title: федько

text:
Володимир Винниченко«Федько-халамидник»
Володимир Винниченко(1880 – 1951)
Раптом виринуло щось таке дуже, рішуче, мускулисте, щось таке, що не лізе в кишеню за словом, а сипле його потоками. І відкіля ти такий узявся? – хочеться по кожнім оповіданні запитати у добродія Винниченка.
                 Іван Франко
Ключик розуміння

Халамидник – бешкетник.
 Незабрукована – вулиця, не вимощена камінням.
 Розсотувати – розмочувати, розкручувати.
 Набакир – набік.
 Проскура – церковний хлібець.
 Ринва – труба або жолоб для стікання води.
 Пацати – ляскати по воді.
 Випещені – доглянуті.
 Шворка – тонкий мотузок.
Батьків
 і дітей
Багатих
і бідних
Моральних
цінностей

Проблематика оповідання “Федько-халамидник”
Літературна гра «Так чи ні»
Федько був сином пана
Федько нападав на хлопців несподівано й дуже тихо
Толя був ліпшим другом Федька
Батько ще дужче лаяв Федька за те, що той навіть не намагався приховати сліди своїх злочинів
Толя захворів через те, що гуляв із хлопцями під час грози
Федько насміхався над Толею, тому той і ступив на крижину
Після смерті Федька Толя забрав собі Федькового цуцика
Федько помер через те, що втопився під час невдалої спроби врятувати Толю
Уперше в житті Федько збрехав Толиному батькові

Літературна вікторина «Портрет героя»
Наче біс сидів у хлопцеві! Спокій був його ворогом.
Це була дитина ніжна, делікатна, смирна. Він завжди виходив на двір трошки боязко, хмурився від сонця й соромливо посміхався своїми невинними синіми очима.
У нього аж слина запеклася на губах, а очі налились кров’ю.
Вийма з кишені дві або три копійки й дає йому: «То тобі за те, а це за те, що правду говориш…»

Продовжіть речення
Батько Федька працював ...
Федько часто любив віднімати у хлопців ...
Батько Федька карав за провини, а потім давав гроші ...
Федько не любив ...
Толі хотілося погуляти з хлопцями під ..., після чого він ...
Хлопці домовлялися прогуляти заняття в школі, щоб подивитися на…
Толя й Федько засперечалися про те, чи зможе ...
Дорослі лаяли Федька – халамидника, що поліз на кригу, але й ...
Федько вперше збрехав для того, щоб ...
 Толя навіть не засмутився, коли не стало Федька, він побіг гратися ...
Вправа «Порушена послідовність»
А. Пригода з повітряним змієм.
Б. Смерть Федька.
В. Толя хоче повторити «подвиг» Федька.
Г. Поведінка хлопців під час дощу.
Ґ. Порятунок Толі.
Д. Байдужість Толі до чужого горя.
Е. Події на льодоході.
Федько
Толя
непосидючий
сильний
сміливий
правдолюб
покірний
підлий
плаксивий
вірний друг
брехливий
веселий
тендітний
боягузливий

У тихому болоті чорти водяться.
2. Святе та боже – на чорта схоже.
3. Аби душа чиста, а постоли нічого.
4 У лиху годину узнаєш вірну людину.

5. Тихий-тихий, а у вухо влізе.
6. Сила та розум – краса людини.
Про кого з персонажів оповідання
 ці прислів'я?
Удаване і справжнє в персонажів оповідання “Федько-халамидник”
Федько
Толя
Удаване

- Жорстокість
-   Схильність до збитків, розбою
Справжнє

Сила волі
Мужність
Доброта
 Порядність
Удаване

Смирність
 Делікатність
 Гідність
 Слухняність
Справжнє

Егоїзм
 Підлість
 Жорстокість
 Схильність до провокації
 Обмови

Заповідь 9
Не свідчи неправдиво
на ближнього свого.
Біблія
Помилка
Помилялись не тільки люди,
Помилялись навіть святі.
Згадайте: Ісус від Іуди
Мав останній цілунок в житті.
Ми не святі, не боги, а значить,
Не варто втішати себе дарма
Але, як твій промах лиш ворог бачить,—
Друзів у тебе нема.
                                                            В.Симоненка


title: Борис Олійник "Вибір", "Ринг"

text:
Борис Олійник«Вибір»«Ринг»
Портфоліо письменника:
Дата народження:  22 жовтня 1935 (78 років)
Місце народження:  село Зачепилівка,
    Полтавська область
Рід діяльності: письменник, поет, громадський діяч
Премії:
                    Державна премія СРСР,
                    Державна премія України
Дякувати Богові, я... не переступив друзів і недругів, не ухилився від громадського обов’язку, не витер чоботи об знамена, під якими наші прадіди, діди та батьки захистили нас від коричневої смерті.
             Б. Олійник
Він належить до покоління письменників, яких називають шестдесятниками,— Д. Павличка, Л. Костенко, І. Драча,
В. Симоненка, М. Вінграновського, В. Коротича, В.Коломійця,
І. Жиленко, інших молодих письменників, які стали сівачами на ниві красного письменства.
Творча спадщина Б. Олійника:
Борис Олійник — автор понад 40 книг, віршів, есе, статей, які друкувалися в Україні, в усіх республіках СРСР, перекладались російською, чеською, словацькою, польською, сербською, румунською, італійською та іншими мовами. Лауреат всеюгославської премії «Лицарське перо». Перша збірка його лірики — «Б'ють у крицю ковалі» (1962) — книга про повоєнні часи, про пережите особисто та про пережите народом. Найвідомішими вважаються «Вибір» (1965), «Коло» (1968), «Стою на землі» (1973), «Заклинання вогню» (1978), «Сива ластівка» (1979), «У дзеркалі слова» (1981), «Поворотній круг» (1989), «Таємна вечеря» (2000), поема «Сім» (1988).
«Вибір»
 Тема: розповідь про різноманітний вибір людини у своєму житті.
Ідея: возвеличення прагнення кожної людини мати свій життєвий вибір.

Основна думка:
Я б вибрав найвищу почесть:
У чистім полі і чеснім бою
На чорному мармурі ночі
Зорю записати свою!

 Вид лірики: громадянська
Художні засоби поезії:
Метафори:   «гойдається... маятником Життя», «сурмлять журавлі», «люди відкрили ...зіницю нової зорі».
Антитеза:  «На чорному мармурі ночі Зорю записати свою!».
Епітети:  «чистий бій», «теплий легіт», «вічна колиска».
Риторичне запитання: «Тихенько: чи жив, чи й не жив?»
Риторичний оклик:  «Зорю записати свою!»
Словникова робота:
Легіт —легкий приємний вітерець.
Від’ячали — відкричали ((тут: лебеді від'ячали — закінчилося все);
Сурмлять — подають сигнал сурмою (трубою), трублять (тут: сурмлять журавлі — все починається);
Загадали — тут: запропонували.
Довідка:
За народними повір’ями, лебідь співає лише один раз у житті, перед смертю, тому ячання лебедів — провіщення смерті. Курликання журавлів — віщування довгого життя, здоров’я, особливо навесні.
Тестові завдання:
Якому вибору надає перевагу Б.Олійник?
а) Тихенькому життю; б) мати лаврову почесть; в) летіти, гриміти, ...згоріти; г)  «На чорному мурі ночі Зорю записати свою.
2. Вічна колиска життя гойдається:
а) за допомогою часу; б) маятником; в) як визначить сама людина; г) незважаючи ні на що.
3. Комусь у житті — ...
а) шабельний зблиск; б)  сурм журавлиний;  в) солодкі сни; г) теплий легіт.
4. Люди відкрили в сузір’ях:
а)  зіницю нової зорі; б) вічну колиску життя; в) вищу лаврову почесть;
г) сонячний шлях.
5. Вищу почесть Б. Олійник називає:
а) сонячною; б) чистою; в)  лавровою;
 г) чесною.
6. Вічна колиска життя гойдається над:
а) Всесвітом; б) всім живим; в) невідомим і таємним; г) штормом.
7. Людина ще за крок від межі:
 а) обурюється на власну долю; б) починає голосно співати; в) прикриває очі;  г) одягає новий костюм.
8. Та людина, яка на кроки не міряла:
а) була щасливою; б)  летіла і згоріла;
в) відчувала серед інших свою популярність;
г) намагалася не порушувати законів суспільства.
9. За жанром «Вибір» — це лірика:
а) філософська; б)  громадянська;  в) пейзажна;
г) інтимна.
10. Ні кінця ні початку в творі:
а) теплому леготу в житах; б) сурму журавлів; в) життю; г) найвищій почесті.
11. Свою зорю ліричний герой запише на:
 а) світанку; б) обкладинці цікавої книги; в)  нічному мармурі; г) скрижалях історії.
12. Чоло ліричного героя обів’є:
а) вінок; б) корона; в) мудрість; г) почесть.
«Ринг»
Тема: розповідь про несправедливий бій, який мав відбутися на рингу.
 Ідея: засудження підступності, брехні.
 Основна думка: «Іду, і поруч твердо Крокує Честь — мій секундант».
Вид лірики: філософська

Римування : перехресне.
 Віршовий розмір : ямб.
Композиція:
Експозиція: готовність рингу, публіки до матчу.
Зав'язка: знайомство героя із суперником на рингу, його перевагами.
Кульмінація: реальна можливість героя програти бій через нечесність суперника.
Розв'язка: «Крокує Честь — мій секундант».

Композиція: кільцева, оскільки починається твір: «Лисніє квадратовий ринг» і закінчується: «Лисніє холодом квадрат».
Художні особливості твору:
Епітет: «білі маски облич», «зіперсь бундючно», «хижий секундант».
Порівняння: «злами рук, як ринв», «ворог, як лисиця», «зал, як тур», «рефері буде метатися, наче миша».
Метафори: «лисніє ринг», «секундант чаклує», «зал реве», «ляже тиша», «лисніє холодом квадрат», «честь крокує».
Гіпербола: «визбираю в жмуток силу».
Теорія літератури:
Парцеляція – художній прийом, коли члени простого речення перетворюються на окремі неповні речення
    (відокремлюються  крапкою).
Наприклад: Що ж, буде бій. Важкий. Без правил.
Словникова робота:
Офіра — жертва
Ринг — обгороджений майданчик для проведення змагань із боксу.
Ринви — труби для стікання дощової води з дахів.
Пласко — плоско.
Лисніє — виблискує.
Буднючно — хизуючись.
Рішенець — рішучий удар.
Ізправа — справа.
Рефері — суддя.
Герць — поєдинок.
Скрут — огорожа.
Тур — дикий бик.
Інформаційне  ґроно до образів:
Суперник
 ворог
«...як лисиця,
хитрий»
«нахабний
і бездарний»
Секундант
«хижий»
«продажний»
підлий
підступний
Герой
чесний
справедливий
безстрашний
сильний духом
вміє себе
Мобілізувати
 перед боєм
рішучий
Висновок :
Ринг — місце боротьби добра і зла, честі і справедливості з підступністю, жорстокістю.
Тестові завдання:
1. Обличчя у вболівальників були:
А) схвильованими; б) схожими на білі маски;
В) задоволеними; г) наче мармур.
2. Суперника ліричний герой порівнює із:
А) злочинцем; б) ворогом; В) давнім другом;
 г) людиною.
3. Секундант у поезії:
А) порядна людина; б) майстер спорту; в) неабиякий організатор; г) хижий чаклун.
4. Птах, який згадується у творі:
А) сокіл; б) соловейко; в) ворон; Г) лелека.
5. Суперник перед початком бою намагається в руці сховати:
а) камінь; б) свинець; В) шматок скла;
Г) залізну палицю.
6. Суду не підлягає:
А) переможець; Б) суддя; в) переможений; г) лікар.
7. Шум залу під час битви нагадує:
А) крик на футбольному матчі; б) тупіт кінського табуну; в) ревіння тура; Г) гудіння машини в автопарку.
8. Секундант перед початком раунду в роздягальні на видному місці  лишив:
А) секундомір; б) кубок; в) захоплюючий роман; г) рушник.
9. Секундантом у героя твору є:
А) порядність; б) справедливість; в) честь;
 Г) гуманність.
10. Під час третього раунду герой:
А) доведе свою силу; Б) залише ринг; В) буде атакований суперником;  Г) дорікатиме судді про несправедливість битви.
11. Найголовніше впродовж битви зберегти:
А) стиль; б) віру в перемогу; в) мужність; г) честь.
12. В ім'я отця, і Духа, й Сина герой твору:
А) не буде більше брати участь у змагання;
 Б) намагатиметься не розчаровувати вболівальників;   В) захистити свою честь;
 Г) висловити недовіру секунданту.


