під партами і підказував учням біля дошки
   Та і рідного тата, знаного Чаклуна він теж не дуже то й слухав. Якось, коли батько вчив сина перевтілюватись у домовика, малий раптом згадав про футбольний матч і про орла, бо лише птах міг встигнути на стадіон до початку гри. «І тоді у мене, — згадує Чародій, — зненацька виросли крила! Зрадівши, я негайно вилетів у вікно, ... зробив над стадіоном коло і плавно приземлився у проході на центральну трибуну. Матч уже розпочався. Та, помітивши мене, і уболівальники, і футболісти принишкли і стежили за моїм польотом». Повітряного «зайця» затримали, але матч було зірвано. І подібних пригод у не такому вже й довгому житті юного Чародія було чимало. А все тому, що, як каже його тато Чарівник, «...у навчанні треба бути послідовним, наполегливо накопичувати чарівні знання (як і усякі інші). Лише за такої умови ти станеш справжнім чаклуном. Кожен свою справу повинен робити блискуче. Інакше не варто й братися». Дуже боїться юний Чародій, що за його витівки тато перетворить сина на футбольні ворота і будуть по ньому весь час гатити м’ячем. А тому вирішує надалі слухатись тата і сподівається, що все обійдеться. Будемо сподіватись і ми. Додамо лише, що живе сім’я чародіїв у звичайній квартирі серед звичайних людей. І цілком можливо, що і у тебе є сусіди-чародії.
     «Казка стукає у двері»: казки, байки, фантаст. новели, казк. повісті / передм. Д. Головка; худож. С. Лук’яненко .– К. : Дніпро, 2004 .– 351 с. : ілюстр. — третя збірка, за яку Юрій Феодосійович Ярмиш отримав високу нагороду.
    У неї увійшло 157 творів. Цієї цифри боятися не варто, бо пише письменник лаконічно, твори його мають динамічні сюжети, насичені пригодами, ніколи не бувають нудними і довгими
Наприклад, «Самотність удвох», «Веселий Мисливець», «Аспірантка», «Академік», «Людина і Серце», «Ретельна Заслінка», «Пень», «Табуретка» та інші. Але більшість творів збірки написана для тебе. Ознайомившись із ними, ти ще раз переконаєшся, що багато сюжетів казкар узяв із життя. Події відбуваються у наш час і поруч з тобою, хоча і«замішані» на видумці та фантастиці. Ось, наприклад, казка «Два Івани». Обом персонажам казки хотілося робити добро, називатися героями. Але шлях до цього кожен бачив по-своєму «От перший Іван мріяв-мріяв, мріяв-мріяв та й надумав — час починати.
Виліз на високу гору, щоб усім видно було його, сів на камінь і чекає, коли покличуть люди на подвиг, героєм наречуть». Другий Іван одразу взявся до роботи. І зробив багато хороших для людей справ. Виростив яблуневий сад, добув з-під землі вугілля, а потім став космонавтом, шукачем нових корисних копалин.
    Любий друже, бажаємо тобі приємних та радісних мандрівок сторінками книжок Ю.Ф. Ярмиша. І так само, як герої його казок, вір у здійснення мрії, красу, добро, кращу долю для рідної країни. Не бійся, будь сміливим і мужнім у боротьбі за правду і справедливість.

Список книжок Ю.Ф. Ярмиша, рекомендованих до читання
Два Івани / худож. Є. Попов .– К.: Веселка, 1988 .– 46 с. : ілюстр.
Два майстри / мал. В. Ігнатова .– К. : Веселка, 1977 .– 207 с. : ілюстр.
Дванадцятиголовий Дракончик: казки / худож. П.В. Мірончик .– Х. : Белкар-книга, 2006 .– 47 с. : ілюстр.– (Промінець).
Живі малюнки / худож. О. Якутович .– К. : Веселка, 1978 .– 36 с. : ілюстр.
Земля скарбів: [комікси] .– К. : Фотовідеосервіс, [2005] .– 46 с. : ілюстр.– (Б-ка українця; № 22).
Золотий кораблик / передм. В. Бичка .– Сімф. : Крим, 1980 .– 192 с. : ілюстр.
Їжачок: Соловейко / худож. П.І. Яресько .– 3-є вид.– К. : Муз. Україна, 1992 .– 71 с. : ілюстр.
Казка стукає у двері: казки, байки, фантаст. новели, казк. повісті / передм. Д. Головка; худож. С. Лук’яненко .– К. : Дніпро, 2004 .– 351 с. : ілюстр.
Летюче дерево: казки / передм. В. Бичка; мал. В. Ігнатова .– К. : Веселка, 1985 .– 304 с. : ілюстр.
Лісові балакуни: гуморист. казки, оповід. для дітей / мал. А. Василенка .– К. : Рад. Україна, 1983 .– 63 с. : ілюстр.– (Б-ка «Перця»; № 270).
Острів в океані / худож. Н. Михайлова .– К. : Томіріс, 2000 .– 11 с.– (Планета чудес).
Сонечко: зб. казок / худож. А. Львов .– К. : Веселка, 1971 .– 44 с. : ілюстр.
Сповідь чаклуна: казки та повісті / худож. П.В. Мі-рончик; Н.О. Ель Маулюд .– Х. : Белкар-книга, 2006 .– 207 с. : ілюстр.– (Скарбничка школяра).

Джерела інформації :
http://www.chl.kiev.ua/default.aspx?id=2124
http://www.ukrlit.vn.ua/author/yarmish.html
http://uk.wikipedia.org/wikі
http://ababahalamaha.com.ua/uk/

Презентацію підготувала
вчитель початкових класів
Христофорівської загальноосвітньої школи І – ІІІступенів
Черепанорва Таміла Миколаївна


title: Л. ПОНОМАРЕНКО «ГЕР ПЕРЕМОЖЕНИЙ»

text:
Л. ПОНОМАРЕНКО «ГЕР ПЕРЕМОЖЕНИЙ»

Диспут – латинського походження, означає “суперечу”, “міркую”.
Правила диспуту:

Якщо хтось говорить – слухай.
Хочеш висловитись – підніми руку.
Не перебивай того, хто говорить.
Будь активним у диспуті.

Питання до диспуту:
Що означає слово жорстокість?
У чому виявляється жорстокість у світі?
Чи жорстокі ви самі?
Як можна боротися з жорстокістю?
Тема уроку: Любов Пономаренко “Гер переможений”
Мета уроку: стисло ознайомитися з життєвим і творчим шляхом Л.Пономаренко; розкрити характери героїв, з'ясувати причини такого явища як жорстокість дітей по відношенню до німця; формувати вміння осмислювати прочитане, грамотно висловлювати свої думки, аргументувати їх; усвідомити ідейний зміст твору; виховувати в собі одну з найкращих людських рис – милосердя, уміння прощати, любити людину.
Любов Петрівна Пономаренко
НОВЕЛА – різновид оповідання, невеличкий епічний твір, характерними ознаками якого є:
незвичайна життєва подія,
напружений розвиток дії,
несподівана розв'язка,
героїв небагато,
увага зосереджена на розкритті переживань і настроїв дійових осіб,
як правило, відсутні описи.

Жахи
війни…
Жахи війни…

Гер – пан
Шнель – швидко
Гут – добре
Кіндер – дитина
Фрау – звертання до жінки в Німеччині
Лейпціг – місто в Німеччині
Барак – місце проживання німців
Вдова – жінка, в якої загинув чи помер чоловік
Бидлота – принизливе звернення до полоненого

Яких страждань зазнав наш народ та багато інших народів під час Другої світової війни?Чому народ-борець переміг фашизм?За що ми повинні бути вдячними тим, хто загинув на війні, отримав каліцтво, залишився живим?
С. Далі “Обличчя війни”
Суд над жорстокістю дітей
          Зло – добро
                                Жорстокість – милосердя

Ідея твору – засудження війни,
                                               жорстокості,
                            уславлення гуманізму,
                                                доброти,  чуйності.
Домашнє завданняСкласти  інформаційне гроно «Фрідріх» або сенкан «Війна»


title: Леся Українка. Життя і творчість

text:
Леся Українка.   Життя і творчість(1871-1913р.р.)Підготувала : Янушевська Любов, учениця 8 класу
Леся Українка(1871-1913)
Леся Українка народилася 26 лютого 1871 р. в м.Новоград-Волинський
Леся Українка та її брат Михайло вчилися у приватних учителів. Рано у 4 роки навчилася читати. 6 р. починала вишивати.
Влітку 1883 року Лесі діагностували туберкульоз кісток, у жовтні цього ж року професор О. Рінек оперував ліву руку, видалив кістки, уражені туберкульозом. У грудні Леся повертається з Києва до Колодяжного, стан здоров'я поліпшується, з допомогою матері Леся вивчає французьку і німецьку мови.
Починаючи з 1884 року Леся активно пише вірші («Конвалія», «Сафо», «Літо краснеє минуло» і ін.) і публікує їх у часописі «Зоря» . Саме цього року з'явився псевдонім «Леся Українка»
Вона знала багато європейських мов, включаючи і слов'янські мови (російську, польську, болгарську та ін.), а також давньогрецьку, латинську, що свідчило про її високий рівень інтелектуальний
Вперше надруковані — вірші «Конвалія» і «Сафо» — який присвятила своїй тітці Олександрі Судовщиковій 1884 у львівському журналі «Зоря».
Після того Леся Українка працювала ціле десятиліття і написала понад сотню віршів, з яких половина за її життя не була надрукована.
У другій половині 90-х років Леся Українка звертається до драматургії. Перша її драма «Блакитна троянда» (1896) з життя української інтелігенції поширює тематику тогочасної української драми, що доти показувала переважно життя селянства.
Померла 19 липня (1 серпня) 1913 року в Сурамі у віці 42 років. Похована на Байковому кладовищі в Києві (надгробний пам'ятник — бронза, граніт;скульптор Г. Л. Петрашевич; встановлений у 1939 році)

З Маргаритою Комаровою, 1889 р.
З братом Михайлом і Маргаритою Комаровою, 1889 р.

З Аріадною Драгомановою, 1895 р.
З Оксаною Старицькою та сестрою Ольгою, 1896 р.

