title: Презентація "Косинка Григорій Михайлович"

text:
Косинка Григорій Михайлович(1899 - 1934)
Григо́рій Миха́йлович Стрілець— український письменник-новеліст. Перекладач. Жертва сталінізму («Розстріляне відродження»).
Біографічні відомостіДитячі роки:
Григорій Косинка народився у бідній селянській родині в селі Щербанівка Обухівського повіту на Київщині .Рід був давній, чумацький, але зубожілий — батько Григорія мав лише 1/8 десятини орної землі і щовесни ходив на заробітки косарем у херсонські степи.
 У пошуках кращого життя у 1908 році родина виїхала на Далекий Схід, оселившись на березі Амуру, почали будувати хату, проте вже через півроку повернулася на Батьківщину.
Його матір, Наталя Романівна, «шитвом почала заробляти паляниці», а батько підробляв на цукроварні.
Читати його навчив дід по матері, Роман Онищенко. Також він познайомив хлопця із «Кобзарем» Т. Шевченка та подарував йому три тоненькі зошити, у які Грицько записував почуті від матері та односельців пісні.
Після закінчення початкової школи 1913 року в селі Красному, звідки родом була мама, батько зміг влаштувати сина писарчуком у волості. У 1914 році Григорій їде до Києва на заробітки, де влаштовується чистити черевики. Невдовзі вдалося влаштуватися кур'єром-реєстратором до земської управи. Це дало можливість відвідувати й скінчити вечірні гімназійні курси та скласти іспити.
Період визвольної боротьби
Про життя Григорія Косинки протягом визвольної боротьби майже ніяких даних нема. Але з фрагментів листів К. Анищенка до Г. Косинки стає відомо, що Григорій перебував у повстанських загонах отамана Зеленого.

У 1926 році вийшла літературна хрестоматія «За 25 літ» , де про цей період у житті Косинки написано так: «Служив у армії рядовим козаком, брав участь у боях».

У 1920 році Косинка опиняється у м. Кам'янець-Подільському, що тоді було столицею УНР, але згодом повертається до Києва і стає студентом КІНО.
Навчання та перші творчі кроки:
1920—1922 навчався в Київському інституті народної освіти, який так і не закінчив через матеріальну скруту.
 1920 року стає членом літературно-мистецької групи «Гроно».
 У літературно-мистецькому збірнику «Гроно» (1920) опубліковано три новели Косинки — «Мент», «За земельку», «Під брамою собору».
 1922 з'явилася перша збірка Григорія Косинки «На золотих богів»
Друкувався у журналах «Нова Громада», «Червоний шлях».
Активна творча діяльність:
Косинка був директором Харківського і Київського радіокомітетів.
Належав до літературного об'єднання АСПИС (1923—1924).
У 1923 році в журналі «Нова Україна» з'являється оповідання «Анархісти» та цикл нарисів «Повстанці».
У 1924 році познайомився, і того ж року восени одружився із Тамарою Мороз.
У цей час були опубліковані нові збірки письменника: «В житах» (1926), «Політика» (1927), «Вибрані оповідання»(1928, 1929).
Арешт та загибель:
4 листопада 1934 викрадений органами НКВС СРСР.
Косинку засудили за звинуваченням у приналежності до організації, яка готувала терористичні акти проти зверхників російських комуністів.
Керуючись відповідною постановою ЦВК Союзу РСР, виїзна сесія Військової колегії присудила Григорія Косинку-Стрільця «розстріляти».
Косинку вбили комуністи 15 грудня 1934 року. Перед смертю він встиг передати дружині листа.
 Вшанування пам'яті
 1956 Андрій Малишко присвятив йому вірша:
Григорію Косинці
Ми тебе шукаєм по росинці
В Щербанівці, серед тополин,
І виходить мати у косинці
Виглядає, чи не прийде син.
Не приймав ти підлості нітрохи,
Прогримів, немов весняний грім,
І стоїть замучена епоха
Над безсмертним іменем твоїм
У 1979 в с. Щербанівка встановлено пам'ятник Косинці .
 Михайло Горловий є автором пам'ятника Григорію Косинці у селі Красному .
У 2001 році Київською обласною державною адміністрацією було засновано Київську обласну літературну премію імені Григорія Косинки для відзначення кращих здобутків поетів, прозаїків, драматургів і літературних критиків, які постійно проживають в Київській області.
Бюст Г. М. Косинки на будинку по вул. Володимирській
Твори
«На буряки» (Згадка з дитячих літ) (1919)
«Мент» (1920)
«За земельку» (1920)
«Перед світом» (1920)
«На золотих богів» (1920)
«Троєкутний бій» (1921)
«Заквітчаний сон» (1923)
«Сорочка» (1923)
«Фавст» (1923)
«Голова Ході» (1923) «Постріл» (1924)
«Анкета» (1924)
«В житах» (1925)
«Мати» (1925)
«За ворітьми» (1925)
«Політика» (1926)
«Циркуль» (1926)
«Серце» (1931)
«Гармонія» (1933)
«Змовини» (1933)


title: ПАВЛО МИХАЙЛОВИЧ ГУБЕНКО

text:
О
С
Т
А
П
В
И
Ш
Н
Я
ПАВЛО МИХАЙЛОВИЧ ГУБЕНКО
ПАВЛО МИХАЙЛОВИЧ ГУБЕНКО
Батько - Михайло Кіндратович Губенко
Мати -  Параска Олександрівна Губенко

ОСВІТА
“Оддали мене в школу рано. Не було, мабуть, мені й шести літ. Скінчив школу... Повіз батько мене в Зіньків і віддав у Зіньківську міську двокласну школу. Зіньківську школу закінчив я року 1903-го з свідоцтвом, що маю право бути поштово-телеграфним чиновником. Та куди ж мені в ті чиновники, коли “мені тринадцятий минало”... Повезла мене мати аж у Київ, у військово-фельдшерську школу, бо батько, як колишній солдат мав право в ту школу дітей оддавати на “казьонний кошт”...
		                                  “Моя автобіографія”

Потім служба в армії і робота в хірургічному відділенні лікарні. Працював і одночасно готувався до екзаменів на атестат зрілості. Успішно їх склав і в 1917 р. вступив на історико-філологічний факультет Київського університету.

Перший надрукований твір Остапа Вишні –

“Демократичні реформи Денікіна” побачив світ за підписом “П. Грунський”
у 1919 р.
Псевдонім Остап Вишня вперше з’явився
 22 липня 1921 р.
в “Селянській правді” під фейлетоном
“Чудака, їй-богу!”

Жанрова своєрідність творів
ГУМОРЕСКА – невеликий художній твір, у якому події та люди зображені в жартівливому тоні.
ФЕЙЛЕТОН – невеликий художньо-публіцистичний твір у періодичному виданні, у якому злободенні події зображені сатирично або гумористично.
УСМІШКА
Різновид фейлетону й гуморески, уведений в українську літературу Остапом Вишнею. Своєрідність жанру усмішки полягає в поєднанні  побутових замальовок і жанрових сценок із частими авторськими відступами, їй властиві дотепність і лаконізм.

“...  Я сам для своїх речей вигадав назву – “усмішки”, і це слово я люблю куди більше, ніж слово “фейлетон”..
                    “Отак і пишу”
Характерні особливості усмішок Остапа Вишні:
 лаконізм, влучність, дотепність, іронічність;
 обов’язкова присутність автора (у ліричних
відступах, окремих репліках оповідача);
 наявність у творчому доробку тематичних циклів усмішок: сільські, кримські, закордонні,
реконструктивні, київські, мисливські тощо
НАЙВІДОМІШІ ТВОРИ
“Вишневі усмішки (сільські)”
“Вишневі усмішки кримські”
“Українізуємось”
“Вишневі усмішки закордонні”
“Мисливські усмішки”
Гумореска “Моя автобіографія”
Тематика творів
(пов’язана із злободенними проблемами часу)
 Українське село у віковічних злиднях
 Доля інших народів
 Розвиток української культури
 Потяг неосвічених людей до нового життя
 Партійна ідеологія
 Проблема розвитку національної мови
 Відродження національної гідності
  українського народу
 природа як джерело краси і натхнення тощо

Найповніше видання
циклу вийшло у
1958 році
“Мисливські усмішки” присвячені М. Рильському
– другу, письменнику
і чудовому мисливцеві.
ТЕМА: змалювання краси рідної природи й
             заклик до її збереження.
ГОЛОВНА ІДЕЯ: любити й берегти природу,      утвердження думки про захист природи.
Художні компоненти: дотеп, анекдот, пейзаж, що виконує важливу композиційну або ідейно-смислову функцію; портрет, пісня, авторський ліричний відступ, порівняння, епітети, персоніфікація, гіпербола.
М. Рильський:
“Остап Вишня – справжній мисливець,
і притому
поет полювання”
ГОЛОВНИМ ПЕРСОНАЖЕМ “Мисливських усмішок” є мисливець чи
рибалка, який з почуттям гумору розповідає цікаві бувальщини.
Як правило, в основі  “невигаданих” історій лежить такий
улюблений засіб народної творчості, як художнє перебільшення.
Герої усмішок, здається, не полювали по-справжньому:
найважливішим  під час  полювання для них було помилуватися світанковими ранками, тихими вечорами над озерами.
АВТОР
постає в “Мисливських усмішках” як співець рідної природи, великий гуманіст, що змалював колоритних мисливців і рибалок, безмежно закоханих у рідні озера і ліси, річки і гаї.
У щоденнику за 23 січня 1952 р. Остап Вишня писав:
“ Їздили полювати. Це не вперше і не востаннє. Нічого!
І як радісно, що я нічого не вбив!”


title: Сікстинська мадонна

text:
Іван Франко
«Сікстинська мадонна»
Іван Якович Франко(1856-1916)
«Як син селянина,
вигодуваний твердим
мужицьким хлібом,
я почуваю себе
до обов'язку віддати
працю свого життя
тому простому народові.»
                      Іван Франко
   27 серпня 1856 у селі Нагуєвичах на Дрогобиччиніу сім’ї сільського коваля, шанованої людини, Якова Франка та Марії Кульчицької  народився первісток Ясь.
Незвичайно здатною дитиною до навчання виявився Йвась. Був обдарованим від природи, мав добру пам’ять, не знав труднощів у навчанні.
Освіту здобував:
 Початкова школа
 с. Ясениця Сільна;
 Дрогобицька монастирська школа ченців-василіан;
 Дрогобицька гімназія;
 Львівський університет;
 У Відні захищає дисертацію, здобуває вчений ступінь доктора філософії.
За бібліографічними даними, видано понад 5500 назв творів І.Франка. З них близько 1020 художніх, біля 630 перекладів майже з усіх мов світу, 1200 наукових праць, 1650 публіцистичних статей, більше 1000 листів до вчених та товаришів
«Сікстинська Мадонна»
Краса материнства й вічної жіночості.
Хто смів сказать, що не богиня ти?
Де той безбожник, що без серця дрожі
В твоє лице небесне глянуть може,
Неткнутий блиском твої красоти?

Так, ти богиня! Мати, райська роже,
О глянь на мене з свої висоти!

Бач, я, що в небесах не міг найти
Богів, перед тобою клонюсь тоже.

О бозі, духах мож ся сумнівати
І небо й пекло казкою вважати,
Та ти й краса твоя - не казка, ні!

І час прийде, коли весь світ покине
Богів і духів, лиш тебе, богине,
Чтить буде вічно - тут, на полотні.
“ Більш, ніж меч, і огонь, і стріла, і коса. Небезпечне оружжя – жіноча краса. Ані мудрість, наука, ні старші літа не дають проти неї міцного щита ”
 Іван Франко.
«З вершин і низин» — збірка творів Івана Франка. Є зразком громадянської лірики. Вперше збірку видано 1887 року, друге, перероблене й доповнене видання — 1893 року. Збірка присвячена дружині І.Франка – Ользі Хоружинській.

Збірка складається з семи великих розділів. У перших трьох розділах — «De profundis», «Профілі і маски» та «Сонети» — зібрано ліричні твори, в чотирьох останніх — «Галицькі образки», «Із жидівських мелодій», «Панські жарти» та «Легенди» — твори епічні.
 Справжнім шедевром  цієї збірки є сонет з розділу «Вольні сонети» – Сікстинська мадонна.

"Сікстинська Мадонна" ( італ. Madonna Sistina ) - Картина Рафаеля, яка з 1754 року перебуває в Галереї старих майстрів у Дрездені. Належить до числа загальновизнаних вершин Високого Відродження.

«Сікстинську Мадонну» Франко написав у 1881 році.