Чорна рада. Хроніка 1663 року


«ГІМН» — ОДИН ІЗ НАЙКРАЩИХ ТВОРІВ РЕВОЛЮЦІЙНО-ПАТРІОТИЧНОЇ ЛІРИКИ В УКРАЇНСЬКІЙ ЛІТЕРАТУРІ


Основні фонди туристичних підприємств


title: Радивилів- моє місто

text:
Радивилів- моє місто
Культурні пам’ятки мого населеного пункту

                                                                                Підготувала студентка групи ПП-11                                                                       Серединська Альбіна -Анна
Герб                             Прапор
В 1564 році була перша згадка про Радивилів  як про маєток віленського  воєводи Миколая Христофора Радзивілла. Містечко піднеслося в своєму розвитку і стало досить відомим завдяки тому, що з 1795 р. до Першої світової війни, тобто 120 років, перебувало при кордоні Російської імперії та Австрії (Австро-Угорщини). Воно лежить на межі Волині і Галичини.
Радивилів , попри те, що є невеличким містом , налічує чимало культурних пам’яток , а саме: церкви, пам’ятники визначним постаттям і подіям та інше.
1569 — после Люблінської уніїї   Радивилів у складі Кременецького повіту Волинського воєводства  відходить до Речі Посполитої , що й пояснює пізніше написання його назви (Радзивилів).1795  — Правобережна Україна приєднана до Росії; Радивилів опиняється на кордоні з Австро-Угорщиною і входить до Кременецького повіту Волинського намісництва, згодом — до Волинської губернії. .1863 — в місті відбувається одна з сутичок Польського повстання.1870 — Радивилову присвоєно статус міста.17 вересня 1939 — місто, відійшовши до УРСР внаслідок окупації військами СРСР Західної України, стає райцентром.1940 — Радивилів перейменовано на Червоноармійськ.1944 — у німецько - радянських боях за Червоноармійськ і район та при стримуванні німецьких контратак (а фронт зупинився біля міста майже на 4 місяці) з боку СРСР загинули понад 1600 вояків різних національностей. На міському меморіалі Слави поховані Герої Радянського Союзу  :Опанас Волковенко, Андрій Демьохін, Микола Маркелов та Павло Стрижак. Місто надовго окуповане радянськими військами.3 березня 1993— Постановою Верховної Ради України № 3044-XII місто Червоноармійськ перейменовано на Радивилів, а Червоноармійський район — на Радивилівський район.
Релігійні пам’ятки м. Радивилова :
Свято –Вознесенська церква
Церква Різдва Пресвятої Богородиці
Церква Св. Амфілохія Почаївського
Височіють куполи храму Олександра Невського (1874 року освячено новозбудовану церкву)
Колишня каплиця ( з ХIХ ст.)
Пам’ятники визначним особам та подіям в м. Радивилові:
Пам’ятник воїнам визволителям1941-1945
Пам’ятник воїнам -афганцям
Меморіал Слави
Навчально –виховні заклади:
Радивилівський НВК «Школа №2 -ліцей»
Радивилівський НВК «Школа –гімназія»
Школа мистецтв
Будинок школярів
Дитячий садочок
Є багато дитячих майданчиків
Майдан Незалежності
                До:
                    Після:
Фонтан
Центральна площа
На Майдані Незалежності періодично відбуваються різні культурні заходи наприклад : «Велодень»
«Кіно просто неба»
«Його просто неба»
Нещодавно Радивилів відсвяткував своє     450-річчя:
У зв'язку з відзначенням 450-річного ювілею від першої письмової згадки про Радивилів виконано великий обсяг робіт із благоустрою центральної частини міста і майдану Незалежності. Вийшла книга краєзнавчих матеріалів "Радивилів у перегуках віків" Володимира Ящука.
На честь міста було спечено торт масою 450 кг,  яким поласувало чимало осіб.
Було організовано «Пледівку»
Та масу інших заходів:
Через Радивилів проходить річка- Слонівка
Також є озеро
Я дуже міцно пов'язана з моїм містом, тому що я - його продовження.


title: Григорій Сковорода - байкар

text:
Григорій Сковорода - байкар

«Друже мій! Байка тоді буває погана та дурна, коли в підлій та смішній шкаралущі своїй не містить зерна істини; схожа тоді на порожній горіх… Іноді в купі сміття  ховається перлина. Прийми ж, люб`язний приятелю, щирим серцем від твого друга сю небезсмаковиту думок його воду. Не мої се думки: істина – безначальна.
Будьмо ж дружні! Прийми і споживай моїх чотириногих звірів, зміїв та птахів. Хай тебе Бог благословить!.. Вони ніщо інше, як образи, що прикривають, як полотном істину!»
Григорій Сковорода Твій вірний слуга, любитель священної Біблії

Байка – це невеликий, здебільшого віршований повчально-гумористичний твір з алегоричним змістом
Алегорія (від гр. – інший, говорю) – іносказання; троп, у якому абстрактне поняття яскраво передається за допомогою конкретного образу.
Словник літературознавчих термінів:
Ідея сродної праці
Дружба , товариські взаємини
Тема справжніх цінностей людини

Тематика байок
Виразне читання байки: одним учнем, за ролями.
Характеристика твору як жанру.
Характеристика образів.
Тема.
Ідея.

План роботи групи:
Байки Григорія Савича Сковороди
Кодекс – сукупність правил поведінки, звичок, переконань

Кодекс – сукупність законів у будь-якій галузі права

Тлумачний словник
“Бджола та Шершень”
“Вовк та Собака”
“Ворона та Чиж”
Природжене діло є для людини найсолодшою втіхою. (“Бджола та Шершень”)
Що гірше , ніж купатися в достатку і смертельно каратися без природженого діла? (“Бджола та Шершень”)
Немає гіршої муки, як хворіти думками, а хворіють думки, позбавляючись природженого діла. (“Бджола та Шершень”)
Немає більшої радості, аніж жити за покликанням. (“Бджола та Шершень”)
Дерево на плодах пізнається. ( «Ворон і чиж»)
Без розуму і за морем погано, а мудрому чоловікові  весь світ – рідний край. (“Щука та Рак”)
Розумний чоловік знає, що ганити, а дурний базікає без пуття.
Добрий намір і кінець – всякій справі вінець. ( «Жайворонки»)
Хто не любить клопоту, мусить навчитися жити просто й убого. ( «Чиж і   щиглик»)
У людей з різними життєвими нахилами і життєві шляхи різні. ( «Годинникові колеса»)
Не мале те, чого досить на прожиття, врешті достаток і багатство є те саме. ( «Мурашка і Свиня»)
Як робота без природженості , так і знання без роботи – мука» ( «Дві курки»)
Ліпше в одного розумного  і доброго бути у любові та шані , ніж у тисячі дурнів ( «Сова і Дрізд»)
Прагнення насолод і слави  багатьох збиває  у протиприродний стан. ( «Орел і черепаха»).
Хто труда не докладе, той до добра не прийде. ( «Змія і буфон»)
Лише  чесне  ремесло забезпечить непишне, але спокійне існування. ( «Жаби»)
Ціна і честь – одне і те ж саме. ( «Два коштовні камені – діамант і смарагд»)
Досвід – батько мистецтву, знанню та звичці. ( «Собака та Кобила»)

Кодекс життя за байками Григорія Сковороди


Григорій Косинка


Учимся писать письма


Чому Лесю Українку називають "донькою Прометея"?


"Григір Тютюнник"


"Кисневе різання металу"


Дитячі колискові


Григір Тютюнник - «Климко»


title: Сім чудес України

text:
Сім чудес України
Кам’янець – Подільський архітектурний комплекс
Києво – Печерська лавра

Історико-архітектурний заповідник “Хотинська фортеця”
 Національний дендрологічний парк «Софіївка»
Софія Київська
ХЕРСОНЕС ТАВРІЙСЬКИЙ
ОСТРІВ ХОРТИЦЯ
Мені цікаво було дізнатися про….

Після екскурсії я обов’язково прочитаю…

Найбільшим відкриттям для мене було…

Гра «Мікрофон»


title: Гірким полином оживає пам’ять…

text: Гірким полином оживає пам’ять…


Чорна рада - Хроніка 1663 року


Відомості про країну США


title: "Григорiй Михайлович Косинка"

text:
Презентацiяз української лiтературина тему:«Григорiй Михайлович Косинка(Стрiлець)»
ученицi 11-А класу
ОЗОШ № 48
Лукьянченко Свiтлани
План:
1.Біографія
1.1 Дитячi роки
1.2 Навчання та першi творчi кроки
1.3 Активна творча дiяльнiсть
1.4 Арешт та загибель
1.5 Реабiлiтацiя та вшанування пам'яті
2.Творчість
2.1 Основні віхи та ідейне підгрунтя
2.2 Твори

Григорiй михайлович Косинка
Дитячі роки
Григорій Косинка народився 29 листопада 1899 року, у бідній селянській родині в селі Щербанівка Обухівського повіту на Київщині (тепер Обухівський районКиївської області).
Григорій змалечку пас людську худобу, а зимою ходив у сусіднє село до земської школи. «Краснянська школа — мій перший університет», — казав він згодом.

У пошуках кращого життя у 1908 році родина виїхала на Далекий Схід, оселившись на березі Амуру, почали будувати хату, проте вже через півроку повернулася на Батьківщину. Малий Грицько полов буряки весною, а восени працював у панській економії — погоничем худоби чи то робітником біля машини. Його матір, Наталя Романівна, «шитвом почала заробляти паляниці», а батько підробляв на цукроварні.

Після закінчення початкової школи 1913 року в селі Красному, звідки родом була мама, батько зміг влаштувати сина писарчуком у волості. У 1914 році Григорій їде до Києва на заробітки, де влаштовується чистити черевики. Невдовзі вдалося влаштуватися кур'єром-реєстратором до земської управи. Це дало можливість відвідувати й скінчити вечірні гімназійні курси та скласти іспити.


Не надивуюсь я, создатель,
Какой у нас мудреный век:
Актер, поэт и заседатель –
Один и тот же человек.
                              В. Каразін
Григорій Квітка-Основ’яненко – основоположник української прози
Біографія
Григорій Квітка народився 29 листопада 1778 р. під Харковом у родовому маєтку Основа (звідси його літературний псевдонім — Основ'яненко).
Походив із дворянського роду козачого старшинського походження, герб Лис. Квітки з'являються в XVII столітті спершу на Полтавщині, де один із Квіток був Гадяцьким полковником, а потім переселяються в Слобідську Україну, де Квітки теж бували полковниками різних слобідських полків і зв'язали своє ім'я із заснуванням міста Харкова. Поряд із Донцями-Захаржевськими, Куликовськими, Шидловськими склали служилу дворянську еліту місцевого значення.
Біографія
З дитинства Квітка був хворим і кволим. Через діатез у п'ятирічному віці хлопчик осліп. Зір повернувся до нього знов після відвідування Озерянського храму. Юний Квітка побачив світло, що йшло від ікони Озерянської Божої Матері й прозрів. Ця подія мала такий великий вплив на нього, що у 23 роки він став послушником монастиря.
Біографія
Григорій Квітка-Основ'яненко не здобув широкої освіти в учбових закладах, навчався лише вдома та в школі при монастирі. Мав музичний хист: грав на флейті та фортепіано. Родину Квіток часто відвідував Григорій Сковорода.
Біографія
У 1812 році Г. Квітка починає свою громадську діяльність. Він – директор  Харківського громадського театру. Є ініціатором відкриття інституту шляхетних дівиць. Завдяки його старанням були також  відкриті Кадетський корпус і Публічна бібліотека.
Біографія
Квітка був прихильником ідеї вдосконалення суспільства шляхом реформ та впливу на нього засобами літературного і театрального мистецтва. Виступав з пропагандою народної теми в літературі, був переконаний у позастановій цінності особистості. Свої перші твори друкував у журналі «Украинский Вестник».
Біографія
Справжній талант письменника виявився на початку 30-х років, коли він почав писати українською мовою. Сучасники свідчать, що реалізувати себе в літературі письменнику допомогла його дружина Ганна Григорівна – класна дама інституту благородних дівиць.
Біографія
Наукова громадськість обрала Квітку-Основ'яненка членом королівського Товариства антикваріїв (археології) Півночі (Копенгаген).
У 1832 році він був призначений на посаду судді, а пізніше був обраний головою Харківської палати головного суду. Ця посада була останньою в його житті.
Біографія
Товариство археології Півночі (Данія)
У червні 1843 р. Квітка захворів запаленням легень і через одинадцять днів помер. Відспівували його у Благовіщенському соборі. Похований Квітка-Основ’яненко був на Холодногірському цвинтарі.
Біографія
У 1820-х рр. виступив із комедіями «Приезжий из столицы, или Суматоха в уездном городе», «Дворянские выборы» та ін. Спираючись на літературну традицію, започатковану Котляревським, народну пісенність і гумор, Квітка написав українською мовою популярні й досі комедії «Сватання на Гончарівці» (1835), «Шельменко-денщик» (1835), «Бой-жінка» (1840).
Творчість
Українські прозові твори Квітки-Основ'яненка поділяються на дві основні групи: бурлескно-реалістичні («Салдацький патрет», «Конотопська відьма») та сентиментально-реалістичні повісті («Маруся», «Козир-дівка», «Сердешна Оксана»).
Творчість
Найкращі твори Квітки одними з перших представляли українську літературу європейським читачам. У 1854 в Парижі опубліковано французькою мовою «Сердешну Оксану». Твори Основ'яненка перекладено польською, болгарською, чеською та іншими мовами.
Творчість
Високу оцінку творчості Г. Квітки-Основ’яненка дав Тарас Шевченко. Особливо йому сподобався твір «Маруся». У листуванні Шевченко звертався до Квітки «батьку ти мій, друже», також присвятив вірш «До Основ’яненка».
Творчість
Утни, батьку, щоб нехотя
На ввесь світ почули,
Що діялось в Україні,
За що погибала,
За що слава козацькая
На всім світі стала!
Утни, батьку, орле сизий!
Ім'ям письменника у 1978 названо вулицю поблизу старого харківського університету. Встановлено пам'ятник у Харкові на однойменній вулиці, 1994 р. Випущена ювілейна монета у 2008р.
Вшанування пам’яті
Стаття про Г. Квітку-Основ’яненка на україномовному розділі Вікіпедії
http://korolenko.kharkov.com/kvitkaosn.htm Нащадок славетного роду Квіток
http://shkola.ostriv.in.ua/publication/code-6c9a939c3b78 Острів знань
http://www.ebk.net.ua/Book/synopsis/biografii/part1/001.htm Електронна бібліотека Князєва
http://kharkov.vbelous.net/ukrain/famous/fam-art/kvitka.htm Г.Ф.Квітка-Основ'яненко
http://www.archives.gov.ua/Sections/Kvitka-O/ До 230-річчя від дня народження Григорія Квітки-Основ'яненко
Корисні посилання