З сестрою Ольгою, 1896 р.
З матір’ю, 1897..1898 рр.

З родичами, 1898 р.
З Ольгою Кобилянською, 1901 р

З українськими письменниками, 1903 р.
З друзями, 1904..1905 рр.

З родичами, 1905 р
1913 р.

 [1912 р.]


title: Миколаївщина поетична

text:
 Миколаївщина поетична
“ПОЕЗІЯ – ЦЕ ЗАВЖДИ НЕПОВТОРНІСТЬ,
ЯКИЙСЬ БЕЗСМЕРТНИЙ ДОТИК ДО ДУШІ…”
Ліна Костенко
    «Золота арфа» - обласний літературний конкурс, котрий народився в часи незалежної України(1995) завдяки небувалій духовній енергії, що покликала до творчого життя молодих поетів і прозаїків, драматургів і публіцистів із найдальших куточків Миколаївщини.

"Николаев литературный" – новий міжнародний інтернет-журнал письменників Росії, України, Ізраїля, Італії та інших країн, в яких  сьогодні живуть ті, хто народився або жив у Миколаєві
Всеукраїнський фестиваль поезії «Ватерлінія»
У 2012 році в Миколаєві вдруге  пройшов всеукраїнський фестиваль поезії  “Ватерлінія”
Заявки на участь у конкурсі надіслали 160 учасників із 8 країн
У фінал методом анонімного голосування  було відібрано 20 учасників (серед них 5 миколаївців)
Переможцем  фестивалю стала киянка Ганна Малігон
Закінчився фестиваль Першими ольвійськими  поетичними  читаннями імені  Анахарсиса (перший поет нашої землі)
Переможцем  цих читань став миколаївський поет Володимир Пучков
Миколаївський міський журнал поезії “Літера  Н.”2004 (керівник Михалко  Скаліцкі)

Літературно-художній альманах “Дев’ятий сфінкс”(редактор Олексій Торхов)

Миколаївський літературний журнал “Соборная улица”2012 (редактор  Дмитро Кремінь)

“Поэтическая пристань”  Стихи Николаевских поэтов
      интернет – сайт

Миколаївські  видання
“Борвій”   Дмитро Кремінь - керівник , Наталя Білецька ,Ольга Дідусенко Світлана Іщенко, Наталя Лебединцева, Лариса Осадчук, Сергій Колесник, Тарас Кремінь

  “Бузький шторм” Іван Кушнір – керівник , Олександр Баланчук, Ганна Заяць , Михайло Іванченко, Юлія Калініченко та інші

Літературне  об’єднання “Зоря”- керівник Юрій Гросман

   Літературне  об’єднання “Живе слово”

Студія для дітей Секрет” (керівник Катерина Голубкова)

 Об’єднання «Стапель» Чорноморського суднобудівного заводу

 Об’єднання «Золотий парус поезії»  Жовтневого району

Літературні студії
Світлана Іщенко
  Народилася 30 липня 1969 року в м. Миколаєві.  Була актрисою Миколаївського українського театру драми і музичної комедії, зіграла більше 40 ролей.        Авторка збірок поезій «Хорали неба і землі» (1995), «Сі – дієз» (1998), «Переспів Соломона» (Ванкувер, 2002), «Танок Дани дощовий» (2006). Складає й пісні у стилі народної лірики.       Переможниця літературних конкурсів «Нові імена України» та «Золота арфа». Член Національної спілки письменників України (1997), Асоціації українських письменників (1997).       Живе в м. Ванкувері (Канада), одружена з канадським поетом Расселом Торнтоном
Морський прибій , 1992
Натюрморт з ромашками ,1993
Тепле море, 1992
Світлана Іщенко  - художник
Маруся Чурай

Мені вже відзвучала "Марина".Пливуть вінки, а мій он закрутило.Лише в піснях моє безкриле тілоВ дев'яте небо тихо порина.
Хіба лише у тім моя вина,Що зраджувати серце геть не вміло...Тепер у нім, як на папері, біло –Зникають найдорожчі імена.
Бо хто в житті безмірно так кохав,Той смерть бажає випити із трав,Щоб вже не існувати, як примара.
О, де той часом спалений сувій,Що вирок скасував в Полтаві мій...Одне лише сумління – то вже кара.
Актриса

Наталія Олександрівна Білецька
Народилася 24 грудня 1981 р. в
м. Миколаєві. Поетеса. Авторка збірок "З літопису лиманської зорі" (Київ, 2003), “Друга ріка" (Львів, 2005). Переможниця обласного літературного конкурсу "Золота арфа" (2001), всеукраїнського - "Нові імена України" (жанр: поезія, Київ, УФК, 2001), міжнародного конкурсу "Гранослов-2002", конкурсу "Привітання життя" імені Богдана-Ігоря Антонича (2004), а також - конкурсу сайту "Поетичні майстерні.Самвидав" (Львів, 2006). Член НСПУ.
Лариса Віталіївна  Матвієва
Народилася 8 травня 1969 року в Миколаєві.
У 1992 році закінчила факультет історії та права  Миколаївського національного університету. З 1993 р. працює на
 ГП ССЗ «Завод им. 61 коммунара»  у відділі «Інформаційні системи управління»Вірші почала писати в ранній юності.
  У 1994 році  вийшла перша книга віршів
«Мотив судьбы» (видавництво «Юпітер,
Миколаїв).  Член Національної Спілки
 письменників України  з  1998 року
  і   Спілки письменників Росії з  2011 р.
Автор  трьох поетичних збірок «Мотив судьбы» («Юпітер», Миколаїв 1994 р.), «Осколки» («Тіра», Одеса, 1996), «Полнолуние» («Радуга», Київ, 2000); драматичної поеми  «Светлейший» («ОАСУП», Миколаїв, 1996) і повісті «Непозволительная роскошь» (ЧП «Волошин», Миколаїв, 2002). Автор більш   ніж тридцяти текстів пісень на музику українських композиторів.

Дочка
Непокорные пряди волос разметав по подушке,Дочка спит, чебурашкину лапку зажав в кулачке.Получив передышку, сидят на кровати игрушки –Стерегут ее сон; чтоб не боязно – при ночнике.
Дочка спит, свесив ножку босую сквозь прутья кроватки,И улыбка витает на чуть приоткрытых губах.Что ей снится сейчас: куклы, клоуны или лошадки?Кто еще обитает в неведомых,сказочных снах?
А на зеркале красный забор нарисован помадой,Туфли белые где-то измерили луж глубину.А в цветочных горшках были, видимо, поиски клада.И коленки разбиты – должно быть, играла в войну.
Я сержусь иногда, быть стараюсь серьезней и строже,Хоть сама понимаю: ребенок – какой с нее спрос?!Только нет для меня в целом мире сокровищ дороже,Чем тихонько сопящий, курносый, в царапинах нос.
Ольга Сквирська
 Народилася поетеса в Миколаєві 14 квітня 1978 року. Закінчила Миколаївський філіал національного університету “Києво- Могилянська академія” за спеціальністю “Політологія” Працює журналістом  У 2007 році отримала гран-прі в жанрі Поезія” у конкурсі молодих виконавців “Золота Арфа”.  З 2007 року регулярно друкується в міському журналі поезії “Літера Н” У 2010  році стала фіналісткою  конкурсу російськомовних поетів України “Пушкінська осінь” в Одесі.

У 2010році вийшов перший поетичний збірник "Васильковые бусы".
Наталія  Вікторівна Іванова
Директор обласної бібліотеки для юнацтва
У 2010 році у видавництві Ірини Гудим вийшла перша збірка “Все очень просто”. Окремий розділ в збірці - це пісні, створені в співавторстві з талановитим композитором і музикантом Олександром Сичьовим, заслуженим артистом України .
“Зоряне мереживо” — творчий вечір, на якому презентували збірку “Все очень просто”,  став своєрідною міні-виставою
творчого дуету Поета і Композитора.
Зоряне мереживо по ночах сплітала,Із блакиті неба щастя витинала,Вранішніми росами стежки прикрашала,Щоби доля-долечка та й не заблукала...


title: Григір Тютюнник - Життя і творчість

text:
ГРИГіР ТЮТЮННИК(5.12.1931-6.03.1980)
                         ПЛАН
1. вступ;

2. основна частина:

а) життя;

б) творчість;

3. висновок.

                                         вступ
Найясніше зірка давнього, талановитого роду Тютюнників (Хтудулів, як прозивали їх по дідові) спалахувала двічі — коли з'явилися в українській літературі два неповторні, обдаровані письменники Григорій і Григір Тютюнники. Власне, називали їх так, щоб розрізняти, не плутати. Були вони, безперечно, різними, хоч і мали спільне коріння. На кожного наклав відбиток саме його час.

Хто зна, кому з них було важче в житті, а відповідно і в творчості. Старшому — Григорію, який пройшов війну, встиг тільки відчути манливу звабу хрущовської «відлиги», завдяки якій створив свій знаменитий роман «Вир», а в розквіті творчих сил помер від фронтових ран. Було йому всього сорок один рік. Чи меншому—Григору, який так непросто пробився до найціннішого свого джерела — рідної мови, зумів сягнути в корінь найболючіших проблем сучасності, але змушений був творити в постійному протиборстві із застійними канонами. Було йому всього сорок дев'ять, коли пішов із життя.

               ОСНОВНА ЧАСТИНА

Григір Михайлович Тютюнник народився 5 грудня 1931р. в с. Шилівка на Полтавщині в селянській родині. Тяжкі умови дитинства відіграли згодом істотну роль і у виборі тем та сюжетів, і у формуванні світосприймання майбутнього письменника з його драматичністю як основною домінантою: рання втрата батька, життя вдалині від матері, завдані війною моральні й матеріальні втрати тощо. Після визволення України від фашистської навали Тютюнник закінчив п'ятий клас сільської школи і вступив до ремісничого училища; працював на заводі імені Малишева у Харкові, в колгоспі, на будівництві Миронівської ДРЕС, на відбудові шахт у Донбасі. Після служби у Військово-Морському Флоті (у Владивостоку), де вчився у вечірній школі, вперше пробує писати
(російською мовою).
Значний вплив на формування його літературних смаків, на ставлення до літературної праці справив його брат — письменник Григорій Тютюнник. Уже відтоді поступово формувались характерні прикмети творчої індивідуальності молодого письменника: постійне невдоволення собою, наполегливі пошуки точного слова — найпотрібнішого, найвиразнішого, — тривале обдумування кожного твору (і згодом, досить часто, — попередня, до викладу на папері, «апробація» їх в усних розповідях). Період його літературного учнівства лишився прихованим від сторонніх очей.
Перша зустріч письменника з читачем (за підписом «Григорий Тютюнник-Ташанский») — оповідання «В сутінки» (рос. мовою: Крестьянка.— 1961. — № 5).

