title: Доля жінки у творчості Т.Г Шевченка

text:
«Пристрасна проповідь добрадля всього людства»

Кожна людина відповідальна перед усіма людьми за всіх людей і за все…
                   Ф.М.Достоєвський
Цілі уроку:
розкрити особливості системи образів роману шляхом співставлення , визначити , яка їх роль  в розкритті образу головного героя;
розвивати навики аналізу художнього твору;
виховувати толерантність, прагнення до активної багатогранної життєвої позиції, свідоме ставлення до вибору життєвого шляху.

Завдання №1   Поєднайте роз'єднані частини назв найвідоміших творів Достоєвського:
Бедные                                                  сон
Братья                                                    мёртвого дома
Униженные                                          наказание
Белые                                                     Карамазовы
Дядюшкин                                           люди
Неточка                                                 и  оскорблённые
Село Степанчиково и                     ночи
Записки из                                           Незванова
Преступление и                                его обитатели
Завдання №2Згадайте прізвища героїв роману «Злочин і кара» за їхніми іменами:
Семен Захарович
Авдотья Романівна
Аркадій Іванович
Порфирій Петрович
Родіон Романович
Дмитро Прокопович
Петро Петрович
Пульхерія Олександрівна
Софія Семенівна
Альона Іванівна
Мармеладов
Раскольнікова
Свидригайлов
           -
Раскольніков
Разуміхін
Лужин
Раскольнікова
Мармеладова
           -
Дві сторони «теорії» Раскольнікова
Наполеонівська:
Ділення людей на два типи:
«звичайні» ( «тварь дрожащая», «вошь»)
«незвичайні» (здатні сказати «нове слово», зробити «новий крок»)
«Незвичайним» дозво-ляється переступати через життя «зви-чайних»
Альтруїстична:
Одна смерть заради тисяч врятованих життів; прийняття на себе гріха вбивства заради щастя інших людей.

Розкриваємо значення слова:
Альтруїзм – безкорисливе піклування про благо інших, готовність жертвувати для інших своїми особис-тими інтересами.

Розподілення героїв роману за теорією Раскольнікова
“Звичайні” люди
Разуміхін
Пульхерія Олександрівна
Дуня
Соня
Лизавета
Катерина Іванівна
Мармеладов
Порфирій Петрович

“Незвичайні” люди
Лужин
Альона Іванівна
Свидригайлов
Раскольніков
Двоїстість - характерний прийом зображення у Достоєвського.
Двоїстість реалізується:
по-перше, через роздвоєність свідомості головного героя. У ньому ніби живе двоє: один за інстинктом прагне допомагати, рятувати принижених, а другий, розсудливий, цинічно аналізує вчинки першого й піддає їх критиці.
По-друге, в романі ціла низка героїв, які так чи інакше інтерпретують обидві названі сторони особистості Раскольнікова.
Їх умовно називають "двійниками" й "антиподами" головного героя.
Родіон Романович Раскольніков
Он был замечательно хорош собою, с прекрасными темными глазами, темно-рус, ростом выше среднего, тонок и строен.
Он был до того худо одет, что иной, даже и привычный человек, посовестился бы днем выходить в таких лохмотьях на улицу.
Он был задавлен бедностью…
По платью и по виду его очень могли принять  за нищего, за настоящего собирателя грошей по улице.

Три етапи життя головного героя
"Двійники" Раскольникова
Відображають окремі сторони, прояви його "теорії", темного боку його особистості:
Свидригайлов
Лужин
Аркадій Іванович Свидригайлов
Это был человек лет пятидесяти, росту повыше среднего, дородный, с широкими и крутыми плечами, что придавало ему несколько суту-ловатый вид. Широкое, скулистое лицо его было довольно приятно, и цвет лица был свежий, не петербургский. Волосы его, очень еще густые, были совсем белокурые и чуть-чуть разве с проседью, а широкая, густая бо-рода, спускавшаяся лопатой, была еще свет-лее головных волос. Глаза его были голубые и смотрели холодно, пристально и вдумчиво; губы алые. Вообще это был отлично сохра-нившийся человек и казавшийся гораздо моложе своих лет.

Свидригайлов -доведена до цинізму проекція «теорії» Раскольнікова.
«Я человек развратный и праздный»
«Изверг ли я или сам жертва? Ну, а как жертва?»
«Это самый развращенный и погибший в пороках человек из всех подобного рода людей!»
«Мне все кажется, что в вас есть что-то к моему подходящее…»
«Мы одного поля ягоды…»

Петро Петрович Лужин
Убеждению этому много помогли тщеславие и та степень самоуверенности, которую лучше всего назвать самовлюбленностию.
Петр Петрович, пробившись из ничтожества, болезненно привык любоваться собою, высоко ценил свой ум и способности и даже иногда, наедине, любовался своим лицом в зеркале.
Но более всего на свете любил и ценил он, добытые трудом и всякими средствами, свои деньги: они равняли его со всем, что было выше его.

Теорія «розумного егоїзму» або «цілого кафтану» Лужина
Если мне, например, до сих пор говорили: «возлюби» и я воз-люблял, то выходило то, что я рвал кафтан пополам, делился с ближним, и оба мы оставались наполовину голы.
Наука же говорит: возлюби, прежде всех, одного себя, ибо все на свете на личном интересе основано. Возлюбишь одного се-бя, то и дела свои обделаешь как следует и кафтан твой оста-нется цел.
Стало быть, приобретая единственно и исключительно себе, я именно тем самым приобретаю как бы и всем и веду к тому, чтобы ближний получил несколько более рваного кафтана, и уже не от частных, единичных щедрот, а вследствие всеобщего преуспеяния.

Лужин – знижена проекція «теорії» Раскольнікова
«А доведите до последствий, что вы давеча проповедовали, и выйдет, что людей можно  резать…»

"Антиподи" Раскольникова
Розвінчують антигу-манну сутність «теорії» Раскольнікова;
Відображають різні сторони світлого в головному герої:
Соня Мармеладова,
Порфирій Петрович,
Дмитро Разуміхін
 Соня Мармеладова
Соня была малого роста, лет восемнадцати, худень-кая, но довольно хорошенькая блондинка, с заме-чательными голубыми глазами.
Это было худенькое, совсем худенькое и бледное личико, довольно неправильное, какое-то востре-нькое, с востреньким маленьким носом и подбо-родком. Ее даже нельзя было назвать и хорошень-кою, но зато голубые глаза ее были такие ясные, и когда оживлялись они, выражение лица ее стано-вилось такое доброе и простодушное, что невольно привлекало к ней. В лице ее, да и во всей ее фигуре, была сверх того одна особенная характерная черта: несмотря на свои восемнадцать лет, она казалась почти еще девочкой, гораздо моложе своих лет, совсем почти ребенком.

«Сонечка, Сонечка Мармеладова, вечная Сонечка, пока мир стоит!»
«Ей три дороги, – думал он: – броситься в канаву, попасть в сумасшедший дом, или… или, наконец, броситься в разврат, одурманивающий ум и окаменяющий сердце».
«Я не тебе поклонился, я всему страданию человеческому поклонился».
«Мы вместе прокляты, вместе и пойдем!»
«Ты тоже переступила… смогла переступить. Ты на себя руки наложила, ты загубила жизнь… свою (это все равно!) Ты могла бы жить духом и ра-зумом, а кончишь на Сенной…»
«Да она свое последнее платье скинет, продаст, босая пойдет, а вам от-даст, коль вам надо будет, вот она какая! Она и желтый-то билет полу-чила, потому что мои же дети с голоду пропадали, себя за нас продала!..»
Шлях Соні Мармеладової – шлях духовного воскресіння Раскольнікова.

Дмитро Прокопович Разуміхін
Это был необыкновенно веселый и сообщитель-ный парень, добрый до простоты. Впрочем, под этою простотой таились и глубина и достоинство. Лучшие из его товарищей понимали это, все лю-били его. Иногда он буянил и слыл за силача.
Пить он мог до бесконечности, но мог и совсем не пить; иногда проказил даже непозволитель-но, но мог и совсем не проказить.
Разумихин был еще тем замечателен, что ника-кие неудачи его никогда не смущали и никакие дурные обстоятельства, казалось, не могли при-давить его. Он мог квартировать хоть на крыше, терпеть адский голод и необыкновенный холод.
Был он очень беден и решительно сам, один, со-держал себя, добывая кой-какими работами деньги. Он знал бездну источников, где мог по-черпнуть, разумеется заработком.

«Ведь вот этот человек за меня на распятие пойдет…»
Втілює простий розум, гуманізм, який ґрунтується на життєвому досвіді, повагу та любов до людей;
На його думку, злочин проти-річить здоровому глузду;
Шлях Разуміхіна - це свого роду можливий шлях розвитку й життя головного героя Родіона Раскольнікова.
«Недоверчив, скептик, циник… А дело знает, знает…»
З його іменем пов'язана в романі тема покарання;
Його роздуми збігаються з роздумами Раскольнікова, вони мають однакову логіку. Але він оцінює факти з точки зору закону, яким керується в житті.
Сприймає «теорію» Раскольнікова як знайому за власним досвідом.
Здатний зрозуміти іншу людину.
Знає життя і його закони.
Його шлях - це можлива кар'єра самого Раскольнікова.
Значення "двійників" і "антиподів"
1)Відображають протиріччя характеру головного героя;
2)Детально змальовують  основні його риси;
3)Подають перспективи розвитку його ідеології та моралі.
Символічне значення назви роману Ф.М. Достоєвського «Злочин і кара»


Країна ПОЛЬЩА


Про виконання Плану заходів щодо впровадження Концепції національно-патріотичного виховання молоді у навчальних закладах району


Стан цивільного захисту Миколаївської області у 2006 році


title: Інформаційне суспільство

text:
B2G
C2B
B2B
E-Goverment
E-Bisiness
G2G


"Балада про соняшник"


title: На допомогу начальникам літніх шкільних оздоровчих таборів

text:
1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
9.
10.
11.
12.


БІОГРАФІЯ ТА ЗБІРКИ ВАЛЕРІЯ КИКОТЯ


title: Великобританія

text:
Red telephone box
English policemen
BIG BEN
Trafalgar Square
Double Decker
Elizabeth II
London
Robin Hood
Robert Burns
St. Patrick's Day
Pancake Day
Pancake Day
Pancake Day
Pancake Day
April Fools Day
Happy Birthday!!!
William Shakespeare
APPLE DAY
Halloween
RED TELEPHONE BOX
ENGLISH POLICEMEN
TOWER BRIDGE, LONDON
WESTMINSTER ABBEY
TRAFALGAR SQUARE
DOUBLE DECKER
ELIZABETH II
LONDON
ROBIN HOOD
ROBERT BURNS
PANCAKE DAY
APRIL FOOLS DAY
Happy Birthday!!!
HALLOWEEN
RED TELEPHONE BOX
ENGLISH POLICEMEN
RED TELEPHONE BOX
ENGLISH POLICEMEN
SUMMER EQUINOX


Тренажёр "Учись писать правильно"


title: Подорож до Лозани

text:
Email: sbk-53@yandex.ru
Skype: skb-53
http://www.pro100school.com/account/register?r=16336


title: Подорож найкрасивішими місцями України

text: Free Powerpoint Templates


title: Діалекти

text:
22.1.13
22.1.13


title: тренажер Буква потерялась

text: Drag and Drop


Борис Грінченко - Життя і різножанрова творчість


Діалектизми в українській мові


Діаспора


Відкриття туристичного сезону “ Кам'янець-Подільський туристичний – 2009 ”


Подорож по Лемкіншиві


Богдан Лепкий - Коротко про письменника. «Цвіт щастя»


title: Україна. Мальовнича природа та гостинні люди

text: Economics Structure


Умань


title: Три типа склонения имен существительных

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
http://dic.academic.ru/dic.nsf/ogegova/82590
http://puzzlecup.com/?guess=C873FAEB31CF74E1

http://files.school-collection.edu.ru/dlrstore/04d079eb-4a70-4fe3-b5a8-701ff5c4f8f3/%5BNS-RUS_4-07%5D_%5BTQ_077%5D.html
.  http://LearningApps.org/160070
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-


title: СТАН КОРУПЦІЇ В УКРАЇНІ

text:
Kyiv International
Institute of Sociology
Kyiv International
Institute of Sociology
10 580
2 013
10 577
10 639
412
412
402
409
414
403
412
409
412
412

412
412
412
386
401
409
407
410
412
412
412
409
412
412
410
412

N(2007)=10528; N(2008)=1993; N(2009)=10511; N(2011)=10600


Королівство Швеція : географія та туризм


Ітаплія


Євген Гуцало “ Сім’я дикої качки”. Людська доброта і жорстокість, милосердя і справжня турбота про природу.