title: Григорій Сковорода - байкар і співець


Григорій Квітка-Основ'яненко - Життя і творчість


title: Основні фонди туристичних підприємств

text:
Виконав:
Слиш Юрій
Основні фонди тупистичних підприємств
Основні фонди  туристичного підприємств — це засоби праці, які мають вартість, функціонують у виробничому процесі тривалий час, не змінюючи при цьому своїх форм і розмірів, а свою вартість переносять на вартість готової продукції поступово, шляхом амортизаційних відрахувань.Не є виробничими фондами засоби праці, не залученні в процес виробництва (не введені в дію підприємства, засоби праці у стадії монтажу, демонтоване обладнання).
Необоротні активи (основний капітал) — сукупність майнових цінностей підприємства, які багаторазово беруть участь у процесі господарської діяльності й переносять свою вартість на вартість продукції частинами з метою отримання економічної вигоди(прибутку).
У практиці господарювання до необоротних активів відносять
майнові цінності всіх видів зі строком використання більше одног
 року й вартістю понад 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Основні фонди підприємств — це засоби праці, які мають вартість, функціонують у виробничому процесі тривалий час, не змінюючи при цьому своїх форм і розмірів, а свою вартість переносять на вартість готової продукції поступово, шляхом амортизаційних відрахувань.Не є виробничими фондами засоби праці, не залученні в процес виробництва (не введені в дію підприємства, засоби праці у стадії монтажу, демонтоване обладнання).Основні фонди підприємства поділяються на виробничі (функціонують у сфері матеріального виробництва підприємства) і невиробничі (фонди невиробничої сфери підприємства).
В залежності від функцій, що виконують засоби праці у виробничому процесі, вони класифікуються за виробничим призначенням на такі групи:

1) будівлі;
2) споруди;
3) передавальні пристрої;
4) машини і обладнання;
5) транспортні засоби;
6) інструмент;
7) виробничий інвентар;
8) господарський інвентар.
Структура основних фондів
Вартісна оцінка основних виробничих фондів
Облік основних фондів здійснюється у натуральних та вартісних показниках, які характеризують певні їх параметри (продуктивність, вагу, габарити).
Натуральні показники основних фондів використовуються для розрахунку виробничих потужностей, складання балансів устаткування, визначення технічного стану основних фондів.
Вартісні показники основних фондів дають змогу визначити загальний їх обсяг, динаміку, знос, нарахувати амортизацію, розраховувати собівартість продукції, рентабельність підприємства.
Справедлива (реальна) вартість (Fair (real) value) –сума, за якою цей об'єкт може бути обмінений у разі здійснення угоди між компетентними, обізнаними, заінтересованими та незалежними сторонами. Справедлива вартість основних фондів визначається також при їх переоцінці.
Сума коштів (їх еквівалентів) або інших форм компенсації, яку необхідно було б витратити для придбання (або створення) такого самого засобу праці на дату складення звітності, називається відновленою вартістю (By the picked up a thread cost).

Первісна вартість (Primitive cost) основних фондів - це фактична собівартість основних фондів, сплачена (передана) на дату їх придбання (створення).
Первісна вартість складається з таких витрат:
	-суми, що сплачують постачальникам засобів праці (продавцям) та 	підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт;
	- реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що 	здійснюються у зв'язку з придбанням (отриманням) прав на об'єкти 	основних фондів;
	- суми ввізного мита;
	- суми непрямих податків у зв'язку з придбанням (створенням) основних 	фондів (якщо вони не відшкодовуються підприємству);
	- витрати зі страхування ризиків доставляння основних фондів;
	- витрати на установлення, монтаж, налагодження основних фондів;
	- інші витрати, безпосередньо пов'язані з доведенням основних фондів до 	стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.
	Первісна вартість основних фондів, придбана в обмін, дорівнює їх справедливій вартості.
Фізичний та моральний знос основних фондів
Фізичний знос (Physical wear) - це поступова втрата основними фондами своєї первісної споживної вартості, яка обумовлена не тільки їх функціонуванням, а й їх бездіяльністю (руйнування від зовнішнього, атмосферного впливу, корозії). Унаслідок фізичного зносу основних фондів погіршуються їх техніко-економічні та соціальні характеристики - знижується продуктивність, збільшуються експлуатаційні витрати, змінюється режим роботи тощо. На фізичний знос впливають якість основних фондів, їх технічна досконалість (конструкції, вид і якість матеріалів); особливості технологічного процесу (величина швидкості та сили різання, подання тощо), режим роботи, організація догляду, якості і своєчасність ремонту, якість перероблюваної сировини, ступінь захищеності від зовнішніх умов (вологості, кислотності, атмосферних опадів).
Моральний знос (Obsolescence) - це зменшення вартості основних фондів під впливом підвищення продуктивності праці в галузях, що виробляють засоби праці (скорочення суспільно необхідних витрат на їх відтворення), а також у результаті створення нових, більш продуктивних і економічно вигідних машин та устаткування, ніж ті, що перебувають в експлуатації.
Таким чином, моральний знос виявляється у двох формах. Перша полягає у втраті цінності старих засобів у результаті зниження вартості їх відтворення, друга - як наслідок втрата цінності старих основних фондів через створення нових, більш ефективних.
Моральному зносу другої форми підлягає в основному активна частина основних фондів.
Амортизаційний фонд являє собою кошти для простого відтворення основних засобів. Проте якщо в результаті технічного прогресу у відповідних галузях народного господарства має місце зниження собівартості засобів виробництва, що там створюються, і, відповідно, зниження оптових цін на них, то амортизаційні кошти можуть виступати і як джерело розширеного відтворення основних засобів.
Амортизаційний фонд накопичується підприємствами поступово і використовується для вкладень в основні засоби не відразу, а в міру накопичення коштів. Тому якийсь час кошти амортизаційного фонду є вільними, вони або відкладаються на банківських рахунках, або вкладаються підприємствами в оборотні засоби і засоби обігу. Вкладення цих коштів (які є частиною фонду основних коштів) у оборотні засоби і засоби обігу переконливо свідчить про неприпустимість змішування понять "основні засоби", "оборотні засоби", "засоби обігу" з фінансовими поняттями "основні кошти", "оборотні кошти": вочевидь, У даному разі мова йде по фінансування оборотних засобів і засобів обігу за рахунок основних коштів. Така точка зору, проте, в економічній літературі і в господарській практиці поки що не знаходить визнання. Звичайно вільні кошти амортизаційного фонду відносять до оборотних коштів.
Дякую за увагу!


Григорій Квітка-Основ’яненко


Кольори!


Класифікація текстильних волокон


Відомості про Африку


Храми


title: Гумор в українській письменності

text:
1 квітня – День сміхумультимедійна презентація:«Гумор письменників України для дітей»

1 квітня – День сміху

Перше квітня всі чекають,Бо сміятися бажають,Хоч в порядку слух і зір, Та нікому ти не вір.Дуже раді дітиЧарівній жар-птиці,Що несе на крилахСміх і небилиці.Лише раз у роціПтиця прилітає,День цей — 1 квітня,Хто ж його не знає?В цей день потрібно жартувати,І людей усіх вітати!Адже сенс у цьому є,Хто жартує – той живе!І тому я всіх вітаю,Посміхатись заставляю.Зичу Вам я грошей міх,В цей день жартів і потіх.

Здавна українці вирізнялися дотепним гумором та жартами.Багато українських письменників пишуть твори у жанрі сатири та гумору.Серед них можна назвати наступні імена:Грицько БойкоСтепан ОлійникПавло ГлазовийСтепан Руданський

     Грицько БойкоУкраїнський письменник, поет і перекладач.Неперевершений майстер сміху в поезії для дітей
СМІЄТЬСЯ ДОНЕЧЧИНА

         (1923-1978)
Де Іванко?— Де Іванко? — запитавнаш учитель Тому.— Та він ногу поламаві побіг додому!Чому Тимко подряпаний- Чому це ти подряпаний? -Юрко Тимка пита.Тимко йому відказує:- Та я ж купав кота!- А я от не подряпаний,Хоч теж купав свого.- Еге, ти ж не викручувавІ не сушив його!

Теж саме— Ну, хіба таке годиться?!В тебе знову одиниця!— А мене сьогодні, мамо,Запитали знов те ж саме!

 ПРОМАХНУВСЯ
От діла, так діла! —
Знов рогатка підвела
Нашого Матвійка.
На уроці в мух вціляв,
А якраз в журнал попав:
З поведінки — двійка.

ОДЕЩИНА ЖАРТУЄ
Степан Олійник

Відомий український поет-гуморист  і сатирик

           (1908 -1982 )
САМ СЕБЕ ПЕРЕХИТРИВПоїзд Київ — СтаніславУночі в Попельні став.З напівтемного перонуВтиснувсь дядько до вагону.«Хоч людей і тьма, та їхОдурю я геть усіх,Улаштуюсь! — мислить дядько.Я ж не тюхтя-безпорадько».Хитруватий склавши план,Зиркнув дядько в чемодан,Скрикнув «ой!» та без балачкиПопід лавку лізе рачки.— Що шукаєте ви там? —Знявся лемент, шум і гам.— Я ловлю, а не шукаю.Все одно її спіймаю!..— Кицьку ловите свою?— Та не кицьку, а змію!
Десь сюди вона, погана,Шугонула з чемодана.Вчувши дику новину,Зникли люди — в мить одну!... З’ївши з салом паляницю,Виліз дядько на полицю.Спить він смачно, аж хропе:Сам-один — на всі купе!А в години у ранковіПогукав провідникові:— А чи скоро Станіслав?Не проїхав, не проспав?.. —З ліхтарем в руці з-під лавкиПровідник дав точні справки:— Де там скоро! Спи й не бійсь.Вчора йолоп тут якийсьЗдуру випустив гадюку,Відчепили нас на муку.От і кукаєм «ку-ку!»У Попельні в тупику!
 «У бабусинім буфеті»У бабусинім буфетіІ варення є, і мед…Умостившись на паркеті,Іра зиркнула в буфет. Десь на кухні баба Женя,Тут якраз її нема.І припала до варенняТиха Іра крадькома. Набере його у жменбІ – швиденько, спідтишка – Заховає у кишенюГолубого фартушка!

Чи не йде бабуся Женя,Погляда через плече…А варення із кишеніВ черевики вже тече. Баба глип через дверцята!І аж кинулась вперед:Що це тут за поросята – Поналазили в буфет?! Я залізла недалечко,Фартушок Іринка мне, - А та банка, що скраєчку,Заваренила мене…
СМІЄТЬСЯ МИКОЛАЇВЩИНА

Павло Глазовий

Український поет-гуморист і сатирик

        (1922 - 2004)
СашаПожалійте, люди, карапуза Сашу:Дуже він не любить їсти манну кашу.Каже: — Як пожежником стану я колись,Потушу пожежі, де б не зайнялись.Тільки магазина я тушить не стану,Де мені купує мама кашу манну.
Важка роль
Вихваляє синка свого
Мати на всі боки:
У студії при театрі
Вчиться вже три роки.
Дуже довго муштрували
Його режисери.
Аж оце він дочекався
Своєї прем’єри.
Роль найважчу доручили
Моєму синочку:
Він на сцену в третій дії
Викочує бочку

Татова гордість
Татко хвалиться синочком: — Хто б мені повірив?
Три годочки, а вже знає всіх тварин І звірів.—
Тітка книгу товстелезну Дістає із шафи.
— Що оце? — кива на зебру. —- Це такі зирафи.
— А оце? — осла підносить.
— Це таке лосатко.
— А оце? — на мавпу тиче.
А оце мій татко!

Пряник
— У вас зуби є, дідусю? — онучок питає.
Дід журливо посміхнувся: — Вже давно немає.—
Це почувши, хлопченятко зраділо без краю:
Тоді пряник потримайте, а я пострибаю.

ГУМОР ВІННИЧИНИ
Степан Руданський

Автор пісень, приказок, байок, небилиць.