ТВОРЧІСТЬ
Після закінчення Харківського університету (1962) Гр. Тютюнник учителював у вечірній школі на Донбасі. В 1963 — 1964 pp. працює в редакції газети «Літературна Україна», публікує в ній кілька нарисів на різні теми та перші оповідання: «Дивак», «Рожевий морок», «Кленовий пагін», «Сито, сито...». Молодіжні журнали «Дніпро» та «Зміна» вміщують новели «Місячної ночі», «Зав'язь», «На згарищі», «У сутінки», «Чудасія», «Смерть кавалера».

Зацікавившись кінематографом, Гр. Тютюнник працює у сценарній майстерні Київської кіностудії ім. О. Довженка, — створює літературний сценарій за романом Г. Тютюнника «Вир», рецензує твори колег-кінодраматургів та фільми. Переходить на редакторсько-видавничу роботу, а згодом повністю віддається літературній творчості.

1966p. вийшла перша його книжка «Зав'язь» (вид-во «Молодь»). «Зав'язь» була однією з тих книжок, які засвідчили новий злет української прози і зробили популярним ім'я Гр. Тютюнника, воднораз вирізнивши його серед творчої молоді.

Журнал «Дружба народов» відзначив оповідання Гр. Тютюнника як кращі в своїх публікаціях 1967р.

У 1968р. «Литературная газета» оголосила всесоюзний конкурс на краще оповідання. Гр. Тютюннику було присуджено премію за оповідання «Деревій». Твір дав назву збірці (1969), до якої увійшли повість «Облога» та кілька оповідань.

У 70-ті роки з'являються у пресі — республіканській («Вітчизна», «Дніпро», «Ранок») та всесоюзній («Дружба народов», «Сельская молодежь», «Студенческий меридиан») нові твори Гр. Тютюнника. У Талліні виходить збірка його оповідань естонською мовою (1974). Журнал «Сельская молодежь» у 1979р. (№ 1) повідомляє, що його нагороджено медаллю «Золоте перо» — за багаторічне творче співробітництво. Виходять друком збірки «Батьківські пороги», «Крайнебо» (Київ, 1972, 1975), «Отчие пороги» (Москва, 1975), «Коріння» (Київ, 1978).

Тютюнник перекладав українською мовою твори В. Шукшина: 1978р. у видавництві «Молодь» вийшла збірка оповідань та кіноповістей «Калина червона»; він перекладав і твори М. Горького («Серце Данко»), І. Соколова-Микитова («Рік у лісі») та ін.

На початку 70-х років Гр. Тютюнник працював у видавництві «Веселка». Серед його продукції — настільна книга-календар для дітей «Дванадцять місяців» (1974), у підборі матеріалів до якої виявився його літературний смак, мистецька вимогливість, повага до юного читача. Пише він і сам твори для дітей, видає збірки оповідань «Ласочка» (1970), казок «Степова казка» (1973), які по-новому розкрили талант письменника.

За книги «Климко» (1976) і «Вогник далеко в степу» (1979) Григорові Тютюннику присуджено республіканську літературну премію ім. Лесі Українки 1980p.

В останні місяці життя письменник працював над повістю «Житіє Артема Безвіконного».

Перша книжка Григора Тютюнника "Зав'язь" з'явилася у 1966 році. Вона стала яскравим виявом посилення ліризму в малій прозі, у ній окреслилася художницька індивідуальність Григора Тютюнника. В однойменній новелі "Зав'язь" багато символічного. На тлі весняного пейзажу, коли вже одцвіли сади і зав'язується плід, народжується перше чисте кохання юних Миколи і Соні. Берегти, захищати від усякого лиха те, що народжується: зав'язь плоду, першого кохання, зав'язь нових думок, починань, нового життя; дбати не тільки про себе, а й про всіх ("буде в людей - буде і в нас") - це той мотив, що бринить у кожному оповіданні молодого письменника
Він завжди поклонявся красі світу, прагнув любові і гармонії в усьому. А коли не знаходив цього - страждав. Це ставало темою багатьох його творів. Один із них - оповідання "Син приїхав", в якому автор дав психологічний зріз болючої для нас проблеми - моральної й національної деградації певної частини українства, що потрапило під прес тотального зросійщення, особливо в радянський період, і не змогло йому протистояти. Герой оповідання "Син приїхав" Павло Дзякун спрямовує свої зусилля на задоволення матеріальних потреб, споживацькі інтереси для нього понад усе. Письменник не глузує з нього, хоч і не приховує своєї відрази. Його герой свого становища не усвідомлює, як і ті, хто його оточує.

В оповіданні "Смерть кавалера" Григір Тютюнник звернувся до повоєнного минулого, яке щоразу оживало у душі письменника. Звичайно, бути лицарем зі щитом куди легше, ніж без нього. Але щит у лицаря - це, передовсім, його честь. У звичайній, буденній історії замполіт Валерій Максимович - герой оповідання - не зумів відстояти власну громадянську позицію, тим самим втративши свою честь і повагу у людей. Герой війни, що не раз стрічався віч-на-віч зі смертю, відступив перед звичайним бюрократом і демагогом. Тут і постає проблема громадянської мужності. І хоч у кожного покоління вона своя, проте в усі часи це - боротьба за правду.

У новелі "Три зозулі з поклоном" легко впізнаються сам автор і його безталанний батько, що відбував покарання у сибірських таборах. Присвячена новела "любові Всевишній". Молода дівчина Марфа безнадійно кохає свого односельця. Коли Михайло став жертвою сталінських репресій, Марфа потайки просила листоношу, щоб він дав їй потримати лист, адресований родині Михайла. Знедолені були всі четверо - оповідач із матір'ю, його батько, Марфа. Знедолений весь народ. Твір довго не друкувався, бо у застійні часи не допускали і натяку на жахливі роки сталінщини.

Зі сторінок повісті "Климко" постає перед нами маленький борець, який життям заплатив за високе благородство свого серця - допоміг утекти військовополоненому. Фашисти вбили хлопчика. Передсмертний зойк Климка - реквієм по загубленому юному життю і прокляття війні.

У повісті "Вогник далеко в степу" письменник звертається до тих сил, що допомогли народові витримати найтяжчі випробування, - взаємодопомоги, дружби, милосердя.

За книжки "Климко" і "Вогник далеко в степу" Григору Тютюннику присуджено літературну премію ім. Лесі Українки 1980 року.

У березні 1989 року творчість Григора Тютюнника посмертно відзначено Державною премією ім. Тараса Шевченка.

Тепло i достовiрнiсть
Ї ось моï лiтературнi критерiï.
Григiр Тютюнник
"Не святи горшки лiплять
Ї майстри. А майстрами стають люди. Я
Їлюдина. Я буду майстром!“
                 Г. Тютюнник

У грудні нинішнього року Григору Михайловичу Тютюннику виповнилося б 75 років. Він пішов із життя трагічно й передчасно (1980 року). Вдова письменника — Людмила Василівна Тютюнник — працює в одній із київських шкіл, викладає українську літературу. Там вона й розповіла «ДТ» про непрості зигзаги долі відомого україн-ського прозаїка.
РОЗМОВА З ДРУЖИНОЮ
— Людмило Василівно, скільки ви прожили разом?

— Із 1958 р. і до смерті Григора у 1980 р.

— А познайомилися на літературному ґрунті?

— Саме так. Це було в Харкові під час навчання в університеті. Я навчалася на відділенні української філології, а Григір — російської. Він спочатку говорив російською, але під час зустрічей зі мною переходив на українську.

— Ви були його «першими університетами» з української мови?

— Може, й так… Він після служби на флоті говорив тільки російською. Перше його оповідання теж було написане російською і надруковане в журналі «Крестьянка».
— А познайомилися на літературному ґрунті?

— Саме так. Це було в Харкові під час навчання в університеті. Я навчалася на відділенні української філології, а Григір — російської. Він спочатку говорив російською, але під час зустрічей зі мною переходив на українську.

— Ви були його «першими університетами» з української мови?

— Може, й так… Він після служби на флоті говорив тільки російською. Перше його оповідання теж було написане російською і надруковане в журналі «Крестьянка».

— Важко в сучасній українській літературі знайти іншого прозаїка, який би так жваво й невимушено використовував величезну кількість фразеологізмів, епітетів, порівнянь. Писати українською, здається, йому що бавитись із власним словниковим запасом, складаючи з простих слів велику і гарну, різнобарвну і багатогранну лексичну мозаїку. Звідки така глибина знань у хлопця, який провів частину життя у російськомовному середовищі?

— Ці джерела були в селі. Ми щороку їздили на Полтавщину до моєї мами. А до своєї він навіть і двічі на рік вибирався. Він пірнав у ці святі мовні джерела і записував, запам’ятовував їх такими, якими вони є. Із простими словами, із суржиком, із висловами, яких до Григора ніхто ніколи не використовував. Дуже йому подобалося у нас у Мануйлівці. Село Козельщанського району, в якому жив і творив Горький, де існує його музей, дуже прихильно ставилося до творчих людей. Тут його поважали. Дома, в Шилівці Зіньківського району, так затишно йому не було. Григору пригадували і репресованого батька, хоча його згодом реабілітували. Та й сам Григір декілька місяців одсидів у Божковому під Полтавою за те, що не відпрацював певного терміну після навчання.

Він усе записував. Щось там мама цікаве сказала, чи дядьки собі гомоніли — він бере записника і пише. Словники вивчав. У нього на столі завжди лежав словник Грінченка. І надолужував він усе самотужки. Виписував слова, добирав синоніми.

— Хто йому підказував, хто шукав теми?