Творческая мастерская построения знаний


Королівська родина


Біля витоків літератури


title: МАЙБУТНІЙ РОЗВИТОК МЕРЕЖІ ТУРИСТСЬКО-КРАЄЗНАВЧИХ ОБ’ЄДНАНЬ (ГУРТКІВ, СЕКЦІЙ) У ПОЗАШКІЛЬНИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДАХ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ТА ЇХ ПРОГРАМНО-МЕТОДИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ

text:
19080
1039
2012
10
14849
922
2011
9
14618
938
2010
8
14230
898
2009
7
13663
859
2008
6
14371
856
2007
5
13725
784
2006
4
13478
783
2005
3
12721
757
2004
2
12623
734
2003
1
22
12
24
11
26
10
27
9
27
8
36
7
39
6
49
5
53
4
72
3
76
2
86
1
715
39
106
7
15
394
20
288
18
14
494
27
691
44
13
1048
53
775
51
12
243
13
208
13
11
1336
72
640
40
10
254
13
160
10
9
187
11
144
9
8
92
5
32
2
7
425
24
332
21
6
34
2
90
6
5
105
7
128
8
4
101
5
150
10
3
100
6
60
5
2
318
20
279
13
1
520
26
375
25
33
121
9
75
5
32
85
4
40
2
31
1395
86
166
11
30
654
36
561
33
29
595
15
417
36
28
120
6
90
5
27
1292
76
1085
72
26
965
49
900
46
25
479
22
605
39
24
452
27
434
27
23
168
10
104
7
22
358
16
205
12
21
140
7
215
11
20
290
16
135
9
19
405
18
275
11
18
350
18
128
8
17
165
9
144
9
16
19080
1039
14849
922
175
 12
-
-

2016
104
1482
89
45
132
9
380
24
44
237
14
172
11
43
45
3
33
2
42
54
4
30
2
41
553
36
496
31
40
30
2
192
12
39
255
17
320
20
38
300
16
625
30
37
240
12
294
21
36
226
15
324
24
35
414
28
464
31
34
16%

1
2
38
2
66
3
20
1
4
59
4
3
1
40
2
2
2
1
20
1
1
1
1
1
5
1
1
25
1
8
1
20
1
20
1
7
1
20
1
20
1
6
1
9
1
2
16
1
1
40
2
40
2
15
20
1
14
1
13
3
25
1
12
40
2
11
2
2
40
2
10
3
1
1
2
3
1
2
20
1
20
1
40
2
45
2
36
2
14
1
40
2
20
1
17
1066
51
1
1
5
1
1
20
1
22
64
3
21
40
2
20
40
2
20
1
19
1
2
1
40
2
18
223
13
20
1
40
2
40
2
12
1
41
2
30
2
40
3


title: ІНІЦІАТИВА ГРОМАДИ – РУШІЙНА СИЛА ЕКОНОМІЧНОГО РОЗВИТКУ ТЕРИТОРІЇ

text:
2010

!!!!!


Євген Маланюк. Життєвий і творчий шлях. Збірка «Стилет і стилос»


title: Одеська область є одним з провідних туристично-рекреаційних центрів України

text:
Training seminar in tourism (green tourism, rural tourism, cultural tourism) management in attracting foreign directed investments in this areas
Pavel Petrychenko


Становище та проблеми дітей та підлітків з інвалідністю


Твёрдый знак


електронний міні-підручник з української літератури для 7 класу


Доля жінки у творчості Т.Г Шевченка


Туристичні центри: Кіпр, Мальта


title: Пам'ятки культури Черкащини

text:
http://7chudes.ck.ua
7chudes.ck.ua/index.php
http://7chudes.in.ua
http://www.heritage.com.ua
http://kamrada.ck.ua
http://www.photoukraine.com
ttp://slavs.org.ua/cherkasy-2008
http://trueman23.io.ua/album51195_1
http://ukrainaincognita.
http://ukraine.kingdom.kiev.
http://yandex.ua/yandsearch

http://7chudes.ck.ua
7chudes.ck.ua/index.php
http://7chudes.in.ua
http://www.heritage.com.ua
http://kamrada.ck.ua
http://www.photoukraine.com
ttp://slavs.org.ua/cherkasy-2008
http://trueman23.io.ua/album51195_1
http://ukrainaincognita.
http://ukraine.kingdom.kiev.
http://yandex.ua/yandsearch


Євген Плужник


Відомості про субкультури


title: Про співпрацю комунального закладу «Харківський обласнийПалац дитячої та юнацької творчості» з дитячими закладами оздоровлення та відпочинку влітку 2012 року

text:
26.10.2009
1


Литва


title: Історія вишивки

text:
Історія вишивки.

Українська вишивка!
Історія
Із далекого минулого прийшло до нас рукоділля – плетіння, в’язання, вишивання, різьблення, ткацтво тощо. І виникло воно з любові до рідної землі й батьківської оселі.
Про вишивку на білій сорочці українців є відомі згадки візантійських письменників та істориків  ХІ-ХІІ ст.
Відомі малюнки на мініатюрах і фресках в Україні тієї ж доби.
Збереглися вишиванки з козацьких часів 17-18 ст. Про українські вишиванки згадують іноземні мандрівники XVI-XIX ст.
Призначення
Вважається, що основне призначення вишивки — прикрашання одягу та інтер'єрно – обрядових тканин, та насправді вишивка несла і несе більш окультний характер, а саме вишивка має велике значення для поганського світу наших предків. Вишивки - це в першу чергу обереги від усього поганого, а саме: від блискавки, від бездітності, від не врожайності, від нещастя.
У кожній родині, де підросла дівчина, скриня мала повниться рушниками. Готувати рушники – значило дбати про дівочий посаг. До їх виготовлення привчали ще з юного віку.
Вишивальними матеріалами були тканини домашнього і фабричного виготовлення. Для гаптування використовували ручно-прядені і фабричні нитки: заполоч, біль, гарус, шовк та інші; металічні золоті й срібні нитки, корали, перли, коштовне каміння, бісер; металеві пластинки — лелітки, ґудзики, намистинки, блискітки, сап'янові стрічки, монети тощо. Існують різні мотиви орнаментів вишивки.


title: "Друзі та недруги Т. Г. Шевченка"

text:
Друзі та недруги Т. Г. Шевченка
Той мурує, той руйнує,
Той неситим оком
За край світа зазирає.
"Сон"
Великий Кобзар був щирим співцем волі людського духу. Хто відає, чи знав би світ про феномен Шевченка, якби не було 22 квітня 1838 року — дня підписання знаменитої відпускної.
 Історія викупу Тараса Шевченка з кріпацтва відома всім. Однак значення цієї події у його житті надзвичайно велике. На жаль, нині не до кінця з’ясовано чимало питань. Хто саме був ініціатором викупу Шевченка з кріпацької неволі? Що спонукало людей взятися за цю справу? Де нині зберігається оригінал портрета та копія з нього?
Отож, поміркуймо над деякими з цих питань, уважно вчитуючись у кожне слово свідчень поета та його сучасників, незалежно від того, ким вони для нього були: друзями чи недругами.

У 1837 році І. Сошенко представив Тараса Григоровича конференц-секретарю Академії художеств В. Григоровичу з проханням допомогти звільнити поета з кріпацтва. Карл Брюллов розпочав роботу над портретом В. Жуковського, призначеним для викупу Шевченка з кріпацтва.
В первісному варіанті автобіографії, написаної рукою Шевченка, читаємо, що портрет Жуковського малювався "для імператорської фамілії, щоб розіграти його в лотерею в царському сімействі".
Дехто з шевченкознаців і до сьогодні ототожнює участь окремих осіб в лотереї і викуп Шевченка з неволі. Вони з прагнуть довести, що в лотереї брали участь не тільки члени царської родини, а й передова інтелігенція, і що саме за її гроші було куплено волю поета.
Є свідчення, що Жуковський спочатку робив спробу вирішити справу Шевченка через безпосереднє втручання у неї імператриці. Такі записи зробив очевидець цих подій художник Микола Биков, що в 1904 році опублікував часопис "Русская старина": "Добра душа Жуковського брала гарячу участь у звільненні Шевченка, і він перш за все просив імператрицю Олександру Федорівну через посередництво свого вихованця, але це йому не вдалося".
На десятому році заслання Шевченко записав до свого щоденника: "Бездушному сатрапові й повірнику царя примарилося, що я звільнений від кріпосного стану і вихований за рахунок царя і на знак вдячности намалював карикатуру на свого благодійника... Відкіля оця безглузда байка — не відаю. Знаю тільки, що вона мені не дешево обійшлася. Очевидно, байка ця сплелася на конфірмації, де в кінці вироку сказано: "Найсуворіше заборонити писати й малювати".
 Понад півтора століття минуло від дня викупу. І хочеться добрим словом пом’янути тих інтелігентів духу, що не дали до кінця затягти зашморг Шевченкової неволі.

Варто згадати й про Г.Честахівського (маляра, автора спогадів про Шевченка та його приятеля), братів О. і М. Лазаревських, які підтримували Тараса Шевченка під час перебування поета в Петербурзі і протягом усіх десяти років його заслання в Оренбурзі та за Каспієм, та про П.Якушкіна.
Поховайте та вставайте,
Кайдани порвіте
І вражою злою кров’ю
Волю окропіте.
І мене в сім’ї великій,
В сім’ї вольній, новій,
Не забудьте пом’янути
Незлим тихим словом.
   Джерела інформації:
http://ridna.ua
t-shevchenko.name
http://skripnikmarina.ucoz.ua/
https://www.google.com.ua
    Підготувала:
  Купин Лілія-Марія


title: Диво

text:
Роман «Диво»(перший історичний твір П.Загребельного)
С коленей встань, забвением унижена,
 Оплот славянства - Киевская Русь!
 За силу духа подвигом возвышена!
 Народ в веках прославлен будет пусть!
Історія написання
Задум написати роман про історію Київської Русі виник у П. Загребельного в 1961 році, ще під час роботи над «Днем для прийдешнього». Як зазначав сам автор: «… я хотів у цю книжку, суто сучасну, сказати б, гостро сучасну, вставити кілька розділів про Київ найдавніший, щоб поєднати духом історії будови минулого з сьогоднішнім…»

Роман вийшов у світ 1968 року. Загалом, як згадував автор, роман був сприйнятий прихильно. Загребельний про свій роман писав так:

«Ясна річ,простіше було б написати відшліфовано-узвичаєний роман, не відступаючи від канонів, яківже склалися в нас у цьому жанрі, вибудувати таку-сяку кількапланову споруду з ритмічними й урівноваженими відповідно розділами про князів, смердів, воїнів, іноземців, додавши потрібну дозу кохання і наділивши всіх державних мужів державними роздумами, висловлюваннями й почуваннями, пильнуючи послідовно, щоб ніде не вийшли зі своєї високої ролі й не змаловажили таким чином свого історичного призначення».
Романи Павла Загребельного на історичні теми відтворюють нам те тло епохи, в якій відбуваються події. Читаючи «Диво», ми ніби переносимося у часи тисячолітньої давності — Київську Русь. Отже, твір — про далеку історію, коли на зміну язичництву приходить інша віра — християнство. Ми стаємо свідками цього конфлікту. Автор подав ідею, яка була колись, яка віками формувалася.
Твір «Диво» написано за науковими джерелами, як завжди у Загребельного, докладно дослідженими. Але це передусім художня творчість, бо найдавніші державні, соціальні, культурні події відображені в загальних картинах і в індивідуальних долях та характерах людей, в їх прагненнях і пристрастях. Є багато достовірних і художніх описів міст, передмість, споруд, картин природи.
Роман має оригінальну композицію. Історичне минуле в ньому не просто спроектоване на сучасність. Воно існує поряд із цією сучасністю. У творі поєднано кілька часових площин: період Київської Русі (X—XI ст.), другої світової війни і 60-х рр. XX ст.
Об'єднавчим центром цих періодів виступає реальний образ Софії Київської —дивовижної пам'ятки архітектури часів князювання Ярослава Мудрого, збудованої, за художньою версією П. Загребельного, талановитим майстром Сивооком.
Великою мірою це і символічний образ. Так він сприймається передусім через те, що довкола нього розгортаються всі події, зображені в романі, на них постійно ніби падає тінь від Софійського собору.

Софія, як художній символ і як реальна історична пам'ятка, сконцентрувала в собі весь волелюбний, сильний дух народу, його невмирущість, нескореність, увібрала у свої фрески та мозаїки все його світоглядне наповнення, стала своєрідним самовираженням внутрішньої суті цього народу, його культури, історії, моралі, власне, втілює в собі його духовність.
П. Загребельний ніби ставить читачеві запитання: яка ж вона є? Чому ми, нащадки Сивоока, Ярослава Мудрого, мусимо її зберегти в собі та понести у майбутнє?
Сюжет
Життєві шляхи героїв — зодчого Сивоока та князя Ярослава — перехрестилися на майдані, де підіймався величний та дивовижний храм. Софія Київська з'єднала долі талановитого майстра і мудрого правителя. Дві людські драми розгортаються на сторінках роману. Сивоок, для якого будівництво храму стає головною справою життя, трагічно гине і його ховають під плитами собору. Ярослав Мудрий вінчається в Софії на кесаря землі Руської. Але і він дійшов цього ціною великих душевних втрат, зрікшись заради влади єдиного в своєму житті справжнього кохання.

І сюжетна площина -події сорокарічних поневірянь героя: Сивоок розпочинає свою
    подорож із пущі (життя у діда Родима й у Ситника), потім прямує до Києва, Радогості, потрапляє в Болгарське царство, у Константинополь, на острів Пелагос, після чого знову опининяється в Київській Русі, а саме в Києві. Тут
    сюжетна лінія Сивоока
      переплітається з лінією
                   Ярослава.