         (1834 -1873)
ОКУЛЯРИРозходився мужичокАж гвалт диякувати,Та одна йому біда:Не вміє читати.До аз-буки – так куди,Не того він хоче.Він гадає чим другим просвітити очі.“Не вміє ж такСтарий дяк стрічки розбирати,Окуляри ж як візьме -То куди читати!Отак і я заведуКондаки й тропарі,Піду тілько та куплюТакі окуляри”.Пішов мужик до крамниціРізні вибирає…Що на очі накладе,То все не читає.Далі соті з носа зняв,Об землю ударив,Розплатився та й пішовСам без окулярів,Та й на провади сказавХрещеному люду:“Окулярів не купивТо й дяком не буду”.
«Сто вовків»
"Чого, брате, так збілів?Що з тобою сталось?"- Ах, за мноючерез ставАж сто вовків гналось!"Бог з тобою... Сто вовків!..Та б селопочуло..."- Та вірно пак і не сто,А п'ятдесят було."Та й п'ятдесятдиво в нас...Де б їх стільки взялось?"- Ну, Іванцю! нехай так,Аледесять гналось."Та і десять не було!Знать, один усього?"- А як один?аби вовк!Страшно і одного..."А може, то і не вовк?"- А що ж тоходило?Таке сиве та мале,А хвостик, як шило.

Про почуття гумору в народі говорять Та нехай люди сміються – аби не плакалиСміятися не гріх над тим, що видається смішнимСміх – чудова штука – і мистецтво, і наукаУсміхатися – це завжди трішки показувати зубиУ дім, де сміються, приходить щастяВеселий сміх – здоров’яГумор – велика сила

ДЯКУЄМО ЗА УВАГУ!
Підготувала бібліотекар Дубровицької бібліотеки для дітей
Ольга Подік


title: числінвик

text:
Спостереження за функціональною роллю числівників у мовленні. Написання оголошення
Двадцять третє січня Класна робота
Організаційний момент
Всі почули ми дзвінок –
Він покликав на урок.
Кожен з вас приготувався,
На перерві постарався.
То ж і ми часу не гаймо,
Наш урок розпочинаймо.
Девіз уроку:
Хто поважає рідну мову – вживає всі її слова безпомилково.

Каліграфічна хвилинка

   Ші ст со іс шістсот

Вправа «Навпаки»
кинвілсиЧ

У числівниках від п’ятдесяти до вісімдесяти змінюється тільки друга частина: п’ятдесяти, п’ятдесятьом.
А тепер потренуймось!
Числівники і математика дружать , чи не так? Будьте уважними! Виконайте кілька арифметичних дій. Відповіді записуйте словами.
Один і чотири _____________
Чотири і п’ять _____________
Три рази по п’ять ____________
Ще чотири додай ____________
П’ять по п’ять ______________
П’ять по десять ______________
Додай ще п’ять _______________
Десять помнож на дев’ять ________
П’ять по сто ____________
Дев’ять разів по сто ____________


title: Григорій Косинка "Фавст"

text:
Григорій Михайлович Косинка(Стрілець)
«Фавст»
Портфоліо письменника
При народженні:	Григорій Михайлович Стрілець
Псевдонім:	            Косинка
Дата народження:	29 листопада 1899
Місце народження:	с. Щербанівка, Обухівський повіт, Київська губернія
Дата смерті:	15 грудня 1934 (35 років)
Місце смерті:	Київ
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	прозаїк
Роки активності:	1919–1934
Жанр:             оповідання, імпресіоністична новела
Не приймав ті підлості нітрохи,
Прогримів, немов весняний грім,
І стоїть замучена епоха
Над безсмертним іменем своїм.
                       Андрій Малишко

Ім’я й діло Косинки міцно вплетені у вінок слави української літератури .
                                В. Касіян
Косинчині оповідання мають велике пізнавальне значення, але й інше: вони мають безперечну ідейно-естетичну цінність, вони гарячі й трепетні, як те життя, по світлих слідах якого вони писалися.
                                           Максим Рильський
Рік написання - 1923
Жанр –новела.
Григорій Косинка брав участь у громадянській війні, три місяці був ув’язненим, саме тюремні спогади відображені в новелі «Фавст».
Новела «Фавст» лишилася незакінченою.
Твір дуже довго не друкували, навіть у більш пізні часи. Певно, через те, що події, зображені у творі, відбуваються у в’язниці перших пореволюційних часів (1918–1919).
Тема: показ трагічної долі подільського селянина Прокопа Конюшини, який загинув у муравйовсько-більшовицьких застінках, але залишив незнищенну віру в щасливе майбутнє українського народу, витерпів нелюдські муки, але не став зрадником.
Ідея: уславлення бунтарства проти насильства з боку  влади, прагнення до незалежності України не тільки інтелігенції, а й простих селян; усвідомлення  власної гідності і честі; пошуки сенсу свого існування.
Прокіп Конюшина
Портрет:
«…з обличчя був сивий, схожий на Фавста, що його звикли бачити у виставах оперових театрiв.  Губи Конюшини спухли, вiн ловив i ковтав тепле й важке повiтря камери, а сам робив тремтячими руками якiсь дивнi рухи, нiби збирався шугнути в якусь безодню».

Білогвардійський офіцер Клєнцов одразу помітив його подібність до героя відомого твору: «Фауста привели. Посидим больше — Гете увидим».
Головний герой твору, дядько з Поділля, не лише зовнішньо схожий на літературного персонажа твору Гете, він теж, як Фауст, шукає життєву істину.
Причини, що спонукали селянина стати борцем за незалежність України:
Звірства більшовиків:
Наступ Муравйова на село.
Руїни, десятий відповідає.
Смерть Фавствого батька.
Скрині.
 Хлипало в бур’янах зотліле село.
Образ матері.
  Боротьба проти насильства за честь і людську гідність:
 Не стерпівши наруги, «свідомий» селюк Конюшина створює загін і бореться проти нападників. У в’язниці  слідчі домагаються від селянина зізнання — де його «бандити».
Місяцями Конюшину тримають у «чорному, як ніч, холодному й мокрому карцері», його катують, б’ють, але він не зізнається:  «Так знайте — …нікого  не продаватиму. Юдою не буду!».
Навіть у стані божевілля, до якого його довели тюремники, він мчав по камері на своєму коні Іскрі й, розбивши до крові руки, намалював на стіні велику літеру «У», що , очевидно, мало означати «Україна».
Патріотизм, душевна доброта                    Прокопа:

Ідучи в небуття, на страту, Фавст хоче кожному в камері залишити щось добре на згадку. Останні свідомі слова його: « Не радійте, офіцере, з моєї страти… — сотня поляже, тисячі натомість стануть до  боротьби…».
«Ой, радуйся, земле, Син Божий народився…»
Фавст стає зовсім іншою людиною,  існуючою для поколінь, а також і в пам’яті такого ж, як він, селюка Конончука: «А Конончук держав у руках шматок хліба, що його дав йому Фавст з Поділля, і ридав».
      У сусідній «етапній» камері студенти-новаки  співають колядку, яка символічно може бути знаменням невмирущості ідеї Фавста.
Трагедiя Конюшини, зображеного Г.Косинкою, полягає в тому, що муравйовцi бачать у ньому "самостiйника", а вiн вважає себе щирим i свiдомим борцем за свободу свого народу. Фiнал цiєї трагедiї i закономiрний, i художньо вмотивований: герой гине в бiльшовицьких "секретках", а письменник бачить у цiй загибелi не випадок, а типовi обставини, в якi потрапив соцiально i нацiонально поневолений народ.
 Г.Косинка показує в "Фавстi", що муравйовцi горнули попереду себе представникiв будь-якої нацiї i нове життя уявляли собi не iнакше, як режим карцерного типу. Тому в зображеному письменником карцерi "успiшно" конають разом з українцями також росiяни, поляки, євреї, хтось iз мусульман та iншi народи.
 У муравйовськi застiнки посаджено не лише сучаснiсть, а й iсторiю, не одну якусь особу, а цiлий народ.
Перша проблема новели:
Друга проблема  твору:
Фiлософiя буття українського народу:
"Слiпе село лютує, а Україна кров'ю харка". Село України справдi "лютувало" в роки громадянської вiйни, але нерiдко залишалось "слiпим", бо не мало чiтких соцiальних орiєнтирiв i до того ж ставало на бiй стихiйно, в дусi партизанщини.
 Як наслiдок — утворення в багатьох селах так званих "своїх" республiк, якi по черзi були потопленi в кровi.
Образ Фавста — це споріднений образ Прометея Тараса Шевченка, Мойсея Івана Франка та Кам’яного господаря Лесі Українки.
Прометей
 Мойсей
Кам’яний господар
Г.Косинка, переповідаючи трагедію новітнього Фауста, ніби застерігав від кривавої розправи над селянами, ніби заступався за ті тисячі жертв, які невдовзі поглинули сталінські концтабори.
Висновки, що випливають із новели«Фавст»:
     Жертовностi людськiй не буде кiнця до тих пiр, поки правитимуть свiтом розбрат i рiзнi форми неприязнi, поки Клєнцови ради втiхи "розпiкатимуть" Яцькiвських, поки Однорогови i Бейзери не зрозумiють прагнень Конончукiв i Конюшин, а Сторожуки "за шмат гнилої ковбаси" вислужуватимуться навiть перед найбiльшими гнобителями тих Конончукiв та Конюшин...
 У 1930 році твори Григорія Косинки було заборонено видавати, а 18 грудня 1934 року Григорія Косинку розстріляли.
Де його могила — нікому не відомо...
З неймовірними зусиллями дружина Г. Косинки Тамара Мороз-Стрілець домагалася реабілітації покійного чоловіка.
Офіційна реабілітація відбулася лише 19 жовтня 1957 року..
Тестові завдання:
    1.. Коли Конюшину з новели «Фавст» перевели до камери із тюремної «секретки»?
  А) на Покрову; Б) на Різдво; В )на Зелені Свята;
 Г) на Великдень.
   2.. За що ув’язнили Конюшину (Фавста)?
   3. Установіть правильну послідовність подій новели «Фавст»:
А) Кленцов дав Конюшині прізвисько «Фавст»;
Б) Сторожук вивів Конюшину з камери востаннє;
В) камеру в’язнів відвідав начальник корпусу №6;  Г )Конюшину перевели до загальної камери.

        4. Установіть відповідність між характеристикою та персонажем новели «Фавст»:  А) Фавст                    1. Він не міг стримати свого гніву, він висмикував з чорної – офіцерського
                                       сукна  – шинелі руку і, тупаючи ногою, вимахував тією рукою…

Б) пан Яцьківський                         2. Він тільки скалив свої здорові, білі й рівні зуби, а злоба,
                                       різко  підкреслена на його мужицькому обличчі, спадала аж на сухі…губи…

В) Бейзер                                          3. По камері бігав у валянках невідомий Фавстові чоловік, з
                                                          походження і вимови, видно було, поляк, і все лаяв свої зуби
Г )Клєнцов                                     4. Це – темне і вбоге село…треба довго шарувати його кістки
                                                      товстою, мужицькою сорочкою, щоб примусити тих «блондинок»
                                                       падати й сипатися на поміст.Д) Конончук

5.Григорій Косинка народився на:
а) Донеччині; б) Київщині; в) Дніпропетровщині;
г) Харківщині.
6.Автором яких творів є Григорій Косинка?
а) «Мати», «Фавст», «В житах»; б) «Кіт у чоботях»,«Вальдшнепи», «Я(Романтика)»;
в) «Місто», «Невеличка драма», «Син»;
 в) «Тигролови», «Розгром», «Огненне коло».
7.Серед борців за незалежну Україну своєю монументальністю й цілісністю вирізняється образ Прокопа Конюшини з твору:
а) «Я(Романтика)»; б) «Іван Іванович»;
в) «Вальдшнепи»; г) «Фавст».

8.Справжнє прізвище Григорія Косинки:
а) Стрілець; б) Губенко; в) Фітільов; г) Лозов'я- гін.
9. Назвіть першу збірку Григорія Косинки:
а) «Політика»; б) «На золотих богів»; в) «В житах»; г) «Серце».
10. Хто з письменників ніби сам себе прирік усе життя триматися селянської тематичної царини й ніколи не виходити за її межі?
а) В.Підмогильний; б) Григорій Косинка;
в) Микола Хвильовий; г) Павло Тичина.

11.Оберіть правильне твердження: Два світи — минуле й майбутнє, буття й небуття, реальне й уявне  поєдналися в один у творі Г. Косинки
А) «Мати»;  Б)«На золотих богів»;  В)«Фавст»;  Г) «В житах.
12. 1920 року Г.Косинка  стає членом літературно-мистецької групи:
А) «ГРОНО»; Б) «АСПАНФУТ»; В) «ЛАНКА»; Г)«ВАПЛІТЕ».