Сонет викликаний роздумами Франка над однойменною картиною Рафаеля "Сікстинська Мадонна"(1516), на якій поєднано божественне й земне :Лик Богородиці з образом босоногої жінки. Внутрішній рух цього жіночого образу підкреслюється тривожними тінями складок одягу, клубоченням хмар під ногами Мадонни, її задумливим поглядом, здатністю .Вмить спуститися на землю і водночас залишатися недоступною. Ця багатовимірність і динаміка Рафаелевого образу Мадонни проливає світло іна художню картину сонета Франка, овіяного високим шиллерівським духом:Вірою в пермогу краси, невіддільною для поета від добра, а відтак божественного начала.  У сонеті Франка жінка втілює красу мистецтва, творче натхнення, музу. Образ жінки багатогранний, він асоціюється з архетипом матері - символ космічного і земного життя, берегинею родючості, смерті й воскресіння. Через символ вічного оновлення земна жінка виростає до образу матері-діви, чистої й непорочної краси....
Своє захоплення жінкою-матір'ю, безсмертним полотном «Сікстинська мадонна» І. Франко
висловив у формі сонета. У Мадонні поет вбачає богиню, «райську рожу», і, хоч не знайшов для себе богів на небесах, цій — поклониться, як богині. Краса Мадонни не казкова, а земна — щира, добра, ніжна. А справжнє мистецтво, яким є картина «Сікстинська мадонна», — вічне.
"Іван Франко - це розум і серце нашого народу. Це боротьба, мука і передчуття щастя України. України і людськості"            Максим Рильський


Василь Королів - Казка «Хуха-Моховинка»


title: "Пам'ятники Т.Г. Шевченку"

text:
Підготувала 405 група2014 рокукласний керівник Кравченко Н.В
Презентація з нагоди відзначення двохсотріччя від дня народження Тараса Григоровича Шевченка
Пам'ятники Т.Г. Шевченку
		Виявом глибокої поваги до постаті Тараса Шевченка є спорудження пам'ятників. В Україні та за її межами існує 1384 пам'ятники, з яких 128 за кордоном – у 35-ти державах світу.
		Перший у світі пам'ятник Тарасові Шевченку був споруджений у 1881 році, через 20 років після його смерті, на  півострові Мангишлак. Спорудив його майор Іраклій Усков, а виготовив друг поета, казах Каражусуп. Це погруддя Кобзаря на круглому постаменті стояло до 1920 року, аж доки його не зруйнували басмачі.
		Пам'ятники Тарасу Григоровичу Шевченку встановлені в усіх обласних центрах України, багатьох містах і селах держави.
		Найбільше пам'ятників Шевченкові в Галичині. Найстаріший пам'ятник Кобзареві встановлено на Львівщині у 1911 році в селі Лисиничі, де він зберігся і донині.
		Одним із кращих зразків монументальної шевченкіани в світі та найкращим пам'ятником Т.Г. Шевченку в Україні вважається пам'ятник, встановлений у Харкові в 1935 році.
Ім'я Т.Г. Шевченка на карті України
м. Буенос-Айрес (1971), Аргентина
Шляхами великого Кобзаря
М. Енкарнасйон (1976), Парагвай
М. Рим (1973), Італія
м. Вашингтон (1964), США

М. Баку (2008), Азербайджан


title: Степан Жупанин 7 вітрів

text:
Name of presentation
Subtitle here
Slide title

1. Click to add Title

www.powerpointbase.com – это самый крупный портал бесплатных шаблонов.

http://powerpointbase.com/templates/ - шаблоны презентаций PowerPoint

http://powerpointbase.com/wordtemplates/ - шаблоны Word для создания эффектных раздаточных материалов, тетрадей

http://powerpointbase.com/diagrams/ - шаблоны диаграмм и графиков для большей визуализации в презентациях

http://powerpointbase.com/certificates/ - шаблоны сертификатов, дипломов, грамот

А также видео-уроки, статьи и многое другое…
НАШИ УСЛУГИ:
Контакты: powerpointbase@gmail.com


Презентація "Іван Багряний"


Три кохання Івана Франка


title: Робота над змістом твору І.Карпенка–Карого «Хазяїн». Характеристика образу Пузиря. «Ах, ти ж… хазяїн, та й більш нічого…»

text:
Найважливіше багатство нації – моральні якості народу

Ключове питання «Що означає честь для Терентія Гавриловича Пузиря?»

Проаналізувавши комедію Івана Карпенка-Карого, ми з’ясували цю таємницю

І. Карпенко-Карий, автор комедії “Хазяїн”
Ми дослідили
Ми об'єдналися в групу
Риси характеру Гаврила Терентійовича
Честь та її значення для Пузиря
Позитивні якості головного героя
Зробили висновок
Мацапура Юлія
Черніков Денис
Ми з’ясували, що Пузиреві властиві:

Позитивні якості:
Негативні якості:
Експлуататрор
Сім'янин
Підприємець
Любов до землі
Любов до худоби
Ощадливий
Господар
Працьовитий
Егоїст
Жаднюга
Самодур
Неосвічений
Шахрай
Махінатор
Тлумачний словник говорить: «Честь – це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській і особистій поведінці»

Ми замислилися над питанням: «Чому Пузир згадує про честь?»

Ми дійшли висновку, що вислів Терентія Пузиря «Рятуйте, рятуйте мою честь. Честь, честь мою топчуть в болото» є ключовим у тексті п’єси, і цей неписаний закон честі існує і сьогодні серед нас усіх, згідно з правилами моралі українського народу.

Мацапура Ю. В.
Черніков Д. В.
Над дизайном працював
Інформацію знайшла
Панченко Л. В.
Керівник

Над презентацією працювали:


title: Тарас Шевченко - Жіноча доля у творчості поета

text:
Жіноча доля у творчості Тараса Григоровича Шевченка. «Сон» («На панщині пшеницю жала»)
Мені ж, мій боже, на земліПодай любов, сердечний рай!І більш нічого не давай…Тарас Шевченко
Діти, що ви знаєте  про Тараса Григоровича Шевченка та його твори?
Що відбулося у названі дати?
1. 9 березня 1814 року. 2. 1829 рік. 3. 10 березня 1861 року. 4. 25 квітня 1838 року. 5. 1850 –1857 роки. 6. Коли Тарасові було 9 років…   7. 5 квітня 1847 року.
Де відбуваються події цих творів?
Поема «Кавказ». Поема «Єретик». Поема «Сон». («У всякого своя доля»). Поема «Наймичка». Поема «Гамалія». Поема «Неофіти». Вірш «Садок вишневий коло хати».
Діти, а що вам відомо про часи кріпаччини?
Словникова робота: Панщина – відробіткова рента, одна з форм феодальної земельної ренти, дармова примусова праця феодально-залежного селянина, що працює власним інвентарем у господарстві феодала. Сніп – зв'язаний оберемок зрізаних стебел (із колосками) хлібних злаків та інших культур.Лановий – який має стосунок до володіння або користування землею.
Основна думка.		А) кріпацтво є перешкодою для повноцінного щасливого життя народу; непосильна праця, приниження гідності, безправ’я, відсутність волі — ось що характерно для уярмленого селянства;		Б) сон — це мрія кріпачки, її прагнення здобути волю хоч не собі, а своєму синові.
Які почуття викликає поезія?На скільки частин можна поділити вірш?
На панщині пшеницю жала,Втомилася; не спочиватьПішла в снопи, пошкандибалаІвана сина годувать.Воно сповитеє кричалоУ холодочку під снопом.
На сина глянула, взяла,Його тихенько сповилаТа, щоб дожать до ланового,Ще копу дожинать пішла.
Чому жінка заснула над дитиною?Чи був цей сон віщим для матері-кріпачки?Як сам автор ставиться до героїні поезії?
Метод «Прес». Я вважаю, що……тому що……наприклад…Отже, …
Жінка-мати у творчості Тараса Шевченка  Берегиня           Святий образ                  Покритка	 Турботлива                                                                                Отримує радість і водночасстраждання від   народження дитини
Мені аж страшно, як згадаюОту хатину край села!Такії, боже наш, ділаМи творимо у нашім раї…                  а) «І виріс я на чужині»…                  б) «Якби ви знали, паничі»…                  в) «Тече вода з-під явора»…
2. Поклала мати коло хатиМаленьких діточок своїх;Сама заснула коло їх.Затихло все, тільки дівчатаТа соловейко не затих…       а) «І золотої,  й дорогої»…       б) «На Великдень на соломі»…       в) «Садок вишневий коло хати»…
3. Ще треті півні не співали,Ніхто ніде не гомонів, Сичі в гаю перекликались,Та ясен раз у раз скрипів                       а) «Садок вишневий коло               хати»…                       б) «Причинна»…                       в) «Вітер з гаєм розмовляє»…
4. А іноді така печальОступить душу, аж заплачу,А ще до того, як побачуМалого хлопчика в селі…                       а) «Сон» («На панщині пшеницю жала»)…                       б) «Мені тринадцятий минало»…                       в) «І золотої,  й  дорогої»…
5. І усміхнулася небога,Проснулася,- нема нічого…На сина глянула, взялаЙого тихенько сповила…               а) «І золотої, й дорогої»…               б) «Сон» («На панщині пшеницю жала»)…               в) «Мені тринадцятий минало»…
6. Кохайтеся, чорнобриві,Та не з москалями, Бо москалі – чужі люде,Роблять лихо з вами…               а) «Наймичка»…               б) «Катерина»…               в) «Утоплена»…
Сьогодні на уроці…На мене незабутнє враження справив вірш…Я зрозумів (зрозуміла)…
Домашнє завдання.	     Підготувати повідомлення про лірику Тараса Шевченка періоду арешту і заслання. Скласти тести до поезії «Сон» («На панщині пшеницю жала»).


ПЕЙЗАЖНА ЛІРИКА ЛЕСІ УКРАЇНКИ. «ХВИЛЯ», «СТОЯЛА Я І СЛУХАЛА ВЕСНУ». УТВЕРДЖЕННЯ ДУХОВНОЇ ЦІННОСТІ ПОЧУТТЯ ЛЮБОВІ У ВІРШАХ ІНТИМНОЇ ЛІРИКИ. «ВСЕ-ВСЕ ПОКИНУТЬ, ДО ТЕБЕ ПОЛИНУТЬ», «УСТА ГОВОРЯТЬ: “НАВІКИ ЗГИНУВ!..”»


Тема. Урок позакласного читання. 5 клас. Презентація книжки Лесі Ворониної «Прибулець з Країни нямликів».
Мета уроку:
навчальна: ознайомити учнів із книжкою Л. Ворониної «Прибулець з Країни нямликів», зацікавити їх творчістю сучасної української письменниці ; прилучити до читання новочасної літератури;
розвивальна: розвивати уяву, креативне мислення, уміння висловлювати власну думку, практично застосовувати набуті знання; розширювати пізнавальні інтереси школярів; сформувати внутрішню потребу дослідити свій родовід;
виховна: виховувати в учнів любов до книжки; на прикладі літературних персонажів презентованого твору плекати доброту , любов, доброзичливе ставлення один до одного.

Епіграф уроку:
 У добрість вірю. Птахом  доліта…
                                                                                Хай здалеку, а мчить на допомогу.
                                                                                Я знаю: світ врятує доброта…
                                                                                А. Бортняк
Власні сподівання щодо уроку.
        « Дерево очікувань»
Я хочу дізнатися…
Мені цікаво було б зрозуміти…
Для мене важливо переконатися…
  Сьогодні ми з вами маємо щасливу нагоду навіч познайомитися з … Лесею Ворониною.
Повідомлення учнів – «біографів» та учнів – «літературознавців» про життєвий і творчий шлях письменниці.
  Випереджувальне завдання. Інсценізація. «Дівчинка вже доїдала останню ложку манної каші, коли несподівано над краєм столу з’явилася розкудлана голівка Буцика, який спритно … почав поїдати манну кашу…»
-  Любі наші діточки, припиняйте балачки! Надійшов чудовий час, гей, хутчій біжіть до нас!.. - Кому належать ці слова? (Гра «Хто відгадає?»).
  Приклад того, як бути уважним до людей, берегти й дбати один про одного, нам показують Олянка та нямлик Юліан…
  У музеї архітектури та народного побуту Олянка та її брат Дмитрик  зустрічаються з козаком Петром Мамаєм.
Група «ілюстраторів» презентують малюнки до твору.
  Група «критиків» озвучує уривки з відгуків дітей про книжку «Прибулець з Країни нямликів».
  «Мені найбільше сподобалась Олянка. Хотіла б,  щоб у мене  була  така подружка…» (Віка Перевозник), «У книжці Лесі Ворониної «Прибулець з Країни нямликів» я хотів би  побачити портрет  Лесі Ворониної з її подружкою Гавою»(Юнчик Владислав), «Прочитавши  книгу Лесі Ворониної, я дослідила свій родовід по маминій та батьковій лінії. Це так цікаво!» (Стасюк Ангеліна), «Скільки нового я дізнався про письменницю та її творчість! Хочу прочитати якнайбільше її книжок!» (Тристан Владислав).

                     Підсумок.
? На яких моральних чеснотах акцентує авторка повісті «Прибулець з Країни нямликів»?
? Чим духовно збагатив нас опрацьований твір?
             Завдання додому.
Скласти кросворд за книжкою Лесі Ворониної «Прибулець з Країни нямликів» або написати твір на одну з тем: «Чи хочу я бути схожим на Олянку»,  «Доброта врятує світ».

   Спілкування з письменницею.


title: "Вербицький Михайло Михайлович"

text:
*4 березня 1815 - †7 грудня 1870
Вербицький Михайло Михайлович
Березовський Максим Созонтович

Бортнянський Дмитро Степанович

Львівська духовна семінарія
Релігійна музика
Літургія на мішаний хор (1847)
«Ангел вопіяше» та ін. церковні композиції
Театральне життя
«Верховинці»
«Козак і охотник»
«Проциха»
«Жовнір-чарівник»
Руська бесіда


title: Прислів'я про щастя

text:
Щастя краще багатства
Щастя з нещастям змішалось, і нічого не зосталось
Справжнє щастя завжди попереду
Легко щастя знайти, а згубить його ще легше
Щастя пушить, а лихо сушить
Із щастя і з горя-вродилася доля
Щастя дитини — єдине дійсне щастя на землі


title: "Тарас Шевченко - Драматург"

text:
1840
1847
1847


"Улас Самчук"


Презентація "Леся Українка"


Подорож сторінками твору Т.Щербаченко “Пуп Землі, або Як Даринка світ рятувала”


title: Стопа

text:
Стопи

Уклала: Рухляда Тетяна Василівна
Стопа -
   повторювана у вірші група складів, до якої входить один склад наголошений, а інші -  ненаголошені.
Стопи:
  двоскладові;
  трискладові.
Двоскладові стопи:
ЯМБ
ХОРЕЙ
двоскладова стопа з наголосом на II складі:
            —́
двоскладова стопа з наголосом на I складі:
    ―́

Віршовий розмір -
 характер стопи;
 кількість стоп.
Ямб, як і хорей, буває двостопний, тристопний, чотиристопний, п’ятистопний, зрідка навіть семистопний та восьмистопний.
Наприклад,
якщо рядок вірша складається з чотирьох двоскладових стоп з наголосом на I складі, то це — чотиристопний  хорей.
Визначимо  віршовий розмір
Село́ ненáче погорíло,	2, 4, 8
	 ―́  ― ́   ―́
Ненáче  люди  подурíли,
	―́    ― ́     ―́
Німí на пáнщину ідýть
	 ―  ́  ―́       ―́
І діточо́к своїх ведýть!..
       ―́    ―́   ―́
Отже,
стопа  називається  ямбом.
у рядку цих стоп по 4, тому віршовий розмір — чотиристопний ямб.