ІІ сюжетна площина - події другої часової площини розгортаються в Києві. У цій площині лише одна сюжетна лінія: Гордія Отави — професора Шнурре

Дія третьої сюжетної площини розпочинається в надмор’ї, розгортається в Києві через зображення подорожей Бориса Отави до Західніої Німеччини, Москви, а завершується в Києві.
Один з головних героїв Ярослав Мудрий несе в собі якість внутрішній конфлікт, це підкреслює його неоднозначність натури. За часів цього князя не було передбачено смертної казні, бо людське життя цінувалося. Пройшли тисячі років, а змінилося мало що.
Реальною подією є і будівництво храму — Софії Київської.
Тому робимо висновок, що Сивок — вигаданий герой, вся його історія мандрів — свідомо введений автором пригодницький елемент: «Вся ця історія вигадана. Пустивши Сизоока в мандри, я дав читачеві поживу, розширив «географію», залучив до сюжету деякі реальні історичні події. Скажімо, осмислення тисячі болгар — це факт, записаний у хроніках»
Як бачимо, письменник дає ім'я невідомому самородок, майстру — генію і цьому образі показує велич творіння людських рук, бо іменам їхнім судилося забуття.
Автор роману переконливо доводить, що культура Київської Русі тісно пов'язана з первісним язичницьким віруванням українського народу, а не лише з християнством. Він багато уваги приділяє болючій проблемі насильницького впровадження християнства на давньоруських землях князем Володимиром. Бо просто і швидко можна було знищити атрибути язичницьких обрядів, скульптури давніх богів, але неможливо заперечити і перекреслити вікові народні уявлення про світ, природу, людей.
Ця частина народного світогляду органічно переходила в нові християнські духовні та матеріальні скарби Русі, приживалася там, потім переходила в нові часи. Символічний епізод, витворений, звісно ж, розкутою авторською уявою; переслідувана позашлюбна дочка Ярослава Мудрого народила сина від Сивоока. «І син його —серед нас. Завжди з його талантом і горінням душі. І диво це ніколи не кінчається і не переводиться», — таким узагальнюючим акордом завершує Павло Загребельний свій роман.


title: "Урбанізація та її наслідки"

text:
Урбанізація та її наслідки

Урбанізація (від лат. urbanos – міський) означає процес зростання міст і міського населення та підвищення їх ролі в соціально-економічному та культурному житті суспільства. Способи виникнення міст в історії людства були різними. Міста виникали як сумісні поселення ремісників, що полегшувало їх виробничу діяльність, як центри торгівлі, як воєнні укріплення (фортеці).
Проявився процес урбанізації і в Україні. До 1918 р. країна була аграрною і в містах проживало 18% населення. Інтенсивна урбанізація в Україні розпочалася в 1926-1939 рр., коли було взято курс на індустріалізацію народного господарства, тобто всього лише за 13 років чисельність міського населення зросла у 2,4 рази. За 1940-70 рр. чисельність міського населення в Україні зростала вже значно нижчими темпами, бо за 30 років воно збільшилось у 1,9 рази.
З середини 50-х років ХХ ст. почався новий етап інтенсивного зростання кількості міст і чисельності міського населення в Україні. Тільки за останні 30 років частка міського населення в Україні зросла у 2,2 рази та становила на кінець ХХ ст. близько 70% загальної чисельності населення. За кількістю великих міст (з населення понад 100 тис.) наша держава тепер посідає одне з провідних місць серед країн світу, таких міст зара – 61. В Україні є 7 міст з населенням, яке перевищило або майже сягає мільйона осіб: Київ, Дніпропетровськ, Одеса, Донецьк, Харків, Запоріжжя та Кривий Ріг.
Сучасне місто надає своїм жителям багато переваг економічного, соціального та суб’єктивного характеру, а саме:

    наявність місць роботи та можливість зміни роботи;

    зосередження закладів науки та культури;

    забезпечення висококваліфікованої медичної допомоги;

    можливість створювати кращі житлові та соціально-побутові умови життя;

    розвиток міжнародного та регіональної культури.

Незважаючи на переваги міського життя, міське середовище для людей є штучним і відірваним від природного, того, в якому тисячоліттями проходило їхнє життя. Штучне міське середовище шкідливо впливає на здоров’я населення через забруднення атмосферного повітря, дефіцит сонячного проміння, води, а також скупченістю населення, недостатністю зелених насаджень тощо. Також небезпеку для здоров’я людей у місті становлять шумові, вібраційні навантаження, транспортні проблеми, вплив електричних, магнітних, іонізаційних полів.
Отже, в умовах великого міста загострюються всі сторони життєзабезпечення людей: постачання достатньої кількості повноцінних продуктів харчування та питної води; контроль і запобігання забруднення повітря; водних ресурсів, грунтів; утилізація та захоронення нагромаджуваних шкідливих виробничих та побутових відходів, а також соціальні проблеми, пов’язані з різким зменшенням вільного “життєвого” простору, зростанням міст у високу, збільшенням захворювань, зумовлених забрудненням та інші.
Основними джерелами забруднення атмосфери міста є транспорт, енергетичні системи міста та промисловість.
Зниження якості атмосферного повітря небезпечне для здоров’я міських мешканців. Людина за добу вживає в середньому 25 кг повітря. Навіть, якщо відносний вміст забруднювачів в повітрі незначний, їх сумарна кількість, яка потрапляє в організм людини при диханні, може виявитись токсичною. Найбільш поширеною шкідливою домішкою повітряного середовища є чадний газ. Надмірна кількість цього газу в повітрі призводить до швидкої втомлюваності людини, головного болю, запаморочення, ослаблення пам’яті, порушення діяльності серцево-судинної та інших систем організму.
Специфіка проживання в місті веде до того, що люди 80-95% свого часу проводять в приміщеннях (житлові будинки, метро, службові приміщення). Одним з показників якості міського життя є повітря приміщень. Згідно з оцінкою Агентства з охорони навколишнього середовища США, повітря всередині міських приміщень забруднено у 100 разів більше, ніж зовні.
Заходи щодо поліпшення якості повітря в приміщеннях:
 ефективний засіб проти токсинів – домашні рослини;

    замість освіжувачів повітря використовувати оцет, наливши його в тарілку і поставити на 1-2 години в кімнаті; в закритих невеликих приміщення (холодильники, туалет) поставити відкриту коробку з харчовою содою; внести в кімнату свіжу гілку ялини або сосни;

    замість підбілювачів використовувати харчову соду або буру;

    робити регулярне вологе прибирання приміщення, а також провітрювання;

    не залишати відкритими пляшки з миючими та дезінфікуючими засобами.
Питна вода – найважливіший фактор здоров’я людини. В крани міських квартир питна вода потрапляє з річок, водосховищ, озер, з підземних глибин. Найчистіша – підземна (особливо глибинна, артезіанська) вода. Але для великих міст цієї води не вистачає.
За даними ВООЗ, вода може містити 13 тисяч токсичних речовин, водою передається до 80% усіх захворювань, від яких у світі щорічно вмирає 25 млн осіб.

Щоб природна вода була придатна для вживання, вона проходить декілька стадій очищення та знезараження на водопровідних станціях. Способи очищення забруднених вод можна об’єднати в такі групи: механічні, фізичні, фізико-механічні, фізико-хімнічні; біологічні, комплексн
Після визначених методів очищення у воді можуть знаходитись різноманітні віруси та бактерії (дизентерійні бактерії, холерний вібріон, збудники черевного тифу, вірус поліомієліту, вірус гепатиту та ін.).
 Знешкодити мікроорганізми, які залишились, можна чотирма способами:
термічно (скип’ятити);

за допомогою сильних окисників (наприклад, хлору, озону, марганцевого калію);

впливом іонів благородних металів (зазвичай використовується срібло);

фізичними методами (за допомогою ультрафіолетових променяів або ультразвуку).
Для мешканців міста шум – справа звичайна. Досить часто людина навіть не замислюється над його протиприродністю. В будь-якому регіоні міста шумить автотранспорт, гуркоче трамвай, з певним шумом працює підприємством, поблизу літають з аеродрому літаки. В квартирах шумлять холодильники і пральні машини, в під’їздах – ліфти. Цей перелік можна продовжити.

Для позначення комплексного впливу шуму на людину медики ввели термін – “шумова хвороба”. Симптомами цієї хвороби є головний біль, нудота, дратівливість, які досить часто супроводжуються тимчасовим зниженням слуху. До шумової хвороби схильні більшість мешканців великих міст, які постійно отримують шумові навантаження. Наприклад, нормативні рівні звуку в дБ для мешканців житлових кварталів повинні становити 55 вдень і 45 вночі. Однак різні джерела техногенного шуму вносять вагомий внесок у звукове середовище міста. У сучасних міських районах зі значним рухом транспорту рівень шуму близький до небезпечної межі у 80 дБ.
Дякую за увагу!


Одеський національний академічний театр опери та балету
Одеський національний академічний театр опери та балету — один із найдавніших оперних театрів України.
Театр був зведений в 1809 році. Автором цього проекту був відомий французький архітектор Тома де Томон, автор ряду будівель в Петербурзі.
10 лютого 1810 року відбулося урочисте відкриття. Першою виставою були одноактна опера Фреліха «Нове Сімейство» і водевіль «Утішена вдова» російської трупи Порфирія Фортунатова.
Для виправлення недоліків будівлі театру проводилися неодноразові перебудови. Роботи по останній переробці будівлі закінчилися 31 грудня 1872 року, а в ніч на 2 січня 1873 театр повністю згорів через загоряння газового ріжка, що висвітлює годинник в нічний час.
Створити проект нового міського театру запропонували віденським архітекторам Герману Гельмеру  і Фердинанду Фельнеру. Урочисте відкриття театру відбулося 13 жовтня 1887 року.

Будівля театру виконана в стилі віденського бароко. Зовні структурно складається з 3 поверхів. 1-й  2-й, прикрашені колонами тосканського ордеру в лоджіях, утворюють одне ціле, виглядають фундаментально, надаючи будівлі статичності. 3-й поверх — ажурний, із колонами та пілястрами. Він приховує тяжкість нижніх поверхів і створює ілюзію легкості.
Верхня частина фасаду
Терпсіхора з дівчинкою
Скульптурна група «Трагедія»
Скульптурна група «Комедія»
Зала глядачів, створена в стилі пізнього французького рококо та прикрашена ліпними позолоченими орнаментами. В основу композиції, що прикрашає стелю, покладено 4 картини-медальйони роботи Лефлера на сюжети з Шекспіра. Вражає витонченістю ажурних деталей велика люстра в центрі стелі.
Вид із залу на сцену
Вид із залу на стелю
Золоті скульптури на сходах
Люстра у залі
У театрі відбуваються симфонічні концерти, зокрема, органні, бо театр має найкращі в місті акустичні дані та вбудований орган.

При театрі впродовж кількох десятків років працює дитяча балетна школа — унікальний творчий заклад міста і «кузня кадрів» для балетної трупи театру.

Афіша на відкриття 1-го сезону театра Одеси, 1887 рік.

Панорама
Дякую за увагу!


title: Цікаві сторінки життя Б. Грінченка

text:
“Нап’ємось  водиці  з грінченківської криниці”

Цікаві сторінки життя                   Б. Грінченка
Б. Грінченко народився 9 грудня 1863 р. на хуторі Вільховий Яр на Харківщині (тепер Сумської області)
Родина Грінченків
Борис Грінченко мало не половину свого життя віддав важкій, натхненній педагогічній праці. Селяни — його учні із села Олексіївка Катеринославської губернії.
 Музей Бориса Грінченка в  				селі Олексіївка
Експозиції музею
Експозиції музею
Експозиції музею
Експозиції музею
Мамусю, голубко! Сьогодні
Я вранці ходила в садок
Такого багато росте там
Рожевих та синіх квіток.
Найкраща троянда.

                                     1890 рік

   Троянда
Великії серця, великі розуми!Я змалечку до вас мов до рідні тулився:Ви сяєвом своїм виводили з пітьмиМій розум, поки він, ізрісши,    в силу вбився.

 Учителям
На чужині
Пливуть  по  небу  хмароньки  В  далекії  краї,  Летять  із  їми  думоньки  Щочаснії  мої  —  Туди,  де  та  криниченька  Холодная  дзюрчить,  Над  нею  та  зеленая  Вербиченька  шумить…

1884  рік
   Випис із заповіту Б. Грінченка
Праця єдина з неволі нас вирве:
Нумо до праці, брати!
Годі  лякатись. За діло святе
Сміливо будем іти!


title: АНДРІЙ ЧАЙКОВСЬКИЙ «ЗА СЕСТРОЮ»

text:
АНДРІЙ ЧАЙКОВСЬКИЙ «ЗА СЕСТРОЮ»
Презентація до уроку

Для мене історія – це…

«Без минулого немає майбутнього»
                                                                          О. Довженко
Тема. Андрій Чайковський. «За сестрою». Коротко про митця. Відтворення історичних подій з позицій гуманізму в героїко-романтичній повісті «За сестрою». Напружений динамічний сюжет.
Мета. Ознайомити семикласників з життєвим шляхом
А. Чайковського, з’ясувати історичну основу повісті «За сестрою», вдосконалювати навички аналізувати художній твір, визначати його жанрові ознаки; розвивати увагу, пам'ять, логічне мислення, вміння грамотно висловлювати свої думки; виховувати пізнавальний інтерес до історичного минулого свого народу, почуття любові до рідного краю.

«Захоплення козаччиною і любов до України змусили мене заповнити прірву в нашій літературі історичними оповіданнями»,
«Хочу вирвати з рук публіки чужу книжку, а дати свою, що повіла б про рідне та дороге...».
                                                                   А. Чайковський
          «Історична проза А. Чайковського будила (й                 будитиме  далі) любов до книжки, до історії свого народу та його козацької слави, до завзяття і відваги. Побратимства, безоглядної самопожертви, але саможертви розумної, виваженої до своєї землі й народу»
                                                                    В. Яременко

Сьогодні на уроці я повинен…
Цілі
Учні знатимуть:
відомості про основні події в житті Андрія Чайковського,
історичну основу повісті «За сестрою»
зміст повісті «За сестрою»,
значення літературознавчих понять героїко-романтична повість, романтичний герой.

Учні вмітимуть:
розповісти про життя письменника;
розкрити історичну основу повісті;
переказувати і коментувати уривки повісті;
визначати її жанрові ознаки;
відрефлексувати роботу на уроці.