ТРЕНАЖЁР
Учим звонкие и глухие согласные на конце слова
Автор: учитель  начальных классов «МОУ СОШ№20» г. Электросталь
                                      Ольховская  Ирина  Владимировна
ВЫБЕРИ
Б - П
Д - Т
В - Ф
Г - К
З - С
Ж - Ш
ЗУ…
Б
П

ХЛЕ…
Б
П

ЗАЛ…
Б
П

СУ…
Б
П

ПОГРЕ…
Б
П

СКРИ…
Б
П

ДУ…
Б
П

КЛО…
Б
П

ЛО…
Б
П

ОГОРО…
Д
Т

ГОРО…
Д
Т

КОНВЕР…
Д
Т

ДРОЗ…
Д
Т

ПОРТРЕ…
Д
Т

НЕВО…
Д
Т

СОВЕ…
Д
Т

ПАКЕ…
Д
Т

ДОКЛА…
Д
Т

ПОСЕ…
В
Ф

ШКА…
Ф
В

ШАР…
Ф
В

ВЗРЫ…
В
Ф

ЖИРА…
Ф
В

РУКА…
В
Ф

Ф
В
ТИ…
(БОЛЕЗНЬ)

МОРКО…Ь
В
Ф

БРО…Ь
В
Ф

Г
К
ПОДВИ…

К
Г
ЛА…

Г
К
     ФЛА…

К
Г
КРЮ…

К
Г
СТУ…

Г
К
       МИ…

К
Г
ЗВУ…

Г
К
     ДРУ…

Г
К
ХИРУР…

НАСО…
С
З

ВКУ…
С
З

ГА…
З
С

ПОКА…
З
С

АРБУ…
З
С

СЕНОКО…
С
З

АВТОБУ…
С
З

ВОДОЛА…
З
С

ЗАНО…
С
З

МАНЕ…
Ж
Ш

ЛАНДЫ…
Ж
Ш

ТИРА…
Ж
Ш

ШАЛА…
Ж
Ш

МАЛЫ…
Ж
Ш

ДУ…
Ж
Ш

СТРИ…
Ж
Ш

ВЫИГРЫ…
Ж
Ш

ЭТА…
Ж
Ш


Країна Бельгія


Інклюзивна освіта для дітей


Біографія Т. Шевченка


Г.Сковорода.Життя і творчість.Збірка поетичних творів «Сад божественних пісень».Збірка байок «Байки харківські»
Українська література
( 9 клас)

Тема:
    Ознайомити учнів з життям і творчою діяльністю Г.С.Сковороди; охарактеризувати збірку віршів; розкрити філософські погляди поета; проаналізувати ліричні твори з точки зору світоглядних позицій автора.
Епіграф:
Благословенні ви, сліди,
Не змиті вічності дощами,
Мандрівника Сковороди
З припорошілими саквами,
Що до цілющої води
Простує, занедбавши храми.
                М.Рильський
План уроку:
1.Перегляд презентації “Вивчаємо біографію письменника”.
2.Аналіз поетичної збірки “Сад божественних пісень”.

Сторінками біографії
Освіта
Мандри
На педагогічній ниві
У пошуках свободи
Людина,яку ловив світ
Час для сліз і час для сміху(легенди та перекази про Г.Сковороду)

Перегляд презентації “Вивчаємо біографію письменника”.
Філософські погляди Г.С.Сковороди(прокоментувати висловлювання поета)
“Бог і щастя – недалеко воно. Близько воно. У серці і душі твоїй ”.
  “Дух, Господь, отець, розум, істина – те, що керує вчинками і думками справжнього християнина.”
  “Уся сила десятислів’я вміщається в одному цьому імені - любов”(любов до ближнього, до батька і матері, до кожної людини, повага до чужої власності, чужого життя – це основи десяти заповідей Божих – десятислів’я)

Тематична спрямованість поезій
Аналіз поезії “Всякому місту – звичай і права”
1.Робота в групах “Коло ідей”.
Визначити проблеми, порушені в поезії.
2.Робота в групах “Обміняйся думками”.
Як ви розумієте слова:
Знаю, що смерть – як коса замашна,
Навіть царя не обійде вона.
Байдуже смерті, мужик то чи цар,-
Все пожере, як солому пожар.
Хто ж бо зневажить страшну її сталь?
Той, в кого совість, як чистий кришталь…
Тема:Г.Сковорода. “Байки харківські.”Художнє вираження філософських ідей та педагогічних поглядів у байках.

Мета:розширити знання учнів про постать Г.Сковороди, його філософські погляди, літературну творчість;
   проаналізувати збірку байок “Байки харківські.”
Збірка байок “Байки харківські”
Байка – це один із різновидів ліро-епічного жанру, невеликий алегоричний, здебільшого віршовий твір повчального змісту.

Алегорія – це зображення абстрактної ідеї(поняття) за допомогою образу. Як троп алегорія використовується в байках, притчах.
Основна думка байки “Бджола і Шершень”:
Праця повинна стати для людини природною потребою, у праці людина відчуває радість буття, а в безділлі деградує.
Аналіз байки “Бджола і Шершень”:( робота в групах)
1.Як ви розумієте слова:
 “Роби те, до чого народжений, будь справедливий і миролюбивий, і досить із тебе””
2.Дайте відповідь на запитання:
  “Символом чого є Бджола?
   Символом чого є Шершень?”
“Згоден – Не згоден - Обґрунтуй”
Чи можна вважати Бджолу щасливою?

Чи актуальна на сьогодні ідея “сродної праці”?

Чи можна сказати, що байки Сковороди – про нас, теперішніх?
Літературний диктант
1.Г.Сковорода навчався…
2.Б.Хмельницький згадується в поезії…
3.З яким музичним інструментом не розлучався Г.Сковорода?
4.Як називав Г.Сковорода висновок у байці?
5.У літературній творчості Г.Сковороди переважають…
6.Скільки байок у збірці Г.Сковороди?
7.Які слова написані на могилі Сковороди?
8.Збірка віршів Г.Сковороди називається…
9.У якій формі написані байки поета?
10. “De libertate” в перекладі означає…

М.Жулинський:
“Доля дарувала Україні Сковороду, а ми морально зобов’язані  вслухатися в його заповіти і жити сьогодні за його величавим посланням: “Знайдімо нове серце. Одягнімося в одежу нових нетлінних надій, в нутро братолюб’я. Тоді нам все живе просвітлиться, весь мир заграє і заскаче. Буде нам щодня великдень, не зайде сонце нам, і місяць не умалиться нам. Ми ж наречемося народом святим, людьми оновлення.”
   Хай справдиться його побажання, хай світлою і невмирущою буде пам’ять величного філоософа України.”


Євген Гуцало “ Сім’я дикої качки” – твір про людину і світ крізь призму морально-етичних проблем


title: "Гамалія"

text:
Тарас Шевченко
Гамалія
Події якого періоду історії України зображені в поемі “Гамалія”?
Поема “Гамалія” написана в 1842 р. Окремою книжкою вперше була надрукована в 1844 р. Твір присвячений морському походу запорожців до Туреччини з метою визволення бранців

Визвольна боротьба українського народу проти загарбників і поневолювачів є основним мотивом у таких ранніх творах Шевченка, як «Гамалія». У поемі Шевченко оспівав героїчні походи українського козацтва проти турків

Визначте тему та головну думку твору

Тема: розповідь про козацького отамана ГамаліяІдея: козаки - це сміливий і волелюбний народ, який ніколи не кидав у біді своїх побратимів

До якого жанру належить поема “Гамалія”?

“Гамалія” належить до жанру               ліро-епічної поеми

Історичність особи Гамалії

Гамалія — головний герой твору.                                   Гамалія — художній образ запорозького отамана, а не історична особа

Гамалію поет змальовує таким, яким зазвичай оспівано народного ватажка в народних думах. Він не протиставляється козацькій масі, а є виразником її прагнень, мрій і настроїв. Тому його козаки називають не інакше, як "наш завзятий Гамалія", вірять йому, слухають, як діти батька

Очолені Гамалією козаки, вирушають на допомогу своїм ув’язненим співвітчизникам, безстрашно вступають у бій, визволяють українських бранців з турецької неволі та переможно повертаються додому

В джерелах з історії України не зафіксовано жодного ватажка чорноморського походу з цим прізвищем, хоч в «Истории русов», «Истории Малой России»                                        Д. Бантиша-Каменського та інших джерелах згадується кілька історичних діячів на ім’я Гамалія


Фестиваль інсценівок творів українських письменників


Гумористичні твори


9 клас


title: Б.Лепкий "Цвіт щастя

text:
У Римі слово «щастя» означало ім’я богині — Фортуна.
щаслива та людина,яка має в житті мету та мрію
Лев Толстой
Ендорфіни – гормони щастя
НОВЕЛА ( з італ.новина)
невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, в якому увага зосереджена на розкритті переживань та настроїв дійових осіб
Ознаки новели
Легенда про щастя
Робота в групах
Кольори у новелі

-Ти моє зернятко колоскове, -Мати сину стиха промовля.- Щастя не шукай ти у підкови,Щастя – це народ твій і земля!Щастя – це любити Батьківщину,Буть їй сином відданим завжди,Берегти її, мій любий сину,З року в рік щоденно від біди.
Віктор Геращенко

Домашнє завдання
Прочитати М. Трублаїні «Шхуна «Колумб», виразно читати або переказувати цікавий епізод твору;
підготувати повідомлення «Хто такий Колумб?»;
визначити тему, головну думку та композицію твору;
скласти тестові завдання (6) за твором;
намалювати малюнки;
написати твір  на пригодницьку тему .


title: Григорій Іванович Гутовський Славетні сторінки життя

text:
Славетні сторінки життя
                                    Виконала:
                                                         учениця 11-Б класу
                                                            Касим Вікторія
                                                            Керівник:
                                                            вчитель географії
                                                            Касьянова С.Р.

Григорій ІвановичГутовськийСлаветні сторінки життя
(08.01.1930 - 13.01.1993р.)
Мета:
Вивчати історію рідного міста;
Знайомитися з видатними постатями Криворіжжя;
Дізнатися про життєвий шлях та особистий внесок у розбудову Криворіжжя Григорія Гутовського;
Зберігати та вшановувати пам’ять про видатного криворіжця.

Завдання:
Зібрати друковані та фотоматеріали про життя та діяльність Гутовського Г.І.;
Створити презентацію, присвячену видатному криворіжцю.
Цю людину наше місто не зможе забути ніколи.
    За тринадцять років, - з 1979 по 1992, - протягом яких Григорій Гутовський незмінно очолював Криворізьку міську раду, займаючи посаду голови міського виконавчого комітету, він втілив у життя стільки потужних проектів, скільки не  зробив  ні один           з його попередників
   Він був
останнім радянським мером Кривого Рогу,
Депутатом Верховної Ради двох скликань (1981-1989),
 Членом Президії Верховної Ради України (1981-1986)
  Його нагороджено
двома орденами Трудового Червоного Прапора,
 двома орденами “Знак Пошани”,
 медалями,
Почесними Грамотами Президії        Верховної Ради України,
знаком “За заслуги перед містом”,
присвоєне звання “Почесний громадянин міста Кривого Рогу” (посмертно, 2000 р)

Гутовський Г.І. народився 8 січня 1930 року на Донеччині у родині робітника
Трудову діяльність розпочав у 1948 році бухгалтером ощадкаси в Тернопільській області;
З 1950 по 1953 рік він проходив службу у лавах Збройних Сил СРСР;
З 1953 року працював на господарських і комсомольських посадах у місті Кривому Розі;
Закінчив Криворізький педагогічний, а пізніше – Криворізький гірничорудний інститути;

З 1960 року працював на партійній роботі, обирався на керівні посади районних і міських громадських організацій;
У 1969-1973 1-йсекретар Тернівського райкому КПУ;
У 1973-1979 2-й секретар міського КПУ;
З 1979 по 1992 рік Гутовський Г.І. очолював міську раду народних депутатів, два скликання обирався депутатом Верховної Ради України, був членом її Президії;
1992-1993 роки – голова міського відділення ПФ

Діяльність Григорія Гутовського стосувалася як соціального, так і промислового будівництва, за його ініціативою був відкритий найбільший у місті будівельний комбінат, завод великопанельних конструкцій для суспільних споруд, завдяки йому в нашому місті з'явились такі мікрорайони: Зарічний, Макулан, Сонячний, 5-й Гірницький, Східний - 1, 2, З, Індустріальний, мікрорайон Інгулецького комбінату та об'єкти соціально-культурного призначення.
У 1983 році було засновано Криворізький ботанічний сад - державну, неприбуткову наукову установу, що перебуває у віданні Національної Академії Наук України і яку з перших днів існування підтримував голова міськради Григорій Гутовський
План – схема Криворізького ботанічного саду
У 1986 році Григорій Гутовський  став ініціатором будівництва першої гілки швидкісного трамваю від станції „Мудрьона” до станції „Майдан Праці”

Будувалися нові школи, в тому числі і наша - № 35
За часів керування Григорія Івановича у нашому місті з’явився міжнародний аеропорт «Кривий Ріг», що знаходиться  біля селища Лозуватка
● Понад двадцяти років тому прихожани і мешканці Саксаганського району міста звернулися до голови міськради Г. Гутовського з проханням надати місце для будівництва нового храму. Після довгого обговорення було прийнято рішення будувати новий храм на вул. Перемоги.
● Це типовий дев’яти купольний собор, на честь дев’яти янгольських чинів, виконаний у стилі українського бароко, площею більше тисячі м2.
● Одночасно храм вміщує 3000 осіб.
Спасо – Преображенський собор
Разом з колективом однодумців Г. Гутовський мріяв про те, щоб Кривому Рогу було надано статус міста республіканського підпорядкування. А коли це не вийшло, у 1991 році він спромігся вирішити питання, щоб Кривий Ріг значився окремим рядком у бюджеті колишнього УРСР. На жаль, цей статус не вдалося зберегти за часів незалежності України