Пірихій
- стопа, яка не має наголошених складів

- може заміняти ямб або хорей, але самостійно не вживається і на визначення віршового розміру не впливає.

Визначимо  віршовий розмір
Хáй важкá доро́га,
	 ―́      ―́     ―́ 
Хáй похмýрі днúни,
	 ―́      ―́    ―́  
Всé зробú, що змо́га,
	 ―́      ―́      ―́ 
На корúсть краíни.
         ―́         ―́ 
Отже,
це стопа, яка називається хореєм;
 у  рядку таких стоп  3;
вірш П. Грабовського написаний тристопним хореєм.

 Трискладові віршові розміри
ДА́КТИЛЬ                     ―́  
АМФІБРА́ХІЙ              ―́ 
АНАПЕ́СТ                          ―́
Визначимо віршовий розмір
Рученьки тéрпнуть, злипáються вíченьки..
    ― ́       ―́                 ― ́      ― ́   
Бо́же, чи до́вго, тягтú?
      ― ́     ―́          ― ́
З рáннього рáнку до пíзньої нíченьки
        ― ́      ―́       ― ́  ― ́   
Го́лкою дéнно вертú.

Отже,
 у строфі перший і третій рядки написані
чотиристопним дактилем,
а другий і четвертий — неповним тристопним дактилем.

Визначимо віршовий розмір
Обривáються звíльна всі пýта,
   ―́         ―́         ― ́ 
Що в’язáли нас з дáвнім життя́м:
     ―́           ―́             ― ́
З дáвніх бро́дів і дýмка розкýта, —
            ―́   ― ́     ― ́ 
Ожиє́мо, братú, ожиє́м!
 ―́         ―́  ― ́

Отже,
 вірш написаний
тристопним анапестом.

Підсумок:
Стопа – це …
Стопи поділяються на …
Двоскладові стопи – це …
Пірихій – це …
Віршовий розмір …


title: Сковорода

text:
ПодорожуємоСковородинівськими місцями Харківщини
Григорій Савич
 Сковорода

3 грудня 1722 -
   9 листопада 1794
Село Сковородинівка
Будинок  Ковалівських, де проживав останні дні
                                                                               Г.С.Сковорода.
 Нині літературно-меморіальний  музей Г.С.Сковороди.
Особисті речіГ.С. Сковороди
Бюро з книгами  і письмовим
                           приладдям
                Ліжко
Улюблені місця Сковороди

Дуб, під яким любив працювати Г.С.Сковорода

Криниця

Сковородинівський   парк

“Світ ловив мене, але не спіймав”
Могила Г.С.Сковороди
Плита, яка була на могилі
                     Г.С.Сковороди
Б а б а ї
У  Бабаївському
                   лісі
Меморіальна “ Стежка Сковороди ”
Криниця в Бабаївському лісі.        За легендою її викопав сам Г.С.Сковорода.
Харків
Стела  в монастирському дворі на місці колишнього Харківського колегіуму
Пам’ятник Г.С.Сковороді   на вулиці Університетській
                                  у сквері
Харків
Харківський національний      університет  ім. Г.С.Сковороди
Пам'ятник  Г.С.Сковороді
      на території  ХНПУ
Вручення  портрета  Г.С.Сковороди
                  ректору ХНПУ
Криниця  на вулиці Г.Сковороди
Харків
Іменем  Г.С.Сковороди названа  вулиця  в Харкові
    Нехай вам           допомагають слова самого мислителя Григорія Сковороди:
 «Щастя твоє в тобі самому: пізнавши себе, пізнаєш усе, а не  пізнаєш себе-
  ходитимеш у темряві й боятимешся там,
де страху й не було».
Спасибі за увагу!


title: Українська народна казка

text:
Українська
народна казка
Кащенко І.П., вчитель початкових класів
Уманської загальноосвітньої школи №5 ім. В.І.Чуйкова
Сьогодні ми казку сюди запросили,Щоб бачити казку і слухать гуртом, А казка в дорозі десь загубилась — Давайте її пошукаєм разом.

Українські народні казки —
популярний фольклорний жанр
(фольклор — «народна мудрість»).
Ка́зка — це вид художньої прози, що походить від народних переказів, порівняно коротка розповідь про фантастичні події та персонажі, такі, як феї, гноми, велетні тощо.
Що таке казка?

КАЗКА
Асоціативний кущ
Казка – це подорож в країну чудес. Казка – це мудрість народу. Казка – це мої мрії. Казка – це наука про добро, яке знищує зло. Казка – це краса. Казка – це наше дитинство.
Казка – це давній і мудрий порадник.
Чому так говорять?
Існує книг багато на землі.Вони цікаві, мудрі, гарні.Та кожен з нас, дорослий чи малий,Всяк казочку читати полюбляє.Казка – це світ чарівний та незвичний,Казка – це диво, сповнене краси.Поринуть в казку, це ж бо так цікаво,Це справді свято, радість для душі.У казці звірі мову мають,Дерева розмовляють, мов живі.Добро і правда завжди зло долають,Тому і люблять казку діти всі.Мудра казко, казко-чарівнице,Ти даруєш ласку, вчиш ростить пшеницю.Поведи нас за собоюВ світ прекрасний і чудовий.Казочко, казочко, ти приходь до нас,Завітай любесенько у наш 1 клас.В країну казок підемо я і ти,У казці всім цікаво побувати. Там вірних друзів можемо знайти,І з ними хочемо потанцювати.Сьогодні ми казку сюди запросили,Щоб бачити казочку, слухать гуртом,А казка в завії десь там заблудила.
Скринька зовні невеличка,
в ній скарби - проте безмежні,
будьте дуже обережні.
Їх ніколи той не згубить
хто народну мудрість любить.
І багатства ці безцінні
 їх збирали по краплині.
Скринька казок
Казав казку – казочку, Приказку – приказочку Косарикам – косарям, Казкарикам – казкарям.
Скоромовка
Казки, казки... У світі їх багато.В них мрія людства, мудрість поколінь.То ж розгорніть сторінку в будень чи у святоІ почерпніть наснагу і глибіньКазок народних, щоб душа прозрілаІ повернулась у дитячий вік.Щоб засвітилась радо, заясніла...І помудрішає дорослий чоловік.                                                                                Надія Красоткіна
Вислови відомих людей
про українські народні казки:
     «Казки належать до найдавніших витворів людського духу і сягають у глибину таких далеких від нас часів, якої не досягає жодна людська історія»
                                                                          В. Гнатюк
«Завдяки казці дитина пізнає світ не лише розумом,
а й серцем».
                                                В. Сухомлинський.
«Казка невіддільна від краси,
сприяє розвитку естетичних почуттів,
без якого немислиме благородство душі, щира чуйність».
«Казка – свіжий вітер, що роздмухує вогник
дитячого мислення й мови».
Діти ходили, діти гуляли,
Дружно у парку казку…
Може, під кущиком, чи під місточком,
Може, накрилась кленовим…
Хлопці гасали, бешкетували.
Що ви? Це казку вони…
Казко, постій, гей, озовися
Та не жартуй з нас, в клас…
Казка із сонечком в небо злетіла,
Ні, нашу казку кізонька…
Та, слава Богу, казка знайшлася
Будем старатись, щоб гарна…
                                                                В. Сухомлинський
Фізкультхвилинка
Гра ” Додай слово”
шукали
листочком,
доганяли.
повернися.
з’їла.
вдалася.
соціально-побутові
чарівні
про тварин
Види казок
Казки про тварин — це казки, в яких головними героями є тварини — лісові та домашні, а також птахи та комахи. В цих казках ми бачимо звірів за суто людськими справами: вони воюють, обирають царів, судяться та ін. Казки про тварин висміюють людські недоліки та пороки такі, як заздрість, агресивність та жадоба.
Чарівні казки (їх іноді називають героїчні чи фантастичні) породжені в докласовому суспільстві, пов'язані із світопоглядом, звичаями та обрядами наших далеких предків. Головні герої, як правило, виявляються в двобої з темними силами, які зазнають неминучої поразки. Головними героями як правило є богатирі, наділені неймовірною силою. Чарівні казки чітко підкреслюють перевагу добра над злом.

Соціально-побутові казки (реалістичні, новелістичні) сформувалися за часів феодалізму.
Буква “Ка” казки складає,
А тому у вас питає:
Розкажіть, в яких казках
Є герої з букви “Ка”?
Гра “Згадай казку”
Зустріч з казкою — це свято,
Не було б її у нас,
Ми б не знали так багато.
Про новий і давній час.
Кросворд
К
А
З
К
И

1
1
2
2
3
3
4
4
5
5
Перевір себе!
К
О
Л
О
Б
К
О
В
Л
А

К
О
Р
У
К
А
И
Ч
К
А
А
Т
Я
Н
Е
О
К
С
О
О
К
О
Ш
О
Р
О
Г
Т
О
К
К
З
И
В
К
Т
В
О

1
2
3
4
5
5
2
3
4
1
Збери прислів’я.
Поясни його значення

маленькі,

Казки
а
розуму
в
них
багато
1 Казка
8 зрозумій
2 вигадка

6 щось

4 в
3 та
5 ній
7 повчальне
Збери прислів’я.
Поясни його значення
Поясни прислів’я

Казка
           вчить,
                     як
                              на
                                      світі
                                          жить.
Ведмежати в лісі жили,
Головою все крутили.
Ось так, ось так, ось так. (хитають головою)
Ведмежата мед шукали,
Разом дерева хитали.
Ось так, ось так, ось так. (хитають руками)
Потім дружно утікали,
Бджілки їх наздоганяли.
Ось так, ось так, ось так. (махають руками)
У гущавині сховались,
Носики понакривали,  (присідають)
І завмерли вмить.
Цить, цить, цить. (сідають за парти)
Фізкультхвилинка
Насупитись, як  сердита   людина,
                         як осіння  хмара;
посміхнутись, як  кіт  на  сонці,
                            як  саме  сонечко;
позлитись, як  два  цапки  на  мосту;
злякатись,  як  Маша, що  загубилася  в  лісі;
втомитись,  як  дід, що   тягнув  ріпку ;
погарчати, як   гарчить  Сірко  на  вовка.
Гра “Тренуємо емоції”
Перший, хто  починає  ланцюжок,  називає   будь-яке  слово, другий   додає  слово   і  пояснює, як  воно  зв’язане  з  першим .
 Наприклад: Баба  Яга – мітла (щоб літати);
                           Колобок –
                           Лисичка –
                          Котигорошко –
                          Рукавичка –           ,          ,         ,  ...
                          Телесик –          ,             , …  .
Логічний ланцюжок
Раз, два, три, чотири, п'ять! Час прийшов відпочивати.Тож піднімемо руки вгору,Ніби глянемо на зорі. А тепер всі руки в боки, Як зайчата — скоки-скоки! Десять, дев'ять, вісім, сім — Час за парти нам усім.
Фізкультхвилинка
1

2

3

6
5
4

7

8
Кросворд “Веселка”

   1. Які казки розповідають над про героїв, що наділені силою, розумом і долають різні пригоди? 2. Які казки розповідають про життя добрих і поганих людей? 3. Як називаються казки створені письменником  …. 4. Вставте пропущене слово у прислів’я
        « … вчить як на світі жить» 5. Хто в українських народних казках найчастіше обдурює казкових персонажів?6. Що на світі наймиліше? 7. Хто з героїв казки про правду і кривду тричі повторював : «Добре ти зробив, та ще не так» /чорт/
    Ключове слово:
    - Як називається одним словом усна народна творчість?
Кросворд «Веселка»
Ф
в
о
т
у
б
п
І
Н
Ч
И
Т
С
А
Т
Н
А
О
Л

Р

О

Л
К
Ь
і
а
т
к
з
а
р
е
т
і
р
у
і
н
а
с
с
и
н
о
т
ч
Перевір себе!
и
ц
я
Казка — вигадка, всяк знає, Але казка — дивина. В ній усе не так буває І потрібна нам вона! Нас вона навчає жити І поради нам дає. Все в ній вміє говорити І у казці — правда є. До роботи нас привчає І гостинності нас вчить. Той, хто казочки читає, Потім буде добре жить. Бо умітиме радіти І сміятись в добрий час. Вмітиме добро творити. Казка мудрим робить нас.                                     Н. Красоткіна
МОЛОДЦІ!
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D1%96_%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BD%D1%96_%D0%BA%D0%B0%D0%B7%D0%BA%D0%B8
http://proridne.org/help.html
http://osvita.ua/vnz/reports/ukr_lit/14447/
http://mk-nk.ucoz.ua/news/urok_viktorina_u_sviti_kazki_charivnoji/2012-02-28-2

Використані джерела


РОЗВИТОК ЗВ’ЯЗНОГО МОВЛЕННЯ. ВІДГУК НА САМОСТІЙНО ПРОЧИТАНИЙ ХУДОЖНІЙ ТВІР


title: Стежками Маркіяна Шашкевича

text:
Стежками Маркіяна Шашкевича
Талановиті люди, як зорі, спалахнуть яскравим сяйвом і гаснуть… Таким світочем для нас був і Маркіян Шашкевич, відомий поет, просвітитель, священик, громадський діяч, поборник рідного слова у Галичині.
Підлисся – колиска Маркіяна

	Зірка майбутнього просвітителя Галицької України – Маркіяна Шашкевича – засвітилася у мальовничому селі Підлисся , що на Золочівщині.
Підлисецька горо біла!
Як тебе не бачу,
Так ми тяжко, так ми сумно,
Що трохи не плачу...
Маркіян Шашкевич

Підлисся
	У рідному Підлиссі Маркіян прожив недовго, оскільки був найстаршим у сім’ї, то рано віддали в науку. Сьогодні у родинній садибі Шашкевичів діє музей. Тут зібрані речі поета, літературні твори, надруковані за його життя, деякі рукописи та літературознавчі розвідки.
Символічними є  велетенський столітній дуб та криниця із смачною водою. Вони наче символізують постать самого  Маркіяна Шашкевича та його слово, з якого ми можемо і сьогодні черпати мудрість і любов.