АНДРІЙ ЧАЙКОВСЬКИЙ
1857 –
     1935

Татари полон ділять

Вставити відео про козаків

Тема:
відтворення страшних картин поневолення татарськими загарбниками українського народу; зображення Павлуся, який докладає будь-яких зусиль, мужності, наполегливості, старанності, кмітливості для порятування своєї сестри з татарського полону.
Ідея:
уславлення козаків — оборонців рідної землі, Павлуся — відважного лицаря; їх благородство, відповідальність, мужність; засудження татар та українців-зрадників.

Основна думка:
тільки любов до рідної землі, батьківської домівки, тільки сила волі, цілеспрямованість, дружня завзятість допоможе подолати будь-якого ворога заради щастя, радості, миру в кожній українській оселі.

Романтичний (твір) —  це твір,  у якому показано ідеального героя, його духовний світ та його ідеали, заради яких він вступає у боротьбу.

 • Героїчний (твір) —у твір, у якому показано велич людини (героя), яка здійснює подвиг, щось неможливе, ризикуючи; утвердження величі подвигу.

Романтичний герой — людина, яка є частиною всеосяжної природи, вона індивідуально-самоцінна, неповторна: паралельне зображення природи й людини. Ідеал суспільно активної, діяльної людини; риси позитивного героя — відданість інтересам України, хоробрість, здатність до самопожертви, патріотизм.

Героїко-романтична повість — епічний твір середнього розміру, в якому діє герой (чи кілька героїв) ідеальний, духовно багатий, він намагається вступити у боротьбу за справедливість, правду і прагне це довести на прикладі конкретних вчинків, справ.

СЮЖЕТ
-	1. Історія села Спасівки, розповідь про славний рід Судаків.
-	2. Напад татар на село.
-	3. Втеча Павлуся на татарському коні; зустріч з козаками, серед яких був і брат Петро; татарський кіш розбитий, ватажок Мустафа у полоні; визволення бранців — спасівчан і батька Степана; Ганна у неволі; сміливий вчинок Павлуся; небезпечні мандри на пошуки сестри.
-	4. Зустріч з сестрою. Воля або смерть.
-	5. Повернення в Україну.

Для мене історія – це…


title: Багряний "Тигролови"

text:
І. Багряний «Тигролови»

Не іменуй же мене поетом, друже мій!
Я хочу бути тільки людиною, яких так мало на світі...
                               І. Багряний

При народженні:	Іван Павлович Лозов'ягін
Псевдоніми, криптоніми:	Полярний, Багряний, Дон Кочерга
Дата народження:	19 вересня (2 жовтня) 1907
Місце народження:	Куземин
Дата смерті:	25 серпня 1963 (55 років)
Місце смерті:	Новий Ульм, ФРН
Національність:українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності: прозаїк, поет, драматург, публіцист, журналіст
Роки активності:	від 1925
Напрямок:	реалізм
Жанр:	роман
Найкращі твори:	«Тигролови», «Сад Гетсиманський»
Портфоліо письменника

Роман(  «Тигролови») чарує справжнім шармом пригодницького жанру: динамічним розгортанням подій, благородством поведінки головних героїв, їхнім умінням знаходити вихід з численних екстремальних ситуацій, торжеством справедливості.
                             О.Ковальчук

Історія написання
 роману «Тигролови»:
Задум виник під час перебування в таборі БАМЛАГу, коли, втікаючи з нього,блукав  тайгою, переховувався  в оселях мисливців-звіроловів, нащадків вихідців з України.
Рік написання – 1943р. (за 14 днів).
Побачив світ -  1944р. під назвою «Звіролови»
1946р. – видано у вдосконаленому варіанті.
Твір  НЕ є автобіографічним, але переживання «страшного державного злочинця», пригоди в тайзі належать І.Багряному.

Тема:
зображення драматичної долі українського юнака Григорія Многогрішного, його боротьби за найвище благо в цьому жорстокому й бездушному світі бути вільним.

Ідея:
засудження сталінського терору, його політики, яка калічила людей, позбавляючи їх права на життя; гімн людині, що за будь-яких обставин намагається боротися за своє щастя і перемагає.

Основна думка:
А) український народ (Григорій Многогрішний) – невмирущий, незнищений, мучений, гнаний, але непокорений;
Б) «сміливі завжди мають щастя»;
В) «ліпше вмирати, біжучи, ніж жити, гниючи».

Жанр:
*авантюрно-пригодницький роман;
*твір-протест проти порушення елементарних людських прав.
      Приго́дницький рома́н—це  роман, сюжет якого насичений незвичайними подіями й характеризується їхнім несподіваним поворотом, великою динамікою розгортання.

       Для пригодницького роману характерні мотиви викрадення й переслідування, атмосфера таємничості й загадковості, ситуації припущення й розгадування.

Композиція твору:
Твір складається з 12 розділів, ряду підрозділів, схожих на новели, що мають інтригуючі назви: «Дракон», «Навзаводи зі смертю», «Заколот і капітуляція», «Бог кохання» та ін..
Події у романі відбуваються упродовж півроку( осінь, зима).
Експозиція: втеча Григорія Многогрішного з поїзда-дракона.
Зав’язка: герой-в’язень потрапляє до сім’ї тигроловів Сірків.
Кульмінація: вбивство Медвина Многогрішним.
Розв’язка: еміграція Григорія та Наталки за кордон.

Особливості назви:
Сюжет твору вибудуваний на полюванні майора НКВД Медвина – цього новітнього тигролова за гордим, не прирученим тоталітарною системою, молодим «тигром» з України( Григорій Многогрішний), який у тайзі знайшов земляків, друзів і кохання.

Прізвище  головного героя: Многогрішний
Судячи з прізвища, він – далекий нащадок славного козацького гетьмана Дем’яна Многогрішного.
Цей гетьман твердо обстоював самостійність України, відверто висловлювався проти загарбницької політики Москви, за що й був підданий тортурам, а потім відправлений на довічне ув’язнення до Сибіру.

Проблематика роману:
•	Трагедія України в комуно-фашистській імперії.
•	Морально-етичні взаємостосунки в сім’ї.
•	Роль українських звичаїв і обрядів у родині, що мешкає в тайзі.
•	Життя і смерть.
•	Сила волі, витримка , прагнення долати всілякі труднощі.

Життя
Добро і зло в романі «Тигролови»
                   Добро
*Боротьба Г.Многогрішного;
 *Родина Сірків;
*Морози
              Зло
                                                                                * НКВД – знаряддя Сталіна;
                                                                                *  Майор Медвин;
                                                                                *Тигри

Інформативне ґроно до образів старих Сірків:
Сірки
Душевна доброта і щирість
Обізнаність у господарській справі і мисливстві
Порозуміння з природою
Чуйність і лагідність щирість і відвертість
Працелюбність і богобоязливість
Безкорисливість і шляхетність
Відповідальність за доручену справу
Шанування Бога і народних традицій

Інформативне ґроно до образу Наталки:
Наталка
Майстриня співу
«Швидка, як коза»
Сміливість, рішучість, винахідливість
Добра, чуйна, іноді виявляє гордість і самовпевненість
Зразковий мисливець
Здатність на палке і вірне кохання

Інформативне ґроно до образу Григорія Многогрішного:
Григорій Многогрішний
Професійний інженер-авіаконструктор
Відповідальний і чесний
Вихований і культурний
Розумний і кмітливий
Мужній і рішучий
Здатний на самопожертву і щире почуття кохання
Спостережливий і уважний
Любов до природи, повага до народних традицій

Інформативне ґроно до образу Медвина:
Медвин
Майор ОГПУ-НКВД
Жорстокий і самовпевнений
Ненависний, презирливий
Жага до кар’єрного росту
Бездушний і корисливий
Хитрий, підступний
Боязливий

І Багряний – співець оптимізму
«Сміливі завжди мають щастя»,- ці слова рефреном звучать упродовж усього роману.
Німці купували роман своїм дітям до дня народження або першого причастя, бо ця книга вселяла оптимізм, виховувала  вміння долати труднощі і перемагати.
Роман повернувся в Україну в 1991 році. Сьогодні ми вважаємо І.Багряного співцем і виразником оптимізму й незборимості українського народу.

«Тигролови» — український художній фільм режисера Ростислава Синько, відзнятий у 1994 році на кіностудії «Укртелефільм»

Літературний бліц-диктант

І варіант
1.Скільки років Григорію Многогрішному?
2.Яка назва кінцевої станції експреса?
3.У якому вагоні везли Многогрішного?
4.Який пункт відправки та призначення був у «Тихоокеанського експреса нумер один»?
5.Хто врятував від голодної смерті Многогрішного?
6.Якої масті  ведмідь-нападник?
7.Якою була перша фраза Григорія Многогрішного, коли він отямився?
8.Як називалася та місцина, де солили солонці для пантовки?
9.Чому вигідніше вполювати тигрів живцем?
10.У якому році і звідки Сірки прибули на Далекий Схід?
11.Чому сім’я Сірків переселилася з міста у тайгу?
12.За якими українськими рослинами тужила мати Наталки?

ІІ варіант
1.Чи вдалося Многорішному влучити у мішень, якою слугувала оленяча голова?
2. Що Сірки вважали обов’яковим після прийняття  їжі?
3. Що було найнебезпечнішим для коней?
4.Ким приходився Мороз Грицьку та Наталці?
5.Як представили сім’ї Морозів Многогрішного?
6.Що робили з пантами, щоб їх зберегти довше?
7.Чим займалися Сірки, зіпсувавши солонці?
8.Чи був Сірко нащадком гетьмана Дем’яна Многогрішного?
9.Скільки тривала пантовка?
10. Чим займалися Сірки вдома?
11.Що написав на снігу Многогрішний?
12.Яку фразу часто повторював Григорій Многогрішний?

Відповіді.

І варіант.
1.25.
2.Океанська.
3.32-у.
4. «Негорєлоє-Владівосток».
5.Бурундук.
6.Чорної.
7. «Де це я?»
8. Зміїна Падь.
9.Дорожче можна продати.
10.У 1887 р. з Полтави.
11.Через владу.
12.Волошками, барвінком, чорнобривцями, васильками.

ІІ варіант.
1.Ні.
2.Перехреститися перед іконами.
3.Паут.
4.Хрещений батько.
5.Інженер.
6.Пекли в печі.
7.Рибалили.
8.Ні.
9.Місяць.
10.Збирали мед, косили.
11. «Судив і присуд виконав я – Г.М.».
12. «Сміливі завжди мають щастя».


title: "Довженко"

text:
Довженко
Олександр Петрович
Український та радянський письменник,
кінорежисер, кінодраматург, художник,
класик світового кінематографу
Народився Олександр Довженко
10 вересня 1894 року в селянській родині на Чернігівщині, в мальовничому містечку Сосниця.
Батько и мати О.Довженко. Фото із музею в Сосниці.
3 17 років він — студент Глухівського учительського інституту, закінчивши який у 1914 році отримує направлення до Житомира. Вчителювання його тривало до літа 1917 року й включало в себе викладання природознавства й гімнастики, географії й фізики, історії й малювання..
Згодом він переїздить на роботу до Києва. Тут він вчителює і вчиться в Київському комерційному інституті на економічному факультеті. Коли ж у Києві відкрилася Академія мистецтв, Довженко стає її слухачем
У буремне лихоліття 1918—1920 років Довженко на службі у Червоній Армії. Як свідчив Довженків земляк інженер Петро Шох (що пізніше емігрував),
Довженко разом із ним був 1918 року вояком 3-го Сердюцького полку Української Армії. Після визволення Києва від польських інтервентів працює в губернському управлінні народної освіти завідуючим відділом мистецтва.
Так тривало до липня 1921 року, коли його, за наказом Наркомату закордонних справ УРСР, було зараховано співробітником цього поважного відомства і направлено на роботу за кордон — спочатку до консульства у Варшаву, а згодом у Берлін. Там він продовжує малювати й студіювати малярство.
У 1923 році О. Довженко повертається в Україну. Доля заносить його до Харкова, на той час столиці України, де він влаштовується на роботу в газету «Вісті», працюючи там карикатуристом та художником-ілюстратором. На тридцять третьому році життя О.Довженка круто змінюється. Він приїжджає до Одеси, де починає працювати режисером на кіностудії.
Першою пробою став фільм «Ягідка кохання», що мав комедійний характер, але Олександр Петрович ніколи не зараховував його до свого творчого доробку. Точкою відліку свого кінематографічного життя він справедливо розпочинав зі стрічки «Сумка дипкур'єра», в якій, окрім всього, ще знявся і в ролі кочегара. Мрією О. Довженка було національне кіно, наближення його естетики до народного мистецтва.
У 1928 році він за сто днів знімає фільм «Звенигора» — історію українського народу від сивої давнини до сучасності. «Картину я не зробив, а проспівав, як птах», — казав митець. Наступною роботою О.Довженка стає стрічка «Арсенал», а ще через рік, у 1930 р., на екрани виходить неперевершений шедевр світової кінокласики — «Земля».
Цей фільм — гімн життю — було названо серед двадцяти кращих кінострічок усіх часів і народів. Фільм, у якому О. Довженко звернувся до трьох одвічних загальнолюдських тем: життя і смерть, людина і земля, старе і нове — уже знімався на Київській кінофабриці, яку тільки розпочали будувати. У цей час на її території Довженко і закладає свій знаменитий сад.
На початку 1933 року Довженко залишає Київську кінофабрику і переїздить доМоскви. Згодом разом із дружиною Ю. Солнцевою та письменником О. Фадєєвим вирушає на Далекий Схід. Мета поїздки — створення сценарію про східні рубежі країни. Результатом творчого відрядження став фільм «Аероград». Напередодні війни працює над фільмом «Щорс», з основною темою — народ у війні. За цю роботу митець був удостоєний Державної премії СРСР.
З початком війни змінюється і життя О. Довженка. Він добровольцем іде на фронт захищати рідну землю. Працює в газетах «Красная Армия», «Красная звезда», «Известия». Пише серію оповідань. У 1943 році на екрани виходить документальний фільм «За нашу Радянську Україну». У травні 1945 року з'являється ще одна стрічка — «Перемога на Правобережній Україні». Після війни О. Довженко знімає документальний фільм про Вірменію «Рідна країна», у 1949 році — стрічку «Мічурін».
На початку п'ятдесятих років великий режисер переважно займається педагогічною та викладацькою роботою в Інституті кінематографії. Пише сценарії та кіноповісті: «Відкриття Антарктиди», «Поема про море», «Повість полум'яних літ», «Зачарована Десна».
Сповнений творчих планів, О. Довженко раптово помирає 25 листопада 1956 року. Йому йшов шістдесят третій рік... Уже після його смерті виходить вибране О. П. Довженка, його дружина Ю. Солнцева дозняла фільми «Поема про море», «Повість полум'яних літ», «Зачарована Десна».
У 1959 році за сценарій фільму «Поема про море» О. П. Довженкові посмертно було присуджено Ленінську премію.