У 1997році   започатковано виплату іменних стипендій ім. Г. І. Гутовського, які протягом навчального року отримують 68 найкращих студентів криворізьких вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації
Криворіжці шанують пам'ять Григорія Івановича Гутовського
Його ім'я під номером 28 було внесено до списку почесних громадян Кривого Рогу (Рішенням ХІV сесії Криворізької міської ради ХХІІІ скликання від 26 квітня 2000 року)
У січні 1999 року Криворізький виконкомприйняв	рішення встановити меморіальну дошку на будинку № 17 по вул. Леніна, в якому він прожив  20 лет
    (1974-1993);

У 1996 на честь колишнього голови міськради Г.І.Гутовського в житломасивах Східний - 2, 3 Довгинцівського району була названа вулиця і на будинку № 53, встановлена меморіальна дошка.  Напис на якій свідчить, що вулиця  названа ім'ям Г.І. Гутовського
З 1 квітня 2007 року   станція швидкісного трамваю “Жовтнева” була переіменована і  названа ім'ям Г.І. Гутовського
Тільки зовсім нещодавно в життя втілилась ще одна ідея «останнього радянського мера Кривого Рогу»: на площі біля виконкому був встановлений замовлений ще за життя Григорія Івановича відомому криворізькому скульптору Олександру Васякіну пам’ятник легендарному засновнику нашого міста Козаку Рогу
Григорій Гутовський любив людей, а Кривий Ріг любив Гутовського. Проблеми суспільства та населення були проблемами, які хвилювали місцевий уряд. У 1991 році з подання мера були виплачені борги по пенсіям, зарплати працівникам бюджетної сфери. Завдяки йому кожен третій мешканець міста зміг незначно, але покращити своє матеріальне становище.
    Г. Гутовський пішов з життя у 63 роки (13.01.1993р.)
	Цей вік лосить невеликий для людини, сповненої багатьох  ідей та бажання працювати для міста і
його мешканців.
	13 січня 2012 року виповнилося 19 років, як пішов з життя почесний громадянин міста, колишній голова криворізької міської ради Григорій Гутовський. Біля могили Григорія Івановича архієпископ  Криворізькій і Нікопольський владика Єфрем відслужив панихиду за вірним сином  м.Кривого Рогу. Він зазначив, що Г. Гутовський повністю виконав свій обов’язок і перед людьми, і перед Богом

Григорій Іванович Гутовський …
ім’я не забуте з часом


Дикі лебеді


Галина Малик


Григорій Тютюнник


                     ТЕМА УРОКУ:

ОПОВІДАННЯ   ЄВГЕНА ГУЦАЛА “ОЛЕНЬ АВГУСТ”. ІДЕЯ НЕОРДИНАРНОГО ВЛАСНОГО ПОГЛЯДУ НА СВІТ
ЕПІГРАФ УРОКУ:

…ДИВЛЯЧИСЬ ЧАСОМ УНИЗ, НЕ ВТРАТИВ ЩАСТЯ БАЧИТИ ЗОРІ НАВІТЬ У БУДЕННИХ  КАЛЮЖАХ  НА ЖИТТЄВИХ  ШЛЯХАХ.
                                                       О.ДОВЖЕНКО
СЛОВНИКОВА РОБОТА
Ординарний – ( лат.) – звичайний, буденний.
Неординарний – незвичайний, небуденний.

НЕОРДИНАРНИЙ
- непересічний
- екстравагантний
- чудний
- винятковий
- дивний
- фантазер
- не такий, як всі

Євген Гуцало – лауреат Державної премії ім. Т.Шевченка за твори для дітей.Він справжній мрійник і фантазер, який словом уміє торкнутися людської душі, створити із звуків симфонію, і  ця музика підносить нас над буденністю, робить чистішими і благороднішими.

„Снігова королева” Г.-Х. Андерсен
лис – хитрість, заєць – боягузтво
Олень – уособлення благородства.
Із історії Риму відомий імператор Октавіан Август, в перекладі означає „величний”.
Олень – уособлення благородства.
ЕПІГРАФ УРОКУ:

…ДИВЛЯЧИСЬ ЧАСОМ УНИЗ, НЕ ВТРАТИВ ЩАСТЯ БАЧИТИ ЗОРІ НАВІТЬ У БУДЕННИХ  КАЛЮЖАХ  НА ЖИТТЄВИХ  ШЛЯХАХ.
                                                       О.ДОВЖЕНКО
Словникова робота
Толерантність -  (з лат. терпіння)- здатність людини поважати погляди й уподобання інших людей незалежно від того, чи збігаються вони з твоїми.
1 група – „режисери”  . Завдання: розташувати малюнки відповідно до змісту твору і дати їм назву.
2 група – „сценаристи”. Завдання: написати продовження твору за умови, що пройшло 20 років.
3 група – „кореспонденти”. Завдання: взяти інтерв’ю у Жені – молодого режисера.
4 група – „кореспонденти”. Завдання: взяти інтерв’ю у Альтова, який прийшов на прем’єру фільму,  знятий Женею.
5 група – „Актори”. Завдання : розіграти діалог Жені з Альтовим ( за підручником).
Церемонія нагородження

Домашнє завдання.
Дати письмову відповідь на питання: „ Чи хочу я бути схожим на Женю? Чому?”


title: ЖИТТЯ І ТВОРЧІСТЬ ВАСИЛЯ СТЕФАНИКА

text:
1899
1900
1901
1905
1926


Б. Лепкий. “Мишка” (Казка для дітей: для малих і для великих). ТРАГІЧНА І КОМІЧНА СИТУАЦІЇ, ЇХНЯ РОЛЬ У РОЗКРИТТІ ГОЛОВНОЇ ДУМКИ, МОРАЛІ


title: Кисневе різання металу

text:
1 2 3 TECHNO
YOUR SUBTITLE GOES HERE
YOUR TOPIC GOES HERE
Your Subtopics Go Here
YOUR TOPIC GOES HERE
Your Subtopics Go Here
TRANSITIONAL PAGE
elements
www.animationfactory.com
TRANSITIONAL PAGE
elements
www.animationfactory.com
TRANSITIONAL PAGE
elements
www.animationfactory.com
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE
TRANSITIONAL PAGE


Употребление частиц в речи


ФЕСТИВАЛЬ ІНСЦЕНІВОК ТВОРІВ УКРАЇНСЬКИХ ПИСЬМЕННИКІВ "ЛІТЕРАТУРНИЙ ВЕРНІСАЖ"


"Григорій Косинка"


Душа моя сонця намріяла П. Тичина


Умение определять главные и второстепенные члены предложения и правильно писать предложения с изученными пунктограммами


Учимся читать с паровозиком


Г.Тютюнник «Климко». Воєнне дитинство в повісті. Образ Климка, його автобіографічність


СПІЛЬНА ФРАНКО-УКРАЇНСЬКА МАГІСТЕРСЬКА ПРОГРАМА ПОДВІЙНОГО ДИПЛОМА З ТУРИЗМУ В УКРАЇНІ


title: Грирір Тютюнник

text:
Надвечірнім простором солоним,
Подолавши даль гірких років,
Три зозулі прилетять з поклоном
До квітчасто чистих рушників.
І душа здригнеться рушниково,
І дитинність вирветься з оков.
Як джерельце – Григорове слово –
З первозданним іменем: любов.
                                  С. Чернілевський

Новела «Три зозулі з поклоном» -
    згадка про батька, якого як ворога народу було заарештовано 1937 року. Заарештовано і героя новели Михайла. І Марфа, яка кохала чужого чоловіка, і Софія, яка чекала на повернення чоловіка із заслання, і Михайло, який бажав повернутися до родини, сподівалися на щастя і кохання марно. До всіх них линули зозулі з поклонами.

На ґанку Карпової хати

…стоїть Марфа Яркова і веде мене очима. Вона стоїть без хустки, сива, пишноволоса — колись її волосся сяяло проти сонця золотим, тепер не сяє. Видно, думаю собі, волосся умирає раніше, ніж людина...

— Мамо, — питаю..., — а чого тітка Марфа Яркова на мене так дивиться?
Мама довго мовчить, потім
зітхає і каже: — Вона любила твого тата.                         А ти на
 нього схожий...

Очі мамині сухі, голос ані здригнеться, і я чую за ним: спогади її не щемлять їй і не болять — вони закам'яніли.

Марфа — тоді її в селі за маленький зріст звали “маленькою Марфою”
— знала, що лист від тата приходить раз на місяць. Вона чула його, мабуть, ще здалеку, той лист, мабуть, ще з півдороги.    І ждала.

Сидить на поріжку і обриває пелюстки на ромашці, шепочучи:

“Є — нема, є — нема, є...”

Останній лист від тата

“... Соню! Не суди мене гірко.

Але я ніколи нікому не казав неправди і зараз не скажу: я чую щодня, що десь тут коло мене ходить Марфина душа нещасна. Соню, сходи до неї  і скажи, що я послав їй, як співав на ярмарках  Зінківських бандуристочка  сліпий, послав три зозулі з поклоном, та не знаю, чи перелетять вони Сибір несходиму, а чи впадуть од морозу.
(“Сибір неісходиму” було нерішучою рукою закреслено густим чорним чорнилом, а вгорі тою ж рукою написано знову: ”Сибір неісходиму”.)

«Сибір неісходиму»
Сходи, моя єдина у світі Соню! Може, вона покличе свою душу назад, і тоді до мене  хоч на хвильку прийде забуття.

Обіймаю тебе

і несу на руках колиску з сином, доки й житиму...”

Зв'язок душ Михайла та Марфи
 настільки сильний, що їхні душі долають відстань і будь-який реальний простір і зливаються в єдиному почутті. Але Михайло залишається вірним своїй дружині, правдивим перед нею, оскільки присягав їй на вірність.

    І тільки син тепер з відстані часу може зрозуміти страждання двох душ: "...Коли се було... А я досі думаю: "Як вони чули одне одного — Марфа і тато? Як?.." А ще думаю: "Чому вони не одружилися, отак одне одного чуючи?»

 «Тоді не було б тебе –                                          шумить велика «татова» сосна».

У народі існувала віра
 не лише у приворотне зілля й приворотні замовляння, а й про відворотне зілля й відворотні замовляння. Щоб позбавити мук палко закохану людину, якій не могли відповісти взаємністю, через старця чи малу дитину їй передавали своєрідне привітання: “Три зозулі з поклоном”, що означало: забудь, покинь, залиши мене, відпусти.
	Оскільки зозуля гнізда не мостить, то таким чином людина мала зрозуміти, що її кохання приречене, тому треба забути, розлюбити.

“Любові всевишній присвячується”.                                   Епітет “всевишній” у нашій мові використовується лише у сполученні зі словом “Бог”, а тому в даній присвяті підкреслено велич найбільшого людського почуття.
Даний твір має чудову присвяту:

Вічна тема «любовного трикутника»
у Г. Тютюнника інтерпретується по-новому. Образ любові тут — як втілення високої християнської цінності, яка підносить людину над буденністю, очищає її душу. Ніхто з героїв твору не поборов свого страждання, не втишив душевного болю.

любов людині дається якоюсь вищою силою, незалежно від її волі, бажання, моралі. Тому має право на існування, не може осуджуватися. Кохання у творі оточене неземним ореолом, далеким від звичного, побутового розуміння. І це підкреслюється епіграфом: «Любові Всевишній присвячується». Незвичайна і композиція твору — відбувається зміщення часових площин, а лист є «новелою в новелі». Усі ці чинники роблять твір художньо довершеним, перлиною української новелістики.
І читач разом із автором доходить висновку:

Глибина кохання передається через кілька                                             важливих символів.
 По-перше, це потроєний у своїй силі образ-символ «зозулі» — символ жіночої самотності, відданості далекому коханому, який не буде з нею, і тому вона не матиме дітей, не стане матір'ю.
    По-друге, сосна — символ рідного житла, але й знову ж таки символ самотності.
    У цих деталях виражається вся глибина Тютюнникового таланту новеліста.

Образи новели
теж дуже глибокі психологічно і, можливо, написані дещо в традиційному ключі.
    Мати — спокійна, врівноважена, здатна до прощення.
    Батько — мудрий і сильний, гідний кохання двох жінок, справжній козак.
    Марфа — кохана — чутлива й ніжна, одчайдушна, нещаслива й безтямно закохана.
    Ці характери дуже красиві у своїй життєвій правдивості й чистоті. І несуть вони у світ Любов — Любов-кохання, Любов-прощення, Любов материнську, Любов синівську. Ту Любов, без якої світ давно б зник і розчинився в німому просторі.
Всі герої лишаються на роздоріжжі — кожен сам по собі:
   Михайло безслідно зник на каторзі,
   Соня сама виростила сина,
   Марфа продовжує  чогось чекати, вдивляючись в обличчя сина                                    свого коханого.
Новела має ознаки притчі —
    висновок, до якого приходить автор і який пропонує  читачеві:
    любов —почуття, незалежне від людської свідомості, волі, бажання, моралі, воно ніби дається якоюсь вищою силою.
   Тому мусить лишатися поза осудом чи запереченням, має право на існування.