Бережани Львів
	Далі нас стежка веде до Бережан. Тут Маркіян  навчався у трикласній гімназії. А згодом продовжив навчання у духовній семінарії і паралельно навчався   Львівському університеті. У цей час у житті майбутнього священика сталася справжня драма – за порушення внутрішнього розпорядку молодого семінариста виключають із семінарії та університету. Це було важким ударом для сім’ї. Батько зрікається сина…
Львів
Довгих чотири роки Маркіян намагався поновитися в семінарії, щоб закінчити студії. Та, коли нарешті домігся свого, – помирає батько. Маркіян не встигає попрощатися з ним і вимолити прощення. Ця внутрішня трагедія мучитиме його все життя.
“Руська трійця”
		На початку 30-х років XIX ст. центром національного життя та національного руху в Галичині стає Львів. Саме тут виникає напівлегальне демократично-просвітницьке та літературне угруповання "Руська трійця". Його засновниками були троє друзів-студентів Львівського університету і водночас вихованців греко-католицької духовної семінарії: Маркіян Шашкевич, Іван Вагилевич та Яків Головацький, які активно виступили на захист рідної української мови. Головною постаттю був в цій групі Маркіян Шашкевич. Син сільського священика, він зріс у гущі українського народу й був добре обізнаний з його становищем, розумів його потреби. Перебуваючи під значним впливом ідейних віянь романтизму, члени "Руської трійці" своє головне завдання вбачали в піднесенні статусу української мови, розширенні сфери її вжитку і впливу, прагненні "підняти дух народний, просвітити народ", максимально сприяти пробудженню його національної свідомості та гідності.
Наслідки існування “Руської трійці”
		Наслідками існування "Руської трійці" було те, що після скасування у 1848 році панщини у Львові утворилася перша українська культурно-політична організація "Руська Рада". Всі члени цієї організації одноголосно вирішили, що їхньою мовою буде  та, якою почав писати в Галичині Маркіян Шашкевич.
		У 1893 році після перепоховання Маркіяна Шашкевича, австрійська влада видала розпорядження, що в школі повинні вчити писати лише фонетикою. Це був поклін праці і пам'яті Маркіяна Шашкевича.

Рукописні збірники “Руської трійці”
		Першою пробою сил для членів гуртка став рукописний збірник власних поезій та перекладів під назвою "Син Русі" (1833), у якому вже досить чітко пролунали заклики до народного єднання та національного пробудження. Наступним кроком "Руської трійці" став підготовлений до друку збірник "Зоря" (1834), який містив народні пісні, оригінальні твори гуртківців, історичні та публіцистичні матеріали. Лейтмотивом збірки було засудження іноземного панування, уславлення визвольної боротьби народу, оспівування козацьких ватажків — Б. Хмельницького та С. Наливайка. Прозвучав у збірці і заклик до єднання українців Галичини і Наддніпрянщини.
“Русалка Дністровая”
   		Непересічною подією було видання альманаху "Русалка Дністровая“  (1836 р., Будапешт), з якого почалася нова українська література в Західній Україні. Він вийшов загальним тиражем 1000 примірників. 100 з них видавець (Георгій Петрович) переслав з Угорщини до Відня, а решту – до Львова. Через цензуру лише 200 примірників цієї збірки потрапили до рук читачів, решту було конфісковано.  Це твір був новаторським за формою і змістом: написаний живою народною мовою, фонетичним правописом, "гражданським" шрифтом. Все це виділяло збірку з тогочасного літературного потоку, робило її близькою і зрозумілою простим людям.
Село Деревня
	Село Деревня… Саме тут, у місцевій церкві, брали шлюб Юлія Крушинська та Маркіян Шашкевич. Знайомство молодої пари відбулось на одному з священичих весіль і переросло в романтичне кохання, що завершилося шлюбом. Юлія Крушинська виявилася не тільки зразковою дружиною священика, люблячою матір’ю, а й відданою товаришкою у громадській роботі свого чоловіка. Молоде подружжя багато років проживало у Деревні.

Нестаничі на Радехівщині
	Наступним опорним пунктом нашої заочної мандрівки стане село Нестаничі на Радехівщині, куди призначили парохом Маркіяна Шашкевича. У Нестаничах  о.Маркіян служив найдовше, хоча побутові умови, в яких він жив, були доволі несприятливі: парафіяльний будинок із земляною підлогою був зовсім не придатний для життя молодої родини, тим паче, що на той час у Шашкевичів вже народився син Володимир. Згодом о.Маркіян дістає парафію у Новосілках.
Новосілки
	Після Нестанич Маркіян Шашкевич був переведений парохом у село Новосілки, де служив недовго. Ще на попередньому місці він захворів, хвороба швидко прогресувала, тож в останні роки діяльності отця часто мусив підміняти парох із сусіднього села Ліски. Невдовзі Маркіян Шашкевич помирає від сухот.
	Церква та парафіяльний будинок з часів Маркіяна Шашкевича не збереглися за іронією долі: коли мешканці села довідалися, що прах їхнього священика перепоховають у Львові, то вони відпродали стару дерев’яну церкву у сусіднє село, а натомість збудували нову. Таким чином, автентичні сліди Маркіяна Шашкевича загубилися.
Поетична спадщина Маркіяна Шашкевича
Перший опублікований вірш Шашкевича «Голос галичан» з̓явився у 1835 році. Крім кількох інтимно-ліричних поезій («До милої», «Туга за минулим», «Думка»), Шашкевич писав переважно вірші патріотичного характеру («Руська мова», «Дайте руки», «Слово до чтителей руського язика», «Побратим», «Лиха доля»), також на історичні теми: «Хмельницького обступлення Львова», «О Наливайку», «Болеслав Кривоустий». Поетична спадщина відносно невелика, але високо оцінена І. Франком та іншими дослідниками.

Для народу Галичини…
	У 1836 Маркіян Шашкевич опублікував брошуру «Азбука і Abecadlo» (1836), спрямовану проти спроб заведення в українській мові латинської абетки. Переклав частину «Слова о полку Ігоревім» та Святого Письма (Євангеліє від Матея і Йоана) на народну мову (1842). Посмертно Яків Головацький видав «Читанку»  Маркіяна Шашкевича для малих дітей (1850).
На Білій Горі
		Помер Шашкевич у злиднях від туберкульозу і був похований у Новосілках Лісних. Слава про будителя національної свідомості й зачинателя нової української літератури в Галичині почала зростати посмертно. У 1893 тлінні останки його перенесено до Львова. У 1911 році, у століття народження письменника, відбулося величаве Шашкевичівське свято з поставленням йому на Білій Горі хреста-пам'ятника.

Посмертне вшанування
За новіших часів культ Шашкевича зростає як реакція на русифікацію України й асиміляцію українців у діаспорі. У канадському місті Вінніпег в 1962 було засновано Інститут Маркіяна Шашкевича, який з 1963 року видавав протягом 25-ти років збірник «Шашкевичіяна» та «Бібліотеку Шашкевичіяни». У 1944 році там,  у Вінніпезі, споруджено пам'ятник із бронзовим погруддям Шашкевича, а у 170-річчя народження — іменем Шашкевича названо місцевий парк.У 2003 ім'я Маркіяна Шашкевича присвоєно Бродівському педагогічному коледжу.

Над проектом працювали вчителі української мови та літератури Княжівської ЗШ І-ІІІ ступенів:
Харук Марія Олександрівна
Шушко Надія Іванівна
Чугай Ярослава Володимирівна
Література
	• Малий словник історії України / Відповідальний редактор Валерій Смолій. — К.: Либідь, 1997. • Я. Розумний (ред.), Маркіян Шашкевич на Заході, Інститут-Заповідник Маркіяна Шашкевича, Вінніпег, 2007. • Тершаковець М. До життєписи Маркіяна Шашкевича з додатком Матеріали-документи // ЗНТШ, т. XIX. — Л., 1906 • Маркіян Шашкевич. Руська письменність. — Л., 1911 • Лепкий Б. Маркіян Шашкевич. — Коломия, 1912 • Возняк М. Писання Маркіяна Шашкевича // Зб. Філол секції НТШ. т. XIV. — Л., 1912 • Білецький О. Русалка Дністрова // Від давнини до сучасности, т. 1. — К., 1960 • Шах С. О. Маркіян Шашкевич і гал. відродження. — Париж-Мюнхен, 1961 • Білецький О. Слово про Маркіяна Шашкевича. — Л., 1961 • Шалата М. Маркіян Шашкевич, життя і творчість і гром.культ. діяльність. — К., 1969


Вершиною творчості Миколи Негоди став твір «Степом, степом...», який поклав на музику композитор Анатолій Пашкевич.


РОЗВИТОК ЗВ’ЯЗНОГО МОВЛЕННЯ. ПИСЬМОВИЙ ТВІР-РОЗДУМ НА ТЕМУ «НЕВМИРУЩІСТЬ ДУХОВНОЇ КРАСИ ЗА ДРАМОЮ-ФЕЄРІЄЮ ЛЕСІ УКРАЇНКИ «ЛІСОВА ПІСНЯ»


Робота з текстом "Життя - це краса"


ТАРАС ШЕВЧЕНКО. «ЗАПОВІТ» — ТВІР, ЩО ЄДНАЄ МИНУЛЕ, ТЕПЕРІШНЄ І МАЙБУТНЄ


Олег Чорногуз - Як поводитися в кіно


title: “Скринька-джерело”

text:
“Скринька-джерело”
«Щоб виправлять людські заблуди…»
БАЙКА -
Жанр літератури.
Виховує, викриває вади.
Навчає мудро жити.
Смілива, актуальна, життєва.
Відомі байкарі про байку
Здається, байка
Просто бреше,
А справді – мудру
Правду чеше.
Л.Глібов
Для того байка коле
під ребро,
Щоб виправлять
людські заблуди
І похвалять красу
й добро.
Федр
Геть байку роздягли,
клятущі, догола.
Тоді побачили,
що Правда то була.
І. Красицький
Характерні ознаки байки
Давня Греція
Езоп
Байка у світовій літературі
Езоп
Стародавня Греція
(VІст.до н.е.)
Лафонтен,
Франція
(ХVІІст.)
І.Красицький
Польща
(ХVІІІст.)
Іван Крилов,
Росія
(ХVІІІ-ХІХст.)
Леонід Глібов,
Україна
(ХІХст.)
Федр,
Стародавній Рим
(Іст. н.е.)
Бабрій,
Стародавня Греція
(ІІст. до н.е.)
Леонардо да Вінчі,
Італія
(ХV-ХVІст.)

Порада “Скриньки-джерела”

Базікають, що байка вік свій одробила
І час її списать в архів…
Не тратьте друзі марно слів,
Потрібно, щоб вона влучніше била!


Василь Стефаник.
Життєпис письменника.
Загальна характеристика творчості митця
Селянський світ висилає найліпші
 свої сили  в інший, панський світ,
 аби вони там набралися розуму
 і боронили потім його перед тим
 ворожим панським світом
                                         В.Стефаник

Василь Стефаник… Селянин з діда-прадіда. Мужик…Василь Стефаник…  Інтелігент, сільський філософ,  вразлива і сильна душа, величезне любляче серце.Василь Стефаник… Талант, яким би пишалася найбільш культурно розвинута  європейська нація. Новеліст світового рівня.
Народився Василь Стефаник14 травня 1871 року  в селі Русові Снятинського повіту в родині  заможного селянина Семена та Оксани  Стефаників
Кабінет Василя Стефаника

 Батько, Семен Стефаник, був людиною працьовитою,  але  надто ощадливою і деспотичною.  Хотів бачити  Василя з юних літ орачем і сіячем
Освіта
1878 -1880 роки – навчання  в початковій школі  села Русів
1880 року  зарахували до другого класу Снятинської міської школи
У 1883 році склав іспити до Коломийської гімназії
Після виключення з Коломийської гімназії,  навчається в Дрогобицькій гімназії
 1890  рік  - навчається на медичному факультеті Ягеллонського університету в м.Кракові
Лесь Мартович був для молодого Василя Стефаника втіленням справжнього таланту.У 1889 році вони вдвох прибули на нелегальний з’їзд  української гімназійної молоді Галичини.
Писати я почав дуже рано, ще в гімназії,  та величезний талант Мартовича просто поралізував мене, і я ніколи не признавався, що я також письменник
                                                                             В.Стефаник
Початок літературної творчості
Першою публікацією Василя Стефаника    стала стаття в журналі “Народ” – “Жолудки наших робітних людей і читальні”;
Журнал “Поступ” -   стаття “Форналь Антін”
Газета “Праця” – новели “Синя книжечка”, “Стратився”,  “У корчмі”,  “Сама-самісінька”
Творча спадщина Василя Стефаника
          Перший період творчості
1890 рік - виходить перша збірка «Синя книжечка»
1891 рік –  збірка “Дорога”
         Другий період творчості
1926 рік - вийшла збірка післявоєнних новел «Земля»
Мовчанка Стефаника
Питаєте, чому я все мовчу,
П’ятнадцять літ  лютую німотою,
П’ятнадцять літ я корчусь від плачу
Що ж! Тільки плач на мене йде ордою!
Я вас питаю: як у пеклі дня
Ви, словом не розтерзані, живете,
Як вам смакують, о лиха бридня,
З крові новел підсмажені котлети?!
Я ж вам гармати слів повиставляв!
Я ж ніс за вас камінного хреста,
Аж захлиналась у сльозах земля!
Так чом же вам заціпило вуста?!
                                                        Іван Драч
Громадська діяльність
1886 року організував у Русові читальню. Став членом таємного гуртка, де перед портретом Шевченка прийняв присягу, що буде  чесно жити і трудитися для народу
Веде агітаційну пропаганду, переконує селян висунути до сейму чи до парламенту кандидатуру Івана Франка
1908 рік - стає послом від радикальної партії в австрійському парламенті
1903 рік - бере участь у відкритті пам’ятника І. Котляревському в Полтаві
Вшанування пам’яті Василя Стефаника
Родинне поховання Стефаників у Русові
Пам’ятник В.Стефанику   в
Івано-Франківську
Пам’ятник В.Стефанику у Львові
Відзначення 140 -річчя від дня народження Василя Стефаника в с.Русові
Роман Степана Процюка “Троянда ритуального болю” про Василя Стефаника


title: "Рівне літературне"

text:
Рівне   літературне

Представники літературної Рівненщини:

«…максимально своя, не лише мовою, а й змістом…»


Василь Стефаник. ppt


title: П.Г. Тичина. Десь на дні мого серця…

text:
П.Г. Тичина. Десь на дні мого серця…

В. Стус бачив для себе Тичину в чотирьох  іпостасях:
1- геніальний автор “Арфами, арфами…”, романтик, співець Весни, володар сонячних кларнетів;
2 – автор низькопробного “ Трактор в полі: “Дир-дир-дир”;
3 – орденоносець, академік, вчений, міністр;
4 – “ геній, змушений стати пігмеєм, блазень при дворі кривавого короля”.