Юлія Іполитівна Солнцева ( 25 серпня (7серпня) 1901, Москва -†29 жовтня 1983, Москва) - російська та українська  кіноакторка  та  кінорежисерка.
У фільмі  «Земля» (1930) Олександра Довженка зіграла Панасову дочку.
1930–1956 була одружена, працювала з Олександром Довженком як співрежисер його фільмів:
« Букавина – земля українська »,
« Битва за нашу радянську Україну »,
«Перемога на Правобережній Україні».
За сценаріями та творами Довженка поставила фільми:
« Поема про море» (1958),
«Повість полумяних літ» (1961),
Зачарована Десна»1964),
«Незабутнє» (1967),
«Золоті ворота» (1969) —
про творчість Олександра Довженка.
Могила
Олександра Довженка
Пам'ятна монетна номіналом у 2 гривні присвячена до 110-річчя від дня народження Олександра Довженка.
Поштові марки
Монумент Олександру Довженку
Презентацію виконала
Учениця 11-А класу
ЗОШ№32
Шавурська Марія


title: Витинанка "Ажурний метелик"

text:
Ажурний  метелик
Черниш Світлана Петрівна
Вчитель початкових класів
БСШ №1 з поглибленим вивченням слов’янських мов
Витинанка

Девіз уроку:
«Руки твої – найкращій скарб Коли умієш їм дати лад».

Словникова робота
Витинанка – орнаментарні і фігурні прикраси житла, ажурно витяті ножицями, штампельками, ножем з білого або кольорового паперу.

Одинарні

Складна

Накладна

Складена

Дерева

Ажурна витинанка

Стрічка
Перші паперові витинанки походять із Китаю

Ажурні витинанки відомі ще з V ст. до н.е.

Витинанка в Україні відома з ХІХ ст.

Матеріалом для витинанки є тонкий папір яскраво насичених кольорів.

Шпалери

Фіранка

Правила користування ножицями
1) Ножиці – це небезпечний інструмент. Поводитись з ним треба обережно.
2) На робочому місці поклади ножиці так, щоб вони не виходили за край парти.
3) Не тримай ножиці вістрями догори.
4) Не ріж на ходу. Під час різання не вставай з місця.
5) Передавай ножиці закритими і кільцями вперед.
6) Під час роботи з ножицями притримуй матеріал лівою рукою так, щоб він не потрапляв на лінію різання.

Правила користування клеєм
1) Клей треба наносити пензликом від середини до країв.
2) При потраплянні клею на одяг його слід негайно змити водою.
3) Для притискання елементів аплікації і витирання рук треба користуватися матерчатою серветкою.
4) Закінчивши роботу, клей потрібно щільно закрити, пензлик і посуд помити.
Симетрія – однаковість правої та лівої частини певної форми.

Послідовність виготовлення

   Молодці.  		         Дякую 						за роботу.


title: "Антонич Богдан-Ігор васильович"

text:
Антонич Богдан-Ігор васильович
(1909-1937)
Підготувала: учениця 11-В класу 	        Кузьменко Ірина
Богдан-Ігор Антонич 5 жовтня 1909, с. Новиця — †6 липня 1937, Львів.Український поет, прозаїк, перекладач,літературознавець.
Через офіційну заборону ширше знаний лише з середини 1960-х; справив значний вплив на сучасну українську поезію; філософська лірика, релігійні, космічні мотиви, відгомін лемківського фольклору і поганської символіки; впливи Омара Хайяма, Волта Вітмена; прозові твори; переклади; статті літературно-критичного і теоретико-літературного характерів.
ОсвітаПочаткову освіту майбутній поет здобував під наглядом приватної вчительки.
Коли у 1919 році рідного брата його матері, Олександра Волошиновича, за спробу обєднання польської і словацької часток Лемківщини режим Пілсудського засудив до страти, родина Антоничів з десятилітнім сином проживала певний час на Пряшівщині у Межилабірцях і Михайлівцях.
Упродовж 1920–1928 навчався у гімназії гуманітарного типу імені Королеви Софії у Сяноку. «На цілу Лемківщину це була одинока гімназія, де вчили також і української мови» (М. Кудлик, однокласник Антонича). Тут викладали, зокрема, проф. Володимир Чайківський, проф. Лев Ґец. З першого і до останнього класу Антонич відзначався як найкращий учень.
Із середини 1920-х років батьки Богдана- Ігоря Антонича жили у селі Бортятин (тепер — Мостиського району Львівської області), де отець Василь був місцевим парохом. Б. І. Антонич часто приїжджав сюди, тут написав низку своїх творів.
Народився 5 жовтня у селі Новиця на Лемківщині в родині греко-католицького священика Василя. Справжнє прізвище батька було Кіт, яке родина змінила перед народженням єдиного сина. Мати майбутнього письменника, Ольга Волошинович, походила із села Липовець Сяноцького повіту.
Протягом 1928–1933 Антонич — студент Львівського університету Яна Казимира, де навчався на філософському факультеті (спеціальність — польська філологія). Серед викладачів Антонича були літературознавці В. А. Брухнальський, Є. Кухарський, славіст В. Ташицький, філософ К. Твардовський, мовознавець Є. Курилович та ін. Антонич брав активну участь у роботі семінарів професорів Г. К. Ґертнера (польська мова), Ю. Кляйнера (польська література) та Я. Янува (українська (руська) мова та література), під їхнім керівництвом писав наукові роботи.
Ще під час навчання в університеті Антонич пристрасно включився в літературне та громадське життя столиці Західної України, був членом гуртка студентів-україністів при Науковій секції «Товариства «Прихильників освіти», наполегливо почав вивчати нюанси української мови, вчитуючись не тільки в словники та граматично-лінгвістичні підручники, але також у твори поетів Радянської України.
Гурток студентів-україністів у Львові, червень 1931 р. 2 ряд знизу, перший зліва— Б. І. Антонич, посередині — лектор О. Шемлей.
Антонич почав писати вірші ще дитиною. Він продовжував писати їх в середній школі, але тому, що школа була польська і що він перебував тоді майже виключно в польському оточенні, його юнацькі твори були написані по-польськи. Восени 1928 року Антонич переїхав до Львова і вступив до Львівського університету. Цей етап його життя мав вирішальне значення для розвитку його творчої особистости. Бо хоч університет був польський, велика частина його студентів складалася з українських інтелігентів. Вони заохочували молодого поета писати по-українському і помагали вивчити українську літературну мову. Перші свої українські вірші він читав у колі студентів-українців.
Творчість Антонича
Перший свій вірш поет опублікував 1931 року у пластовому журналі «Вогні». Потім він розміщував поезії у багатьох періодичних виданнях. Незважаючи на велику поетичну творчість і важкий процес засвоєння літературної мови, поет все-таки знаходив час на працю в інших жанрах та на публіцистику. Він виступав з доповідями про українську та чужу літератури; робив переклади; писав рецензії; публікував сатиричні фейлетони та пародії, в яких виявив гостру дотепність. Вів літературну хроніку у часописі «Дажбог».
Крім того, він випробовував свої сили у прозі та драматургії. Залишилася незакінчена новела «Три мандоліни» та великий фрагмент повісті, що мала називатися «На другому березі». Він склав лібрето до опери «Довбуш», що її мав написати Антін Рудницький.
Проводив редакторську діяльність, деякий час редагував журнал «Дажбог» і разом з Володимиром Гаврилюком журнал «Карби». Антонич також малював, грав на скрипці і компонував музику, мріяв бути композитором. Ці галузі мистецтва, особливо малярство, дуже сильно вплинули на його лірику.
Твори
Поетичні твори
Привітання життя: книжка поезій. Львів, 1931;
Велика гармонія (збірка друкувалась 1932-33 рр. у періодиці; повністю надрукована 1967 р.);
Три перстені: поеми й лірика. Львів, 1934;
Книга Лева. Львів, 1936;
Зелена Євангелія. Посмертне видання. Львів, 1938;
Ротації. Посмертне видання. Львів, 1938;
Низка поезій поза збірками;
Лібрето до опери «Довбуш» (у двох редакціях);
Поетичні переклади (Ашіль Мільєн, Владислав Белза, Ярослав Врхліцький, Густав Фальке, Райнер Марія Рільке).
Прозові твори
На другому березі (незакінчений роман)
Політик (сатиричний гротеск);
Три мандоліни (новела);
Окремі твори у фрагментах.
Літературно-критичні статті
«Національне мистецтво»
«Між змістом і формою»
«Становище поета»
«Як розуміти поезію»
«Сто червінців божевілля»
Зібрання творів
Антонич Б. І. Перстені молодості: До тридцятиліття від смерті поета (1909—1937) / Підгот. текстів, упоряд., приміт. та критико-біогр. нарис М. Неверлі. — Пряшів: Слов. пед. вид-во в Братіславі. Відділ укр. літератури в Пряшеві, 1966. — 371 с.
Антонич Б. І. Зібрані твори / Зредагували С. Гординський і Б. Рубчак. — Нью-Йорк, Вінніпеґ: Слово. Об'єднання Українських Письменників в Екзилі, 1967. — 400 с.
Антонич Б.-І. Пісня про незнищенність матерії: Поезії / Упоряд., вступ. стаття і примітки Д. Павличка. — Київ: Рад. письменник, 1967. — 451 с.
Антонич Б.-І. Поезії / Редкол.: В. В. Біленко та ін.; Вступ ст. М. М. Ільницького; Упорядкування, примітки і словник Д. В. Павличка. — Київ: Рад. письменник, 1989. — 454 с. — (Б-ка поета).
Антонич Б.-І. Твори / Ред.-упоряд. М. Москаленко; упоряд. Л. Головата; авт. передм. М. Новикова. — Київ: Дніпро, 1998. — 591 с.
Антонич Б.-І. Велика гармонія: (Модерністична поезія XX ст.): Для ст. шк. віку / Упоряд., передм., прим. Д. В. Павличка; [Худож. оформ. М. С. Пшінки, А. О. Лівня]. Фронтиспіс О. Л. Кульчицької. — Київ: Веселка, 2003. — 350 с. іл. — /Шк. бібліотека/.
Антонич Б. І. Три перстені / Передмова М. Ільницького; Упорядкування, підготовка текстів, наукове та літературне редагування, пошук архівних матеріалів Д. Ільницького; Художнє оформлення, макет, комп'ютерна верстка, художнє фото та фотокопіювання архівних матеріалів Р. Романишин та А. Лесіва. — Львів: Літопис, 2008. — 128 с.
Антонич Б. І. Повне зібрання творів / Передмова М. Ільницького; Упорядкування і коментарі Д. Ільницького. — Львів: Літопис, 2009. — 968 с. + 32 с ілюстр.
Антонич Б. І. Вибрані твори / Упорядник Д. Ільницький; Передмова Д. Ільницького та І. Старовойт. — Київ: Смолоскип, 2012. — 872 с.
Смерть та визнання
Помер Антонич на двадцять восьмому році життя. Після перенесеного апендициту та наступного запалення легенів перевтомлене довгою і високою гарячкою серце не витримало. Похований у Львові на Янівському цвинтарі, поле № 4.
Після його смерті та входження Західної України в склад УРСР Антонич, як аполітичний поет-містик, був заборонений; інтерес до нього виник лише в 1960-і роки в українській діаспорі, а потім й у СРСР. Його вірші перекладені багатьма мовами. У 1989 році у Львові встановлена меморіальна дошка на Городоцькій вулиці, буд. 50, де він жив. Меморіальна дошка Антоничу встановлена й на його батьківщині в Новиці (Польща).


title: Частина

text:
Славетні жінкиУкраїни
 Кімната – музей
«Берегиня»

Берегиня – заступниця…
Хранителька роду людського…
У слові «Берегиня» глибока енергетика і навіть космічний зміст…
Образ жіночого божества -Велика Матір часів трипільської культури…
Свята Оранта Софійського собору…
Ікони Богородиці Замилування…
Ікона Богородиці святої Покрови…
Образ української жінки – берегині утвердився за козацьких часів…
Саме в козацькі часи сформувалися визначальні риси української жінки…
Чоловіки були у походах, захищали отчий край…( «Два козаки в поході» Петро Андрусів, 1977 рік)
Жінки  вели домашнє господарство, берегли домашнє вогнище… (А.П.Лях Поповнення 2007 р.)
 * «Жінки – Музи видатних чоловіків »*  «Славетні українські письменниці»*«Ярославни Придніпров’я»* «Визначні українські жінки мистецтва»*«Сила слабкої статі»  та *« Відомі жінки українського походження »
Українська жінка здатна витримати й досягти більше, ніж може уявити собі «сильний» чоловік…
Жінка – офіцер із «Гусарської балади»…