Процеси, що відбуваються в людській душі, безконечні, як безконечний Всесвіт,                                      адже душа і є відображенням Всесвіту.                                                  Митець прагнув такої любові, від нас, українців.

Бо «любов — це коли віддаєш...».
        Запитання для обговорення
1. Про що ця новела? Які проблеми у ній порушено?
2. Зіставте образ Софії і Марфи. Як ви розумієте відповідь Софії на слова сина: “І ви на неї не сердились?” – “У горі, сину, ні на кого серця немає. Саме горе”?
3. Визначте наскрізну деталь у творі та її значення.
4. Про що свідчить містичне передчуття батька, що душа Марфи оберігає його у сибірських снігах?
5. Розкрийте образ чоловіка Марфи. Чому вона його не любила? А якби був красивим, полюбила б? Чим відрізнявся Михайло від Карпа?
6. Чи любив Михайло Марфу? Як поводив себе між двома закоханими у нього жінками?
7. Які приклади нерозділеного кохання ви знаєте з літературних творів?
8. Чи здатна у реальному житті людина на такі глибокі й довготривалі почуття, як у цьому творі?

ДЖЕРЕЛА:
1. О.В.Слоньовська Конспекти уроків з української літератури для11-х класів. К., “Рідна мова”, 2001
www.br.com.ua/referats/.../23151.htm
www.ukrlit.vn.ua/short1/x46lz.html
netreferata.com/biograf-66318.html
osvita.ua/school/lessons_summary/.../11705


title: Характеристика образу Марисі

text:
Мартин БоруляІван Карпенко-Карий
Характеристика образу Марисі
Виконала:
Учениця 10  класу
Козлова Олександра
Мартин боруля
 (1886)

Літературний рід: драма.

Жанр: трагікомедія.

Тема: дворянство як міф про краще життя.

Головні ідеї: викриття бюрократизму й судової системи, заснованої на хабарництві; засудження підміни особистісних цінностей становою належністю.
Марися Боруля
Марися
Дочка Мартина Борулі. Юна працювита, розумна дівчина, шанує народні звичаї і традиції. Вона не прагнула стати дворянинкою, вона хотіла просто жити так як всі мати свою сімю. Батько казав їй нічого не робити і поводити себе як дворянка, називати батька “папашею”, але Марися не може бути дворянкою в неї тече селянська кров. Марися вправна хазяйка, не може сидіти без роботи.
Марися закохана у сина багатого чиновника – Миколу.
Вони планують одружитися але основною перепоною між їхніми стосунками був батько ( Мартин Боруля), яки	й перешкоджав  стосункам  з Миколою не тільки дочки, а й Степана. Причиною цього було всього лиш не дворянське походження Миколи, він просто був не рівня такій дворянській сім’ї, як Борулі, на думку батька.
Марися із Миколою
Степан із Миколою
Більш гідним Марисі Боруля вважав Націєвського, який займав посаду регістратора у ратуші. Навіть те що Марисі він зовсім не подобався, та ще до чарки не байдужий був,  Мартина зовсім  не зупиняло, вони з Палажкою навіть майбутнім дітям хрещених обирати почали, але самі й злякали такого ідеального дворянина.
Марися із Націєвським
Зважаючи на все це можна зробити висновок що саме Марися справжній приклад незламного українського духа і волі. Людини, яка так просто змиритися  не зможе і завжди свого доб'ється


Хоха-Мухавинка


Гармонія тіла й духу» (за творчістю В. Сухомлинського)


грінченуо


Байка «Щука»


title: "Фет Афанасий Афанасьевич"

text:
Фет Афанасий Афанасьевич
«Добровольно иду к неизбежному…»
Портрет роботи І. Рєпіна (1882)

Біографія
  Афанасій Афанасійович Фет народився 23 листопада [5 грудня] 1820 р. в садибі Новоселки, Мценського повіту, Орловської губернії.
   Батько - Йоганн-Петер-Карл-Вільгельм Фет, асесор міського суду Дармштадта. Мати - Шарлотта-Єлизавета Беккер. Вітчим - Шеншин Афанасій Неофитович.
    Батько чи не все своє життя провів на військовій службі, брав участь у війні з Наполеоном. Афанасій був його позашлюбним сином і в чотирнадцять років за ухвалою духовної консисторії отримав прізвище своєї матері Шарлотти Фет, одночасно втративши право на дворянство. Згодом він домігся відновлення дворянського звання і повернув собі прізвище Шеншин, але літературне ім'я — Фет — залишилося за ним назавжди. У домі батька Фет прожив до чотирнадцяти років, про що пізніше зізнався: «…сам я ніколи не лину в дитинство».
1835 — 1837 — навчавшись в німецькому приватному пансіоні Крюммера в м. Верро (тепер р. Виру, Естонія), Фет починає писати вірші, проявляє інтерес до класичної філології. Потім в 1838 році вступив до Московського університету, спочатку на юридичний факультет, потім - на історико-філологічне (словесне) відділення філософського факультету., там навчався 6 років: 1838-1844 роки.
   У 1840 році - вихід збірки віршів Фета «Лирический пантеон» за участю А. Григор'єва, одного Фета по університету. У 1842 році - публікації в журналах «Москвитянин» і «Отечественные записки».

   У 1845 році - вступ на військову службу в кірасирський Військового ордена полк, стає кавалеристом. У 1846 році йому присвоєно перше офіцерське звання.
Обкладинка журналу
номер 1 за 1845 р.
Обкладинка журналу  1830 р.

Ще під час армійської служби на Україні, гостюючи у своїх друзів Бржеських в Березівці, Фет познайомився в сусідньому маєтку з обдарованою музиканткою Оленою Лазич, чий талант справив враження навіть на Ференца Ліста, що гастролював тоді на Україні. Дівчина була палкою прихильницею поезії Фета, а лірик, у свою чергу, захоплювався її красою і музичними здібностями. Взаємне захоплення незабаром переросло в глибоке почуття, і здавалося, що ніщо не може перешкодити молодим людям з'єднати свої долі.
1849 - початок їхнього кохання. Про що говорили Фет і Олена Лазіч у хвилини перших зустрічей в автобіографічній поемі «Талисман» Фет докладно описав і родовий маєток, і «сонные куртины », і атмосферу їх бесід

«Мы говорили Бог знает о чем
Скучают ли они в своем именье,
О сельском лете, о весне, потом
О Шиллере, о музыке и пенье…»
    1850 року загинула Олена Лазич, кохана поета, якій він присвятив вірші «Старые письма», «Ты отстрадала, я ещё страдаю…», «Нет, я не изменил. До старости глубокой…»
«Я пришел к тебе с приветом…»
1853 — Фета переводять у гвардійський полк під Петербургом. Поет часто буває в Петербурзі, тоді — столиці. Зустрічі Фета з Тургенєвим, Некрасовим, Гончаровим та ін Зближення з редакцією журналу «Современник»
Иван Александрович
Гончаров
  Николай
      Алексеевич
            Некрасов
Иван Сергеевич
Тургенев
   1854 — служба в Балтійському Порту описана в його мемуарах «Мои воспоминания»
У 1856 році вийшов указ, згідно з яким звання дворянина давав лише чин полковника. У Фета був тепер тільки один вихід одружитися на багатій дівчині.

   Після виходу нового указу поет взяв річну відпустку і на гроші, отримані за свої твори, відправився в подорож по Європі. У 1857 році в Парижі він одружився на дочці вельми заможного московського торговця чаєм Марії Петрівні Боткіній, яка до того ж була сестрою літературного критика В.П. Боткіна.

   Про те, що Фет одружився на Марії Боткіній тільки з розрахунку, красномовно свідчить розповідь брата Л.М. Толстого,СергіяМиколайовича. Якось поет прийшов відвідати його  «они дружески разговорились» і Сергій Миколайович запитав Фета  «Афанасий Афанасьевич, зачем вы женились на Марии Петровне» Фет почервонів, низько вклонився і мовчки пішов.
У 1858 році поет вийшов у відставку і оселився в Москві. Мабуть, придане Марії Петрівни здалося йому недостатнім, і він вирішив поповнити отриманий «скриню з червінцями» гонорарами від своєї літературної діяльності. Фет виявляв приголомшливу працездатність, видаючи неймовірну кількість нових творів, якість яких залишало бажати кращого.
«Фет стоит на опасной дороге, — тривогою писав в 1859 році Дружинін Льву Толстому, — скаредность его одолела. Он уверяет всех, что умирает с голоду и должен писать для денег, не слушает никаких увещаний, сбывает по темным редакциям самые бракованные из своих стихотворений…»
Продовжував писати Фет і вірші, в 1863 році він випустив новий збірник у двох частинах, який, на відміну від швидко розійшовся зборів 1856 року, залишався, незважаючи на маленький тираж, до кінця його життя в більшій своїй частині нерозпроданим.
   Господарем-землевласником Фет виявився хорошим, проявивши в цьому, зовсім новому для нього справі надзвичайну практичну тямущість і властиві йому виняткові здібності. Він не тільки привів куплене ним запущене село в належний вигляд, але і придбав млин і кінний завод. Незабаром Фету стали належати ще два маєтки, після чого він з гордістю написав одному зі своїх колишніх товаришів-однополчан К. Ф. Ревеліоті
 «Я был бедняком, офицером, полковым адъютантом, а теперь, слава богу, орловский, курский и воронежский помещик, коннозаводчик и живу в прекрасном имении с великолепной усадьбой и парком. Все это приобрел усиленным трудом, а не мошенничеством»
   Сусіди-поміщики ставилися до Фета з повагою і в 1867 році обрали його на почесну посаду мирового судді, на якій він залишався протягом 11 років.
   1883-1891 - публікація чотирьох випусків збірника «Вечерние огни».
   Фет не переставав писати вірші, навіть незважаючи на старечі недуги, які все більше почали його долати у нього різко ослаб зір, загострилася «грудна хвороба», все частіше супроводжувалася нападами задухи і болісними болями. Але Фет невтомно працював, боячись не встигнути, чи не написати того, що задумав. Фонтан його поетичного натхнення все ще било ключем. Одне з його останніх віршів починається словами

Полуразрушенный, полужилец могилы…
   Останній твір  Фета, що дійшов до нас датоване 23 жовтня 1892. Менше ніж через місяць, 21 листопада, Фет помер від« грудної хвороби », ускладненою бронхітом» - так звучала офіційна версія смерті поета. Але насправді все було інакше, Фет добровільно кинувся назустріч своїй смерті, зробивши спробу самогубства. Коли він став наближатися до 90-річного рубежу, то все частіше і частіше міркував уголос про швидку смерть. Він часто казав дружині
«Ты никогда не увидишь, как я умру»
21 листопада 1892 поет урочисто випив келих шампанського, чимало здивувавши цим дружину, а потім знайшов привід і відіслав її з дому. Коли Марія Петрівна пішла, Фет покликав свого секретаря і продиктував
«Не понимаю сознательного приумножения неизбежных страданий. Добровольно иду к неизбежному.
                            21 ноября, Фет (Шеншин). »
   Фет вибіг з кімнати і кинувся в їдальню. Афанасій Афанасієвич однією рукою схопився за дверцята кухонного ящика, а інший потягнувся до ножа, але так і не зумів його взяти. Секретар застала Фета лежачим на підлозі. Нахилившись до нього, вона насилу розібрала в його незв'язному шепоті тільки одне слово «Добровольно…». Сказавши це, поет втратив свідомість і через кілька хвилин помер. Похоронений  в селі Клейменово, родинному  маєтку Шеншиних.
Вхід до склепу Фета
Пам’ятник  А.А. Фету в Орлі


title: Допоможи смайликам!

text:
«Допоможи
     смайликам»
Автор:
Рудакова Л.В.,
учитель Новотроїцької ЗШ І- ІІІ ст. № 4
Донецької області
Тренажер з читання
1 клас

хлющ
ковдра
їжак
старт
Мокрий, як …

терен
слива
лимон
старт
Терпкий, як …

мама
сонце
трава
старт
Лагідний, як …

мед
яблуко
ягода
старт
Солодкий, як …

їжак
ніж
голка
старт
Колючий, як …

лисиця
риба
пташка
старт
Хитра, як …

заєць
кішка
вовк
старт
Полохливий, як …

хлющ
ковдра
їжак
старт
Мокрий, як …

вовк
ведмідь
слон
старт
Голодний, як …

бджілка
оса
пташка
старт
Працьовита, як …

лід
мороз
сніг
старт
Холодний, як …

вітер
день
зірка
старт
Вільний, як …

осел
собака
козел
старт
Впертий, як …

вихід
Молодець!