           Кожна з цих іпостасей, подобається нам чи ні, існувала, і вибір за нами,
яким сприймати Тичину.
“СОНЯЧНІ КЛАРНЕТИ”
У Тичини на диво цікава інтимна лірика. То ж хто його кохані?
   		Про першу любов автора “Сонячних кларнетів” відомо небагато. Є тільки коротка згадка про те, що під час навчання Павла у Чернігові у нього була якась Ляля. На її честь він прибрав собі псевдонім Лялич і так назвав автора великого музичного твору, що виконувався в одному з соборів Чернігова у 1912 чи 1913 році. Ніхто із слухачів й не здогадувався, що композитор Лялич – це сам Тичина.
Поліна Коновал
     Дочка пізніше репресованого українського письменника Івана Вороньківського надихала поета на геніальну лірику. Саме Їй присвячені вірші 1913-1915 р.р. Тичина мріяв бачити кохану щирою українкою. Але Поля зрадила і батькові, й Павлові ідеали. Вона вийшла заміж за людину, ворожу українській культурі, і сама не раз відзивалася про Україну з позиції яничарки. Але кохання до Полі в Тичини було таким потужним, що болючу згадку про нього не міг убити й час.
Ганна Коновал ( Нюся, Інна)
	У Поліни була сестра Ганна ( Нюся ), яку за тодішньою модою вже в дорослому віці неофіційно перейменували в Інну. Ця Нюся – Інна палко й жертовно любила Тичину, навіть освідчилася йому в коханні, але ж не могла замінити собою сестру.
О панно Інно, панно Інно!
      Я — сам. Вікно. Сніги...Сестру я Вашу так любив —Дитинно, злотоцінно.Любив? — Давно. Цвіли луги...О люба Інно, ніжна Iнно,Любові усміх квітне раз — ще й тлінно.Сніги, сніги, сніги...Я Ваші очі пам'ятаю,Як музику, як спів.Зимовий вечір. Тиша. Ми.Я Вам чужий — я знаю.А хтось кричить: ти рідну стрів!І раптом — небо... шепіт гаю...О ні, то очі Ваші.— Я ридаю.Сестра чи Ви? — Любив...1915
Наталя
           Мало не міфічним образом коханої Тичини можна вважати Наталю. У П.Загребельного ця жінка фігурує у книзі “Кларнети ніжності”. А у своїй творчості Тичина тільки один раз привідкриває завісу над цією загадковою постаттю, змальовуючи далеко не платонічні стосунки у вірші “Зоставайся, ніч настала”. Проте, у цій поезії ставлення до коханої делікатне, нема жодного необачного слова, осуду чи натяку, що принижує  милу . Закоханим не судилося бути разом; дівчина померла від  сухот.
— Зоставайся, ніч настала,
Все в тумані-молоці. — Спать мене поклала Тала На дівочій руці. Щось питає, обіймає Чисте, біле, молоде… І світає й не світає, Тільки ранок не йде…
 Рита Нещадименко
    Цікавою сторінкою у житті Тичини можна вважати стосунки з Ритою Нещадименко. Спочатку це була дружба, яка несподівано розгорілася великим полум’ям кохання. Але між Ритою і Павлом наче точилася якась боротьба: коли вона в’янула за ним, Тичина був майже байдужий, коли ж він рвався до неї, Рита віддавала перевагу Лесеві Курбасу.
Оксана Петрусенко
    Серед коханих Тичини – співачка зі світовим іменем – Оксана Петрусенко. Коли вона померла, Тичина цілий день сидів, обхопивши голову руками і плакав.
Котова Олена ( Олена Журлива )
    Непересічною особистістю виявилася й одна з сестер Котових, яка прибрала псевдонім Олена Журлива. Вона відрізнялася не лише особливою красою і талантом поетеси та актриси, а й особливо трагічною долею і надзвичайною силою волі. У 30-х роках її безпідставно репресували й з заслання привезли аж через 20 років помирати на рідній землі.
Прикутій до ліжка жінці
   Тичина регулярно присилав гроші, щоб могла купити ліки й такі-сякі харчі. Вона ж  з вдячності за турботу й у пам’ять про взаємне кохання написала спогади про свої стосунки з Тичиною, але дружина поета Лідія Папарук спалила цей рукопис.

Лідія Папарук
    	Свою дружину Тичина теж любив і навіть поетично називав її Весною. До свого одруження вони зустрічалися 17 років, а потім майже 30 років прожили у мирі й злагоді. Лідія Папарук заради Тичини зреклася можливого материнства, адже поет боявся потрапити в становище, коли тоталітарна система маніпулюватиме його дітьми, через них тиснутиме на Тичину.
Павло Тичина із дружиною Лідією Папарук у їхній київській квартирі
Дітьми у сім’ї Тичини стали його книги.
   		На жаль, деякі виявилися вічним докором. Компенсуючи відсутність дітей, Лідія Петрівна вважала себе матір’ю багатьох творчих задумів Тичини й навіть дала назви його деяким збіркам.
   		У стосунках з Лідією Тичина був делікатним. Між ними тривала взаємна прив’язаність однодумців і царювала взаємна вірність.
 Говорячи про особливість
    поетичної творчості Тичини, Максим Рильський відзначав, що найкраща характеристика її у виразі — "музична ріка", що "Тичина і пісня — брат і сестра", що коли багатьох поетів називаємо за трафаретом "співцями", то для Павла Григоровича слово "співець" — найприродніший епітет.
Подивилась ясно, — заспівали скрипки! -
Обняла востаннє, — у моїй душі. —
   Ліс мовчав у смутку,
   в чорному акорді.
   Заспівали
   скрипки
   у моїй душі!

Десь надходила весна. — Я сказав їй: ти весна!
       Сизокрилими голубками У куточках на вустах Їй спурхнуло щось усмішками — Й потонуло у душі… Наливалися жита. — Я сказав їй: золота! Гнівно брівоньки зламалися. Одвернулася. Пішла. Тільки довго оглядалася — Мовби кликала: іди! Почали тумани йти. — Я сказав:
       не любиш ти! Стала. Глянула. Промовила. От і осінь вже прийшла. Так любить? — кажи. Ти швидше ж бо! — Блиснув сміх їй, мов кинджал… Зажуривсь під снігом гай. — Я сказав їй:
      що ж… прощай! Враз сердечним теплим сяєвом Щось їй бризнуло з очей… Сизокрилою голубкою На моїх вона вустах!
Не дивися так привітно, яблуневоцвітно.
     Стигнуть зорі, як пшениця:Буду я журиться.Не милуй мене шовкове,Ясно-соколово.На схід сонця квітнуть рожі:Будуть дні погожі.На схід сонця грають грози —Будуть знову сльози!Встали мати, встали й татко:Де ластовенятко?А я тут, в саду, на лавці,Де квітки-ласкавці...Що скажу їм? — Все помітно:Яблуневоцвітно.
З кохання плакав я, ридав.
      (Над бором хмари муром!)Той плач між нею, мною став —(Мамуровим муром...)Пливуть тужіння угорі.(Вернися з сміхом-дзвоном!)Спадає лист на вівтарі —(Кучерявим дзвоном...)Уже десь випали сніги.(Над бором хмари муром!)Розбиті ніжні вороги —(Мармуровим муром...)Самотня ти, самотній я.(Весна! — світанок! — вишня!)Обсипалась душа твоя —(Вранішняя вишня...)
Цвіт в моєму серці.
     Ясний цвіт-первоцвіт. Ти той цвіт, мій друже, Срібляний первоцвіт. Ах, ізнов кохана, Де згучала рана — Квітне цвіт-первоцвіт! Слухаю мелодій Хмар, озер та вітру. Я бриню, як струни Степу, хмар та вітру. Всі ми серцем дзвоним, Сним вином червоним — Сонця, хмар та вітру!
Десь краї казкові,
     Золоті верхів’я… Тільки шлях тернистий Та на ті верхів’я Ходять-світять зорі, Плинуть хвилі в морі — В ритмах на верхів’ях! Світ в моєму серці Мрій танок, світанок Ти той світ, мій друже, Зоряний світанок. Я в твої очиці, Зорі, зорениці — Славлю як світанок!
ДЖЕРЕЛА:
www.ukrlit.vn.ua/making/q65xies.html
uk.wikipedia.org/.../Тичина_Павло_Григоров.
 О.В. Слоньовська. Конспекти уроків з української лілератури. 11 клас. К., “Рідна мова”, 2001


title: Українська народна казка “Дві вивірки”

text:
Українська народна казка
“Дві вивірки”
Кащенко І.П., вчитель початкових класів
Уманської загальноосвітньої школи №5 ім. В.І.Чуйкова
 Знову день почався, діти!
         Всі зібрались на урок.          Тож пора нам поспішати –         Кличе в подорож дзвінок!
Створення емоційного настрою
Сьогодні в нас урок незвичайний, Він навчить багато вас чому. Хай буде він для вас навчальний, За це подякуєм йому. А що ми будемо робити? А що ми будемо читати? Ви можете самі сказати, Як спробуєте ребус відгадати.
Спільне проектування
теми та завдань уроку
Ребус
Г  Б
Скоромовка
Білча в дуплі горіх хова.Прийшла пора горіхова.                                                          Г.Бойко
Загадка
   Довгий хвіст, короткі вуха.
А яка вона стрибуха!
По деревах стриб та стриб —
Ви догнать її могли б?
Ось затрималася трішки,
Понесла в зубах горішки
Й заховала у дуплі —
Там запаси немалі.
Працьовита, наче бджілка,
І дбайлива дуже ... .
                        (Дмитро Солодкий)
Чистомовка
Шепче вітер: «Ша-ша-ша:
Шубку білочка знайшла!
Шубку білочка купила!»
Шепчеш ти і вірю я:
«Шубка в білочки – своя».

                                       Г. Чубач
Казок країна чарівна,У гості вас чека вона.Отож часу не гайте, У подорож рушайте.
Вивірка (лат. Sciurus) або білка – рід гризунів
родини вивіркових. Вивірка пристосована
до життя на деревах. Включає багато видів,
поширених в лісах Європи, Азії й Америки.
Вивірки належать до групи гризунів.
Жили собі, були собі дві вивірки в густому лісі у дуплах. Однаково гарні, пушисті, ловкі. Тільки не однакової вдачі. Бо одна з них цілий день трудилася: збирала горішки, гриби, жолуді і все те складала у своїй хатинці, в дуплі дерева. А друга була собі зовсім недбайлива. Цілими днями тільки їй роботи, що стрибати з галузки на галузку, лякати пташок у гніздах або сидіти бездільно й свистати на весь бір. А схоче попоїсти —
не журиться.
Тож літом усюди їжі повно! То горіх, то жолудь з дуба, то шульки з ялиць і сосон, то корінці всякі. Погризе того, скубне цього — та й знову скаче собі весела, сита. Отже, ціле літо весело прожила.
Тим часом перша вивірка, працьовита й дбайлива, наносила собі в дупло повно всякого корму. Це на зиму придбала. І вже заздалегідь устелила свою хатинку мохом, пушком і сухим листям, щоби було тепло і м'яко в зимі. Та й дверцята приробила собі до свого дому. Добра була господиня. Так пройшло всеньке літо, в одної вивірки — у праці й журбі, а в другої — в іграшках.