— Життя... Те, що він бачив, що чув, — те й було на папері. Точніше, те, що йому боліло. Це його вислів. Тем ніхто не шукав, це був би штучний твір. Григір мав очі, які не просто бачили людське життя і людські душі, а ловили саму суть, самі глибини людського серця із його таємними бажаннями та турботами.
— Йому загадували писати про щось чи про когось конкретно?

— Давали завдання написати нариси. Але він казав просто: «Не вмію писати на замовлення — і квит».

— У нього зовсім немає політично заангажованих творів.

— Коли дуже сутужно ставало, то намагався щось надрукувати. Про голову колгоспу писав, здається, у журнал «Дніпро». Про шахтарів… Але ж це були не політичні портрети, а життєві. Він не міг працювати вдень, коли вдома хтось є. От не писалося — і край. А вночі — будь ласка. Отако вночі встанеш, зазирнеш у його кабінет — а там дим стовпом. Не міг без курива! Траплялося, пачку за день, а то й більше викурював.

— Чи є в Києві меморіальна дошка, присвячена Григорові Тютюннику?

— Там, де ми жили довго і де чоловік помер, на Раєвського, — немає. А ось на Андріївському узвозі є. Хоча ми там прожили декілька місяців. Там була тільки кімнатка, навіть кухні не мали. І стола не було. Григір писав на широкому старовинному підвіконні біля єдиного вікна, яке виходило на Андріївську церкву. На цьому підвіконні написані «Дивак», «Крайнебо», «Вуточка». А саме життя в цій квартирі змальоване в оповіданні «День мій суботній». Це була службова квартира, в якій до нас теж жив письменник, Міняйло, здається.
— Чи долучав вас Григір до творчого процесу?

— Я ж була і першою слухачкою його оповідань, і першим критиком. Бува, прийде на кухню: «Ану, Людасю, послухай». І читає. Я завжди хвалила: здавалося, влучніше і краще не напишеш. А він: «Ні, ні. Я тут перероблю, а тут до-працюю, доберу потрібного слова». Він знав справжню цінність слова. У моєї мами в Мануйлівці у нього була кімната, стіл, який він сам змайстрував, ліжечко. І квіти кругом — м’ята, васильки. Було в нього ще надзвичайне захоплення — риболовля. Міг і приготувати рибу. А взагалі, коли треба, Григір і борщ варив, і дітей годував. Справжній батько був.

— У Григора Михайловича оповідання правдиві чи, так би мовити, творчі вигадки?

— Вони всі правдиві. Коли я читаю його твори, я впізнаю, що ось це — про того, а те — з тим було. Все — невигадані історії, події, які він сам бачив або чув від когось. Наприклад, те, що він пише в «Кізоньці», — в нас у Мануйлівці трапилося. А найперше оповідання написав про рідну матір. Це «В сутінки». Його надрукували в журналі «Крестьянка». Спочатку він написав мені лист. Я була тоді в селі на канікулах. Отримала лист, а там готове оповідання. У «Крестьянке» воно вийшло російською мовою. Коли ж Григір заходився перекладати оповідання українською, то тоді свого листа забрав.

ВИСНОВОК
Творчість Григора Тютюнника має загальнолюдське значення. Як влучно визначила Михайлина Коцюбинська, «щось позачасове екзистенційно-загальнолюдське прозирає крізь традиційно-побутове, конкретно-історичне й національне» 1. У його творах поєднано повсякденне і вічне. «То наближаючись до «миті», то віддаляючись до «вічності», митець здійснює між ними безперервний духовний зв’язок. У конкретному малюнку з’являється якась епічна перспектива, щось від саги – взяти хоча б дієслівну часову протяжність назв: «Оддавали Катрю», «Син приїхав», «У Кравчини обідають». Або – відгомони прадавньої числової символіки: «Три зозулі з поклоном», «Три плачі над Степаном» 2.


title: "Микола Хвильвоий"

text:
Біографія та творчість
Микола Хвильовий
Микола Хвильовий (Фітільов) -український прозаїк, поет, публіцист, один з основоположників пореволюційної української прози
Народився 13 грудня 1893 р. в селі Тростяниці (тепер Сумщина) в сім'ї вчителів народився Микола Григорович Фітільов. Мав двох братів і трьох сестер. Навчавсяу початковій школі, Богодухівській гімназії, з 6-го класу якої був виключений за участь у революційній організації.
З сестрами

З 1916 року Хвильовий опинився на фронтах Першої світової війни. В цей час став більшовиком. 1918 року організував і очолив повстанський загін, воював з гетьманцями, петлюрівцями, дроздовцями. 1919 року вступив до комуністичної партії. Перші поезії Хвильового («Шляхи мистецтва») вийшли друком у 1917 році.
з 1921p. — живе й працює в Харкові, де активно заявив про себе як один з організаторів літературно-художнього життя, член-засновник багатьох тогочасних літературних організацій — “Гарту”, “ВАПЛІТЕ”, “Пролітфронту”.
У 1921 році у Харкові Хвильовий дебютував як поет, видавши поетичні книги: «В електричний вік», «Молодість». У 1923 р. вийшла його прозова книга  «Сині етюди». Наступного року вийшла друком ще одна збірка новел та оповідань — «Осінь».
Збірку «Осінь» можна вважати вершиною творчості Хвильового. Вона зміцнила авторитет письменника, набула популярності в Україні та за її межами. Закріпила «школу Хвильового» і стиль, названий письменником «романтикою вітаїзму». Москва негативно сприйняла це і твори письменника було заборонено друкувати. Його романи «Вальдшнепи» та «Іроїда» були конфісковані вже після публікації перших частин
Хвильовий серед  діячів культури м. Києва, 1923р.
(третій ряд,зліва)
У відповідь на нападки Хвильовий у грудні 1925 — січні 1926 року організував найпотужнішу літературну структуру — «Вільну академію пролетарської літератури» (ВАПЛІТЕ), до якої увійшли колишні члени «Гарту», «Жовтня», дехто з «Плугу».
Хвильовий, член спілки пролетарських письменників

Він був організатором і головним ідейним трибуном українського Відродження, лідером цілого літературного покоління.    ВАПЛІТЕ прийняла вимоги комуністичної партії в питаннях літературної політики і зайняла незалежну позицію. Метою організації було творення нової української літератури кваліфікованими митцями.
Друга відповідь Хвильового ідеологічним нападникам була ідейною. Він опублікував окремими книжками три серії памфлетів: «Камо Грядеши»; «Думки проти течії»; «Апологети писаризму» і «До потреби культурної революції». Четверту збірку — «Україна чи Малоросія?» — не було допущено до друку.
Справа, заведена на М.Хвильового

Три головні тези памфлетів: — залучення українського мистецтва до світового, зокрема до західноєвропейського; — самостійність України (Росія повинна відійти в свої етнографічні межі — кінець російської гегемонії); — здійснення українським мистецтвом великої місії — започаткувати нове велике культурне коло, умовну назву якому Хвильовий дав як «азіатський ренесанс».
В 1927 році Каганович на з'їзді КП(б)У таврував Хвильового як прихильника реставрації буржуазної влади. Відтоді в літературу з подачі Москви увійшов термін «хвильовізм», що ототожнювався з фашизмом.   Щоб урятувати ВАПЛІТЕ, Хвильовий, Яловий і Досвітній виступили у пресі зі спокутувальним листом, вийшли з організації . Але після самоліквідації ВАПЛІТЕ, було створено Політфронт.
Яловий

О.Досвітній

Почалися арешти найближчих товаришів. Першим заарештували ініціатора створення ВАПЛІТЕ Михайла Ялового. Хвильовий розумів, що почався розгром ВАПЛІТЕ. В репресивні роки сама лише належність до цієї організації вважалася серйозним обвинуваченням.
Члени ВАПЛІТЕ

Хвильовий намагався врятувати Ялового  але, зрозумівши, що всі його дії безрезультатні, вирішив принести себе в жертву, щоб власною смертю врятувати товаришів. 13.05.1933 у Харкові покінчив життя самогубством.

Особисте життя1919 року Микола Фітільов одружується з учителькою Катериною Гащенко. На початку 1921 року залишає в Богодухові, дружину та маленьку доньку і до Харкова. Там Хвильовий одружився із Юлією Уманцевою, яка мала  дочку від першого шлюбу - Любов. В передсмертній записці 13 травня 1933 року заповів їй усе своє майно й авторські права.

Перші поетичні збірки М. Хвильового — «Молодість» (1921), «Досвітні симфонії» (1922), поема «В електричний вік» (1921) які були позначені впливами неоромантизму та імпресіонізмуЗбірка його прозових творів «Сині етюди» (1923) стала якісно новим етапом в розвитку тогочасної української літератури, відкрила для неї нові естетичні обрії. Центральною для творчої манери М. Хвильового залишається проблема людини, людини в її стосунках з революцією та історією, людини, яка спізнала весь трагізм буття сучасного їй світу. Конфлікт гуманізму та фанатизму осмислюється тут в усій своїй повноті.

Я (Романтика) має специфічну присвяту: «Цвітові яблуні», новелі М. Коцюбинського, де душа головного героя, батька, у якого померла донька, подібно до душі «Я» .У М. Хвильового центром уваги є душа ліричного героя, що змагається між революційним обов'язком та гуманістичним началом.Жанр: Психологічна новелаТема: антигуманний руйнівний характер громадянської війни й революції, що призвели до зречення власного «Я», протиборства добра і зла в душі головного героя, його роздвоєності: «Я — чекіст, але і людина».Ідея:  Світ врятує любов,усепрощення.Композиція: Заспів та короткі три частини


title: Іван Франко. Поема "Мойсей - заповіт українському народові"

text:
ІВАН  ЯКОВИЧ  ФРАНКО
ПОЕМА  «МОЙСЕЙ» – ЗАПОВІТ  УКРАЇНСЬКОМУ  НАРОДОВІ
 Історія написання та історична основа твору

        Задум написати поему про біблійного пророка Мойсея Іван Франко виношував більше 20-ти років. Поштовхом до початку роботи стала поїздка поета до Італії (1904 рік), де мав можливість побачити шедеври живопису та скульптури найвидатніших італійських митців.
Мікеланджело Буонарроті
(1475–1564)
італійський скульптор, художник, архітектор, поет і інженер

Ще за життя Мікеланджело його твори вважалися найвищими досягненнями мистецтва Відродження
Особливо вразила поета робота геніального італійця Мікеланджело Буанаротті – скульптура біблійного пророка Мойсея, встановлена над гробницею папи Юлія ІІ у римському соборі Святого Петра на початку ХVI століття.