Надія Дурова – перша в Російській імперії «кавалерист – дівиця»…
*Видання «Записок» 1839 р.*Солдатський Георгіївський хрест…
Марія Гнатівна Закревська – Бенкендорф -  Будберг
Закревський Гнат Платонович
 правознавець, дипломат, юрист, сенатор
(09.12.1839—1906)
 Донька Марія
(для близьких — Мура)
Платона Закревський і його дружини Ганна, яку любив Тарас Шевченко…
 Відома як авантюристка, її вважали агентом трьох світових розвідок і називали не інакше як «червона Мата Харі».
Муза  пролетарського письменника Максима Горького та — громадянська дружина відомого англійського фантаста Герберта  Уеллса.
Ніна Берберова  написала
 про неї книгу
 «Залізна жінка».
Льотчиця – рекордсменка…
Валентина Гризодубова – жива легенда Великої Вітчизняної війни…
Поліна Осипенко, Валентина Гризодубова та Марина Раскова – екіпаж літака «Батьківщина»…
Під час війни була начальником Управління міжнародних повітряних ліній Центрального повітряного флоту СРСР, командиром Московської авіагрупи особливого призначення, командиром авіаційного полку…
Автор біблії «Анатомії рослин»…
Катерина Есау народилася в м. Дніпропетровську…
ЇЇ учнями вважають себе всі ботаніки, які вчились за посібниками К.Есау…
Рекордний урожай олімпійських нагород – в українки…
Справжня Зірка українського спорту…
Лариса Латиніна – володарка найбільшої кількості олімпійських нагород…
18 олімпійських нагород: 9 золотих, 5 срібних, 4 бронзових…
Володарка «Оскара» і «рекламний голос»…
Записала два українських альбоми « Пісні з України» та «Два кольори»…
Квітка Цісик – під керівництвом професора Себастіана Енгельберга навчалася вокалу…
Здобула нагороду «Оскар» за саундтрек до фільму «"Ти освітила життя моє»(1977 р.)
Атена Пашко - дружина і соратниця В’ячеслава Чорновола…
З 1991 року поетеса очолила Союз українок. У 1997 році вона, як громадський діяч у вирішенні проблем сім'ї, жінок і дітей була нагороджена Орденом княгині Ольги III ступеня.

Атена Василівна - Президент Міжнародного благодійного фонду В’ячеслава Чорновола  з 1999 р
Самовіддана жінка, вона прожила складне і мужнє життя
Костенко  Ліна Василівна - чутлива поетеса українського слова
 Народилась 19 березня 1930 року в містечку Ржищеві на Київщині в родині вчителів.
 Принципова жінка з чоловічим характером, сталими принципами та поглядами на життя…
Найвидатніший до сьогодні твір - роман у віршах "Маруся Чурай", за який Ліна Костенко  в 1987p. була удостоєна Державної премії УРСР імені Т. Г. Шевченка.
Богдан Хмельницький та його Ганна…
Іван Мазепа та Мотря Кочубеївна…
Алла Горська та Ліна Костенко…
Козачка із шляхетного роду…
Князь Володимир та його Рогніда…
Генріх ІV та його Євпраксія Всеволодівна…
Козачка – це Берегиня дому й рідної землі…
Жінки додають «перчинки» в історію…
Вірш Ліни Костенко «Кобзарю…» побудований у формі діалогу автора з Кобзарем. У чотирьох строфах Ліна Костенко розповідає своєму  попереднику  з  дев’ятнадцятого  століття Т. Шевченку  про нелегку  епоху,  «оцей  двадцятий  невгомонний  вік».
Дякуємо за увагу !!!


title: Донбас Арена

text:
Донбас Арена
«Донбас Арена» — стадіон, розташований у центрі міста Донецька, в Міському парку культури і відпочинку. Розрахований на понад 50 тисяч глядачів.
Стадіон став не тільки домашньою ареною ФК «Шахтар» і місцем проведення міжнародних чемпіонатів будь-якого рівня, але й культурним центром столиці Донбасу. За акредитацією УЄФА та ФІФА — споруда відповідає класу «еліт».

Зовнішній дизайн стадіону був розроблений англійською компанією «АрупСпорт». Стадіон має овальну форму, а також скляні фасад і дах. Він орієнтований із півночі на південь, при чому основна трибуна розташована в західній частині.

Дах арени нахилений у напрямку з півночі на південь, повторюючи нахил ландшафту й посилюючи природне освітлення й провітрювання поля. Зовнішнє підсвічування фасаду дозволяє стадіону в темний час доби сяяти, як діамант.

Газон стадіону був вирощений в Словаччині і є одним з найкращих газонів у світі. Зараз його підігрів здійснюється за допомогою гликоля та води. Тут установлена така дренажна система, яка видаляє надлишки води з поля і сприяє аерації газону.
Крісла стадіону були виготовлені австралійською фірмою «Camatic». Основна частина сидінь помаранчевого кольору, білими рисами на чорному тлі видніються написи «Shakhtar» і «Donetsk». Всього крісел налічується більше 50-ти тисяч.
У будівлі «Донбас Арени» розташовані ресторани, ландж-бар, десятки фаст-фудів, торговельних точок, фітнес-центр, корпоративні ложі й навіть пункти першої допомоги. Тут  знаходяться фан-кафе, музей і фірмовий магазин ФК «Шахтар».

Розминка перед матчем Англія — Франція.Euro 2012

У неігрові дні в ложах стадіону можна проводити корпоративні заходи. Стадіон також зможе приймати міжнародні конференції. Крім футбольних матчів, оснащення «Донбас Арени» і його акустична система дозволять проводити тут шоу за участю вітчизняних артистів і закордонних зірок.
Відкриття стадіону відбулося 29 серпня 2009 року в День шахтаря та День міста Донецька. Спочатку пройшло прапор-шоу, танцювальна група з кількох людей вийшла на поле, в руках у яких були прапори всіх членів УЄФА. Після над стадіоном злетів величезний футбольний м'яч.

Потім на полі з'явився нинішній склад «Шахтаря».
Завершував церемонію відкриття «Донбас Арени» виступ відомої американської соул-діви Бейонсе.

Дякую за увагу!


title: Водний (на байдарках) туристичний похід

text:
Конотопська СЮТур
2011 рік
Водний   (на байдарках)   туристичний     похід3 ступеня складності по річці Сейм
           Початок. Команда зібрана на Конотопській СЮТур.
   На шляху до старту походу. Залізнична станція «Путивль» в місті Буринь.
         Село Чумакове Буринського району – відправний пункт.

         Підходяще місце для спуску на воду.
           Складання плавзасобів. Остання перевірка спорядження.
            Повна готовність до походу.
                     Посадка в байдарки.
                          В путь! Перші метри маршруту.
        Маленька флотилія посеред Сейму.
           Група уходить на маршрут. Попереду – шість днів походу.
                  Міст через р. Сейм на трасі Буринь – Путивль.
        Характерні ландшафти узбережжя  в заказнику.
    Ріка широка, а береги порослі лісом.

«Командирський» човен.
Підготовка до висадки на берег.
Перша стоянка. Погода сприяє… поки що.

     Ранок другого дня походу. Вихід на маршрут.
Мінливі береги. Крутий обрив.
Зарості очерету.
Дерева, корчі, топляк.
Перерва на відпочинок і перекус.
Заповідні куточки.
Великі зарості прибережного очерету.
На прибережних пагорбах – Молчанський монастир.

По правому борту – місце відпочинку путивлян.
Причалили прямо до пристані.
В центрі Путивля. Шукаємо питну воду.
Почтове відділення Путивля. Ставимо відмітку в маршрутному листі.
Ярославна – один із символів міста.
Велика сіра чапля – характерний представник фауни Посейм’я.
Починається мілководдя.
Другий міст через Сейм – біля села Пруди.
Попереду – руїни старого дерев’яного моста та водяного млина.
Перешкода успішно подолана!
Невеликий привал.
Вражаюча височина обривів.
Стоянка неподалік села Красне Путивльського району.
Прибережний валун – релікт льодовикової епохи.
Початок маршруту третього дня.
А тут правий берег низинний.
Береги переважно поросли листяним лісом.
Береги різко крутішають. З`являються хвойні дерева.
Можна пройти у «ворота».
Найтепліший день, приємний відпочинок.
Підходимо до Конотопського району.
Міст біля села Хижки.
Біля Хижчанської сільради. Ще одна відмітка у маршрутному листі.
Йдемо далі. Погода погіршується.

Стоянка між селами Хижки і Камінь.
Четвертий ранок зовсім прохолодний.
     Прибережні сосни стали зустрічатися  часто.
Перепочинок на низовинному березі.
Корчі і топляк – найхарактерніші елементи крутих берегів Сейма.
Значні простори узбереж стали відкритими.

Міст на трасі Конотоп – Кролевець біля села Мутин.

Так, саме цей міст.
А ось і село Мутин Кролевецького району.
Мутинська сільська рада.
За Мутином – стоянка.
        Дощовий ранок п`ятого дня.
               Знову вражаючий водний простір та низовинні береги.
За кормою байдарок видно одну з численних заток.
За кормою байдарок видно одну з численних заток.
Село Жолдаки Конотопського району – місце поповнення запасів води.
Відчалюємо від зарослого очеретом пляжу села Жолдаки.
Погода погрожує…
Група на маршруті.
Зручне місце для привалу.
Гирло річечки Гнилиці.
На березі вишикувалися тополі.

Погода випробовує.
                                   Останній міст на маршруті.
Міст на новій автодорозі Конотоп – Кролевець біля села Озаричі.
Можна і вишикуватись.
Прохід під мостом.
«Крайній» причал. Кінець маршруту.
Збір спорядження, підготовка байдарок до транспортування.

А під вечір погода дарує сонце.
              Село Озаричі Конотопського району – кінцевий пункт походу


title: Туристичні ресурси

text:
Туристичні ресурсиВиконав:                              студент 28 групи              Мурашко Олександр
Туристичні ресурси — специфічні  властивості природного середовища, а також їх поєднання, прояви людської діяльності, природні,
історичні, соціально-культурні об'єкти, які є предметами зацікавлення туристів, стимулюють їх до подорожі, здатні задовольнити їхні потреби у
відновленні та розвитку фізичних, емоційних та інтелектуальних сил. Ресурсом є не лише пейзаж чи історична пам'ятка, а й тиша, чисте повітря,
гостинність жителів, доступність розваг тощо. Там, де немає туристичних ресурсів, туризм розвиватись не може.
Сутність туристичних ресурсів полягає в тому, що вони слугують основою
для формування туристичного продукту та його пропозиції. Загалом
туристичними ресурсами вважається все, що можна використовувати в
конкретному районі для організації туристичної діяльності та залучення
туристів.
Основою використання туристичних ресурсів і туристичних об'єктів для
цілей туризму є туристський інтерес і туристські враження.
Об'єкти туристського інтересу — визначні пам'ятки, природні об'єкти і
природно-кліматичні зони, соціально-культурні об'єкти показу тощо,
спроможні задовольнити потреби туриста під час туристичної поїздки або
подорожі.
Існує такі три групи
туристичних ресурсів:
1. Природні туристичні ресурси, що визначаються як "потенційний туристичний капітал", до них належать клімат, повітря, пейзаж, моря, озера,
ріки, гори, ліси тощо.
2. Туристичні ресурси, створені працею людини, тобто архітектурні
споруди, пам'ятники, твори мистецтва тощо. Це об'єкти показу чи екскурсій.
3. Додаткові туристичні ресурси, створені працею людини для надання
послуг — інфраструктура району, всі підприємства, призначені для прийому
та обслуговування туристів.
П. Дефер поділяє всі туристичні ресурси на чотири групи: гідром, фітом,
літом й антропом.
Гідром — усі туристичні ресурси, до складу яких входить вода: озера, ріки,
морські узбережжя, сніжні рівнини і льодовики, джерела мінеральних вод,
гідроелектростанції.
Фітом — природні туристичні ресурси, до складу яких входить земля. Ці ресурси можуть бути двох типів: створені самою природою (ліси, гори, скелі,
вулкани, мальовничі панорами), і ті, що є результатом людської праці (національні парки, сади).
Літом — усе, що створено працею людини і викликає інтерес туристів або
само по собі, або завдяки своєму призначенню.
Антропом охоплює всі види людської діяльності, які можуть викликати
інтерес туристів, незалежно від оточення. Елементами антропома є сама
людина, її життя, погляди та звичаї; стародавні види людської діяльності.
Виокремлюють такі групи природних ресурсів.

                                     1. За походженням:
— фізичні, до яких належать компоненти неживої природи (геологічні,
кліматичні, гідрологічні, термальні ресурси);
— біологічні — жива природа (ґрунтові ресурси, флора, фауна);
— енергоінформаційні — специфічні поля ноосферної природи, що
служать факторами привабливості (наприклад, місцевість чи ландшафт). Цей
тип ресурсів є базою для розвитку таких видів туризму, як культурний,
сенсетивний і релігійний.
2.За видами рекреаційного використання:
— мінеральні води;
— грязі;
— ванни;
— солярії;
— ліси.
3. За можливістю самовідновлення і культивування:

— відновлювані ресурси, до яких можна віднести ліс, хоча період його
відновлення дуже довгий, — 50 років;

— невідновлювані ресурси, наприклад, незворотні кліматичні зміни.
Історико-культурні туристичні ресурси — це сукупність створених у
процесі історичного розвитку певної території пам'ятників матеріальної і
духовної культури, які є об'єктами туристського інтересу. До групи
істо-рико-культурних рекреаційних ресурсів належать пам'ятки історії,
історичні архітектурні пам'ятки, пам'ятки сучасної архітектури, унікальні
споруди культури, спорту тощо.
До популярних туристичних об'єктів належать середньовічні замки —
укріплене житло середньовічних феодалів, королів, султанів, шахів, інших
володарів. Багато замків у Європі та на Близькому Сході побудовані
войовничими чернечими орденами.
Пам'ятки історії та архітектури на території Україні розміщені
нерівномірно. Більшість із них знаходиться в західних областях України, а
також у Київській, Хмельницькій, Вінницькій, Чернігівській, Сумській
областях та в Республіці Крим.
Дякую за увагу


title: дмитро павличко два кольори

text:
ТВОРЧІСТЬ  Т.Г. ШЕВЧЕНКА  У  СВІТЛІ  СУЧАСНИХ ПОДІЙ В  УКРАЇНІ  Роботу виконав: Губаль Олександр Олександрович,учень 11 класу Фанчиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів  Науковий керівник:Семен Надія Юріївна, вчитель української мови та літературиФанчиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
Зміст

ВСТУП	3
ТАРАС ШЕВЧЕНКО І НАША СУЧАСНІСТЬ	6
ХУДОЖНЯ ІНТЕРПРЕТАЦІЯ ПОЛІТИКИ РОСІЙСЬКОЇ ІМПЕРІЇ В ТВОРЧОСТІ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА	13
ВИСНОВКИ	20
СПИСОК ВИКОРИСТАНИХ ДЖЕРЕЛ	22
ДОДАТКИ	24

       Мета роботи – довести, що вірші Т. Шевченка не піддаються впливу часу: вони були гострими і актуальними в царській Росії, потім - в СРСР, і залишаються такими ж актуальними у незалежній Україні.
Вступ
        Уся світова спільнота у минулому році відзначала 200-ту річницю з дня народження Тараса Шевченка, хто чи не єдиний серед світочів людства, який мав цілковите право сказати про себе: «Історія мого життя становить частину історії моєї Батьківщини».
        Ще не так давно, у   березні 2011 року,  газета  інтелектуалів «День» писала: «В Україні культ святкування Шевченка – абсолютно формальний. Шевченко, на жаль, мертвий для наших сучасників, його не прочитують, його меседжі до сучасних українців не достукують. І оці дні – 9 та 10 березня – показують, що Шевченко у нас – не в головах, а на п'єдесталах. І він не говорить з сучасниками своїми текстами».

Та вже у березні 2014 року Михайло Андрусяк, письменник, у газеті «Галичина»  пише:  «Сьогодні Шевченків вірш, з огляду на те, що діється в Україні, вельми і вельми актуальний. Кому з українців може нині бути однаково стосовно подальшої долі української нації?  Якою буде Україна?  Яким шляхом вона піде? У зв’язку з політичними подіями в Україні, та зокрема – в Києві на Майдані, ім’я Т.Г. Шевченка та його творчість стали всеукраїнською об’єднавчою силою. Його слова «борітеся – поборете» стали девізом Майдану. У період Євромайдану жартували, що українська Революція гідності –  найкращий подарунок Шевченкові. Рядки з його віршів розміщували на плакатах. Шевченка зображали на них у касці та з палаючими шинами. Мовляв, якби поет жив нині, неодмінно був би на барикадах, а не в парламенті. «Шевченко першим вийшов на Майдан, коли там нікого не було, коли самого Майдану ще не було. Він став першим українцем і першим європейцем», – вважає Богдан Тихолоз, український літературознавець і викладач Львівського національного університету імені Івана Франка.

       Шевченко завжди сучасний, бо кожне покоління бере від нього те, що здужає взяти. «Це стосується як окремих людей, так і поколінь, як суспільства, так і певної доби, її прагнень, її духу».  «Роки і віки намагаються віддалити Шевченка від нас, а він не піддається, він щодень стає ближчим, дорожчим, зрозумілішим. І щодень потрібнішим... Лірична сила його генія – неперевершена. Сила уяви – небачена. Чуття слова – приголомшливе.  Природність, невимушеність стилю – дивовижні. Простота – граничнопрекрасна... Його поезії... далі чарують  своєю відкритістю навіть і там, де героїзм намагаються замінити комфортом, силу духу – монотонністю загальної освіченості, революційні прагнення – буденними дбаннями про підвищення продуктивності праці, шукання істини – безсилим борюканням із примарами нез’ясованих міжнародних конфліктів». Актуальність нашої роботи зумовлена тим,  що Тарас Шевченко знову постав перед нами не тільки як геніальний поет, а й як національний символ і водночас жива людина з плоті і крові, наш сучасник і сподвижник у боротьбі за гідність і свободу. Адже Тарас Шевченко був великим революціонером і бунтарем, слово якого могло знищити ворога і воскресити багатостраждальний народ. Але радянська пропаганда зображала його тільки як сентиментального мученика, який постійно страждав. Та не такою була людина, життєве кредо якої: «Караюсь, мучусь, але не на каюсь ».

       Уже два століття незгасним вогнем усеперемагаючого патріотизму палахкотить могутня і ніжна Шевченкова поезія. І незмінно слово великого Кобзаря надихає нас, українців, на героїчні діяння в ім’я рідної землі, на подвиги заради її блага. Сьогодні, через події на Євромайдані особливо загострено сприймається його знаменитий «Кавказ», бо  це мірило людяності і моральної висоти; це ставлення до так званих нецивілізованих «малих народів», яке в епоху Пушкіна і Шевченка навіть для найосвіченіших і найгуманніших європейців взагалі було не на часі.

      Над Майданом виділяються півметрові літери поетичного звернення Тараса Шевченка:
                Борітеся – поборете,
                Вам Бог помагає!
      Цей заклик – із поеми «Кавказ», в якій поет ще до свого десятирічного заслання в солдати «в степи безкраї за Уралом», в листопаді 1845 року, висловив  біль і співчуття народам Кавказу, свою солідарність, закликаючи їх боротися за  свободу і вірити Божій «силі і духу живому».

        Тарас Шевченко перестає бути поетом однієї доби, – він наш повсякчасний провідник. Він виступав у той час проти поневолювачів, проти ворогів нашого народу серед своїх земляків. Його гнівні слова й сьогодні спрямовані проти брутальних і підступних українофобів на нашій землі, які діють скрізь: і у Верховній Раді, і в органах самоврядування, і в багатьох партіях, прикриваючись інтересами народу. У листі до Кухаренка він пише: «Був я торік на Україні – був у Межигірського Спаса, і на Хортиці був, і скрізь був, і все плакав, сплюндрували нашу Україну катової віри німота з москалями, – бодай вони переказилися»…

        Чи не найважливішим у сьогоденні є його заклик до єднання всіх здорових сил української нації  ім’я утвердження нашої незалежної держави:
         … Обніміте ж, брати мої,
         Найменшого брата, –
         Нехай мати усміхнеться,
         Заплакана мати.
         Благословить дітей своїх
         Твердими руками
         І діточок поцілує
         Вольними устами.
         І забудеться срамотна
         Давняя година,
         І оживе добра слава,
         Слава України.
         І світ ясний, невечірній
         Тихо засіяє…
         Обніміться, брати мої,
         Молю вас, благаю!

        Ми всі хотіли б дожити до часу здійснення Шевченкових ідеалів свободи і любові, коли справді нарешті:
     … на оновленій землі
     Врага не буде, супостата,
     А буде син і буде мати,
     І будуть люди на землі…
       Геніальність Тараса Шевченка полягає в тому, що він зумів простим живим словом охопити до самих глибин мудрість життя з його вічними законами, за короткий вік злучити філософськими узами живих, мертвих і ненароджених українців і цим забезпечити вічність українській нації. Шевченкове «Посланіє»  «І мертвим, і живим і ненародженим землякам... в Украйні і не в Украйні... », скероване поза часові межі і географічний простір, заставляє нас задуматись над тим, як писав би поет нині, коли не треба рвати ненависні чужі кайдани, а лише не дати закувати себе в нові?!

        У Шевченка багато можна знайти такого, що пояснює наші реалії і може послужити орієнтиром. Треба тільки уважно читати його твори. У контексті дня сьогоднішнього варто поглянути на ставлення Кобзаря до Росії. Мотиви загребущості, агресивного ставлення до України з боку Російської імперії, неготовність і  небажання прийняти її вільною, розцінення її як загрози поваленню споконвічного деспотизму звучать сьогодні не менш гостро й злободенно. Сцени ненависницьких випадів щодо нашої держави, про які писав і томився в тюрмах Тарас Шевченко, вражають не лише українців, але й весь цивілізований світ. Тож творчість українського митця тим і є такою важливою для нас, що він, пишучи про минуле України, передрік нам наше майбутнє. Здавалось, пройшло майже двісті літ, а в Росії залишилось майже те саме – лише набуло нових сучасних форм. Своє несприйняття Російської імперії Шевченко чи не найкраще висловив у поемі-комедії «Сон». Початок твору в контексті нинішніх подій видається як пророцтво:
        Той мурує, той руйнує,
        Той неситим оком
        За край світа зазирає,
        Чи нема країни,
        Щоб загарбать і з собою
        Взять у домовину.

      Гнівно викриває і засуджує поет всю сутність російського царизму, його загарбницьку політику.
      Шевченко пояснює, що причиною національного нещастя українців є російський царизм, який
      «…козаками болота засипав…
      Поставив столицю
      На їх трупах катованих!
      І в темній темниці
      …вольного гетьмана,
      Голодом замучив
      У кайданах.»
      Російського царя називає «людоїдом», «змієм», «лютим катом», який
      «Загнав, голих і голодних.
       У сніг на чужину.
      Та й порізав…».

     Своє ставлення до російського самодержавства Шевченко висловив і в мiстерiї «Великий льох». Протягом часу публікації цієї поеми супроводжувалися фальшивими примiтками, коментарями, в яких викривлено, фальсифіковано тлумачився її ідейний змiст. І все це тому, що поема «Великий льох» має виразно антимосковське політичне спрямування й перейнята глибоким болем поета за втратою української державності. Причина того – Переяславська угода, колоніальна політика російських царів та зрада національних iнтересiв частиною правлячої еліти. Як у «Снi» дає нам Шевченко поетичний образ своєї поїздки з України в Петербург, так «Великий льох» є наслідком того перебування поета вiч-на-вiч з українською старовиною, того оглядання i малювання руїн i могил, того дотику його теплої руки до зимної, трухлої домовини, у якій похована наша минувшість. Шевченко здавна прислухався до голосу могил i руїн. І в мiстерiї «Великий льох» промовив до нас образами й враженнями, якi вони йому навіяли.

         Шевченко Т. у 1843 р. звертає увагу на трагічні наслідки після укладення Б. Хмельницьким Переяславської угоди з Московією:
Ой Богдане!
Нерозумний сину,
Подивись тепер на матір,
На свою Вкраїну…
 Ой Богдане, Богданочко!
Якби була знала,
У колисці б задушила,
Під серцем приспала.
          А після заслання під час  короткого перебування в Україні в серпні 1859 р. пише:
Якби - то ти, Богдане п’яний,
Тепер на Переяслав глянув!
Та на замчище подививсь!
Упився б, здорово упивсь! (…)
 Амінь тобі, великий муже!
Великий, славний! Та не дуже…
Якби ти на світ не родивсь
Або в колисці ще упивсь…
То не купав би я в калюжі
Тебе преславного. Амінь.

Висновки
        Як бачимо, геpоїчне минуле укpаїнського наpоду займає пpовідне місце в твоpчості Т.Г.Шевченка і виконує головне завдання його поезії, яке він сам сфоpмулював у словах: «Возвеличу малих отих pабів німих! Я на стоpожі коло їх поставлю слово». Шевченкове слово чинило глобальний поділ, абсолютно не співмірний із реальністю: на живих та мертвих у значенні ідеальних, що одержимі Словом-Духом, та матеріяльних, визначених словом як номінацією та комунікацією. Це найкраще найгострішими почуттями висловив Григорій Квітка-Основ’яненко: «Шевченко широко обняв Україну з її могилами кривавими, з її страшною славою, і з того часу всі у нас поділилися на живих і мертвих, непрозрілих і на воскреслих…». Т. Шевченко й сьогодні здійснює святу роботу заради воскресіння людини зокрема й України в цілому, відродження гідності свого стуманілого люду, бо лише такими вони можуть бути інтегровані у світове співтовариство, «явити своє діло в общому ділі чоловічества». Почуймо ж врешті його заклик, його «дружнєє посланіє». «До вас слово моє, о братія моя українськая возлюбленая… Горе нам! Но, братія, не вдавайтесь в тугу, а моліться Богу і трудіться розумно, во ім'я матері нашої України безталанної. Амінь». Неможливо переоцінити внесок Великого Кобзаря у справу служіння Україні, українській нації, захисту бідних і принижених. На світі, напевно, немає іншої людини, крім Тараса Шевченка, яка б, народившись майже два століття тому, передбачила в поетичній формі долю своєї нації і Батьківщини. Саме тому, шануючи пам'ять Шевченка, слід зробити все для втілення у життя його мрії про вільну Україну. Нам потрібно керуватися геніальними ідеями Великого Кобзаря у власному житті і діяльності. Тільки в цьому разі ми зможемо успішно вирішити екологічні, економічні, політичні, демографічні, культурологічні проблеми сьогодення.


title: Борис Олійник - Нарис творчості поета. «Вибір»

text:
Олійник Борис Ілліч
ПідготувалаУчениця 11 класуТрофимишина Вікторія

Олійник Борис Ілліч
          Народився  22 жовтня 1935,
                  в селі Зачепилівка,
 Новосанжарського району на Полтавщині.
Олійник Борис Ілліч
    Український поет, дійсний член НАНУ, голова Українського фонду культури. Почесний академік Академії мистецтв України.
     Відомий державний діяч: обирався депутатом Верховних Рад СРСР (з 1989 по 1991 рік — віце-голова Палати Національностей Верховної Ради СРСР) та України.

 З  5 липня 2010 року Указом Президента України В. Ф. Януковича Бориса Ілліча Олійника призначено головою Комітету з Національної премії України імені Тараса Шевченка.
Творча діяльність
     Друкуватися почав ще в школі. Після закінчення десятирічки у 1953 році вступив на факультет журналістики Київського Національного університету ім. Т. Г. Шевченка, який закінчив у 1958 році.
    Одинадцять років він очолював парторганізацію СП України і пишається тим, що за ці роки ніхто з його колег-письменників не був виключений з її лав і тим паче посаджений за ґрати.
     Побував майже в усіх гарячих точках міжетнічних конфліктів колишнього Союзу, про що розповів в есе «Два роки в Кремлі» («Князь тьмы»).

Творча діяльність
   У травні-червні 1986 року одним з перших побував у Чорнобилі, в зоні, звідки вів репортажі на ЦТ СРСР і України. Того ж року виступив зі статтею в «Литературной газете» (Москва), «Випробування Чорнобилем», в якій викрив злочинну діяльність тимчасовців.
    На початку липня 1988 року на XIX конференції КПРС в Москві Борис Олійник зупинившись на сталінському терорі 1937 року, цілком неочікувано для присутніх завершив цю тему так: «А оскільки в нашій республіці гоніння почалися задовго до 1937-го, треба з'ясувати ще й причини голоду 1933-го, який позбавив життя мільйони українців, назвати поіменно тих, із чиєї вини сталася ця трагедія».

 Після неодноразового перебування на фронтах Боснії-Герцеговини написав есе «Хто і з якою метою сатанізує сербів?», яке вийшло в Югославії окремою книгою українською і сербською мовами. Коли розпочались бомбардування, прибув до Югославії. Написав есе «Хто наступний?».
Творча спадщина

      Борис Олійник — автор понад 40 книг, віршів, есе, статей, які друкувалися в Україні, в усіх республіках СРСР, перекладались російською, чеською, словацькою, польською, сербською, румунською, італійською та іншими мовами. Лауреат всеюгославської премії «Лицарське перо».Перша збірка його лірики — «Б'ють у крицю ковалі» (1962) — книга про повоєнні часи, про пережите особисто та про пережите народом. Творчий доробок поета нині — понад сорок книг. Найвідомішими вважаються «Вибір» (1965), «Коло» (1968), «Стою на землі» (1973), «Заклинання вогню» (1978), «Сива ластівка» (1979), «У дзеркалі слова» (1981), «Поворотній круг» (1989), «Таємна вечеря» (2000), поема «Сім» (1988).
Збірки
1959 — збірка нарисів «За Північним Дінцем»
1962 — збірка поезій «Б'ють у крицю ковалі»
1962 — збірка поезій «Двадцятий вал»
1964 — збірка поезій «Вибір»
1965 — збірка поезій «Гонг»
1965 — збірка «Поезії»
1968 — збірка поезій «Коло»
1970 — збірка поезій «Відлуння»
1972 — збірка поезій «На лінії тиші»
1973 — збірка поезій «Рух»
1973 — поетична збірка російською мовою «Стою на землі»
1974 — збірка поезій «Ми знаємо для чого жить»
1975 — збірка поезій «Гора»
1976 — збірка поезій «Істина»
1976 — збірка поезій «Кредо»
1978 — збірка поезій «Заклинання вогню»
1979 — збірка поезій «Сива ластівка»
1981 — збірка поезій «У дзеркалі слова»
Збірки
1981 — збірка поезій «Доля»
1982 — поеми в окремих книгах «Дума про місто», «Крило»
1983 — публіцистична книга «Планета поезія»
1983 — збірка «Поеми»
1984 — поетична збірка «Міра»
1986 — збірка «Поезії»
1987 — поема «Трубить Трубіж»
1989 — збірка поезій «Поворотний круг»
1990 — публіцистична книга «Криниці моралі та духовна посуха»
1993 — книга «Відступник, або Два роки в Кремлі»
1995 — поетична збірка «Шлях»
1995 — публіцистична книга «Сатанізація сербів, кому вона потрібна?»
1999 — поетична збірка «Біла мелодія»
1999 — історичний нарис «Жорстока правда»
1999 — есе «Хто наступний?»
2000 — поетична збірка «Таємна вечеря»
2001 — поетична збірка «Знак»

Відзнаки і нагороди
У 1957 став переможцем Всеукраїнського поетичного конкурсу.
Лауреат Державної премії СРСР, Державної премії України ім. Т. Шевченка, міжнародних премій імені Сковороди та «Дружба», Герой України (до 70-річчя з дня народження).
За вагомий особистий внесок у справу консолідації українського суспільства, розбудову демократичної, соціальної і правової держави та з нагоди Дня Соборності України Президент України Віктор Ющенко 16 січня 2009 нагородив Бориса Олійника орденом Свободи.
Орден князя Ярослава Мудрого IV ст. (1999), V ст. (1995).
15 жовтня 2009 удостоєний звання «Почесний доктор Київського національного університету імені Тараса Шевченка».
30 січня 2012 Національною Академією наук України висунений кандидатом на здобуття Нобелівської премії».


Різдво у Сполучених Штатах Америки


title: “Кращий туристсько - краєзнавчий гурток області ”

text:
2012-2013
1.
1
2.
1
3.
1
4.
1
5.
1
6.
1
7.
1
8.
9.
1
10.
1
11.
1
12.
1
13.
1
14.
1
15.
1
16.
1
17.
1
18.
1
19.
1
20.
1
21.
1
22.
1
23.
1
24.
1
25.
1
26.
1
27.
1
28.
1
29.
1
30.
1
31.
1
32.
1
33.
1
34.
1
35.
1


КЕРАМІКА


title: Туристичні центри. Індія(Бхарата)

text:
  68                   20                  12

   22.5                30.6               37.7
        2                    44                   54


Країна Сполучені Штати Америки


“ Енеїда “ І. П. Котляревського – перший твір нової української літератури


Донбас літературний


title: СТАВЛЕННЯ ПРАЦІВНИКІВ МІЛІЦІЇ ДО ПРОБЛЕМИ ДОМАШНЬОГО НАСИЛЬСТВА

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
2
3
4
5
6
7
8
30-40
3
30-40
15
30-40
6
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
24


Ставлення громадян України до кризових явищ в економіці та політиці


СТАТИСТИЧНА ПЕРЕВІРКА ГІПОТЕЗ


Поняття про країни: Японія. Китай.


Дружба геніїв


Федько-халамидник


Богдан Лепкий - Коротко про письменника. «Цвіт щастя». Прагнення людини бути щасливою


Біографічні сторінки


title: Відомості про життєвий шлях випускників інтернатих закладів, дитячих будинків сімейного типу та прийомних сімей

text:
110
32
25
55
167


Скаутська організація “Пласт”


"Гетьманські столиці України"


Дмитро Павличко


title: Статистичні методи прогнозування бідності

text:
2011
17,75
23,5
23,05
2012
17,4
23,13
23,12
2013
15,69
22,7
21,05
2011
17,75
23,5
23,05
2012
17,4
23,13
23,12
2013
15,69
22,7
21,05


title: Відкритий доступ до інформації: філософія, політика, практика

text:
Swan, A. (2010) The Open Access citation advantage: Studies and results to date
Swan, A. (2010) The Open Access citation advantage: Studies and results to date
SCOPUS
http://opcit.eprints.org/oacitation-biblio.html
Digital resources
digitized (i.e., scanned) books and articles
born-digital texts
audio files (e.g., wav, mp3)
images (e.g., tiff, gif)
movies (e.g., mp4, quicktime)
datasets (e.g., downloadable statistics files)
The Open Archives Initiative Protocol for Metadata Harvesting
http://www.openarchives.org/OAI/openarchivesprotocol.html
OAI-PMH provides an application-independent interoperability framework based on metadata harvesting.
harvester - client application that issues OAI-PMH requests. A harvester is operated by a service provider as a means of collecting metadata from repositories.
A repository is a network accessible server that can process the 6 OAI-PMH requests
Ina Smith, University of Stellenbosch
+ 10 Dspace
OctobOctober 14, 2008 will er 14, 2008 will

yaroshenko[at]ukma.kiev.ua
www.ukma.kiev.ua

The presentation is licensed with Creative Commons Attribution 3.0 License

http://www.library.ukma.kiev.ua/dspace/
http://www.elibukr.org/

700+ records
53 scholars
34 institutions
25 448 downloads
Swan, A. (2010) The Open Access citation advantage: Studies and results to date
SCOPUS
Digital resources
digitized (i.e., scanned) books and articles
born-digital texts
audio files (e.g., wav, mp3)
images (e.g., tiff, gif)
movies (e.g., mp4, quicktime)
datasets (e.g., downloadable statistics files)
The Open Archives Initiative Protocol for Metadata Harvesting
http://www.openarchives.org/OAI/openarchivesprotocol.html
OAI-PMH provides an application-independent interoperability framework based on metadata harvesting.
harvester - client application that issues OAI-PMH requests. A harvester is operated by a service provider as a means of collecting metadata from repositories.
A repository is a network accessible server that can process the 6 OAI-PMH requests
Ina Smith, University of Stellenbosch
+ 10 Dspace
OctobOctober 14, 2008 will er 14, 2008 will

yaroshenko[at]ukma.kiev.ua
www.ukma.kiev.ua

The presentation is licensed with Creative Commons Attribution 3.0 License


Види соціологічного дослідження


Становище та проблеми дітей з інвалідністю


title: Турнир знатоков русского языка

text:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14


Учимся писать сочинение


Ученые-русисты


title: "Дивовижний Микола Гоголь"

text:
Дивовижний Микола Гоголь
«Едва ли есть высшее наслаждение, как наслаждение творить»

«Він починався саме звідси, від цього повітря, від цих широких шляхів, полів та долин…»  (село Великі Сорочинці  )                                О. Гончар

Його і досі називають одним із наймістичніших письменників світу. Але небагато хто знає, що містичними були не лише твори Гоголя. Навіть його поява на світ - велика загадка.
Судіть самі: батько Гоголя, Василь Опанасович, вперше побачив свою дружину, майбутню матір письменника у видінні, коли ще був юнаком. За легендою, сама Матір Божа вказала йому на немовля, і сказала: то буде твоя дружина. І коли Василь Гоголь побачив маленьку дитину своїх сусідів,  одразу ж упізнав у малечі свою долю. Потому більше десяти років чекав того часу, коли вона підросте, а щойно дівчині виповнилося 14, повів до вінця.
Містика і гоголь
Містика і гоголь
Серпанком містики оповите особисте життя письменника. Він помер неодруженим. Кажуть, про що би письменник не писав — він пише про себе. У творах Гоголя чимало персонажів боїться чи уникає одруження — Хлестаков, Шпонька, Чичиков. Інші з власної волі чи випадково наближаються до жінки — і тим наближають свою смерть: через Панночку загинули Андрій Бульба та Хома Брут. Навіть коли герої живуть у шлюбі щасливо, як Афанасій Іванович і Пульхерія Іванівна зі ”Старосвітських поміщиків”, то все одно ця повість – про смерть.
Захоплення митця
У Гоголя була пристрасть до рукоділля. Він любив в’язати на спицях шарфи, кроїти сестрам сукні, ткати пояса, до літа шити для себе шийні хустки.
Також Микола Васильович любив готувати і часто пригощав друзів галушками та варениками. Ще він варив особливий напій з козячого молока з додаванням рому, який жартома називав «гоголем-моґелем».
Микола Васильович Гоголь дуже любив Італію, особливо Рим. Там він прожив з 1837 по 1846 рік, періодично повертаючись до Росії. На знак вдячності письменникові, в 2002 році, в Римі, в парку "Вілла Боргезе", було відкрито пам'ятник Гоголю.
Гоголь та італія

Гоголь про італію
«Словом, вся Европа для того, чтобы смотреть, а Италия для того, чтобы жить»
«Вот моё мнение! Кто был в Италии, тот скажи "прости" другим землям. Кто был на небе, тот не захочет на землю. Словом, Европа в сравнении с Италией всё равно, что день пасмурный в сравнении с днём солнечным»
«О, Италия! Чья рука вырвет меня отсюда? Что за небо! Что за дни! Лето - не лето, весна - не весна, но лучше весны и лета, какие бывают в других углах мира. Что за воздух! Пью - не напьюсь, гляжу - не нагляжусь. В душе небо и рай. У меня теперь в Риме мало знакомых, или, лучше, почти никого. Но никогда я не был так весел, так доволен жизнью»
Світ пам'ятає митця
Меморіальна дошка, встановлена в Римі на будинку, в якому проживав Гоголь

Пам'ятник Миколі Гоголю у Яготині

Пам`ятник Миколі Гоголю в Києві
Гоголь та сучасність
Твори Гоголя багаторазово екранізувалися. Його твори використані кількома композиторами при створенні опер та балетів. Крім цього, Гоголь був персонажем кількох фільмів та інших художніх творів.
В Україні проводиться щорічний мультидисциплінарний фестиваль сучасного мистецтва ГОГОЛЬFEST, названий на честь письменника.
Прізвище письменника відбилося в назві музичної групи Gogol Bordello, лідер якої, Євген Гудзь, є вихідцем з України.
Презентацію на тему « Дивовижний Микола Гоголь» виконала:
Учениця 9-А класу
Гімназії №290
М.Києва
Бондаренко Світлана