http://cdn.garcya.us/wp-content/uploads/2011/05/garcya_us_wall_mix1013.jpg  фон

Джерела
http://us.123rf.com/400wm/400/400/alexokokok/alexokokok1205/alexokokok120500003/13518322-n-n------------nfn---n-n---n--n-------n-----n---------n-nfnzn---n-----n--n--n------n--n----n---n.jpg  смайлики


title: Грінченко

text:
Сторінками словника                 Б. Грінченка
“Нап’ємось  водиці  з грінченківської криниці”
Грінченко відомий у багатьох сферах української науки і культури. Але серед багатьох здобутків Бориса Грінченка є праця, яка дозволяє назвати його професійним і водночас унікальним ученим. Це «Словник української мови» (К., 1907 – 1909), створений і відредагований ним протягом двох з половиною років на початку минулого століття (загальний обсяг слів – 68 тисяч). Цей словник має для української науки і культури таке ж значення, як словник В. Даля для російської, словник С. Лінде для польської, словник І. Гебауера для чеської.
Титанічна праця Бориса Грінченка над словником – науковий подвиг: письменник і його дружина, працюючи невтомно більше двох років щоденно по 10 – 12 годин без вихідних, відклавши всі інші літературні й громадські справи, здійснила роботу цілої інституції. «Словарь роблю..., і руками, і ногами, і зубами», – ця напівжартівлива фраза, написана у листі до В. Гнатюка, достатньо розкриває яких зусиль коштувала Борису Грінченку ця праця..
Працю, яку упорядкував Б. Д. Грінченко, можна визнати найкращим малоросійським словником, порівняно з усім, що досі вийшло. Безпосереднє знайомство з джерелами, багатство матеріалу, добутого як з них, так і з живих народних говорів, ретельна обробка кожного слова, що супроводиться поясненням його значення, посиланнями на всі джерела й прикладами, — усе це виділяє «Словарь української мови» з усіх спроб лексикології цієї мови, які йому передували.
Алєксєй Шахматов
ПЕРЕДМОВА
Словник цей складався 46 літ (1861—1907), і мав у нас великий вплив на усталення літературної мови й літературного правопису (апостроф, звичайно, є в словнику скрізь, де треба). Це в нас класичний зразок комісійної громадської праці, що звичайно тягнеться без кінця. Найважливіша недостача цього словника на теперішній час — він не чітко відділив слова говіркові від слів літературних, і взагалі на літературну мову не звернув належної уваги, чому до словника внесено багато говіркових слів, яких у мові літературній не вживаємо…
Правопис цього словника був прийнятий по всіх українських редакціях та виданнях. Ось цей правопис, як вислід збірної праці письменників всього ХІХ-го століття й усього українського народу, і запанував в Україні, і держиться в нас аж до сьогодні.
Іван Огієнко
           З літа 1902 року почався складний процес редагування «Словаря української мови» Борисом Грінченком. Цю роботу насправді вважаємо складною для редактора і упорядника через ряд причин, серед яких: встановлені чіткі часові рамки опрацювання словника; бідність матеріалу, який «Киевская старина» дала Борису Грінченку, а також заощадливість згаданого журналу (згадаймо відмову редакції виділити кошти на виписування слів з книг). Крім сторонніх причин, робота над словником ускладнювалась і через власне лексикографічні об’єктивні труднощі, з якими зіткнувся Борис Грінченко. Спершу було проведено редагування джерел, з яких брався матеріал, особливо це стосується тогочасних словників, які редактор дуже уважно відбирав для своєї праці. Борис Грінченко також здійснив лексикологічне і композиційне редагування, окремо вивів схему обробки кожного слова. Лексика словника відбиває багатство виражальних засобів української мови XIX – початку XX століття, а вдало підібраний метод викладу матеріалу робить «Словарь української мови» Бориса Грінченка легким у використанні, інформативним і змістовним. Отже, редагування «Словаря української мови» проходило у динамічному і напруженому темпі.
       «Словарь української мови» став словником української живої мови. Тут поряд із загальновживаними словами фіксуються і діалектизми, часом вузьколокальні; вони здебільшого документуються. Українські реєстрові слова в «Словарі української мови» пояснюються російськими відповідниками чи описово, переважна більшість їх ілюструється реченнями; при назвах рослин і тварин, як правило, наводяться їхні латинські наукові відповідники. Широко представлена українська фразеологія, часто з поясненням її походження. У передмові до «Словаря української мови» Борис Грінченко подав стислий, але досить докладний огляд історії української лексикографії, а також стислий опис історії створення упорядкованого словника. Українська частина «Словаря української мови» надрукована новим, спеціально для цього розробленим Борисом Грінченком правописом, т. з. грінчевичівкою, що акумулювала все краще з попередньої української правописної практики і яка лежить в основі сучасного українського правопису.

Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка становить зведення праці багатьох кореспондентів журналу «Киевская старина», кваліфікований добір матеріалів з творів художньої літератури та численних фольклорних джерел з частковим використанням попередніх словників такого ж типу і з значним доповненням записами діалектного і фольклорного матеріалу, зробленими самим редактором Словника.
Историческія пѣсни малорусскаго народа съ объясненіями Вл. Антоновича и М. Драгоманова.
Байки й прибаютки Левка Боровиковського.
Байки Леонида Глибова. К. 1903.
Сочиненія Е. П. Гребенки. Томъ пятый. Спб. 1862.
Этнографическіе матеріалы, собранные въ Черниговской и сосѣднихъ съ ней губерніяхъ... Б. Д. Гринченко. Ч. 1895, 1896, 1899. Три тома.
Сборникъ малороссійскихъ заклинаній. Составилъ П. Ефименко
Виргиліва Энеида, на малороссійскій языкъ переложенная И. Котляревскимъ. Х. 1842.
Збірникъ украінськихъ пісень. Зібравъ й у ноти завівъ М. Лисенко
та багато інших джерел…
      Словник української мови за редакцією Б.Д.Грінченка являє собою цінну лексикографічну пам'ятку. Цей двомовний — українсько-російський — словник (у своїй основі перекладного типу) має до 68 тисяч реєстрових слів і є першим в українській лексикографії великим зібранням лексичних фондів української мови з перекладом включених до нього слів на російську мову (значно рідше — з тлумаченням значення слова російською мовою) і здебільшого з відповідним українським ілюстративним текстом до кожного з поданих значень слова. В реєстрі словника представлена лексика як літературної мови XIX ст. і фольклору, так і більшості українських діалектів. Словник досить широко подає українську фразеологію, часто з поясненням її походження.
Я́щур, -ра, м. 1) Саламандра, Salamandra. Вх. Лем. 488. Вона мня, Івасеньку, та й счарувала, лютими мня ящурами нагодувала. Гол. І. 77. 2) Названіе существа, упоминаемаго въ весенней хороводной игрѣ, носящей то же названіе. Мил. 53. Сиди, сиди, ящуре, в хорошому місті, май собі жінку, як перепілку. Кого ймеш обдереш, собі грошей набереш і ящурку спом’янеш. Мил. 53.
Няня, -ні, ж. 1) Дѣтск. Няня, нянька. О. 1861. VIII. 8. 2) Ласкательное названіе коровы. Як виженеш корову у череду, озьми її за хвіст та кажи: «Іди, няня, по густе молоко, по білий сир, по жовте масло». Мнж. 135.
Кулішни́ця, -ці, ж. Патронташъ. Пластуни... на поясі ремінному носять: кинджал з ножем, жарівницю, чабалтас, кулішницю. О. 1862. II. Кух. 65.
Доброграй, -рая, м. Хорошій музыкантъ.
Доброграйка, -ки, ж. Хорошая музыкантша.
Грозно, -на, с. 1) Виноградъ. Угор. 2) — дике. Дикій виноградъ, Ampelopsis hederacea. Вх. Уг. 236. 3) Кисть (винограду). Грозно вінограду. Вх. Уг. 234. Ум.
Водограй, -граю, м. Фонтанъ. Желех.
Водозбір, -збору, м. Бассейнъ. Желех.
Слово автора…
       Въ заключеніе позволимъ себѣ сказать, что мы не считаемъ предлагаемый словарь ни исчерпывающимъ богатства украинскаго языка, ни доведеннымъ до такой степени совершенства, которая могла-бы удовлетворять хотя насъ самихъ, и находимъ себѣ оправданіе лишь въ томъ, что краткость времени, въ которое необходимо было сдѣлать всю работу, была въ этомъ случаѣ препятствіемъ, котораго не могло побороть самое крайнее напряженіе силъ работающаго. Мы считаемъ свой трудъ первой ступенью по пути созданія научнаго украинскаго словаря и, сознавая многіе его недостатки, все же рѣшаемся выпустить его въ свѣтъ, чтобы дать точку опоры дальнѣйшей работѣ въ томъ-же направленіи.
Від автора
       Зараз рукопис “Словаря” Б. Грінченка зберігається в Російській державній бібліотеці. З помітками автора він став цінним і рідкісним виданням, що не лише характеризує титанічну працю автора, але є практичним втіленням української лексикографічної діяльності, засвідчує широке використання матеріалів народної мови того часу.
Праця єдина з неволі нас вирве:
Нумо до праці, брати!
Годі  лякатись. За діло святе
Сміливо будем іти!

        «Словарь української мови» Бориса Грінченка є не просто пам’яткою українського словникарства, а й авторитетним джерелом, звідки сучасні мовознавці черпають знання з різних профілів культури, побуту, зоології, техніки.


title: Королівство Великої Британії та Північної Ірландії

text: Welcome to the UK !!!


title: "Байка. Основні думки байок"

text:
Байка. Основні думки байок
Байка
У глибині віків бере свій початок байка. Як і міф, вона була однією з перших форм художнього мислення. Байки - це короткі оповідання повчального змісту, на початку, або ж в кінці котрих має бути сформульований висновок чи головна повчальна думка – мораль.
Кожну байку можна розпізнати за кількома її яскравими особливостями. Окрім моралі, котра є сигнальним маячком будь-якої байки, не менш важливою та впізнаваною її особливістю є алегорія. Тобто,  зображення одних предметів та явищ через інші. Саме завдяки цьому пересічними  персонажами у байках виступають тварини, рослини та речі, через яких байка, наче зі сторони, показує нам нас - людей. Але й самі люди зрідка також можуть бути персонажами байки - однак лише тоді, коли їхні образи виступають символами тих чи інших людських рис.
Окрім цього, байку неможливо уявити без комізму та сатири — її невід'ємних супутників. Адже, як іще краще можна показати непривабливість деяких людських недоліків, як не зробити їх смішними в очах читача? :)
Про байки П. Гулака-Артемовського
 Популярнiсть байок П. Гулака-Артемовського. (Уже першi байки здобули авторовi
визнання. Особливо популярною стала байка “Пан та Собака”. Їï вивчали
напам’ять, цитували, нею захоплювалися, бо вона вiдповiдала антикрiпосницькому
духовi того часу. На появу байки росiйський критик М. Полевой вiдгукнувся
епiграмою:
Пускай в Зоиле сердце поет,
Он Артемовскому вреда не принесет:
Рябко хвостом его прикроет
И в храм бессмертья унесет.
Про байки Євгена Гребінки
Байки митця тісно пов’язані з народно – пісенними джерелами. У них змальовано біль і горе народу, засуджено несправедливість.ї
Не міг Євген Гребінка як справжній патріот не висловити обурення несправедливістю по відношенню до трудового народу. Це гнівне викриття крутійства та безсоромності судових чиновників звучить у байці «Ведмежий суд».
Твори Євгена Гребінки, перейняті щирим співчуттям до простого люду, справедливо посіли визначне місце в скарбниці надбань українського народу.

Тематика байок П. Білецького-Носенка
 Основне призначення своїх байок Білецьки-Носенко вбачав у тому, що вони повинні йти у «великий світ, жартуючи, людей учить», «простацький глузд к добру хоч трохи взворушить». Звідси переважна більшість його байок алегорично-повчального, дидактичного плану. В них поет висміює загальнолюдські вади — лестощі, скупість, зазнайство, хвастощі, пияцтво тощо.
 У окремих творах («Білка да Кроти») поет висловлює співчутливе ставлення до сільської бідноти, оспівує наполегливу працю як єдиний, на його думку, шлях до добра. Водночас він виступає проти паразитизму дворянства, несправедливого суду тощо («Гуси»). Цікаві і його байки історичного змісту.
Часом Білецький-Носєнко зачіпає явища суспільного життя.
Байкарська творчість Л. Боровиковського
Характерною рисою творчості Боровиковського є поєднання просвітницьких і романтичних ідей, просвітницького реалізму і романтичного стилю. Так, у деяких творах («Дін», «Бандурист») проявилась насамперед характерна для українських письменників-просвітників ідея «общей отчизны», уславлення доброго царя («освіченого монарха»).
Чільне місце в його творчості належить фольклорно-побутовій баладі («Молодиця», «Убійство», «Рибалка», «Розставання», «Чорноморець», «Вивідка»), нерідко з казково-фантастичним змістом («Маруся», «Чарівниця», «Заманка», «Гайдамаки»).


Гуси лебеді


Грінченківськими стежками


title: "Елементи одягу героїв в поемі Котляревського “Енеїда”"

text:
Елементи одягу героїв в поемі Котляревського“Енеїда”

Еней
Ще один приклад одягу головного герою
Юнона та Зевс

Мати Енея - Венера
Різноманіття образів троянців
Герої одягнуті у козацький одяг

Образи героїв у пеклі
Вулкан і венера
КІНЕЦЬ