Працюючи над поемою, Іван Франко використав багатий історико-культурний матеріал з життя древніх євреїв, досконало простудіював міфологію, релігію, історію, географію Ізраїлю, Палестини, Єгипту
Повз увагу енциклопедично освіченого автора не пройшов жоден твір світового мистецтва на визначену ним тему, зокрема полотна таких художників, як Рафаель, Рембрант, музичні композиції Россіні, Рубінштейна, Генделя
Рафаель Санті.
Великий італійський живописець,
графік та архитектор
Ре́мбрандт Ха́рменс ван Рейн
           великий представник золотого віку
            голландського живопису
 Джоаккі́но Анто́ніо Россі́ні (1792 —1868)
італійський композитор,
автор декількох десятків опер

Антон Григорович Рубінштейн

(1829-1894)
російський композитор, піаніст, диригент, музичний педагог

 Ге́орг Фри́дрих Ге́ндель

               (1685—1759)

німецький композитор,
відомий своїми операми,
ораторіями і концертами
Ознайомився він із літературними творами про Мойсея: поемами західноукраїнського поета і художника Корнила Устияновича, французького поета Альфреда де Віньї, драмою угорського письменника Імре Мадача
     Альфред  де  Віньї
      Імре  Мадача
 Корнило   Устиянович
Гора Синай - таємніче Місце біблійного Сходу, овіяне диханням дива.              За переказами, саме в цих місцях пророк Мойсей отримав від Господа скрижалі з написаними на них заповідями Старого Завіту
Є місце, яке паломники шанують особливо. Це гора Небо (Нево), куди пророк Мойсей прівів людей після 40 років мандрів.
На цей час йому було вже 120 років. Він був сліпім, але з Божою допомогою прозрів и побачив. Землю обетованну
(на фото – вид з гори Небо)
Йорданія недарма вважається святою землею, адже в ній розташована величезна кількість місць, шанованих релігійними людьми. Одним з таких місць вважається гора Небо.
Теж вид з гори Небо.
Це місце відвідував Папа Римський Іоанн Павло II

Св. Пророк  Мойсей

 Ікона пророка Мойсея
       Не завершений образ Мойсея

Рахманов (Лайск) Сергій

           Завершений образ Мойсея

                        Рахманов (Лайск) Сергій

Мойсей розбиває скрижалі Заповіту

Рембрандт Харменс ван Рейн,  1659
МОЙСЕЙ

Рожанський  Анатолій
Пророк     Мойсей

Филипп де Шампень.
1648. Холст, масло.
Одного разу Мойсею явився Господь у вигляді тернового куща,
 що горів вогнем…
     Мойсей повів своїх людей на схід у довгу подорож до Ханаану… Тим часом фараон послав їм навздогін велике військо. Опинившись між полками фараона й морем, ізраїльтяни занепали духом, але Бог розділив води так, що вони змогли безпечно перейти через море по суші. Коли єгипетське військо спробувало піти за ними, Бог знову зімкнув води, й єгиптяни втопилися.
Мойсей  виливає  воду  із  каменя
                                                                                Микола Пуссен. 1649
   І вийшов Мойсей із моавських степів на гору Нево, на верхів'я Пісґі, що навпроти Єрихону, а Господь дав йому побачити ввесь Край: Ґілеад аж до Дану, і ввесь Нефталим, і край Єфрема та Манасії, і ввесь край Юди аж до Останнього моря, і південь, і рівнину долини Єрихону, пальмового міста аж до Цоару.               І сказав Господь до нього: Оце той Край, що Я присягнув Авраамові, Ісакові та Якову, говорячи: Насінню твоєму Я дам його. Я вчинив, що ти бачиш його власними очима, та туди не перейдеш.
    І впокоївся там Мойсей, Господній раб, у моавському краї на приказ Господа. І похований він у долині в моавському краї навпроти Бет-Пеору, і ніхто не знає гробу його аж до цього дня.
З е м л я     О б е т о в а н н а
                                                                                Микола Комаров
     У передмові до другого видання І.Франко писав: „Основною темою поеми я зробив смерть Мойсея як пророка, не визнаного своїм народом. Ся тема в такій формі не біблійна,  а моя власна, хоч і основана на біблійній оповіді.”

    Отже, це ще раз переконує нас, що відома притча використана лише як підґрунтя сюжету. Це твір про українців і для них.


фмп


квітка


Леся Українка - «Біда навчить»


title: КВІТИ із паперу Тіш’ю

text:
http://needlework.womanland.info/blogs/shtuki-ot-yuki/master-klas-cvety-iz-papirosnoi-bumagi.html
www.etsy.com/


"Григорій Квітка-Основ'яненко"


Іван Котлярерський


title: іван мазепа та його в несок

text:
Поведінка в навколишньому світі
Як поводити себе за столом
Категорично заборонено: плямкати, чавкати, накладати занадто великі порції на тарілку, натикати великі шматки на виделку, утримувати на своїй тарілці безлад, говорити з повним ротом, їсти занадто швидко.
На кріслі потрібно сидіти спокійно та прямо.
Руки завжди тримати на столі, а не під ним. Однак, слід пам’ятати, що не можна опирати на стіл лікті.
Не можна гратися столовими приборами.
Не можна бубніти пальцями об край стола.
Не схрещуйте під столом ноги, обидві стопи мають спокійно стояти на підлозі.
У жодному разі не можна знімати під столом взуття.
Як поводити себе в школі
Відвідування школи — обов’язковий елемент розвитку дитини, але воно обмежується не тільки уроками, але і спілкуванням з однолітками. Поведінка в стінах навчального закладу відіграє важливу роль для учня, адже воно формує його особистість і соціальні навички спілкування.

Поважайте вчителів. Це перше і найважливіше правило. Незважаючи на ваше до них ставлення, намагайтеся вести себе так, щоб до вас не було ніяких претензій. Вітайтеся в коридорах, не дозволяйте собі ображати або знущатися над викладачами (навіть за їх спиною).
Не залишайте вдома зошити, підручники, пенал і щоденник. Все це необхідно для навчання, тому намагайтеся збирати речі в спокійній обстановці, щоб не забути щось важливе.
Слідкуйте за собою на уроках. Дотримуйтеся тиші, стежте за ходом заняття, слухайте вчителя і виконуйте всі завдання. Ініціатива в цей час тільки вітається. Сміливо піднімайте руку, якщо знаєте відповідь на питання чи хочете вийти до дошки. Ні в якому разі не запізнюйтесь, приходьте в клас до дзвінка. У школі треба бути за п’ятнадцять хвилин до початку першого заняття.
Вимикайте звук на мобільному телефоні на час перебування в школі. Не користуйтеся їм без необхідності.
Не дозволяйте зайвого на перервах. Багато школярів, дочекавшись дзвінка з уроку, перетворюються на справжніх бунтарів. Вони бігають по коридорах, зносячи все і всіх на своєму шляху, нецензурно виражаються і роблять інші подібні речі, неприпустимі в школі. Пам’ятайте, що зміни дано для того, щоб ви відпочили від уроків. Спокійно пройдіться по коридору, загляньте в їдальню, поспілкуйтеся з приятелями, але не прагнете за десять-п’ятнадцять хвилин встигнути зробити дуже багато чого.
Ставтеся належним чином до однокласників та іншим учням. Бійки, знущання, сварки і погані слова на їх адресу в школі, та й за її межами, можу стати причиною вашого винятку. Заведіть друзів і приятелів, оточіть себе тими, з ким вам цікаво спілкуватися. І тоді ваші дні в школі стануть приємними, а не болісними.
Дотримуйтесь чистоту, ставитеся дбайливо до шкільної власності. Якщо ви заподієте будь-яку шкоду майну, вашим батькам доведеться оплачувати ремонт або купівлю нового екземпляра, наприклад, столу або стільця.

Як поводити себе в транспорті
1. Якщо ви хочете скористатись громадським транспортом, не кидайтесь разом з натовпом до входу, не розштовхуйте людей, а краще допоможіть увійти і сісти будь-якій немолодій людині, чи жінці з дитиною, чи дівчині. Зайшовши, поводьте себе спокійно, не наступайте на чужі ноги і не працюйте ліктями.
2. Якщо ви зайняли вільне сидяче місце, не робіть вигляду, наче вас відволікає пейзаж за вікном, газета чи книга, ніби тому ви не помічаєте біля себе похилого віку жінку. Це стосується як хлопців, так і дівчат.
3. Якщо при вході в будь-який громадський транспорт хлопець пропускає дівчину вперед, то при виході він виходить першим і зупиняється, готовий допомогти їй, а якщо потрібно - подає руку. Так хлопець робить по відношенню до жінок усіх вікових категорій, а також по відношенню до літніх (хворих) чоловіків і дідусів.
Театр
Відвідування театру - це свято душі. Щоб не затьмарювати його ні собі, ні іншим, слід дотримуватися деяких правил. В основі їх лежить повага до публіки, що прийшла подивитися спектакль, і увагу до акторів.
Запитання
1.Чи правильно поводив себе Віні-Пух ? І чому ви так думаєте ?
А) Правильно
Б) Неправильно
2. Як ви поводите себе в школі?
3. Чи важливо ходити в школу ?
4.Як поводити себе в транспорті?
5. Чи правильно ви поводите себе в театрі?
6. Які правила ви запам’ятали?
Театр це?
А) приміщення де ми дивимося вистави
Б) це свято для душі
Чи потрібно давати місце в транспорті людям похилого віку ?
А)так
Б)ні


title: «Мина Мазайло» М. Куліш. Значення імені для людини

text:
Значення імені для людини
П. Флоренський зазначав: « В імені  зосередження всіх філологічних, психічних, фемінологічних, логічних, діалектичних сфер».
Сократ сказав:  «Неможливо досліджувати щось… не вивчивши імені або не дослідивши значення назви »
Ім'я містить надто багато , щоб ним нехтувати.
Чи не з цієї причини російська  поетеса М. Цвєтаєва застерігала : «Можна жартувати з людиною, але не можна жартувати з іменем»?