Минула вже й дощова осінь, і прийшла холодна зима. В лісі стало сумно і пусто: ні листячка, ні грибів, ні орішків. Тільки мороз і вітер, що снігами мете. Сидить собі в тепленькому дуплі роботяща вивірка і гадки про біду не має. Ціле літо на те працювала, щоби в зимі спокійно відпочити. І м'яко їй, і тепло, і з'їсти є що.
Ой, та не так жилося її лінивій і легкодушній посестрі. У її дуплі ні вікон, ні дверей. Не пригаздувала. Запасів на зиму нема, ані одного горішка! Лише холодний вітер по хатині свище, гуляє. Сидить бідна вивірка, голодна, марна, замерзла, в клубочок звилася. Кидається по лісі туди, сюди, нічого нема — усе замерзло. Хоч погибай з холоду та й голоду!
Аж пригадала убога вивірка свою пильну, роботящу сусідку та й думає собі: «Піду я до неї. Хай же поможе чим-небудь, у неї гори припасів. А літом їй поверну».
 Іде вона до сусідки та й несміло стукає в двері: — Хто там? — Я, твоя сусідка! — Просимо,— кличе вивірка і відчиняє двері.
Як поглянула на нещасну, помарнілу, напівмертву від студени сусідку, то зараз усе зрозуміла. — Прошу, сідай, саме на обід натрапила! Чим хата багата... От зігрійся трохи в мосі, а я приладжу тобі орішків і жолудів... На, їж на здоров’ячко. Та й разом зі мною живи, мені і так скучно одинокій. Засоромлена вивірка почала говорити: — Але ж я не заслужила на таку доброту; я ціле літо — знаєш — гуляла. — Нічого,— каже друга,— тепер ти також будеш дбати так, як я, бо пізнала тепер, що без праці нема добра! От, будемо разом працювати і разом жити.
Лінива на радощах обцілувала свою добру товаришку. І відтоді жили обі вивірки разом. А ліниву вивірку біда і нужда навчили працювати. Найближчого літа лінива стала також пильною і принесла великі припаси харчів до спільної хати.
Роз’єднайте слова і прочитайте
речення:
Сидитьсобівтепленькомудупліроботящавивірка
ігадкипробідунемає.
Тест
Де жили вивірки?
     а) в сусідньому ліску; б) в густому лісі; в) на сонячній галявині.
2. Як пройшло літо у першої вивірки?
    а) у праці й журбі; б) в праці й радості; в) у спокої та тиші.
3. Як пройшло літо в другої вивірки?
    а) в іграшках; б) в роботі; в) у розвагах.
4. Яка була осінь того року?
    а) золота; б) дощова; в) тепла.
5. До кого звернулась друга вивірка по допомогу?
    а) до сестри;  б) до сусідки;  в) до подружки.
6.Чим пригощала голодну вивірку роботяща сусідка?
а) грибами та горіхами;  б) горіхами та шишками;
в) горішками та жолудями.
Перевір себе!

б
а
а
б
б
в
Фізкультхвилинка
Лапки в боки, вгору вушка –
скачуть білочки-подружки.
1, 2, 3, 4, 5 –
по гілках вони летять.
Кожен ранок на галяві
спритно роблять вільні вправи.
1, 2, 3, 4, 5 –
люблять звірі рахувать.
Конкурс “Хто найуважніший?”
- Якими були вивірки? Прочитай.
 Як проводила день перша вивірка?
 А чим займалася друга вивірка?
 Що їли вивірки влітку?
 Які запаси зробила на зиму перша вивірка?
 Як вона підготувала своє дупло?
 Як змінився ліс з приходом зими?
 Що дало змогу першій вивірці спокійно відпочивати
  взимку?
 Як зустріла зиму друга вивірка? Чому вона була голодна
  та замерзала?
 До кого звернулася вивірка по допомогу?
 Як зустріла перша вивірка сусідку? Що вона їй
  запропонувала?
 Чому лінивій вивірці стало соромно?
Правильно став наголос!
вивірка              зазадалегідь
шульки              приробила
пильна              не журиться
попоїсти            легкодушна
складала           помарніла
бездільно          напівмертва
працьовита       роботяща
господиня         засоромлена

Гра “Скажи лагідно”
Білка - …,               гніздо - …,
гриб - …,                 птах - …,
шишка - …,             пух - …,
горіх - …,                літо - …,
хата - …,                 зима - … .

Добери слова,
близькі за значенням до слів:
Зрозуміла - …,      трудилася - …, кидається - …,      скаче - …,
мете - …,               весела - …, працьовита - …,    дбайлива - …, господиня - …,       вивірка - … .

Добери слова,
протилежні за значенням:
Густий - …,           роботяща - …,
великі - …,            холодна - …,
сумно - …,            мороз - …,
добро - …,            літо - …,
відчиняє - …,        говорити - … .

Цікаве про білку
Білки дуже цікаві, люблять пізнавати нове. Вони справжні акробати.
Іноді йдуть на руки. Можуть вкрасти щось смачненьке. Білок існує багато видів.
Гігантські королівські малобарські білки досягають метра разом з хвостом і ваги в три кілограма. Гнізда в малабарської білки – майстерно сплетені кулі діаметром більше метра, вимощені всередині зеленим листям.

Енциклопедія для дітей «Чудеса живого світу»
Цікаве про білку
Проведи дослідження: знайди
сліди білки. Обґрунтуй свій вибір.
заєць
білка
лисиця
вовк
Прочитайте деформований текст
                                ліБка
Бікла — спрівжнай вітпоряний акротаб. Завдяик камтикіг нова когел зитьла оп деверах. риСпнот перестбуватири домагапоє говдий наспухтйи стіхв. ніВ жислуть кермом і рапашутом.
- Що нового дізналися з тексту?
- Доповніть розповідь про білку потрібними словами і виразами.

Білка — це невеличке ________.
Хутро в неї влітку _____ , а взимку —____.
Живе у ______ і _______, в _______ дерев.
Живиться ________, ________, __________
 і __________.
 Її найлютіший ворог — куниця.

(руде, звірятко, сіре, грибами, горіхами, лісах і садах, жолудями і шишками, в дуплах)
Творче завдання
звірятко
руде
сіре
лісах
садах
дуплах
грибами
горіхами
жолудями
шишками
- Де ти, білочко, живеш?
  Що ти, білочко, гризеш?
- У зеленому ліску,
  У дуплі, у соснячку
  Я гризу горішки,
  І гриби, і шишки.
- А в морози люті, злі
  Ти не мерзнеш у дуплі?
- Мене добре зігріва
  Моя шубка хутрова.
  І тому зимові дні
  Мені зовсім не страшні.
                                           (Г. Демченко)
 Я хочу,Щоб ніколи             Не лишав вас світ казковий.            Навіть , коли ви станете             Дорослими людьми.            Щоб з вами радо зустрічались            І завжди щиро усміхались.
МОЛОДЦІ!
Такі вишивки
можна зробити
у вільний час

Використані джерела
http://kazka.vn.ua/%D0%94%D0%B2%D1%96_%D0%B2%D0%B8%D0%B2%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B8_(%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BD%D0%B0_%D0%BA%D0%B0%D0%B7%D0%BA%D0%B0)
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%92%D0%B8%D0%B2%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B0
Абетка скоромовок. Презентація Кащенко І.П., слайд 39.
Читання текстів з картинками. http://teacher.at.ua/publ/navchalna_ta_metodichna_literatura/posibniki_dlja_uchniv_batkiv_vchiteliv/chitannja_tekstiv_z_kartinkami/85-1-0-12409
Картинки – ресурси Інтернету


title: "Трилогія «Ост»"

text:
Трилогія «Ост»
           Улас Самчук
Трилогія «OST»  вважаєтьсянайоб’ємнішою та найпанорамнішою літературною працею письменника,якій він віддав близько чотирьох десятків років.

Трилогія «Ост»
«Морозів хутір»(1948)
«Темнота»(1957)
 «Втеча від себе» (1953—1982)

Перша частина – «Морозів хутір»
(1948) – революція 1917 року. Розпад Російської імперії. Постання й поступове утвердження України як держави, як культурно-історичної цілісності. Наростання дев'ятого валу революційної бурі, формування нового типу української людини та її роль у тих феноменальних обставинах
Друга частина – «Темнота»  -
пройдений етап усіх романтичних, національних сподівань .Це доба зловісних експериментів, безоглядної диктатури, суворої регламентації життя суспільного й особистого. Це грандіозна панорама людського існування в Україні та в цілому Союзі трагічних тридцятих років
Третя частина – філосовсько-екзистенційне осмислення "народів у походів", проникнення до коренів і причин банкрутства комуністичної доктрини. Спроба розгадки й синтезу доби революції й терору та накреслення ідей і шляхів виходу з трагічної доби «Темноти».


title: "Сучасні українські письменники. Сучасна українська література"

text:
Сучасні українські письменники. Сучасна українська література.
   Презентацію підготувала                    учениця 11Б класу                    Миронюк Тетяна
Тарас Прохасько
     Є представником так званого станіславського феномену в Івано-Франківську (у 1939 – 1962 рр. місто мало назву Станіслав), у творчості найбільше представлені цінності українського постмодерну. Тексти Прохаська філософські, вдумливі та «неквапливі». У багатьох його книгах зустрічається автобіографізм, а твори написані у формі щоденників підкуповують своєю відвертістю й нагадують інтимні сповіді. Його книга «БотакЄ» у 2011 році була визнана Книгою року.
Станісла́вський фено́мен -групи письменників та художників, у творчості яких найрафінованіше були інстальовані цінності знакового списку українського постмодерного дискурсу.

«Сила літератури полягає у її непередбачуваності. Це можна порівняти з більярдом, коли ти не знаєш, як саме розіб’ються кулі. Всі одкровення у літературі є несподіваними. Доволі часто вони зовсім не збігаються з нашими очікуваннями.»                                                                                Т. Прохасько
Юрій Іздрик
    Письменник, поет, культуролог Юрій Іздрик один із творців вище згаданого станіславського феномену. Заявив про себе як неординарний митець, свою літературну творчість він вдало поєднує з музикою, перформансами, займався живописом та іллюстрацією. На сьогоднішній день вже другий рік поспіль займається спільним музичним проектом з поетом та музикантом Григорієм Семенчуком «DrumТИатр».

«От часто кажуть, мовляв, українці – “незріла нація”. Це порожня формула. Бо навіть не про націю йдеться, а про спільноту в переважній більшості вкрай інфантильних, безвідповідальних людей, до того ж із заниженою самооцінкою. Зараз найвищий час вчитися азів поведінки, вчитися всього – думати, говорити, відповідати за свої вчинки.»                                                                                Ю.Іздрик
Сергій Жадан
     Український письменник, поет, перекладач. Деякі з його творівз отримали національні та міжнародні нагороди. Темою для своїх творів він обирає пострадянську дійсність в Україні, змальовуючи реальне життя своїх співгромадян. Стиль його письма це жива розмовна, інколи нецензурна лексика. Жадан є учасником політичних акцій протесту та протестів проти цензури слова в Україні.

  «Мені здається, що в нашій країні ще хтось потребує літератури. Щоправда, в багатьох випадках це не так позиція, як поза – мовляв, я люблю літературу, але те, що пишеться українською, читати не буду з принципу. Часто читач сам не знає, що йому потрібно. Письменник, до речі, теж.»                                                                           С. Жадан
Марія Матіос
Українська письменниця (поет, прозаїк,публіцист). Народний депутат України (з 2012).Має неофіційний титул «найпліднішої письменниці України». Критика її називає як не «чортиком, що вискочив із табакерки», то «грант-дамою української літератури».

«Цікаво, людство засвоїло так багато знань, зробило винаходи, вивчило так багато слів, довчає Всесвіт - а не знає елементарних речей: не знає процесу розлюблення одною людиною іншої.»                                                          М. Матіос
Надійка Гербіш
 Письменниця, журналістка, перекладачка, фотограф, мандрівниця. У 2008-му році стала членом Національної спілки журналістів України. Велику популярність здобула після видання книжок «Теплі історії до кави» та «Теплі історії до шоколаду». 2013 року стала однією з переможниць конкурсу «Жінка року» від «РІА плюс»

«Як квітка не може цвісти без стеблини й корінця або прекрасний купол на церкві не височітиме без фундаменту й стін, так і людина не може розвиватися й досягати вершин без тих, хто даруватиме їй опору.»                                                                  Н.Гербіш
Євгенія Кононенко
     Письменниця, перекладач. Автор новел, дитячих книг, повістей, романів і багатьох перекладів. Працює науковим співробітником Українського центру культурних досліджень. Лауреат премії ім. М. Зерова за переклад антології французького сонета (1993). Лауреат літературної премії "Гранослов" за збірку поезій. Готується книжкове видання збірки новел Кононенко в Росії. За аналогією з Бальзаком, який все життя писав "Людську комедію", Євгенії Кононенко можна назвати деміургом "київської комедії".

  «Ти сміявся, що у нас, радянських, замість серця «пламенный мотор»! А у вас, у янкі, замість серця японський калькулятор!»                                                     Є.Кононенко


Тарас Шевченко - «Гайдамаки». Складність історичної долі українського народу


Усна народна поетична творчість в поемі «Слово о полку Ігоревім». Зв’язок язичництва та християнства


Тарас Шевченко - Життєпис поета


Прислів'я та приказки


РОЗВИТОК ЗВ’ЯЗНОГО МОВЛЕННЯ. ВИСТУП НА ТЕМУ «ПАМ’ЯТНИК МОЄМУ УЛЮБЛЕНОМУ ПИСЬМЕННИКОВІ»


Рудавський


title: Шевченко, якого ми не знаємо

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Українське національно-культурне відродження кін. ХVIІІ- поч. ХХ ст.


Українська російськомовна поезія (огляд). Микола Ушаков, Леонід Вишеславський, Борис Чичибабін, Леонід Кисельов


title: Презентація на тему: БУКВА М'ЯКИЙ ЗНАК

text:
М’який знак “Ь”
- завдання, виконання яких потрібно сфотографувати
   М’який знак не позначає жодного звуку, але коли він стоїть після приголосного, то робить його м’яким.

Наприклад:

осінь
[0 =0=]

лосось
[-0 -0=]

Запам’ятай!
Прочитай та зроби звуковий розбір слів!
місяць
сіль
дельфін
король

Прочитай та зроби звуковий розбір слів!
заєць
олівець
редька
журавель


title: РОДИНА ЛЕСІ УКРАЇНКИ

text:
Виконала учениця 10 класу
Ткачук Ганна
Перевірила Чередниченко Н.І.
Вугледар 2011 рік
         РОДИНА
  ЛЕСІ  УКРАЇНКИ
Вугледарська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3
Петро Антонович Косач
    Петро Антонович Косач   — український юрист, громадський діяч, освітянин. Батько Лесі Українки та Михайла, Ольги, Оксани, Миколи, Ізидори Косачів, чоловік Олени Пчілки.