Історична довідка
Історія свідчить, що основною причиною виникнення  прізвища стала потреба полегшити ідентифікацію особистості.
За часів Середньовіччя це посилило  тенденцію вживання поряд з власним іменем  ще одного. – батькового .
В Україні сімейні прізвища (прізвиська) селян до масового  запровадження панщини Катериною ІІ у    18 ст. не мали обов'язкового і законодавчо закріпленого статусу. Величезна кількість сучасних українських прізвищ тоді народжувалась на Запорізькій Січі, бо там виникла нагальна потреба офіційної реєстрації численного люду .

Повне прізвище головного персонажа Мазайло-Квач --цілком вписується в козацькі реєстри (мазайло – той, хто змащував вози, щоб не рипіли, а квач-ганчірка, якою змазували).
Літературознавці розглядають прізвище та ім'я героя як історичний виразник його характеру.  Літератузнавець  П.Михайло зазначав, що зовнішність і характер людини завжди феноменально відповідають  її  імені і, якщо цього не відбулося від народження до підліткового віку, людина проживає, наче не своє життя, не може знайти саму себе у житті.
Ім'я Мина відповідає прізвищу Мазайло. У прізвищі збережена внутрішня форма слова, «мазати», яка ніби застерігає, що його носій може  «промазати» , схибити , помилитися.


title: Михайло Стельмах "Гуси-лебеді летять" і "Щедрий вечір"

text:
Найвідоміші твори: роман-хроніка «Велика рідня» (1951),«Кров людська – не водиця» (1957),«Хліб і сіль» (1969). Роман «Чотири броди» відзначено Державною премією України імені Т.Г.Шевченка.Дилогія «Гуси-лебеді летять» (1964) і «Щедрий вечір» (1967) є автобіографічною.
Михайло Панасович Стельмах(24.05.1912 – 27.09.1983)
“На човнику й веслі від нас від’їхав травень. Він прихопив із собою сині дощі, зелений шум та солов’їний спів, і в село, через тини, заглянуло літо.”
“Рвати ягоди на такому дереві – любота: потягнеш віночок до себе – і в руці аж сміються мальованими щічками добірні черешні…”
“В небі виблискує Віз. Він зовсім був схожий на звичайний земний віз…”
“Я гордо підіймаю вгору книжку і кажу тільки:- Бачиш?- Доп’яв – таки десь? Напевне, через твої походеньки ніде собаки не мали спочинку?”
“Обмінна, шкірячи…зуби, підходить…і починає шиєю тертися об моє плече…Я вичитую, яка вона…неслухняна й підступна, а вона знову зачіпає моє плече і квапить на ту поляну, в якій заплутались роси і клапті туману.”
“Дідусь широко відчиняє ворота, а я, випроставши плечі, виїжджаю з подвір’я. І враз радісно – радісно стає мені на душі: згадалася вчорашня розмова з дядьком  Себастіяном …”
“- Сніг, не сніг, а вчитися треба. Підемо, Михайле, до школи. – Він узяв мене на руки, вгорнув полами киреї, а на голову надів заячу шапку.”
“Цієї ночі я в усіх снах плив на човні – плив по воді, по росі, по траві…І з напівзабуття теж випливав, мов на човні.”
“Я лягаю на землю біля кринички, набираю повний глек води, ставлю його на траву, а сам придивляюся до неба, до води…і думаю: чи спроста, чи неспроста послав мене тато на долинку?”
“Вітряки завжди вабили нас, малечу, і своєю красою, і якоюсь таємничістю, і розмовою з самим небом, і особливо крилами, до яких, коли вони поволі рухались, можна було причепитись, на дурничку покружляти завмираючи, побачити невидимі з землі села…”
“…Я, наче замовлений, приріс до підлоги: проти мене і праворуч, і ліворуч стоять величезні дубові шафи, а з них крізь скло виглядають тисячі книг.”
“Колядники підійшли до хати…-звіздоноша, “береза” й міхоноша попереду, а “коза” й “дід”…позаду…Яка не є убога наша хатинка, а і їй колядники наспівали щастя, наспівали, що в нашому дворі будуть стояти і місяць, і ясна зоря…”
“Хоч убога-убога наша хатина, та в цей вечір вона покращала, побагатшала. Її бідність скрасили і вишиті рушники, і кетяги калини, і запашне сіно на покуті, й свят-вечірній стіл. На ньому зараз лежать три хлібини, грудка солі, височіє стос гречаних млинців і стоять з різними пісними стравами ті святешні мальовані полумиски, що бажають добрим людям і здоров’я, і щастя, і червоного цвіту.”
“Я довго дивився їм услід, аж поки не зникла з очей спочатку Обмінна, а потім і висока шапка селянина.”
Використано ілюстрації художника Кузишина Йосипа Івановича


маруся чурай


Є.Гуцало " Сім'я дикої качки". Людина і світ крізь призму моральних проблем


Леся Воронина - Документальна повість «Смак олімпійського золота»


Іван Франко - Повість «Захар Беркут»


М. Коцюбинський.ppt 1


Вершники


"Література України"


Фольклор


9 листопада святкується День української писемності


Леся Українка «Біда навчить»


І.Нечуй-Левицький


Ми пам’ятаємо тебе Тарасе


КАРПАТСЬКІ РОМЕО І ДЖУЛЬЄТТА, АБО ВІЧНА ТАЇНА КОХАННЯ. (ОБРАЗИ ІВАНА Й МАРІЧКИ В ПОВІСТІ «ТІНІ ЗАБУТИХ ПРЕДКІВ» М. КОЦЮБИНСЬКОГО. ОСМИСЛЕННЯ ФІЛОСОФСЬКИХ КАТЕГОРІЙ ЖИТТЯ І СМЕРТІ)


Іван Якович Франко. “Іван Вишенський”


М. Коцюбинський "Тіні забутих предків"


Майя Фролова ― відома дитяча письменниця


Красевич


title: Ліна Костенко - Поезія «Кольорові миші»

text:
__
5
4
3
2
1
?


Леонід Глібов - Байка «Щука»


title: Літдиктанти (підготовка до ЗНО)

text:
повторення
ЗНО:
література
Назвіть автора твору
«Засвіт встали козаченьки».
«Наталка Полтавка».
«Кавказ».
«Маруся”
«Кайдашева сім'я».
«Три зозулі з поклоном».
«Мартин Боруля».
«Земля».
«Тіні забутих предків»
«Залізний острів».
«Сопtга sреm sрего!».
«Блакитна панна».
1) М. Чурай;
2) І. Котляревський;
3) Т. Шевченко;
4) Квітка – Основ’яненко
 5) І. Нечуй-Левицький;
6) Григір Тютюнник;
 7) І. Карпенко-Карий;
 8) О. Кобилянська;
9) М. Коцюбинський;
10) Олесь Гончар ;
11) Леся Українка;
 12) М. Вороний;

Назвіть автора твору
«Дитинство»
«Мина Мазайло»
«Ви знаєте, як липа шелестить...».
«Молюсь і вірю...».
«Зачарована Десна».
«Різдво».
«Моя автобіографія».
«Маруся Чурай».
«Як добре те, то смерті не боюсь я!..».
«Тигролови».
«Стилет чи стилос?..».
«Пісня про рушник».
1) Ю. Яновський;
2) М. Куліш;
3) П. Тичина;
4) М. Рильський;
5) О. Довженко;
6) Б.-І. Антонич;
7) Остап Вишня;
8) Л. Костенко;
9) В. Стус;
10) І. Багряний;
11) Є. Маланюк;
 12) А. Малишко.
Назвіть автора твору
Повість минулих літ».
«Віють вітри…”
«Енеїда»
«Маруся»
«Сон (У всякого своя доля...)»
«Чорна рада»
«Dе libertate»
«Заповіт»
«Хіба ревуть воли, як ясла повні?»
«Мойсей»
«Лісова пісня»
«І мертвим, і живим...».
 1) Нестор Літописець;
2) М. Чурай;
3) І.Котляревський;
4) Г.Квітка- Основ'яненко;
 5) Т Шевченко;
6) П. Куліш;
7) Г. Сковорода;
8) Т. Шевченко;
 9) Панас Мирний;
10) І. Франко;
11) Леся Українка;
12) Т. Шевченко;

Назвіть автора твору

«Гімн».
«Іntermezzo».
«Пам'яті тридцяти...».
«Чари ночі».
«Я (Романтика)».
«Київ-традиція».
«Україна в огні».
«Українське альфреско».
«Сом».
«О земле втрачена, явися...».
«Балада про соняшник».
12. «Любіть Україну!».
1) 1. Франко;
2) М. Коцюбинський
 3) П. Тичина;
4) О. Олесь;
5) М. Хвильовий;
6) М.Зеров;
 7) О. Довженко;
8) Л. Костенко;
9) Остап Вишня;
10) В. Стус;
11) Іван Драч;
12) В. Сосюра.
Назвіть автора твору
1.«О панно Інно…»
2. «Задивлюсь у твої зіниці»
3. «Київ-традиція»
4. «Як добре те, що смерті не боюсь я»
5.«Гімн (Вічний революціонер)»
6. «Пісня про рушник»
7. «Балада про соняшник»
8. «Страшні слова, коли вони мовчать»
9. «Ти знаєш, що ти людина»
10. “О слово рідне, орле скутий”