Біографічні відомості
Народився 20 грудня 1841 року в місті Мглині Чернігівської губернії. Семирічним втратив матір. Проявивши в пансіоні тітки, яка виховувала племінника після смерті сестри, в гімназії, інтерес до математики, історії, літератури, Петро Косач вступив до Петербурзького університету на математичний факультет, але через рік перейшов на юридичний. Після «студенческих беспорядков» перевівся до Київського університету.
Брав участь у роботі української «Громади», пізніше перейменованої в «Стару громаду», до якої входили Михайло Драгоманов, Володимир Антонович , Павло Житецький, Костянтин Михальчук, Орест Левицький, Микола Лисенко, Михайло Старицький. Члени об'єднання навчали по недільних школах для дорослих, видавали «метелики» (популярні книжечки українською мовою), записували українські пісні та думи. Перший збірник пісень Лисенка Петро Косач видав своїм коштом (у Лейпцигу), вважаючи це за суто дружню послугу і тримаючи це в таємниці.
Після закінчення університету у 1864 році вступив до Київської палати карного суду кандидатом на судового слідчого. Після подання дисертації його затвердили в ступені «кандидата законоведення», в 1865 році виконував обов'язки помічника правителя канцелярії по судовому відділі, був призначений секретарем Київського губернського «по крестьянским делам присутствия». В 1866 році відряджений виконувати обов'язки голови Новоград-Волинського мирового з'їзду, в 1878 році переведений на посаду Луцько-Дубенського з'їзду мирових посередників, в 1886 році — голови Луцько-Дубенського повітового чиншових справ «присутствия», в 1891 році — на посаду голови Ковельсько-Володимир-Волинського з'їзду мирових посередників. Був на посаді Ковельського повітового «предводителя дворянства» (1897), членом від влади Київського губернського по селянських справах «присутствия» (1899), призначений членом Київської тимчасово створеної «пропинационной комиссии» (1899), призначений в склад Київського комітету «попечительства о народной трезвости» (1901), чиновником особливих доручень по селянських справах при Київському, Подільському і Волинському генерал-губернаторі (1902).

Олена Пчілка
Оле́на Пчі́лка (псевдонім Ольги Петрівни Косач  — українська письменниця, драматург, публіцистка, громадська і культурна діячка, перекладачка, етнограф, член-кореспондент Всеукраїнської академії наук (1925); мати Лесі Українки, сестра Михайла Драгоманова.

Біографічні відомості
Народилася 5 (17 липня) 1849 року в містечку Гадяч на Полтавщині в родині небагатого поміщика Петра Якимовича Драгоманова. Початкову освіту отримала вдома. Батьки прищепили їй любов до літератури, до української народної пісні, казки, обрядовості. В 1866 році закінчила київський «Зразковий пансіон шляхетних дівиць».
Влітку 1868 року разом з чоловіком виїхали на Волинь до місця служби П. А. Косача у містечко Звягель (нині Новоград-Волинський), де записувала пісні, обряди, народні звичаї, збирала зразки народних вишивок. 25 лютого 1871 року тут народилася дочка Лариса, яка ввійшла в світову літературу як Леся Українка. Два сини й чотири дочки виростила сім'я Косачів.
Свій творчий шлях розпочала з перекладів поетичних творів Пушкіна і Лермонтова. 1876 року вийшла друком у Києві її книжка «Український народний орнамент», яка принесла Олені Пчілці славу першого в Україні знавця цього виду народного мистецтва, в 1881 році вийшла збірка перекладів з Миколи Гоголя і з Олександра Пушкіна й Михайла Лєрмонтова «Українським дітям», видала своїм коштом «Співомовки» С. Руданського (1880). З 1883 року почала друкувати вірші та оповідання у львівському журналі «Зоря», перша збірка поезій «Думки-мережанки» (1886). Одночасно брала діяльну участь у жіночому русі, в 1887 році разом з Наталією Кобринською видала у Львові альманах «Перший Вінок».
Навесні 1879 року О. П. Косач з дітьми приїхала в Луцьк до свого чоловіка, якого було переведено на посаду голови Луцько-Дубенського з'їзду мирових посередників. У Луцьку вона вступила в драматичне товариство, а гроші, зібрані від спектаклів, запропонувала використати для придбання українських книг для клубної бібліотеки.
У 1890-х роках жила в Києві, у 1906—1914 роках була видавцем журналу «Рідний Край» з додатком «Молода Україна» (1908—1914). Національні і соціальні мотиви становили основний зміст творів Олени Пчілки, в яких вона виступала проти денаціоналізації, русифікації, проти національного і політичного гніту, проти чужої школи з її бездушністю та формалізмам, показувала, як національно свідома українська молодь в добу глухої реакції шукала шляхів до визволення свого народу.

Рід Косачів
      Традиційний початок родоводу Косачів
      Родовід Косачів, який сучасні історики (наприклад, Богдан Янишин) називають традиційним, було складено приблизно у другій половині XVIII століття. Згідно з традиційним родоводом, представники Косачів виводять початок роду із часів сербського намісника Боснії і Герцеговини Стефана Косача, а вже далі — від «шляхтича польської корони» Петра Косача зі Стародубщини — найпівнічнішої з українських історичних земель (нині це південно-західна частина Брянської області Російської Федерації; історичний центр цієї землі — місто Стародуб).

       Погарська лінія Косачів
      Не всі дослідники погоджуються з традиційним початком родоводу Косачів. Деякі з них, зокрема український історик Олександр Оглоблин, вказують на факти, які стверджують безпосередньо стародубське походження Косачів, імовірно, з місцевих козаків чи міщан. Так, один із Косачів — Дмитро — був у 1715—1719 роках війтом у містечку Погар Стародубського полку (нині село Погарь Брянської області Росії).
       Зазначений у традиційному родоводі «шляхтич польської корони» Петро Косач, за достовірними відомостями, був стародубським городничим за полковництва Михайла Миклашевського у 1690—1706 роках та Івана Скоропадського у 1706—1708 роках.
      Син Петра Косача Василь служив значковим товаришем Стародубського полку, асесором стародубського полкового суду й бакланським сотником (1732—1755).

       Степан Косач і його сини
        Онук Петра Косача та син Василя Косача — Степан Васильович (народився близько 1705 року) — був писарем стародубського полкового суду (1732), згодом — полковим осавулом (1748) та писарем (1757—1763). Як маршал шляхти погарського повіту брав участь у виборах до Комісії законодавчої 1767—1768 років.
        Степан Васильович Косач мав кількох синів, з яких відомі Петро, Григорій, Василь і Федір.
        Петро Степанович Косач 1763 року заступив батька на уряді полкового писаря, а у 1768—1778 роках виконував обов'язки стародубського полкового судді, відтоді служив бунчуковим товаришем, у 1782—1785 роках став погарським повітовим суддею, 1784 року дістав чин колезького асесора, у 1785—1789 роках за обранням дворянства головував у Новгород-Сіверському верхньому земському суді, а у 1791—1793 роках служив погарським повітовим маршалком.

      Григорій Степанович Косач був бунчуковим товаришем, 1782 обраний мглинським повітовим маршалком.
      Василь Степанович Косач деякий час був на військовій службі, але дослужився тільки до чина підпоручика. 1790 року його обрали головою погарського повітового суду.
      Федір Степанович Косач був вахмістром, у цьому чині вийшов у відставку.
        Мглинська лінія Косачів
        Окрім погарської лінії Петра Косача, була ще й споріднена з нею мглинська (із міста Мглин на Чернігівщині; нині це місто Брянської області Росії). Про те, що ці лінії були певним чином споріднені, свідчить обрання Григорія Степановича, правнука Петра Косача, погарчанина, маршалком мглинського повіту.
        Документальних даних про те, коли відокремилися ці дві лінії, немає. Олександр Оглоблин вважає, що це, імовірно, відбулося у першій половині 18 століття. Мглинська лінія походить від Йосипа Косача, який, можливо, був сином Петра Косача (або його сина Василя).

Косачі в XIX—XX століттях
Деякі представники мглинської лінії Косачів стали визначними діячами українського літературного та громадського життя другої половини XIX — XX століття. Саме з цієї гілки походили Петро Антонович Косач (1842—1909) і Олена Антонівна Косач (1845—1927, у заміжжі — Тесленко-Приходько). Антон Григорович, батько Петра, був внуком Матвія Максимовича.
Петро Косач і його діти
Сестри та брати Петра Косача

У подружжя Косачів народилося семеро дітей (з інтервалом приблизно в рік):
20 грудня 1841 (1 січня 1842 року за новис стилем) — Петро (батько Лесі Українки),
16(28) листопада 1842 — Матвій (помер через два місяці — 23 січня (4 лютого) 1843 року),
16(28) листопада 1843 — Григорій («дядя Гриша» для Лесі Українки),
9(21) січня 1845 — Олена («тьотя Єля»),
10(22) лютого 1846 — Порфирій (помер, не проживши і двох років, — 26 січня (7 лютого) 1848 року),
18(30) березня 1847 — Олександра («тьотя Саша»),
30 липня (11 серпня) 1848 — Степан (помер у дитинстві).

Фотогалерея сім‘ї Лесі Українки
Ісидора Косач – молодша сестра Лесі
Михайло Петрович Косач - брат Лесі
Оксана Косач та Юрій Тесленко
Ольга та Микола Косачі – брат і сестра Лесі
Климент Васильович Квітка – чоловік Лесі Українки


title: Стопи

text:
Стопи
Стопа -
   повторювана у вірші група складів, до якої входить один склад наголошений, а інші -  ненаголошені.
Стопи:
  двоскладові;
  трискладові.
Двоскладові стопи:
ЯМБ
ХОРЕЙ
двоскладова стопа з наголосом на II складі:
            —́
двоскладова стопа з наголосом на I складі:
    ―́

Віршовий розмір -
 характер стопи;
 кількість стоп.
Ямб, як і хорей, буває двостопний, тристопний, чотиристопний, п’ятистопний, зрідка навіть семистопний та восьмистопний.
Наприклад,
якщо рядок вірша складається з чотирьох двоскладових стоп з наголосом на I складі, то це — чотиристопний  хорей.
Визначимо  віршовий розмір
Село́ ненáче погорíло,	2, 4, 8
	 ―́  ― ́   ―́
Ненáче  люди  подурíли,
	―́    ― ́     ―́
Німí на пáнщину ідýть
	 ―  ́  ―́       ―́
І діточо́к своїх ведýть!..
       ―́    ―́   ―́
Отже,
стопа  називається  ямбом.
у рядку цих стоп по 4, тому віршовий розмір — чотиристопний ямб.

Пірихій
- стопа, яка не має наголошених складів

- може заміняти ямб або хорей, але самостійно не вживається і на визначення віршового розміру не впливає.

Визначимо  віршовий розмір
Хáй важкá доро́га,
	 ―́      ―́     ―́ 
Хáй похмýрі днúни,
	 ―́      ―́    ―́  
Всé зробú, що змо́га,
	 ―́      ―́      ―́ 
На корúсть краíни.
         ―́         ―́ 
Отже,
це стопа, яка називається хореєм;
 у  рядку таких стоп  3;
вірш П. Грабовського написаний тристопним хореєм.

 Трискладові віршові розміри
ДА́КТИЛЬ                     ―́  
АМФІБРА́ХІЙ              ―́ 
АНАПЕ́СТ                          ―́
Визначимо віршовий розмір
Рученьки тéрпнуть, злипáються вíченьки..
    ― ́       ―́                 ― ́      ― ́   
Бо́же, чи до́вго, тягтú?
      ― ́     ―́          ― ́
З рáннього рáнку до пíзньої нíченьки
        ― ́      ―́       ― ́  ― ́   
Го́лкою дéнно вертú.

Отже,
 у строфі перший і третій рядки написані
чотиристопним дактилем,
а другий і четвертий — неповним тристопним дактилем.

Визначимо віршовий розмір
Обривáються звíльна всі пýта,
   ―́         ―́         ― ́ 
Що в’язáли нас з дáвнім життя́м:
     ―́           ―́             ― ́
З дáвніх бро́дів і дýмка розкýта, —
            ―́   ― ́     ― ́ 
Ожиє́мо, братú, ожиє́м!
 ―́         ―́  ― ́

Отже,
 вірш написаний
тристопним анапестом.