1) Павло Тичина
2) Василь Симоненко
3) Микола Зеров
4) Василь Стус
5) І. Франко
6) А.Малишко
 7) Іван Драч
8) Ліна  Костенко
 9) Василь Симоненко
10) Олександр Олесь;
Назвіть справжнє прізвище письменника
Г. Квітка-Основ'янепко.
І. Нечуй-Левицький.
Панас Мирний.
Іван Білик.
Карпенко-Карий.
6. Леся Українка.
7. О. Олесь.
8. М. Хвильовий.
9. Остап Вишня.
10. І. Багряний.
1) Квітка;
2) Левицький;
3) Рудченко;
 4) Рудченко;
 5) Тобілевич;
6) Косач;
 7) Кандиба;
8) Фітільов;
9) Губєнко;
10) Лозов'ягін;
Назвіть письменника за такою характеристикою:
Гірська орлиця — ...
Дочка Прометея — ....
Сонцепоклонник — ....
Імператор залізних строф
«Батько» української прози
Витязь молодої української поезії — ....
«Король українського тиражу» - ....
Український Одіссей —
Каменяр — ....
Великий Кобзар — ....
Всеобіймаюче око України
Дівчина з легенди — ....
Сонячний поет — ....
1. О. Кобилянська;
2. Леся Українка;
3. М. Коцюбинський;
4) Є. Маланюк;
5) Г. Квітка-Основ'яненко;

6) В. Симоненко;

7) Остап Вишня;
8) Є. Маланюк;
9) І. Франко;
10) Т. Шевченко;
11) І. Нечуй-Левицький;
12) М. Чурай;
13) І. Драч.
У якому творі основні події відбуваються?
У Тополівці.
У Харкові.
У Семигорах.
У Пісках.
В Україні, Сибіру й Петербурзі.
Біля Кононівки.
На хуторі Хмарище, у Києві й Ніжині.
У тайзі.
На Волині.
Перекопська рівнина.
На Близькому Сході.
На річці Оскіл, що на Харківщині.
1) «Україна в огні»;
 2) «Мина Мазайло»;
 3) «Кайдашева сім'я»;
4) «Хіба ревуть воли, як ясла повні?»;
5) «Сон (У всякого своя доля...)»;
6) «Іntermezzо»;
7) «Чорна рада»;
 8) «Тигролови»;
 9) «Лісова пісня»;
 10) «Дитинство» («Вершники»);
11) «Мойсей»;
12) «Сом».
Назвіть твір, головним героєм (головною героїнею) якого є:
Дідона, Латин, Турн
Максим Залізняк
Яким Сомко
Чіпка Варениченко
Марічка Гутенюк
Михайло Федорчук
Лукаш, Килина
Тоня і Віталик
Данилко
 Степан, Марися

1) «Енеїда»;
 2) «Гайдамаки»;
 3) «Чорна рада»;
4)«Хіба ревуть воли..»
 5) «Тіні забутих предків»;
6) «Земля»;
7) «Лісова пісня»;
 8) «Залізний острів»;
9) «Дитинство» («Вершники»);
10) «Мартин Боруля»

Назвіть твір, головним героєм (головною героїнею) якого є:
Дегенерат, Андрюша-
Кий, Щек, Хорив —
 Кирило Тур —
Іван Гонта   —
Явдоха,  Галя —
Івоніка, Марійка—
Іван Іскра —
Прабаба Марусина, Сашко -
 Катерина, Іван -
10. Ниви у червні, Моя утома -
1)«Я(Романтика)»
2)«Повість минулих літ»
3)«Чорна рада»
4)«Гайдамаки»
5) «Хіба ревуть воли…»
6) «Земля»
 7) «Маруся Чурай»
8) «Зачарована Десна»
 9) «Катерина»
 10) «Інтермецо»

Назвіть твір, головним героєм (головною героїнею) якого є:
Степан Радченко
Дід Панько
Мокій, Рина
Лаврін Запорожець
Терпелиха
Марфа Яркова

Грицько Бобренко
Григорій Многогрішний
9.  Наум Дрот
10. Датан, Авірон
1) «Місто»
2) «Сом»;
3) «Мина Мазайло»;
4) «Україна в огні»;
5) «Наталка Полтавка»;
6) «Три зозулі з поклоном»;
 7) «Маруся Чурай»;
8) «Тигролови»;
 9) «Маруся»
10) «Мойсей».
Назвіть твір, головним героєм (головною героїнею) якого є:
Доктор Тагабат -
Ярославна, Святослав -
Шрам, Черевань
Ярема Галайда
Максим Гудзь —
Рахіра, Анна—
Палагна, Юра —
Лушня, Пацюк
9.Іван Палійчук
10. Килина, д.Лев
1)«Я(Романтика)»
2)«Слово о полку Ігоревім»
3)«Чорна рада»
4)«Гайдамаки»
5) «Хіба ревуть воли…»
6) «Земля»
 7) «Тіні забутих предків»
8) «Хіба ревуть воли…»
 9) «Тіні забутих предків»
 10) «Лісова пісня»

Назвіть жанр твору
1. «Маруся Чурай»
2. «Три зозулі з поклоном»
3. «Мина Мазайло»
4. «Україна в огні»
5. «Сом»
6. «Залізний острів»
7. «Лісова пісня»
8.«Вершники»
9. “Хіба ревуть воли..”
10. “Маруся”

1) історичний роман у віршах;
2) новела;
З)  трагікомедія (філологічний водевіль);
4) кіноповість;
5) усмішка;
6) новела-засторога;
7) драма-феєрія;
8) роман у новелах.
9) роман (соціально-психологічний)
10. повість (соціально-побутова)
Назвіть жанр твору
«Повість минулих літ»
2. «Бджола та Шершень»
3. «Наталка Полтавка»
4. «Сон(У всякого своя доля»)
5. «Чорна рада»
6. «Ви знаєте, як липа шелестить»
7. «Кайдашева сім'я»
8. «Мойсей»
9. «Моя автобіографія»
10. «Стилет чи стилос?»

1) літопис;
2) байка;
 3) власне драма (українська опера);
4) сатирична поема (комедія)
5) історичний роман;
6)інтимна лірика
7) суспільно-побутова повість;
8) філософська поема -притча;
 9) гумореска;
10) ліричний вірш;
Назвіть жанр твору
«Засвіт встали козаченьки»
2. «Ой летіла стріла»
3. «Енеїда»
4. «І мертвим, і живим»
5. «Місто»
6. «Зачарована Десна»
7. «Дитинство»
8. «Тигролови»
9. «Лісова пісня»
10. «Інтермецо»

1) соціально-побутова пісня;
2) балада;
3) бурлескно-травестійна поема
4) сатир.поема(послання);
5) урбаністичний роман;
6) кіноповість
 7) новела
8)пригодницький роман;
 9) драма-феєрія
10) психологічна новела з автобіографічною основою;
Назвіть жанр твору
«Чи не той то хміль»
2. «Dе libertate»
3. «Всякому городу нрав і права»
4. «Катерина»
5. «Чого являєшся мені у сні»
6. «Україна в огні»
7. «Мартин Боруля»
8. «Земля»
9. «Молюсь і вірю»
10. “Блакитна панна”

1) історична пісня
2) філософська лірика
3)сатирична поезія
4) соціально-побутова поема;
5) вірш, інтимна лірика;
6) кіноповість
 7) трагікомедія
8) соціально -психологічна повість;
 9) філософська лірика
10)  вірш (пейзажна лірика);
Назвіть жанр твору,  вид лірики
1.«Ой Морозе, Морозенку»
2. «Задивлюсь у твої зіниці»
3. «Київ-традиція»
4. «Як добре те, що смерті не боюсь я»
5. «Гімн (Вічний революціонер)»
6. «Пісня про рушник»
7. «Балада про соняшник»
8. «Страшні слова, коли вони мовчать»
9. «Ти знаєш, що ти людина»
10. “О слово рідне, орле скутий”

1) історична пісня
2) вірш (патріотична лірика)
3)сонет
4)вірш (патріотична, філософська)
5)гімн (громадянська)
6)пісня (інтимна)
 7) балада модерна
8)вірш (філософська)
 9) п
10)  вірш (патріотична лірика)
Назвіть жанр твору
1.«Віють вітри, віють буйні»
2. «Дума про Марусю Богуславку»
3. «Пам'яті тридцяти»
4. «Різдво»
5. «Чари ночі»
6. «Українське альфреско»
7. «Сопtга sреm sрего!»
8. «О земле втрачена явися»
9. «Бджола і Шершень»
10. “Чого являєшся мені у сні”

1)соціально-побутова пісня
2) дума
3) вірш (патріотична)
4)вірш (філософська)
5) романс (інтимна)
6) вірш (філософська)
 7) вірш (особиста, філософська)
8)  вірш  патріотична
 9) байка
10)вірш (інтимна лірика);


Іван Багряний. Варіант 3


Імпресіонізм


"Літературні угрупування"


іван драч


МАРКО КРОПИВНИЦЬКИЙ - ДРАМАТУРГ, АКТОР, РЕЖИСЕР, КОМПОЗИТОР


title: Інтегрований урок контекстуального аналізу за поезією П. Тичини Тема: « Трьом музам він коривсь…» П. Г. ТИЧИНА, «ГАЇ ШУМЛЯТЬ

text:
     http://www.br.com.ua
     http://alive-inter.net
     http://litakcent.com


title: Корифеї

text: 1856 - 1921


Як навчити людей жити в світі


title: иван малкович

text:
I
II
III
IV
V
VII
VII
0
25 %
1:1
50%
3:1
75-80%
0
20-40%
1.
2.


Красиві слова та красиві діла : що важливіше ?


Літературний процес


Маркіян Шашкевич (1811-1843)


title: Як особистість впливає на вашу команду

text:
X
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style
X
X
6
4
6
14
13
7
10
10
T
N
I
ESTP
ISTP
ESFP
ISFP
ESTJ
ISTJ
ESFJ
ISFJ
ENFJ
INFJ
ENFP
INFP
ENTJ
INTJ
ENTP
INTP


Літературний процес ХХ століття


Іван Котляревський


Марко Кропивницький. Життєвий і творчий шлях корифея українського театру.


Корифеї українського театру


М.Старицький


Література рідного краю. Збірка поезій «Зерно в ріллі» В.Густі


Марко Кропивницький


М. Стельмах "Гуси-лебеді летять"


title: Микола Куліш - драматург світового рівня

text:
	.
                                  1892 - 1937


title: Як тебе не любити, Києве мій!!!!

text:
L/O/G/O
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Казка

text:
.
.
.
.
.

  1      2      3      4     5
 -       +      -       +     -


title: Корній Чуковський

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


title: Іван Нечуй Левицький

text:
    1.        C)
2.     B)
3.       A)
4.          B)
5.              B)
6.        B)
7.            A)
8.              B)
9.          C)
10.      A)
11.       B)
12.    B)


Львів


І. Нечуй-Левицький


Край


ЯК ВПРОВАДИТИ СУЧАСНУ СОЦІАЛЬНУ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ В ОРГАНІЗАЦІЇ?


І.Я.Франко


М.КОЦЮБИНСЬКИЙ. «ТІНІ ЗАБУТИХ ПРЕДКІВ». ПРОТИСТАВЛЕННЯ ПОЕТИЧНИХ ОБРАЗІВ ІВАНА ТА МАРІЧКИ ОБМЕЖЕНІЙ ПАЛАГНІ. РОЛЬ ДІАЛЕКТИЗМІВ ТА ХУДОЖНІХ ЗАСОБІВ


Ліна Костенко - Розповідь про письменницю


Іван Нечуй-Левицький - «Запорожці» (фрагменти)


Леся Українка "Бояриня"


title: Микола Куліш - Драматичний твір «Мина Мизайло» — весела комедія сумного минулого

text:
Click to edit the title text format
Click to edit the outline text format
Second Outline Level
Third Outline Level
Fourth Outline Level
Fifth Outline Level
Sixth Outline Level
Seventh Outline Level
Eighth Outline Level
Ninth Outline Level


М.Коцюбинський" Ялинка"


Драматургія


title: Майя Фролова

text:
80 річчю від дня народження Майї ФроловоїПРИСВЯЧУЄТЬСЯ…
         Завдання своє бачу в тому,
щоб переконати підростаючих людей в необхідності жити, в тому, що боротися зі злом необхідно, що довкола багато добрих, чулих людей, їх треба знаходити, об’єднувати заради перемоги добра над злом                                                                                М.Фролова
Майя Флорівна ФРОЛОВАнародилась6 січня 1931 року             в   місті Сміла

Щоб збагнути дитину, треба не опускатися до її рівня, а дотягатися до її почуттів.
                                                                   Юрій Азаров

               А дотягтися якраз і важко, складно, і щоб присвятити себе цьому, треба якогось мірою долати свою природу.
               Бо подолання певних бар'єрів у собі й навколишньому світі заради доброї справи, заради когось - то ступінь духовної вивищеності. То - щастя.                                                  Майя  Фролова
                                    Любити дітей                 означає розуміти їх.                       Майя Фролова
                               Мабуть,  на Черкащині не знайдеться школяра, який би не знав імені письменниці Майї Фролової, адже в її доробку понад три десятки книг і всі вони –  про дітей і для дітей.
       Російськомовна письменниця    виросла в інтернаціональній сім’ї       БАТЬКО   Флор Лепешко  українець, колишній відповідальний секретар смілянської районної газети «Червоний стяг»        МАТИ  Броніслава Броніславівна                                       полька за походженням, вчитель російської філології
    Улюблена книжка Майї Фролової  з дитинства -  Шевченків "Кобзар", подарований  їй бабусею  Вікторією.
       Від першого знайомства з "Кобзарем", з тої «Причинної», яку читала в далекому Сибіру рядочок за рядочком, обливаючись слізьми за дівчину і козака, зростала в Майї Фролової любов до літератури.

       «Я й читати по справжньому навчилася по «Кобзарю», - напише в одній зі своїх книг письменниця.

Саме Майя Фролова надихнула мене одного зимового вечора взяти з полиці «Кобзаря»

  Реве та стогне Дніпр широкий,Сердитий вітер завива,Додолу верби гне високі,Горами хвилю підійма.І блідий місяць на ту поруІз хмари де-де виглядав,Неначе човен в синім морі,То виринав, то потопав.Ще треті півні не співали,Ніхто нігде не гомонів,Сичі в гаю перекликались,Та ясен раз у раз скрипів.
   Т. Г. ШевченкоПричинна

В таку добу під горою,Біля того гаю,Що чорніє над водою,Щось біле блукає.Може, вийшла русалонькаМатері шукати,А може, жде козаченька,Щоб залоскотати.Не русалонька блукає –То дівчина ходить,Й сама не зна (бо причинна),Що такеє робить.Так ворожка поробила,Щоб меньше скучала,Щоб, бач, ходя опівночі,Спала й виглядалаКозаченька молодого,Що торік покинув.Обіщався вернутися,Та, мабуть, і згинув!

Не китайкою покрилисьКозацькії очі,Не вимили біле личкоСлізоньки дівочі:Орел вийняв карі очіНа чужому полі,Біле тіло вовки з'їли, –Така його доля.Дарма щоніч дівчинонькаЙого виглядає.Не вернеться чорнобривийТа й не привітає,Не розплете довгу косу,Хустку не зав'яже,Не на ліжко – в домовинуСиротою ляже!

Така її доля… О боже мій милий!За що ж ти караєш її, молоду?За те, що так щиро вона полюбилаКозацькії очі?.. Прости сироту!Кого ж їй любити? Ні батька, ні неньки,Одна, як та пташка в далекім краю.Пошли ж ти їй долю, – вона молоденька,Бо люде чужії її засміють.Чи винна голубка, що голуба любить?Чи винен той голуб, що сокіл убив?

Малюнок Бондаренко Марії
Сумує, воркує, білим світом нудить,Літає, шукає, дума – заблудив.Щаслива голубка: високо літає,Полине до бога – милого питать.Кого ж сиротина, кого запитає,І хто їй розкаже, і хто теє знає,Де милий ночує: чи в темному гаю,Чи в бистрім Дунаю коня напова,Чи, може, з другою, другую кохає,Її, чорнобриву, уже забува?
Якби-то далися орлинії крила, За синім би морем милого знайшла; Живого б любила, другу б задушила, А до неживого у яму б лягла. Не так серце любить, щоб з ким поділиться, Не так воно хоче, як Бог нам дає: Воно жить не хоче, не хоче журиться. «Журись», — каже думка, жалю завдає. О Боже мій милий! така твоя воля, Таке її щастя, така її доля!
    1962 року         в  Магаданському                        книжковому                                            видавництві          побачила світ  перша книжка       М. Фролової                 «Солнечная                           Северяния»
1971 року Майя Фролова               прийнята до Спілки письменників1972 - переїздить до  м. Черкаси
                  Тут, на батьківщині, М. Фролова почала писати в повну силу. З-під її талановитого пера виходять книжка за книжкою. Історії, викладені в них, цікаві, правдиві і доступні кожному серцю, тому і користуються надзвичайною популярністю серед читачів – як дітей, так і дорослих.      Пише вона переважно про підлітків – тих, хто ще тільки відкриває для себе світ, бо твердо переконана: яким цей світ постане перед вами і якими вам бути у цьому світі залежить, в тому числі, і від прочитаної                                                книги.
Письменниця    ніколи не шкодувала і не шкодує ні часу,      ні здоров’я для того, щоб допомогти підліткам    перейти в дорослий, іноді досить недосконалий і жорстокий світ.
Герої
    творів Фролової

    у постійному пошуку.

Вони хочуть зрозуміти, якою повинна бути сучасна дівчинка                            (повість «Современная девочка»)
Намагаються дізнатися                                     яке воно – щастя                       («Счастье – оно какое?»)
Вчаться думати                      про свої вчинки                      («Задумайся о себе»)
Пізнають почуття                           першого кохання                                                         і зради               («Лесное озеро»)
   Навчаються перемагати у складних життєвих ситуаціях      («Найди меня, мама»)
                  Вчаться                             бути                                      толерантними                                                                            відносно до іншого, ставити себе на його місце                       (повість «Отчим»)

   В повісті «Гвардійська Шапочка»
письменниця розповідає про дівчинку Юлю, про її друзів і місто Владивосток, яке дуже далеко від нас - на  Далекому Сході. І коли у нас світить сонце,  там уже глибока ніч.

    Юлю називають Гвардійською Шапочкою. Казку про Червону Шапочку ви пам’ятаєте? Там шапочку пошила донечці мама, а Юлі - виплела бабуся. Шапочка була чорною, з помпоном, з яскравими оранжевими смужками та облямівкою – схожа на  стрічки безкозирки у моряків-гвардійців. Саме тому моряки кличуть Юлю Гвардійською Шапочкою. У Владивостоці багато моряків. Майже в усіх Юлиних друзів родичі працюють у морі або в порту. І маленькі хлопчики та дівчатка теж мріють стати                         моряками.
      …Уявіть собі таку подію: до першого класу, в якому  школярики вже навчилися гарно поводитись і добре вчитися , приходить новий учень Валерка. Спокійне життя в класі закінчується. Хлопчик на уроках не лише сам нічого не слухає , але  й іншим заважає: він  то репетує, то б’ється, то малює у чужих зошитах, то смикає за кіски дівчаток.
         А вчителька чогось мовчить, начебто  нічого не бачить.
І першокласники  вирішили, що з Валеркою їм не справитись.
-  Але  ж він один, а вас тридцять п’ятеро, ось і подумайте, як з ним  справитись,- сказала вчителька.
Отож її учні придумали і справились. Навіть здогадались, чому  Валерка такий злий  та невеселий. Як це трапилось – читаємо в повісті
              “Оповідки
                             першокласника”

            “ Побаски котьки Мотьки”написана  від імені бездомного кошенятка, підібраного доброю жінкою на півдні Криму, а згодом і дорослої кішки, яка розповідає про своє нелегке життя-буття.        Мотька дуже тонко                    відчуває  добро і зло, розуміє добре і погане в людях,                          серед яких живе.


title: Я мамине сонечко

text:
http://aida.ucoz.ru
http://aida.ucoz.ru


Михайло Стельмах - Повість «Гуси-лебеді летять»


Національна премія ім. Т.Шевченка


Кобзар


Микола Васильович Гоголь


Маркіян Шашкевич - Зачинатель нової української літератури


Національне вбрання гуцулів


Іван Котляревський


Літературний процес кінця ХІХ – початку ХХ століть


title: Література

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Краса


Іван Нечуй-Левицький "Запорожці" (уривок)


Краса облагороджує людське серце, робить його добрішим (За твором І.Калинця «Писанки» )


title: Леся Українка як особистість

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here
Title in here


Фільм"Тіні Забутих предків"