Підсумок:
Стопа – це …
Стопи поділяються на …
Двоскладові стопи – це …
Пірихій – це …
Віршовий розмір …


title: "Твори Андрія Малишка покладені на музику"

text:
Твори Андрія Малишка  покладені на музику
                                 Роботу  виконала:
                       Кінах Ірина
                                      Учениця 8(4)Б класу
                                      Вчитель  консультант
                         Трошина Оксана Михайлівна
Андрій Самійлович Малишко1912-1970
Об’єктом пропонованої науково-дослідницької роботи є літературно-пісенна творчість Андрія Самійловича Малишка.
Предмет дослідження – найбільш популярні літературні пісні на слова поета Андрія Малишка.
Мета науково-дослідницької роботи – дослідити особливості поетики та змісту літературних пісень АндріяСамійловича окремих тематичних груп.
Актуальність науково-дослідницької роботиОднією з характерних рис українського народу є милозвучність його мови та пісенність. Українська пісня ( чи народна, чи літературна) жила й житиме вічно. Багато ще потрібно зробити для вивчення всього літературно-пісенного багатства України, зокрема необхідно підвищитиінтерес учнівської молоді до вивчення літературних пісень, на слова найпоширеніших українських Митців.
Цінність науково-дослідницької роботиРезультати дослідження можуть бути використані для поглибленого вивчення життєвого і творчого шляху поета Андрія Самійловича Малишка на уроках української літератури; для проведення тематичних уроків української мови; для додаткової роботи на уроках музики  і співу ; для позакласної діяльності з української  словесності, музичного мистецтва і народознавства.
З творами Андрія Малишка працювало близько 80 композиторів. На повну силу зазвучала його пісня у повоєнний час, коли Андрій Малишко почав творчо працювати з композитором Платоном Майбородою. Саме пісні створенні у цій співдружності, стали широковідомими не тільки на Україні, а й за її межами.
                       Пісня про рушник
Поезія  “Пісня про рушник” входить до збірки “Серце моєї матері” до циклу “Заповітний сад”(1959рік)
Пісня присвячена незабутньому
образові матері, яка проводжає сина з рідної домівки “в дорогу далеку”. Мати журиться, розлучаючись з сином, але вірить у його світлу долю, і цю віру автор втілює в образі вишитого рушника…
“Вчителько моя” і “Ми підем, де трави похилі…”
Поезія “Вчителько моя” належить до збірки “Серце моєї матері” із циклу “Полудень віку” 1959 року.
Теплотою і ніжністю оповитий образ учительки  в поезії Андрія Малишка “Вчителько моя”. Пісня пронизана елегійним настроєм, розповідає про дуже світлу й добру людину. Ця поезія містить автобіографічний елемент. Саме така вчителька була у Андрія Малишка.
Пісня “Ми підем, де трави похилі…” ввійшла до збірки “Серце моєї матері” 1959 року . Саме темі кохання присвячена ця поезія.
      “Київський вальс” та “Пісня про Київ”
У співавторстві з Платоном Майбородою Андрій Малишко написав цикл пісень про Київ – “Пісня про Київ (“Білі коштани”)”, “Київський вальс ( “Ранки солов’їні”)”. У них поет оспівує прекрасне місто, білі каштани – окрасу Києва .
У прекрасні пісні “Київський вальс” ідеться  про ніжне кохання, яке ніколи не забувається, сниться ночами.
Одним з ліричних творів є “Пісня про Київ”, яка входить до збірки “Що написано мною” 1956 року. Андрій Малишко з великою майстерністю й водночас простотою розповідає про перше кохання, про перші зустрічі в саду.
            “Стежина”
Пісня Андрія Малишка “Стежина” входить ло збірки “Серпень душі моєї” (1970р.)
Мелодію до цієї поезії дібрав композитор Олексадр Білаш. Ні кінця, ні краю немає стежині людського життя, бо одні покоління змінюють інші, але незмінним залишається почуття вдячності рідному дому, отчому порогу.
Найвищою нагородою для будь-якого поета є почуття, що його вірші йдуть у люди і повертаються народними піснями


title: память століть, відтворена у слові

text:
Цікаві факти про воду
1. Ми ніколи не будемо мати більше води, ніж маємо зараз.2. Щодня з поверхні землі випаровується 1,000,000,000,000 (трильйон) тонн води3. Вода — єдина субстанція, яка зустрічається в природі в трьох формах: твердій (лід), рідкої і у вигляді газу.4. 80% земної поверхні вкриті водою.
5. 3% води на землі прісні; більша частина прісної води зберігається у замерзлому стані в льодовиках.6. Середньостатистична людина складається з води на 50-80%. Ембріон людини складається з води на 95%, дитина на 70-80%, а доросла людина на 50-70%, тобто з віком людина всихає, організм людини зашлаковується і разом зі зменшенням частки води в організмі приходять хвороби і старість.7. Кров людини на 83% складається з води.8. Кавун на 93% складається з води.
9. У найглибшій точці світового океану (Маріанський жолоб, 11034 м.) кинутій у воду залізній кульці потрібно більше години, щоб досягти океанського дна.10. Недалеко від села Кергалан в Азербайджані є горюча вода. Від сірника вода спалахує блакитним полум'ям через наявність у її складі метану.11. Забруднені підземні води очищаються протягом декількох тисячоліть.12. Людина може обходитися 30 діб без їжі і менше тижня без води.
13. У склянці води міститься близько 8,000,000,000,000,000,000,000,000 (8 септіліонов) молекул.
14. Вода — це основний розчинник в людському організмі. З її допомогою переносяться всі корисні речовини, вона ж виводить з організму шлаки та шкідливі речовини. У водних розчинах відбуваються всі хімічні реакції в нашому організмі.
15. Давно відзначений взаємозв'язок якості води, її хімічного та бактеріологічного складу, стану здоров'я та рівня захворюваності населення.16. Середньостатистична людина, користуючись водопровідною водою, за своє життя пропускає через організм від 80кг до 100кг хімічної бруду. І саме тому так важливо бути впевненим в якості води, яку ви вживаєте.17. У складі мантії Землі води міститься в 10-12 разів більше, ніж у Світовому океані.
18. Вживання кофеїну й алкоголю призводить до обезводнення. На кожну випиту чашку кави або порцію алкоголю треба додатково випити склянку води.19. Морська вода замерзає при температурі — 1,91 ° C20. Вода відбиває 5% сонячних променів, у той час як сніг — близько 85%. Під лід океану проникає тільки 2% сонячного світла.
Дякуємо за увагу !!!


Тараса Шевченка думки будуть жити віки.


title: Тараса Шевченко і Біблія

text:
Т. Шевченко і Біблія
Герасимова Вікторія
5(9)-Б клас
Святе Письмо Шевченко знав із дитинства, бо чув його з уст діда та батька; заслуховувався співом лірників і кобзарів про Ісуса та Лазаря на базарах. Навчаючись грамоти у сільського дяка, Тарас першим із учнів після вивчення “азбуковника“ перейшов до читання Псалтиря.
Повертаючись додому, ще подовгу зачитувався Псалмами, декламував їх уголос, захоплюючись мелодикою та красою слова. Часто п’яний дяк посилав Тараса до осиротілих родин читати Псалтир, оплакуючи небіжчиків. Згодом Шевченко писав про це в автобіографії і повісті “Княгиня“.
Малий пастушок знав Псалми із збірки Григорія Сковороди, коли, ховаючись у бур’янах, списував їх до свого зошита. Тоді ці пісні були для сироти не лише втіхою, а й підтримкою та особливим натхненням до молитви.
Про своє раннє спілкування з Богом Шевченко щиро й зворушливо описав у вірші “Мені тринадцятий минало…“:

«Уже покликали до паю,
А я собі у бур’яні
Молюся Богу… і не знаю,
Чого маленькому мені
Тоді так приязно молилось,
Чого так весело було?»

Слушно зауважив відомий шевченкознавець Євген Сверстюк, що можливо, саме в такому “молитовному ключі – вічна таємниця поезії Кобзаря, сумірного з ладом народної душі, спраглої любови, правди і добра?”

Згодом, коли за плечима Шевченка був певний життєвий досвід, відбулося глибше усвідомлення християнських ідей. Навчаючись в Академії мистецтв у Петербурзі, художник поглиблено студіював Біблію, проникаючи у світ її образів і сюжетів, створених видатними європейськими майстрами пензля.
Ще одним стимулом поглибленого осмислення Святого Письма було знайомство Тараса Шевченка в 1843 році з фанатично віруючою Варварою Рєпніною, котра подарувала йому Біблію.
Невипадково ж сама поема “Тризна“ з посвятою княжні – перший твір поета, епіграфом до якого взято слова апостола Петра, де автор виразно висловив і свої заповіти: братолюбство та віра в Бога.
Поет свідомо покладає на себе місію натхненного провідника Слова правди – минулої, сучасної і майбутньої; правди, що йде від Бога:
«Молюся, Господи, внуши їм
Уст моїх глаголи.»

1845 року поет переспівав 10 Псалмів із Псалтиря і записав їх до альбому “Три літа“. Поет обрав саме ті Псалми, які найбільше нагадували долю України та його власну. Цикл “Давидові Псалми“ щонайпереконливіше підсумував як духовне зростання Кобзаря, так і його творчості.
Його віра була й залишається однією з найбільших контраверсій у Шевченкознавстві. Словесна й художньо-мистецька творчість його не дає однозначної відповіді, як Шевченко ставився до Бога, до Церкви, до релігії й віровизнання. І це не тому, що в нього на ці проблеми були суперечливі, непослідовні чи плутані погляди, навпаки, вони у нього системні, ясні й визначені.

Тарас Шевченко, беззавітно вірячи в Бога і будучи українським православним християнином, мав доволі критичний погляд на морально-етичні й обрядові аспекти православ’я російського, яке, на основі реакційної неєвангельської формули “православія, самодержавія і народності”, зрослося з деспотичним монархічним режимом.
Так, професор Микола Сумцов, один з видатних знавців поезії й епістолярії Шевченка, писав: “Знайомлячись з ними, ми бачимо, що релігійність Шевченка має барву рідної поетові православної Церкви, під час посту постився і приймав святі тайни (сповідався й причащався). Взагалі не розривав з церковними формами релігії своїх батьків”.
Шанобливе синівське ставлення Шевченка до трьох осіб одноістотної й нероздільної Трійці, до Богородиці і святих, повага до ікон і особисте малювання ікон, чисельні малюнки на релігійні теми – все віддзеркалює його християнський світогляд, його нездоланну віру в Бога.

Всеупованіє моє
На Тебе, мій пресвітлий раю,
На милосердіє Твоє,
Все упованіє моє
На тебе, Мати, возлагаю.
Святая сило всіх святих,
Пренепорочная, Благая!
Молюся, плачу і ридаю:
Воззри, Пречистая, на їх,
Отих окрадених, сліпих
Невольників. Подай їм силу
Твойого мученика-Сина,
Щоб хрест-кайдани донесли
До самого, самого краю.
Достойно пєтая! Благаю!
Царице неба і землі!
Вонми їх стону і пошли
Благий конець, о Всеблагая!

Не тільки змістом, а й молитовним настроєм, емоційним звертанням і проханням до Богородиці, чудовою чисто євангельською ритмікою і строфікою, а також щедрим та делікатним і щиро українізованим використанням церковнослов’янизмом – це суто православна похвала Марії, довершена молитва великої поетичної сили. Ці початкові слова з Шевченкової поеми “Марія” таки треба було б включити в українські молитовники! Серед низки прославлень Діви Марії, це безумовно була б молитва-перлина, створена до того ж великим національним поетом-християнином. На відміну від переважної більшості людей, які у молитвах звіряють свої особисті клопоти і просять про індивідуальну допомогу, Шевченко молиться до Богородиці, за “окрадених сліпих невільників”, тобто за свій цілий народ, може за все людство.
Отже саме існування такої близькості давало деяке право на незадоволення. У Шевченка можна знайти саме такі закиди Богові, у яких він висловлює своє незадоволення від невідповідності реального життя ідеалу справедливості, який мав би втілювати Господь Бог.
«Пробудися! Чого спиш. Господи?
Встань, не відкидай нас навіки!
Чого закриваєш лице твоє,
Забуваєш за горе наше і тісноту нашу?»
(“Давидові псалми” Псалом 12 )

Шевченко був християнином філософічного складу думання, який, як і апостол Павло, готовий був навіть душу погубити, аби лиш його народ був помилуваний і прощений, аби зменшилися – чи й зовсім були скасовані – його страждання.
«Воскресну нині! Ради їх,
Людей закованих моїх
Убогих, нищих… Возвеличу
Малих отих рабів німих!
Я на сторожі коло їх
Поставлю слово.»
(“Подражаніє ІІ Псалму” )


Усна народна творчість. Українська народна казка "Кирило Кожумяка"


«СІКСТИНСЬКА МАДОННА». КРАСА МАТЕРИНСТВА Й ВІЧНОЇ ЖІНОЧОСТІ


title: ольга кобилянська життєвий шлях

text:
Environmental Pollution.
Pollution is a very complicated and a serious problem. Automobiles are polluting the air but they provide fast transportation for the people. Plants and factories pollute the air and the water but they provide jobs for people and produce necessary goods. Fertilizers and pesticides are important for growing crops but they pollute soil.


title: "Тарас Бульба"

text:
Історико-героїчна народна музична драма .

Тарас бульба
В українській дожовтневій музиці опері «Тарас Бульба» М. Лисенка належить особливе місце.
 Цей твір є найбільшим здобутком музично-театрального мистецтва того часу.
В ньому втілено важливі суспільно-патріотичні ідеї, порушено ряд морально-етичних питань.
Композитор створив яскраві художні образи: героїчні, трагедійні, ліричні.

Опера писалась тривалий час. Робота над клавіром продовжувалась десять років (1880—1890). Згодом композитор почав працювати над партитурою.
 На початку XX ст. велися переговори з Петербузьким Марийським театром про постановку опери на сцені. Крім того, Лисенко активно готував клавір для видання. Але за життя митця «Тарас Бульба» так і не побачив світла рампи.
Прем'єра опери відбулася вже за радянського часу, в середині 20-х років

Перші постановки не мали значного успіху, що врешті спонукало поета М. Рильського, а також композиторів Л. Ревуцького та Б. Лятошинського переробити як літературну основу опери так і музику. Прем’єра «Тараса Бульби» в новій редакції відбулась в 1937 році й пройшла із значним успіхом. Проте в ряді моментів редактори надто далеко відійшли від оригіналу опери, що стало причиною появи третьої редакції опери, завершеної на початку 50-х років

Прем’єра «Тараса Бульби» у третій редакції відбулася навесні 1955 року (диригент О. Климов, режисер В. Скляренко, художник А. Петрицький) — в цій редакції оперу було записано на грамплатівки, видано друком клавір.

Сьогодні опера займає чільне місце у репертуарі українських театрів, Київський оперний театр також виїздив з оперою на гастролі у Вісбаден (1982), Дрезден (1987), Загреб (1987). В постановках співали Марія Литвиненко-Вольгемут, 3оя Гайдай, Єлизавета Чавдар, Андрій Кікоть, Дмитро Гнатюк, Анатолій Мокренко, Василь Третяк. Оперою диригували провідні диригенти — Стефан Турчак та Володимир Кожухар

виконавці: