title: Олександр Довженко - Кіноповість «Україна в огні»

text:
О.Довженко
«Україна в огні»
Це   трагічний   портрет   нашого смертельно зраненого і все ж безсмертного народу.
Портфоліо письменника
При народженні:	Олександр Петрович
                                  Довженко
Дата народження:	29 серпня (10 вересня) 1894
Місце народження:	хутір В'юнище (Сосниця)
Дата смерті:	25 листопада 1956 (62 роки)
Місце смерті:	Передєлкіно (Підмосков'я)
Національність:   українець
Мова творів:	українська, російська
Рід діяльності:	   письменник, режисер, кінодраматург, художник, актор, поет, драматург, публіцист
Жанр:  кіноповість, оповідання, п'єса
Найкращі твори: «Зачарована Десна», «Україна в огні»
Слов’янство поки що дало світові в кінематографі одного великого митця, мислителя й поета – Олександра Довженка.
                      Ч. Чаплін
Написав я «Україну в огні» з болем у серці і палким стражданням за Україну, що перебувала в німецьких лапах, з болючим жалем і страхом за її долю.
             О.Довженко

Сьогодні роковини моєї смерті. Тридцять першого січня 1944 року мене було привезено в Кремль. Там мене було порубано на шмаття і окривавлені частини моєї душі було розкидано на ганьбу і поталу на всіх зборищах. Усе, що було злого, недоброго, мстивого, все топтало й поганило мене. Я тримався рік і впав. Моє серце не витримало тягаря неправди й зла. Я народився і жив для добра і любові. Мене вбила ненависть великих якраз у момент їхньої малості.
                   О.Довженко «Щоденник»
Моя повість «Україна в огні» не вподобалася Сталіну, і він її заборонив для друку й постанови... Прикрита і замкнена моя правда  про народ і його лихо. Значить, нікому, отже, вона не потрібна і ніщо не потрібно,крім панегірика... Блюстителі партійних чеснот, чистоплюї й перевиконавці завдань бояться, щоб не збаламутив я народ своїми критичними висловлюваннями...
                   О.Довженко

Із творів про перший період війни, написаних у часи Великої Вітчизняної, я, не вагаючись, на перше місце поставив би кіноповість Олександра Довженка «Україна в огні» — через шевченківську перейнятість автора всенародною трагедією. За широтою охоплення матеріалу, глибиною і правдивістю зображення, за справді- таки шекспірівськими колізіями цей твір у нашій літературі тих часів не має собі рівного.
                                    О. Підсуха
Тема твору:
зображення жахливого початку війни з фашистськими загарбниками й відступу радянських військ.
Ідея твору:
незламність сили і непохитність духу нашого народу, здатність до визвольної боротьби і впевненість у перемозі над ворогом (за словами самого автора).
Рік написання: 1942-1943
Літературний рід: епос
Жанр: кіноповість
Кіноповість (грецьк. kineo — рухаю) — твір кіномистецтва, сюжет якого порівняно складний, базується на цілій низці подій і в якому досягається епічна широта охоплення зображуваної дійсності.
 Разом з тим у другій половині XX ст. набуло поширення інше значення цього терміна: наголос переноситься із слова "кіно" на слово "повість". Так, кіноповістю  називають сценарій, зумисним чином перероблений для читання (при переробці вилучаються специфічні кінематографічні терміни, розширюються діалогічні сцени, вводяться ліричні відступи, граматичний теперішній час змінюється минулим тощо).
Головні герої:
Родина Запорожців: Лаврін, Тетяна, їхні діти, п'ятеро синів - Роман, Іван, Савка, Григорій, Трохим і дочка Олеся, подруга Олесі Христя Хутірна, Василь Кравчина; зрадник Заброда, німецький полковник Еріх фон Крауз і його син Людвіг.
Композиція:
50 окремих епізодів-картин.
Кіноповість починається піснею: «Ой піду я до роду гуляти».
Сюжет:
 Вся родина Запорожців святкує п'ятдесят п'яту річницю Тетяни Запорожець. Починається війна, Тополівку захоплюють фашисти. У Тополівці обирають старосту. Усю молодь, зокрема Олесю і Христю, відправляють до Німеччини. Перебування Олесі в Німеччині. Лаврін вбиває Людвіга. Фашисти спалюють Тополівку. Німецькі війська відступають. Олеся повертається з Німеччини, зустрічається з Христею, а потім з Василем на рідній землі. Олеся проводжає свій рід на війну.
Сюжетні лінії:
•	лінія захисту Батьківщини (доля роду Запорожців та інших учасників бойових дій);
•	лірична лінія Олесі і Василя;
•	лінія Христі Хутірної;
•	вчинки ворогів і поведінка Лиманчука.
           Специфіка сюжету й      композиції
О.Довженко писав, що в повісті «Україна в огні» видно «сліди битви сценариста з письменником».
Довженко-письменник прагнув висловитися повніше й яскравіше, що призвело до використання в кіноповісті численних вставних оповідань, епізодів, спогадів, аналітичних роздумів і ліричних відступів.
 Довженко-сценарист змальовує воєнні баталії, окремі епізоди з життя героїв та їхні вчинки, довільно розширюючи рамки сюжету в часі й просторі…
Проблематика:
•	проблема національної самосвідомості людини й народу;
•	показ трагедійності тогочасних подій;
•	життя простої людини на війні і в тилу;
•	проблема цінності загальнолюдських ідеалів;
•	жінка на війні (Олеся Запорожець, Христя Хуторна, Мотря Левчиха).
Особливості кіноповісті "Україна в огні":
•	Елементи драми - діалоги
•	Народна пісня
•	Обрамлення твору: повість починається заспівом
•	Багато епітетів, порівнянь, метафор
Ліричні відступи:
	Про дезертирів:
«У грізну велику годину життя свого народу не вистачило у них ні розуму, ні великості душі. Під тиском найтяжчих обставин не одійшли вони на схід зі своїм великим товариством, що йому потім судилася здивувати світ соїми подвигами. Звикл до типової безвідповідальності, позбавлені знання урочистої заборони і розуміння ходу історії, мляві їх натури не піднялися до висот розуміння ходу історії. І ніхто не став їм у пригоді з славних прадідів історії. Великих воїнів, бо не вчили їх історії»
Про причини денаціоналізації українців:
 «Людвігу, ти мусиш знати, у цього народу є нічим і ніколи не прикрита ахіллесова п’ята. Ці люди абсолютно позбавлені вміння прощати один одному незгоди навіть в ім’я інтересів загальних, високих. У них немає державного інстинкту… Ти знаєш, вони не вивчають історії. Дивовижно. Вони вже двадцять п’ять літ живуть негативними лозунгами відкидання Бога, власності, сім’ї, дружби! У них від слова нація остався тільки прикметник. У них немає вічних істин. Тому серед них так багато зрадників… От де ключик від скриньки, де схована їхня загибель…», — повчає німецький комендант свого сина.
	Про партійну номенклатуру:
«Вони були раді, що від’їжджають з небезпечного міста на схід, що машина справна. Душі у людей були малесенькі, кишенькові, портативні, зовсім не пристосовані до великого горя. Вони виросли в атмосфері легкого успіху й радощів. Сувора, мужня доба необхідності давно здавалася їм закінченою, перейденою, і вони плавали вже кілька літ в царстві свободи, мов рибки в тихій неглибокій річечці, де було завжди видно і дно, і небо, і лататтячко, й омутець».
	Про плинність часу:
«О час! Великий, мудрий художник! Ти несеш на своїй палітрі не тільки сивизну нашу, чи задерті кирпи, чи корокозорість нашу, чи випадкові часом ознаки наших геройств, а щось незмірно більше, глибше і велике, що складає в блакиті майбутнього блискучої краси трагедійний портрет безсмертного нашого народу».
	Про рядових бійців:
« Все віддали. Все до останньої нитки. Поквиталися з життям, з війною, з ворогами на всю силу. Не мудрували, не ховались по резервах і тилах, не обростали родичами на простих своїх артилерійських постах. Не видушували з малих своїх талантів великої користі, нехтували талантом, не любили виставляти на показ ні в цілому вигляді, ні в пораненому, ні в яких доблестях, мало дорожили своїм — непоштиві, насмішкуваті й недбалі Овчаренко Гнат, Теліга Захарко, Іван Гавриш, Степан Муравин, Паляничка Трохим, Косарик Самійло, Неборак Мусій, Джума Галієв.
Не було в них ненависті до інших народів, ні заздрості. Не бували вони ні по Америках, ні по Парижах, ні по Лондонах. Не бачили вони союзників своїх в обличчя. Тільки злобливі лики жорстоких заклятих ворогів бачили вони за життя в атак».
«Я знаю, що мені не вийти звідси живою. Щось мені тут ось, - вона поклала руку на серце, -каже, шо прийшла моя смерть, що зробила я щось запретне , зле і незаконне, що нема в мене ні отієї , що ви казали, національної гордості, ні честі, ні гідності. Так скажіть мені хоч перед смертю, чому ж оцього в мене нема? А де ж воно, людоньки? Рід же наш чесний».
	Про вимушене зрадництво:
	Засудження політики Сталіна:
«Прощайте, товаришу. Не думали ми з вами, що так вийде. Та сталося: не малою, великою кров’ю, на своїй території, -тихо промовив він до портрета.- Що буде з  народом нашим? Виживе він чи згине, що й сліду не стане ніякого? Розженуть його по каторгах та по лісах, байраках та гнилих болотах, як вовків сіромах, та натруять одне на одного, так що й живі завидуватимуть мертвим. Горе нам... Народ безсмертний, ви казали, товаришу мій. Ой важке наше безсмертя!»
Віра у відродження України:
«Погані ми були історики? Прощати не вміли один одному? Національна гордість не виблискувала в наших книгах класової боротьби? Почекай, засяє, та так засяє на весь добрий людський світ, що осліпнуть від заздрощів навіки всі твої фашистські нащадки. Це я кажу тобі, чуєш? Запорожець Лаврін».
 План-опора уроку
Проблемне питання: Чому за твір «Україна в огні» Олександра Довженка зняли з усіх посад, які він обіймав в Україні, і назавжди відірвали від рідної України?
1.З’ясувати тему, ідею, жанр твору.
2.Які проблеми порушує О.Довженко в кіноповісті «Україна в огні»?
3. Яке місце відводить
О. П. Довженко у кіноповісті Лаврінові Запорожцю та Григорію Заброді? Дати оцінку їхнім діям та вчинкам.
4. Які почуття у вас викликає Олеся Запорожець та Христина Хутірна?
5. Чому серед українців були зрадники?
6. Як порушується у творі проблема національної самовідданості людини та народу?
7. Хто представляє ворогів у кіноповісті?
Літературний диктант:
«Кому з героїв кіноповісті належать слова?»
1.	Спасибі вам, діточки, що побачила вас укупі хоч раз за стільки літ. Все ніколи та ніколи, широкий світ настав. Пошли ж вам, Боже, щасливу долю та сили в руки, щоб возвеличили трудами нашу землю українську…

2.	Не пущу. Я царя захищав, не тікав. А ви свою владу одстояти не можете.
3.	Цю землю можна їсти…
4.	Смерть слов’янству, смерть більшовизму, демократичній розпусті, смерть єврейству! Тут на Вкраїні є місце для кожного, хто хоче. Сорок п’ять гектарів на душу! От що значить іти вперед, коли тебе веде Гітлер!

5.	Я прийшов сказати вам про одну свою помилку. Я ж дочку свою не вніс до списку. Простіть. Пишіть дочку. Сила прикладу – велике діло.

6.	Вони били один одного важкими іржавими уламками своєї важкої історії і стогнали обидва від ударів.

7.	- По якому закону судити тебе?
-	Я хотів би, аби мене судили по закону народного лиха.

8.	Погані ми були історики? Прощати не вміли один одному? Національна гордість не виблискувала в наших книгах класової боротьби? Почекай, засяє, та так засяє на весь добрий людський світ, що осліпнуть від заздрощів навіки всі твої фашистські нащадки.

9.	Пам’ятайте, на яких би фронтах ми не бились, ми б’ємось за Україну! Ось вона димить перед нами в пожарах, наша мучениця рідна земля!

10.	Яка ти красива! Дивись – сива! Ти стала ще кращою. Тобі , видно, гірко жилося.
11.	За Вкраїну, за чесний український народ. За єдиний народ, що не знайшов собі в століттях Європи людського життя на своїй землі, за народ розторганий, роздертий.

12.	Був вечір. І була ніч. А рано-вранці Олеся знов проводжала на війну весь свій рід, аби ніколи не подумали лихі люди, що не був він щедрим на кров і вогонь, послані йому ганебною історією Європи.

Тестові завдання:
1.	«Слов’янство поки що дало світові в кінематографі одного великого митця, мислителя і поета – Олександра Довженка», - сказав:
А)О. Пудовкін;Б)Карло Лідзані; В) Чарлі Чаплін
Г)С. Ейзенштейн;Д)С. Параджанов.
2.	На міжнародному кінофестивалі у Брюсселі (1958р.) серед кращих 12 фільмів «усіх часів і народів» був названий фільм Довженка:
А)«Звенигора»;Б )«Україна в огні»;В)«Земля»
Г)«Поема про море»;Д)«Ягідка кохання».
3.	«Сьогодні роковини моєї смерті. 31 січня 1943р. мене було привезено в Кремль. Там мене було порубано на шмаття і окровавлені частини моєї душі було розкидано на поталу й ганьбу на всіх зборищах…» - писав у «Щоденнику» О. Довженко про кіноповість:
А ) «Україна в огні»;Б)«Повість полум’яних літ»;В)«Зачарована Десна»;Г)«Звенигора»;Д) «Мічурін».
4.	Скільки дітей було у Лавріна Запорожця?
 А) чотири;Б) п’ять; В)шість;Г)сім.
5.	Композиційним епіцентром кіноповісті О. Довженка «Україна  в огні» є
А) відступ радянських військ на схід; Б)українське село Тополівка;В)винищення Ернстом фон Краузом невинних людей; Г)доля Христі Хутірної.

6.	Ахіллесовою п’ятою українського народу німець Ернст фон Краузе у кіноповісті «Україна в огні» вважає:
А) надзвичайну співучість;  Б)сентиментальність і сльозливість; В)невміння хазяйнувати на власній землі;
Г)невміння прощати один одному незгоди;  Д)звичка в усьому покладатися на випадок.
7.	 Ернст фон Краузе пропонував синові скоштувати:
А)українську паляницю;Б)українську землю;
В)український борщ; Г)українське сало;Д)українське молоко.
8.	 Христю Хутірну за те, що вона вийшла заміж за німецького офіцера:
А)осміяли всім селом;Б)викликали на судилище;В)вигнали з села;Г)посадили в тюрму;Д)не випустили з Німеччини.
9.	Про кого сказано: «Цей темний неук не раз ошарашував навіть свого старого вовка-батька одчайдушного своєю рішучістю і брутальною винахідливістю …»:
А)Людвіга фон Крауза; Б)Івана Гаркавого; В)Павла Хуторного; Г)Ернста фон Крауза.
Три варіанти відповіді:
10.	До представників зовнішньої еміграції не належить:
А) О. Довженко;Б)О. Олесь; В)В. Винниченко;Г)І. Багряний ;Д)Микола Куліш;Е)Остап Вишня.
11.	Кіноповість «Україна в огні» була піддана нищівній критиці з боку радянського керівництва за:
А)спотворене зображення переможного ходу війни; Б)правдиве зображення трагедії українського народу;В)реалістичне зображення найскладнішого періоду війни;Г) жанрову недосконалість твору; Д)виправдання фашизму;
Е)яскраво виражені національні риси головних героїв .

12.	О. Довженко наділяє українців у кіноповісті «Україна в огні» такими визначними рисами
А)терплячістю;Б)песимізмом; В)мужністю; Г)байдужістю; Д)синдромом рабства;Е)зрадливістю.


title: ліплення з пластилину

text:
Ліплення  з  пластиліну
Автор    Налисник Галина Петрівна
Вчитель  вищої категорії,старший вчитель
СШ №5  ім. Т.Г.Шевченка   м. Коломиї    Івано-Франківської обл.

Ліплення котика, собачки. У котика тулуб видовженої циліндричної форми з пластичними передніми і задніми кінцівками, голова — кругла з короткими гострими вушками. Ліпити котика найпростіше з окремих частин. Спочатку треба виліпити тулуб з ніжками і голівку, врахувавши їх пропорції та форму. Потім приєднують інші частини (вушка, хвостик).
У  лисиці  маленька голівка, загострена до носа, видовженої форми тулуб, довгий хвіст, короткі тонкі лапи. Ліпити лисицю краще з одного видовженого шматка, якому надають  характерної  форми довгастого тулуба з невеликою голівкою і довгим хвостом. Лапи ліплять окремо, дотримуючись пропорцій натури.
Ліплення котика
Ліплення фігурки баранчика. Поділи пластилін (глину) на дві непропорційні частини, (мал.1). З першої частини зроби тулуб. Для цього розкачай пластилін (глину) прямими рухами рук і утвори товстий валик. Кінці валика зігни дугою та стекою зроби розрізи. Пальцями рук утвори передні та задні ноги (мал.2).
Від загальної форми відтягни пластилін (глину) для шиїта голови, потім відтягни мордочку, а на ній — маленький носик. З іншого кінця форми відтягни пластилін (глину) і пальцями утвори хвіст (мал.З).
З другої частини пластиліну (глини) зліпи ріжки і з'єднай з головою. Стекою виділи очі, ніс. Зарівняй нерівності  та надай фігурі характерні ознаки. Порівняй її із зразком (мал.4). Готову фігуру можна розфарбувати. Таким чином можна виліпити коника.
Ведмедик
Троянда

Вид  ззаду


title: "Олена Теліга"

text:
Життя та творчість
Олена теліга
Підготувала:учениця 11 ф.2 класуПедагогічного ліцеюСевідова Дар’я
 Справжнє ім'я — Олена Іванівна Шовгенева
народилася 21 липня 1907 р. в сім'ї інженера-гідротехніка професора І. Шовгенева
протягом 1917—1919 pp. Олена навчалась у гімназії Дучинської
 1929 р. Олена закінчила історико-філологічний факультет Високого педагогічного інституту ім. М. Драгоманова, того ж року вийшла заміж за кубанського козака Михайла Телігу
протягом 1929—1939 рр. разом з чоловіком вона жила і працювала у Варшаві, беручи активну участь у громадському житті.
 у 1932 р. Олена почала активно співпрацювати з «Вісником» Д. Донцова
 у 1939—1941 pp. у Кракові вона очолювала літературно-мистецьке товариство «Зарево» і під керівництвом О. Ольжича працювала у Проводі ОУН
 22 жовтня 1941 р. у складі однієї з похідних груп ОУН Олена Теліга поїхала до Києва, де взяла участь у заснуванні УНР
О. Теліга як член референтури культурної комісії створила «Спілку письменників», заснувала і редагувала журнал «Літаври» (1941 —1942)
знаючи про масові арешти українців і про те, що гестапо влаштувало засідку в приміщенні Спілки письменників, вона пішла на чергове засідання, де й була заарештована
9 лютого 1942 р. Олену Телігу арештувало гестапо
 13-го, за іншими даними 21 лютого 1942р., Олену Телігу разом із Михайлом Телігою, редактором Іваном Рогачем і поетом Іваном Ірлявським було розстріляно німецькими фашистами у Бабиному Яру в Києві.
 За своїм духом вічного бунту, заклику до боротьби  її поезія нагадує поетичні твори Олега Ольжича. Героїзм як найвища чеснота, як взірець людської гідності,— то визначальний орієнтир її життя і творчості, тісно пов'язаних із боротьбою за національне визволення рідного народу.

Теліга розвивала кращі традиції української літератури, зокрема Лесі Українки, що не раз відзначала емігрантська критика. Поетеса, яка завжди була прихильницею суворих ритмів, ніколи не втрачала жіночих інтонацій.
За своє досить коротке життя Олена Теліга не встигла видати жодної власної збірки, всі вони вийшли після):
«На чужині» (1947)
збірка «Олена Теліга» (1977)
«Дороговказ. Поезії О. Теліги та
О.Ольжича» (1994)
збірник «О краю мій» (1999)
Більша частина її віршів, на жаль, загубилася...
Дякую за увагу!


title: ландшавт

text:
Ландшафтний дизайн
Останнім часом ландшафтний дизайн асоціюється з новомодною тенденцією прикрашання присадибної ділянки, в якому найчастіше використовується строгий і холодний стиль.
Практично кожен день всі, хто є власником заміського будинку, задумується про створення комфортної і затишної атмосфери на своїй території. Хоча не кожна ділянка може похвалитися красою і оригінальністю. Ландшафтний дизайн – це координована робота групи спеціалістів, які обов’язково врахують всі запроси і побажання замовника, приділяючи при цьому увагу особливостям місцевості, щоб створити гармонійний простір на будь-якій території.
Сьогодні в еру інформаційних і комп’ютерних технологій, нам все частіше хочеться відчути солодкий аромат квітів при легких подувах вітру, насолодитися яскравими фарбами пишного листя на деревах, відчувши себе частиною природи. Ландшафтний дизайн – це ключ, який допоможе відкрити перед Вами всю красу благоустроєного саду.
У комплекс послуг з ландшафтного дизайну входять:

консультаційні послуги з ландшафтного проектування;
прибирання місцевості ручним і механізованим способом і планування ділянок;
роботи по впорядкуванню і озелененню ділянок;
 пристрій підпірних стінок, мощення доріжок і майданчиків;
 пристрій систем декоративного освітлення ділянок;

пристрій дренажів і зливової каналізації на ділянці;
пристрій альпінаріїв, водоймищ, водопадів;
декоративна рубка і кронірованіє дерев і чагарників;
пристрій малих архітектурних форм на ділянці, спортивних і дитячих майданчиків.
роботи по обслуговуванню і догляду за рослинами і насадженнями.

Для того щоб почати будь-які роботи з ландшафтного дизайну, благоустрою й озелененню присадибної ділянки або дачі, а також обладнанню зимового саду необхідно виконати ландшафтне проектування.
У першу чергу здійснюється аналіз території, збір усіх необхідних даних і, звичайно ж, беруться в увагу всі побажання й вимоги замовника. При підготовці ескізів дизайнер максимально продумує всі елементи проекту і їх розташування.
Для того щоб почати озеленення й ландшафтний дизайн на ділянці, потрібно складе генеральний план, разбивочные й посадкові креслення, проекти по кожному виду проведених робіт, кошторис. У них чітко прописується, який вид озеленення й у якій черговості буде проводитися, які види рослин (породи, форми, розміри) буде використовуватися, який строк виконання проекту й інша необхідна інформація. Затверджений ескіз надалі детально проробляється й починається робота над проектом.
КВІТКОВА КЛУМБА
В усі часи квіти були найбільш яскравим та універсальним декоративним прикрашенням і саду, і приватного будинку, а різноманітні квіткові композиції є гордістю господинь. Наші міські квартири, як правило, прикрашають різні декоративні рослини, однак квіти на присадибній ділянці – це обов'язковий атрибут. І дійсно, де ще можна настільки близько милуватися красою живої природи, а також безпосередньо брати участь у її створенні. Напевно, саме через це і клумби, і квітники, і газони користуються у нас особливою популярністю, а вирощуємо ми їх з такою любов'ю.
ДЕКОРАТИВНІ ВОДОЙМИЩА
Вода завжди викликала особливий інтерес у людей і володіла притягальною властивістю. Давно відомо, що на воду можна дивитися нескінченно. Вона, в залежності від стану, здатна викликати в людині найрізноманітнішу гаму почуттів. Особливо позитивно на нас впливає вода влітку. Річка, море, озеро, фонтан і навіть звичайний ставок о цій порі року стають улюбленими місцями для відпочинку.
ОЗЕЛЕНЕННЯ ОГОРОЖІ
Огорожі та паркани – це обов'язковий атрибут приватних будинків і дачних ділянок. Їх основними функціями є, по-перше, огорожа необхідного простору, а, по-друге, обмеження можливості зовнішнього огляду. Огорожа, що встановлюється по периметру присадибної ділянки, являє собою надійний розділовий бар'єр, який до того ж надійно захищає особистий простір від сторонніх очей
БРУКІВКА
Сьогодні бруківка набула широкої популярності та визнання. Для мостіння міських вулиць, облагороджування присадибних територій і паркових зон використовують саме бруківку.
БАСЕЙН НА ДІЛЯНЦІ
Цього літа нам було не просто жарко, а нестерпно спекотно. Мешканці багатоповерхівок рятувалися за допомогою кондиціонерів і купанням у міських фонтанах. А от мешканцям приватних будинків і котеджів пощастило набагато більше. Всі хто дуже хотіли свіжості, отримали чудову можливість приймати водні процедури в будь-який час доби. Для цього достатньо було облаштувати на ділянці басейн.
З ростом популярності ландшафтного дизайну у вітчизняних домовласників, природно, підвищився попит на так звані «супутні товари». Продукція, що вже давно існує в усьому світі і є невід'ємним атрибутом будь-якого приватного дворика десь у Європі або Америці, в останні роки впевнено завойовує і російський ринок. Сюди можна віднести різні форми і види садової скульптури, декоративні прикраси і всілякі кашпо, забавні елементи начебто гномів та інших казкових або мультиплікаційних персонажів.

Усе більше місця у формуванні садового середовища займають меблі, що представлені в найширшому асортименті - від фабричного пластику економкласу до виконаних за індивідуальними проектами кутих шедеврів. Поява в околицях Пітера штучних водойм, басейнів, фонтанчиков і водоспадів стало ще однією свого роду прикметою часу, що істотно розширила наші предуявлення про можливості ландшафтного дизайну.
Окремої розмови заслуговує величезний арсенал освітлювальних приладів, що поряд з іншими досягненнями цивілізації стали незамінними при формуванні естетики саду. Так чи інакше, створюючи картину присадибного ландшафту, сьогоднішньому домовласникові точно не доведеться ламати голову, чим прикрасити свою ділянку. І це не говорячи вже про головні персонажі практично будь-якого саду - квіти, дерева, мох, чагарники та інший посадковий матеріал, що пропонується сьогодні в достатку.
Крім безперечних плюсів подібна розмаїтість таїть у собі одну маленьку проблему - проблему вибору. Дійсно, так хочеться бачити на ділянці і кам'яний грот з античною амфорою в глибині, і модернові меблі з «ажурного» металу, розставлену в тіні квіткової перголи, і дерев'яне садове крісло в стилі кантрі. А скільки ще привабливих декоративних витребеньок. Однак потрібно завжди пам'ятати, що класичний бельведер підходить до формального стилю, а от штучний японський чайний будиночок буде доречним тільки в саду східного стилю.
І якщо розмаїтість пластику ідеально виглядає на тлі, скажімо, сайдінга, то дуже шкодить пейзаж з кам'яними фасадами. Точно так само, як класичні англійські меблі з тика, що за своє надійністю і міцністю знавцями цінується не менше, ніж оббиті шкірою гарнітури для вітальні або кабінету, навряд чи виявиться доречими по сусідству з легкою, розрахованою на сезонне проживання будівлею дачного типу. Одним словом, вибираючи ті або інші елементи для оформлення садового простору, у першу чергу варто орієнтуватися все-таки на вигляд будинку і виходячи з нього декорувати сад, наприклад, меблями з незабарвленого дерева, витонченими ажурними конструкціями або масивними кам'яними лавами. Подібна вибірковість багато в чому допоможе стилізувати ділянку, нехай навіть і не витриману у визначеній строгій манері, під існуючу вже архітектуру будинку і, швидше за все, його внутрішньому оздобленню.
Як відомо, відповідність архітектури котеджу, його інтер'єра і простору, що передбачає зустріч із самим будинком, і є основа майстерно створеного ландшафтного дизайну. Те, що відкривається відразу за вхідними дверима, в жодому разі не повинне йти врозріз зі стилістикою пейзажу. Тому незалежно від моди й особистої прихильності тому або іншому стилеві, будинок і сад завжди повинні відповідати одне одному. Тому що сад є прелюдія, з якої і починається подорож у світ інтер'єра
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: Назарук Осип "Роксоляна"

text:
Назарук Осип
"Роксоляна - жінка халіфа й падишаха (Сулеймана Великого) завойовника і законодавця“

Автор Гаврилюк В.М.
СЗШ№294 м.Київ
Татари женуть жіночий ясир. Малюнок Погрібняка.
Там в долині огні горять, Там татаре полон ділять... Один полон з жіночками, Другий полон з дівочками... І тоді довгим, "Чорним, Незримим Шляхом", Крізь Дикі Поля аж до Босфору верстали путь своєї долі українки. Незавидні доля й дорога:
...Одну взяли попри коні.
Попри коні на ремені...
Другу взяли попри возі,
Попри возі на мотузі...
Третю взяли в чорні мажі...
 	Чарівна краса Анастазії Лісовської перевершила найкращі сподівання її торгівців. За найвищу ціну закуплено її до найпершої категорії: до сераю Падишаха в Стамбулі, царгородській столиці оттоманської імперії. Найпишніше, найбільш вславлене й водночас найбільш таємниче місце на землі: грізне, казкове й унікальне!
Вид на гарем і селямлік з вежі "Дивану" (Державної Ради)
Олійний портрет Роксоляни в стилі італійського відродження з ХVІ ст. невідомого артиста. Зберігається в Українському Національному Музеї у Львові.
Французькі історики називають його турецьким Людвиком ХІV (бо не допустимо для них назвати свого Людвика "французьким Сулейманом Величавим"). А втім номенклятурі Сулеймана Величавого годі найти рівню: Султан Оттоманів, Посланець Аллаха на землі, Непомильний Законодавець, Володар Володарів цього світу, Власник людських голів, Наказодавець вірних і невірних, Величний Цезар, Покровитель усіх народів свесвіту, Тінь Всемогучого,Роздавальник миру на землі... ...Це тільки частина офіційних титулів Сулеймана І, що свідчать про нахил східніх народів до гіперболізації.
	У султанському гаремі на пишній колись візантійській землі окутано містерією школу одалісок. Під строгим доглядом Кізляр Аги (начальника евнухів) муштровано армію красунь призначених для розкошів, веселощів і втіхи "Тіні Аллаха на землі". Канони стислих приписів визначували сувору дисципліну з ієрархією, формальностями, церемоніялами. Дівчата раз замкнуті в гаремі не мали вийти з нього ніколи, а неслухняних у навантажених мішках поглинали холодні хвилі Босфору.
Сулейман Величавий - рисунок Альфреда Дюрера, на підставі тогочасних описів, коли імператорові було 30 років.
	Свіжоприбулі адептки імператорської алькови, напучувані в майстерності всіх тонкостей спокушування й приваб, крім Корану вивчали письмо, музику, танець, спів, приписи поведінки, мережання, шиття. Призначені до службового персоналу вдосконалювалися в усіх домашніх роботах і керуванні ріжними ділянками господарства. Найвищим досягненням тих недоступних істот був ласкавий погляд володаря.
	У султанському гаремі на пишній колись візантійській землі окутано містерією школу одалісок. Під строгим доглядом Кізляр Аги (начальника евнухів) муштровано армію красунь призначених для розкошів, веселощів і втіхи "Тіні Аллаха на землі". Канони стислих приписів визначували сувору дисципліну з ієрархією, формальностями, церемоніялами. Дівчата раз замкнуті в гаремі не мали вийти з нього ніколи, а неслухняних у навантажених мішках поглинали холодні хвилі Босфору.
1) Одяг турецької аристократки з 1500 р.
2) Костюм дівчини Стамбулу в ХVІ ст.  (Відбитки з видання: Tresors de la Turquie, B. Arthand, Paris, 1959).
Одним із найбільших тріюмфів Роксоляни, а в парі з ним найважливішим досягненням для жіночих впливів наступних поколінь уважають дослідники переселення її з гарему до головної королівської палати, себто з т.зв. старої палати до "великого сераю".
Роксолана - олія
Роксолана –означає «українка», адже дівчат із України турки називали роксоланами.
	Звітодавці засвідчили, що Роксоляна взяла з собою коло сотні двірських дам та цілу гвардію покоївок і служби з евнухами в пропорційній кількості. Особливо занотовано, що серед службового персоналу були окремі її власні швачка й доставець. Цей останній "дуже виставно одітий приходив до палати й відходив, коли хотів, та завжди в супроводі 30 слуг". 	Коронаційна заля в Гаремі, побудована для Роксоляни.	Апартаменти Роксоляни в новій палаті були вивінувані "на велику скалю", як завважує Бассано: церкви (так!), величаві купальні, престольна заля й усякі люксусові вигоди. Кілька років пізніше (1553) Наваджеро писав: "Апартаменти Гранд Сіньора й султанки є посеред дуже просторого парку в перекрої 3-ох миль у сераї. Щоб дістатися з одного до другого треба пройти вузький, обмурований город, а далі другий город, обведений стінами, що належить до імператорки." 	Це потверджує секретний перехід, що з'єднував оба апартаменти.
Прихідна (вестибюль) у гаремі
Купальня в гаремі. Коридор гаремових купалень.
Брама до Сераю. т.зн. Ворота Щастя. (З подорожі по Греції графа Choiseui -
Gouffier "Le voyage pittoresque de la Greсe", 3 vol., Paris, 1782.)
Коронаційна заля в Гаремі, побудована для Роксоляни.
Мавзолeй Роксоляни в Стамбулі
Ніхто не переважив Роксоляни в серці Сулеймана, ніхто її й по смерті не переміг. Її гробниця чекала його приходу. Сулейман в останні роки бажав умерти на полі бою, щоб піти за Роксоляною в колишній лицарській славі, за яку найбільше вона його полюбила.
	Так і сталося. Смерть постигла Сулеймана під час облоги мадярськоі твердині Шігету (1566 р.). Його мавзолeй здвигнено поблизу Роксоляни.
	Вигляд нутра 8-гранної гробниці поблизу Сулейманії передав Олекса Грищенко під датою 2 вересня, 1920:
	За дерев'яною масивною й простою балюстрадою, посередині мавзолею, стоїть самітний гріб славної султанки, вкритий до землі білим матовим шалем. Стіни викладені плитами з простим, скомпонованим із квадратів рисунком. Інших прикрас немає. У заскленому вестибюлю стіни мавзолєю геть чисто викладені перським фаянсом. Ясні кольори з гармонійними контрастами: сині, червоний гранат, тюркюсовий, зелений малахіт - прикрашено квіткамн й листям на чорних стеблах по білому тлі...
1) Мечета "Сулейманія", здвигнена Сулейманом і Роксоляною, закінчена 1557 р. Твір славного архітекта Сінан'а,
що в рр. 1530 - 1570 побудував вийняткові зразки оттоманської монументальної архітектури: граніт, мармур, порфіра,
велетенські стовпи, кольони, могутня купола, десятки бань, безліч пів-бань - це грандіозний памятник перемогам, силі
й дикій суворості минулих віків.
2) Виховна академія при мошеї "Сулейманія". "Сулeйманія" Сулеймана й Роксоляни
гідна спадкоємниця тисячу років старшої Святої Софії Юстініяна й Теодори. (Відбитки з видання: Robert Mantran "Turquie,
Les Alboms des Guides Bleus", Hachette, 1955).
Понад триста гаремових жінок від того часу не могли стати суперницями Роксоляни, яка впродовж 32 років аж до смерти була легальною королівською дружиною Сулеймана, що добровільно дотримував вірности цього першого в історії Туреччини моногамічного султанського подружжя.
"Роксоляна, руської національности є так полюблена своїм монархом, як ніяка інша в оттоманській династії, та що ніхто з них не дорівняв їй силою влади".
Роксоляна в старшому віці - гравюра Мельхіора Льорха
Син Роксоляни, султан Селім ІІ. - перська мініятура XVI ст. (F.Martin "Miniature - Painting of Persia", t. II)
З доступних українських творів про Роксоляну слід визнати досі найкращим повість Осипа Назарука "Роксоляна - жінка халіфа й падишаха (Сулеймана Великого) завойовника і законодавця", надруковану у Львові 1930 р. Ще в 1918 році задумав цю тему автор студіюючи джерельні матеріяли з історії Туреччини, з літератури й етнографії України. Це й дозволило йому відтворити епоху й внутрішній світ персонажів.
	Анастазія Лісовська захоплююче втілила в Роксоляні останню мотутню володарку в заграві Середновіччя. Майбутній твір про неї винесе до висот мистецтва й правди попівну з Рогатина, що відкривала двері Сходу для Нового Світла. Безсмертний памятник її любови до України склав уже український нарід у Думі про Марусю Богуславку - Захисницю козацького лицарства.
М. Дерегус: Маруся Богуславка
Г. Якутович: Маруся Богуславка


title: "Куліш Пантелеймон Олександрович"

text:
Куліш Пантелеймон Олександрович
Виконала
Учениця 11-В класу
ТБЛ
м.Хмельницького
Синюк Анастасія

Пантелеймон Олександрович Куліш  — український письменник, поет, драматург, фольклорист, етнограф, мовознавець,перекладач, критик, редактор, видавець. Автор першої фонетичної абетки для української мови, що попри низку внесених до неї змін, лежить в основі сучасного українського правопису.
Дитинство
Народився 26 липня 1819 року в містечку Воронежі Глухівського повіту Чернігівської губернії. Був дитиною від другого шлюбу заможного хлібороба Олександра Андрійовича, що походив зі старовинного старшинського козацького роду, і доньки козацького сотника Івана Гладкого — Катерини.
На хуторі під Воронежем хлопчик змалечку наслухався різних казок, переказів, легенд, особливо народних пісень, які наспівувала йому мати.
Про свої перші свідомі роки життя і навчання Панько Куліш розкаже в повістях «История Ульяны Терентьевны» (1852), «Феклуша» (1856) і «Яков Яковлевич» (1852). Та першим його літературним твором була оповідка «Циган», яку він витворив із почутої від матері народної казки.

Навчання
 	З кінця 1830-х років Куліш — слухач лекцій у Київському університеті. Мрія навчатися тут, яку плекав із 1834 року, коли зробив першу невдалу спробу вступити до цього навчального закладу, обірвалася 1841 року. Куліш не мав документального свідчення про дворянське походження, хоча його батько і був із козацько-старшинського роду, а отже — й права навчатися в університеті.
Кілька років слухання лекцій на словесному, а згодом на правничому факультеті виявилися визначальними для його подальшої долі.
	Куліш написав у той час «малоросійські оповідання» російською мовою — «О том, от чего в местечке Воронеже высох Пешевцов став» і «О том, что случилось с козаком Бурдюгом на Зеленой неделе», а також повість із народних переказів «Огненный змей».

1840-ві
Письменник завдяки протекції інспектора шкіл М. Юзефовича дістав посаду викладача в Луцькому дворянському училищі. В цей час він пише російською мовою історичний роман «Михайло Чарнышенко…», віршовану історичну хроніку «Україна» і оповідання-ідилію «Орися».
Згодом працював у Києві, у Рівному, а коли журнал «Современник» почав друкувати в1845 році перші розділи його славетного роману «Чорна рада», ректор Петербурзького університету П. Плетньов (він і редактор «Современника») запросив його до столиці Російської імперії на посаду старшого вчителя гімназії і лектора російської мови для іноземних слухачів університету.
	Через два роки Петербурзька Академія наук за рекомендацією направила Куліша у відрядження в Західну Європу для вивчення слов'янських мов, історії, культури та мистецтва, куди він вирушив зі своєю вісімнадцятирічною дружиною Олександрою Михайлівною Білозерською, з якою побрався 22 січня 1847 року. Боярином на весіллі був співучий, дотепний, веселий друг Пантелеймона — Тарас Шевченко.
Арешт, ув'язнення й заслання
	У Варшаві Куліша як члена Кирило-Мефодіївського товариства заарештували і повернули до Санкт-Петербурга, де його майже три місяці допитували у III відділі, але довести його приналежність до таємної антикріпацької організації не змогли.
	Жандармерія вирішила:
	«Учителя 5-ої С.-Петербурзької гімназії 9-го класу Куліша, який хоча й не належав до цього товариства, але був у дружніх зв'язках із усіма його учасниками й самовиношував надзвичайні думки про вигадану важливість України, вмістивши навіть у надрукованих ним творах багато двозначних місць, що могли вселяти в малоросів думки про право їх на окреме існування від імперії, — заточити в Олексіївський равелін на чотири місяці й потім відправити на службу у Вологду…»
	Після «щирого каяття» Куліша, клопотань сановитих друзів дружини та її особистих благань покарання було замінене: його ув'язнили на два місяці в арештантське відділення військового шпиталю, а звідти відправили на заслання в Тулу.
Там Куліш написав «Историю Бориса Годунова и Дмитрия Самозванца», історичний роман «Северяки», який згодом вийшов друком під назвою «Алексей Однорог», автобіографічний роман у віршах «Евгений Онегин нашего времени», роман «Петр Иванович Березин и его семейство, или Люди, решившиеся во что бы то ни стало быть счастливыми», вивчав європейські мови
	Після довгих клопотань перед III відділом Куліш здобув посаду у канцелярії губернатора, а згодом почав редагувати неофіційну частину «Тульских губернских ведомостей».
1850-ті
П. Куліш повернувся до Санкт-Петербурга, де продовжив творити, хоча деякий час не мав права друкуватися. Під криптонімом «Николай М.» він публікує в Некрасовському «Современнике» російські повісті і двотомні «Записки о жизни Николая Васильевича Гоголя».
	Найбільшим своїм творчим успіхом Пантелеймон Куліш вважав двотомну збірку фольклорно-історичних і етнографічних матеріалів «Записки о Южной Руси»(1856 — 1857рр.)
	Творчо багатим і успішним був для Куліша 1857 рік. Вийшли у світ «Чорна рада», український буквар і читанка — «Граматка», «Народні оповідання» Марка Вовчка, які він відредагував і опублікував, відкрив власну друкарню.

Останні роки життя
	Куліш оселився на хуторі Мотронівка поблизу Борзни Чернігівської губернії. Тут господарював, творив, зокрема, укладав зі своїх російськомовних статей і україномовних художніх творів збірку «Хуторская философия и удаленная от света поэзия», яку після появи друком 1879 року цензура заборонила і вилучила з продажу. Це не зупинило вченого, письменника.
Його погляд то знову сягає далекої Галичини, куди він посилає свою «Крашанку русинам і полякам на Великдень 1882 року» в надії залучити до спільної культурницької діяльності українських і польських інтелігентів, то приглядається до мусульманського світу, передусім до етичних засад Ісламу (поема «Магомет і Хадиза», 1883, драма у віршах «Байда, князь Вишневецький», 1884).

	Куліш багато перекладав, готував до видання в Женеві третю збірку поезій «Дзвін», завершував історіографічну працю у трьох томах «Отпадение Малороссии от Польши», листувався з багатьма кореспондентами, переймався розбратом слов'янських націй, особливо шовіністичними заходами польської шляхти в Східній Галичині щодо українського населення, дбав про видання прогресивних журналів і газет…

Пантелеймон Куліш пішов з життя 14 лютого 1897 року на своєму хуторі Мотронівка.
Кулішівка
	В кінці 1850-их років Куліш уклав першу фонетичну абетку для української мови, в якій не було церковнослов'янських літер ѣ та ы, з'явилася літера g (на позначення ґ). Загалом саме правопис Куліша лежить в основі сучасної української абетки, хоча для цього первинна кулішівка пережила значну трансформацію.
Літературна творчість
гумористичні оповідання:
Циган, Пан Мурло, Малоросійські анекдоти
оповідання на тему нещасливого кохання:
Гордовита пара, Дівоче серце
історичні оповідання:
Мартин Гак, Брати, Січові гості
історична повість:
       – Чорна рада
роман
     – «Михайло Чарнишенко, або Малоросія 80 літ назад»
романтично-ідилічне оповідання «Орися»
Інші твори:
До кобзи, Заворожена криниця, Заспів, Маруся Богуславка, Праведне пануваннє, Рідне слово, Святиня, Степ опівідні

Переклади
Переклав Біблію, майже всього Шекспіра, Ґете, Дж. Байрона (зокрема, поеми «Чайльд-Гарольдова мандрівка», «Дон-Жуан»), балади А. Міцкевича «Русалка», «Химери», «Чумацькі діти»
Дякую за увагу!


title: Реклама українських казок

text:
Казка – джерело радості,
 духовний хліб.

Казка кличе нас  у мандри, велить бути
 в житті сміливими й мудрими, долати перешкоди й біди і не забувати добра світового, бо тільки цим і вимірюється наша людська сутність.
                                   Валерій Шевчук

 Хто першим здогадається
прочитати мудру казку
 «Летючий корабель»,
 той знайде вихід
 із будь-якої,
 навіть найскладнішої ситуації.

Куди летять герої казки “Летючий корабель”?
Прочитайте – дізнаєтеся.
цікаві пригоди;
фантастичні сили;
конфлікт між добрими і злими силами

 Погляньте на цю пухнасту лісову істоту. Цікаво, хто ж вона така? Де живе?  Чим займається? Якщо хочете ближче познайомитися із цим симпатичним створінням, прочитайте казку В. Короліва-Старого  “Хуха Моховинка”.
Хто поїде цією дорогою, той  сам буде голодний, а кінь ситий.
Хто поїде цією дорогою, у того вовк коня з'їсть.
Хто поїде дорогою цією,  той сам буде ситий, а кінь його голодний.
Яку дорогу обере кожен із братів? Які пригоди їх очікують? Прочитайте казку “Про жар-птицю” та вовка” - довідаєтеся
Яку дорогу обере кожен із братів? Які пригоди їх очікують? Прочитайте казку “Про жар-птицю” та вовка” - довідаєтеся

Куди приведе ця таємнича  дорога молодшого сина царя, дурня? Які небезпеки підстерігають царевича?
    Прочитайте казку “Про жар-птицю та вовка” – і ви дізнаєтеся багато  цікавого.


Ольга Кобилянська


Оборона Буші – історичний факт в історії визвольної боротьби українського народу Історичний коментар до повісті М.Старицького “Оборона Буші”


На шлях я вийшла ранньою весною,


title: Моя країна Україна

text:
Перший конкурс    «Історичний»
Кого вважають батьком української історії?
1) Дмитро Яворницький

2) Михайло Грушевський

 3) Богдан Хмельницький

( 1866- 1934) — професор історії, організатор української науки, політичний діяч і публіцист, голова Центральної Ради (1917—1918), академік, автор понад 2000 наукових праць.
Хто із князів уславив  своє ім’я  у справі поширення християнства в Київській державі?
    1) Ігор

    2) Святослав

   3) Володимир

Якому собору ми відзначаємо у цьому році 1000 річчя з  початку будівництва?
1) Софіївський

2) Михайлівський

3) Успенський

Хто вважається першим гетьманом козаків?
1) Дмитро Вишневецький

 2) Іван Мазепа

 3) Богдан Хмельницький

300 річчя якої Січі козаків ми відзначали у 2011 році?
1) Кам'янська

2) Запорізька

3) Олешківська

  Якому уславленому гетьману козаків стоїть пам’ятник на центральній площі Києва?
1) Іван Мазепа

2)  Іван Виговський

 3) Богдан Хмельницький

Під час інавгурації президент кладе руку на Євангеліє. Яку назву має це Євангеліє? У 1561 році робота над ним  була завершена (450 років тому).
1)Пересопницьке

2) Остромирове

3) Рейнське

Другий  конкурс «Визначні дати »
Відповідь: А-3Б-4 В-2 Г-5 Д-1
Третій конкурс «Великі Українці »
Леонід Кравчук
перший президент України
Руслана
співачка, народна артистка України, переможець конкурсу "Євробачення 2004"
Леонід Каденюк
перший космонавт незалежної України
Андрій Шевченко
 Герой України, Заслужений майстер спорту України, володар «Золотого м’яча» 2004 – найкращий футболіст Європи
Яна Клочкова
 «Золота рибка» України,
виграла 5 олімпійських медалей, серед яких
4 – золоті;
Майстер спорту міжнародного класу з плавання;
Герой України
Богдан Ступка
народний артист України, народний артист СРСР, лауреат Національної премії України ім. Тараса Шевченка, Герой України (2011)
Іван Франко

 письменник, поет, вчений, публіцист, громадський діяч, один з найвизначніших духовних провідників України
Микола Амосов

український лікар, учений в галузі медицини, біокібернетики; дійсний член НАНУ, директор Інституту серцево-судинної хірургії.
Він був визнаний другим після Ярослава Мудрого великим українцем
ЗАПАМЯТАЙ ЦІ ІМЕНА!Видатні українські вчені –математики, які внесли значний вклад в розвиток світової науки

Георгій
Феодосійович Вороний
(1868-1908)
Віктор Михайлович Глушков (1932-1982)
Михайло Пилипович Кравчук(1892-1942)
Михайло Васильович Остроградський(1801-1862)
Четвертий   конкурс «Подорожуємо Україною»
П'ятий    конкурс «Символи України»
«З усіх скарбів знання-найкращий, його не можна ні вкрасти, ні згубити, ні знецінити»                                 Григорій Сковорода


Оксана Стефанівна  Забужко


title: Лілія з пластикової пляшки

text:
Лілія з пластикової пляшки
Автор: Олена Усенко
Матеріали для роботи
1 пляшка жовтого кольору;
1 пляшка біла від молока;
ножиці.
Обрізаємо пляшку у формі квітки. Робимо заготовку для тичинок.
Вирізаємо пелюсточки.
Нарізаємо тичинки.
Над полум'ям свічки оплавити тичинки і квітку.
Такою вона буде після оплавлення.
З’єднуємо квітку з тичинками за допомогою клею.
Вирізаємо розетку з білих пелюсток, згинаємо їх на куточках,
надіваємо на горлечко пляшки-квітки і закріплюємо клеєм.
З денця п'ятилітрової пляшки вирізати лист, пофарбувати зеленою фарбою.
Такі лілії будуть чудово виглядати в басейні або дачному ставочку.
Творіть із задоволенням!


Порівняння. Олександр Олесь “Ліс восени"


"Образ Чiпки в романі Панаса Мирного"


title: Олесь Гончар "Залізний острів"( новела з роману "Тронка")

text:
Олесь Гончар
Новела
«Залізний острів»

При народженні:	Біличенко Олександр Терентійович
Дата народження:	3 квітня 1918
Місце народження:	Ломівка,  УНР
Дата смерті:	14 липня 1995 (77 років)
Місце смерті:	Київ,  Україна
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	Прозаїк
Напрямок:	соціалістичний реалізм
Жанр:	роман, повість
Портфоліо письменника

Кожен художній текст О.Гончара  нагадує мені прозору стіну щоглистого лісу, крізь яку видно широченні простори, залиті полуденним сонцем, вродливих людей, наповнених  світлом благородства. До тих людей хочеться прийти, хочеться ввійти в диво їхнього життя,вчитися в них і любити їх.
                                   Д.Павличко

Яким світлим, яким багатонадійним і радісним почуттям душа моя бриніла, коли я «Тронку» перечитував.
                      П.Тичина
Так широко, правдиво і поетично, як Олесь Гончар, у нас ще мало хто наважувався осмислити другу половину двадцятого століття.
           Д. Павличко
«Тронка» (1963)(первісна назва «Полігон»)
змалювання чабанського краю, України на тлі світових катаклізмів; показ життя конкретної людини в тісних зв’язках з буттям планети.
Тема:
Ідея:
уславлення людей, які здатні взяти на себе відповідальність за долю планети, які високодуховні, кмітливі, є носіями народної мудрості і снаги, які розуміють призначення людини на землі; заклик до збереження й захисту людського єства перед загрозою цивілізаційних процесів.
Жанр:
роман в новелах

Роман — великий за обсягом і складний за будовою епічний твір, у якому широко охоплені важливі й складні суспільні процеси, всебічно і в розвитку показані численні персонажі. У романі розвивається кілька сюжетних ліній, пов’язаних з долею головних героїв.
                   Види роману:
За змістом:
•	роман автобіографічний;
•	роман біографічний;
•	роман історичний;
•	роман пригодницький;
•	роман соціально-побутовий;
•	соціально-психологічний роман;
•	роман фантастичний;
•	роман філософський;
•	роман детективний.
За будовою:
•         роман у віршах;
•         роман у новелах.
Рома́н у нове́лах — один із різновидів роману, який використовує новелу як основну композиційну одиницю. Ця форма зародилася в європейській літературі («крутійській» роман). Вирізняються кілька способів побудови роману в новелах — ланцюговий, паралельний та інші.
        В  українській   літературі   цей   жанр започаткував  Юрій  Яновський  романом «Вершники».
Типи роману у новелах за будовою:
Східчастий
Кільцевий
Рівнобіжний
З метою спостереження поступального руху у романі кожен новий епізод розширює тематичний матеріал, кожна нова пригода складніша попередньої; відкриваються нові сторони внутрішнього світу героя
Новела, яка обрамляє роман, розсовується. Виклад її розтягується на весь роман, в неї впроваджуються, як перебуваючі епізоди, всі інші новели.
Персонажі поділяються на кілька самостійних груп. Історія кожної групи, їхньої дії складають особливий «план». Герої одного плану переходять у рівнобіжний потік – у інший план, відбувається обмін персонажами й мотивами між оповідальними планами.
Словник:
Тронка – невеличкий дзвоник на шиї у вівці, щоб та не заблукала.

Символічна назва роману:
Тронка – це голос українського степу, голос життя поетичного образу України.
Композиція:
12 новел «Тронки» – це дванадцять завершених історій,об’єднаних авторським задумом,а також спільними героями чи проблемою або темою.
Проблематика:
*екологія;
*гармонія природи і людини;
*ставлення людини до праці як мірило духовності;
* взаємини батьків і дітей;
*війна і мир.

Герої роману:
*Старий Горпищенко,      *Дорошенко,
*Лукія Рясна,
 *Тоня,
*Віталик,
*Уралов,
*Гринь Мамайчук,
*Яцуба та ін.
Новела «Залізний острівФабула:
Віталик і Тоня кохають одне одного. Через свою легковажність опиняються на військовому кораблі, який служить полігоном для нічних бомбардувань. Їхній човен відв’язався, і вони не можуть повернутися на берег. Однак дівчина і юнак не впадають у відчай, прагнуть знайти порятунок, не втрачають гідність.
Тема новели:
розповідь про романтичну подорож  закоханих Тоні і Віталика на старий залізний крейсер, яка мало не закінчилася трагедією; показ уміння молодих людей знаходити вихід із будь-якої ситуації.
Ідея  новели:
 уславлення кохання,яке робить людину сильною,відповідальною за долю іншої; засторога рятувати гуманістичні цінності і саме життя перед загрозою цивілізаційних процесів.
Жанр твору:
Нове́ла (італ. novella, від лат. novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вимальованою дією.
Образи-символи в новелі:
«Залізний острів» – зловісне унаочнення найжахливішого «варіанту», перед яким може опинитися цивілізація(під удар поставлена вся планета).
Крейсер – привид трагічного минулого.
Степ – велич нашої планети, щедро наділеної Богом лісами,степами...
Море – символ плинності життя, якому немає ні початку, ні кінця.
Птах – символ спокою.
Танок Тоні на «рудо-іржавому вогні розпеченої палуби» – прочитується як танок безтурботного людства на вістрі дедалі загострюванішої небезпеки.
Словник:
Дредноут — великий військовий корабель-панцерник, озброєний великокаліберною артилерією.
 Миля — міра відстані. Є морська миля — 1,652 км і сухопутна — від 0,52 до 11,2 км в різних країнах.
Вузол — міра швидкості руху судна — 1 миля за 1 годину.
Камбуз — кухня на кораблі.
Образ  Тоні:
Дочка Горпищенка(чабана);
життєрадісна;
комунікабельна;
ніжна;
щира;
 любить пригоди;
зачарована красою природи;
 виважена у своїх діях;
схильна до фантазування.
Образ Віталика:
Занурюється у зміст життя, у його наповнюваність;
Шукає відповіді на питання:
  - невже всьому кінець;
  - боротися, але як;
  - що буде далі з нашою планетою.
Новела «Залізний острів» побудована на контрасті. Протиставлення невмирущої краси природи й неприродності «залізного острова» — старого проіржавілого корабля, який служить мішенню для літаків, протиставлення миру й праці — воєнній загрозі, світлої радості життя — безглуздій смерті.
У новелі розкривається одвічна, як і людство,— тема першого юнацького кохання. Вона теж сприймається читачами по-різному — залежно від віку, життєвого досвіду, характеру, естетичних смаків, загального розвитку кожного з них.
Спільне й відмінне в романах
«Вершники» Ю. Яновського та «Тронка» О. Гончара
«Вершники» Ю. Яновського
«Тронка» О. Гончара
Відмінне
Усі новели об’єднані між собою ідейним задумом, спільною темою, часом і місцем дії, головними персонажами, мовностилістичними особливостями. Яновський не дотримується хронологічного принципу в показі подій
Кожна новела має своїх героїв, однак локальна закінченість розвитку характерів не відділяє якоюсь прірвою розділ від розділу. Кожна з новел не тільки досліджує  характери (Горпищенка, Лукії, Дорошенка, Віталика, Ліни, Уралова та інших), не тільки показує його формування, а й ставить героїв у такі умови, у яких повинне виявитися їхнє ставлення до проблем.
Ю. Яновський прагнув створити узагальнений образ народу, якого поса-дила на коня революція, романтична подача матеріалу.
Перед нами прозовий, спокійний, часом досить тонкий малюнок, поданий реалістично.
Спільне
Порушення важливих суспільно-політичних і морально- етичних проблем. Через обидва романи проходить уславлення творчої праці людини, несумісність творення й руйнування.
В обох творах — гуманістичне розв’язання проблеми війни й миру. І хоч у романі Яновського — класова боротьба, а в «Тронці» — мирне будівництво, твори обох письменників наснажені спільною думкою: люди повинні будувати, а не руйнувати.
Спільне
Обидва письменники широко використовують зорові, слухові, психологічні подробиці, які надають творам емоційного забарвлення.
Обидва письменники — майстри пейзажних картин. Пейзажі  Ю. Яновського вражають психологічною настроєністю, яскравою метафоричністю. 0. Гончар досить часто подає картини в динаміці й контрасті. Як правило, вони підпорядковані розкриттю душевних переживань героїв.
Новела «Залізний острів» - твір-засторога
Новелу названо твором-засторогою. Адже гуманістичні цінності, та й саме життя людини часто опиняється під загрозою цивілізаційних процесів. Зберегти здатність людини до захисту свого єства, своїх почуттів. Любов Тоні й Віталика витримала випробування на міцність: жодних сліз, жодних докорів! Лише прагнення знайти розумний вихід, не втрачаючи своєї людської гідності, своїх почуттів!
Та головне — вони залишилися гідними звання людини, не зрадили своєї любові.
Фільм “Тронка” (1971).

За мотивами однойменного роману Олеся Гончара. У зйомках брали участь працівники радгоспу "Південний" Голопристанського району Херсонської області.
Режисер: Артур Войтецький
 Сценарій: Олесь Гончар, Артур Войтецький, Євген Хринюк
Оператор: Валерій Башкатов
Художник: Михайло Юферов
Композитор: Олександр Білаш
Вокал: Ніна Матвієнко, Валентина Ковальська, Марія Миколайчук (народні пісні)
Сюжет фільму:
Тронка - це дзвіночок, зроблений із бойової гільзи, який вішають на шию вівцям, щоб вони не загубилися. В українському степу, де бродять під звуки тронок отари овець, розташований військовий полігон. Сім'ї чабанів давно подружилися з офіцерами, один з яких, майор Уралов, знаходить собі тут дружину. Були в житті Уралових і радості, і страшне горе, яке вони важко пережили, але не були ним зломлені. У фільмі відображені не просто взаємини людей, а філософські проблеми життя, смерті, взаємодія далеких, різних епох - сивої давнини та сучасності ...
У ролях:
Армен Джигарханян, Маргарита Кошелєва, Іванка Миколайчук, Хельмут Калниньш, Володимир Олексієнко, Наталія Гебдовська, Тетяна Майдебура, Віталій Дорошенко, Костянтин Кульчицький, Євген Коваленко, Олександр Таран, Петро Філоненко
Твори О.Гончара:
Тестові завдання:
З вибором однієї правильної відповіді:
1.Державу премію УРСР імені Т.Г. Шевченка в 1962 р.О. Гончар одержав за твір
А)  «Прапороносці»; Б)  «Собор»; В)  «Модри-Камінь»; Г)  «Циклон»; Д)  «Людина і зброя».
2.Хто з персонажів є героєм новели «Залізний острів»?
А) Єлька; Б) Микола; В) Тоня; Г) Вірунька.
3. У новелі «Залізний острів» головна героїня працює
А)вожатою у дитячому таборі; Б) чабаном у колгоспі; В)учителькою в школі; Г) продавцем у магазині.

4.Головні герої творів О.Гончара:
А) представники влади; Б) прості люди;)
 В) історичні особи;) Г) видатні особистості.
5.Жанровий різновид твору «Тронка»:
А) історична повість; Б) соціальний роман; В) романтичне оповідання; Г) психологічна повість; Д) роман у новелах.
6.Думка про те, що гуманістичні цінності під загрозою цивілізаційних процесів, утверджуються у творі:
А) «Залізний острів»; Б) «За мить щастя»;
В) «Таврія»;  Г) «Перекоп».
7. Новела «Залізний острів» є складовою роману
А) «Собор»; Б) «Тронка»; В) «Людина і зброя»; Г) «Циклон».
З вибором двох і більше правильних відповідей:
8.Героями новели «Залізний острів» є:
А) дід Горпищенко; Б) Віталик; В) Лукія Назарівна; Г) Тоня; Д) Кирило Заболотний.
9.Характер конфлікту в романі «Тронка» є:
А) соціальний; Б)побутовий;
В) національний; Г) внутрішній; Д) морально-етичний.
Завдання з відкритою відповіддю:
10.Темою новели-застороги «Залізний острів» є …
11.Новела — це …
 12.Пояснити назву новели-застороги «Залізний острів» із роману «Тронка» Олеся Гончара.
13.Кількість новел, що входять до роману «Тронка»?
14.Які образи-символи використав О.Гончар у новелі «Залізний острів»?
15. Яка роль новели «Залізний острів» у романі О.Гончата «Тронка»?


НЕЧУЙ-ЛЕВИЦЬКИЙ. «КАЙДАШЕВА СІМ’Я». ХАРАКТЕРИСТИКА ПЕРСОНАЖІВ. МАЙСТЕРНІСТЬ ЗМАЛЮВАННЯ ХАРАКТЕРІВ КАЙДАША ТА КАЙДАШИХИ, КАРПА І ЛАВРІНА, МОТРІ ТА МЕЛАШКИ


Пантелеймон Куліш. Роман "Чорна рада"


Зошит


пісні


Письменники-шістдесятники


Олександр Довженко. «Україна в огні» – твір про трагедію українського народу в Другій світовій війні


“ Письменники рідного краю.Сергій Єфремов ”


title: Непереможний лицар Дикого поля

text:
«Непереможний лицар Дикого поля Іван Сірко»
Презентацію підготувала  Луговська Валентина учениця  8 класу Добронадіївського НВК «ЗОШ I –IIIст.-ДНЗ»
  «Український народ писав свою історію не літописами та хроніками, а козацькими шаблями й пістолями, витворюючи з рідної землі величну, безсмертну енциклопедію козацьких могил.»
                                               Богдан Сушинський

  Народився у слободі Мерефа на Харківщині (за іншими даними —на Поділлі).
 У 1646 р. воював на території Франції у козацькому загоні, який найняв уряд Людовіка XIV.
 Учасник Національно-визвольної війни
     (1648-1654)
Виступив проти політики гетьмана І. Виговського, вів воєнні дії проти П. Тетері, мав суперечності з гетьманами І. Брюховецьким і П. Дорошенком.
Провів ряд походів проти турків та татар. Найбільші з них: 1660–1661 рр. — походи на Крим; 1663 р. — два великі походи на Перекоп; 1667 р. — похід на Крим, змусив ханський двір переховуватися в горах; 1673–1675 рр. — походи на Очаків, Ізмаїл і Перекоп.
15 разів обирався кошовим отаманом.
Ніколи не знав поразки. Явище в світовій історії унікальне!
ІВАН СІРКО
Історична довідка
Кошовий отаман
1659-1660 – обирають на посаду кошового отамана Війська Запорізького. Упродовж багатьох років Сірко обирався кошовим
     (1664-1665;1670-1672; 1673-1680)

 Там, де Січ – святая ненька,
Де Дніпро - ріка,
Закричали запорожці
Кошовим Сірка,
Обирали отаманом,
На чоло - землицю,
Щоби знав козацьку шану,
Щоб  не став    гордиться.

К
І
Ш

КОШОВИЙ
ОТАМАН

К О З А Ц Ь К А   Р А Д А
КОЗАЦЬКА СТАРШИНА
(писар, суддя, осавул, обозний, бунчужний)

сотня
сотня
курінь
курінь
курінь
курінь
курінь
курінь
сотня
сотня
курінь
курінь
курінь
курінь
СХЕМА УПРАВЛІННЯ НА ЗАПОРІЖЖІ

На території сучасного села Іллінка Томаківського району Дніпропетровської області
 (раніше  село називалося    Грушівка)
знаходився зимівник та пасіка
Івана Сірка.
У 1672 р. запорожці перенесли Січ на острів Чортомлик,  (поблизу сучасного с. Капулівка на Нікопольщині).
Участь Івана Сірка в Переяславській раді
Вважають, що на Переяславській раді був присутній і кальницький полковник І. Сірко.  Договір підписали більшість  старшин в тому числі й Сірко,  але підписи були зроблені Ю. Хмельницьким тому що Сірко був неписьменним. Проте сучасні історики вважають, що так полковник намагався ухилитися від можливих зобов`язань перед московським урядом та залишити собі можливості для свободи  маневрів.

Історія написання листа
    Навесні 1679 р. 25-тисячне  турецьке військо мало виступити проти Запорозької Січі. Саме з цим  походом  пов’язана подія, яка відображена на відомій картині Іллі Рєпіна.
Козаки пишуть відповідь турецкому султану,
I.I.Рєпін, 1880-91 рр.
«Запорозькі козаки турецькому султану. Ти — шайтан турецький, проклятого чорта брат і товариш і самого Люципера секретар! Який ти в чорта лицар? Чорт викидає, а твоє військо пожирає. Не будеш ти годен синів християнських під собою мати; твого війська ми не боїмося, землею і водою будем битися з тобою. Вавилонський ти кухар, македонський колесник, єрусалимський броварник, олександрійський козолуп, Великого і Малого Єгипту свинар, вірменська свиня, татарський сагайдак, кам’янецький кат, подолинський злодіюка, самого гаспида внук і всього світу і підсвіту блазень, а нашого Бога дурень, свиняча морда...
Різницький собака, нехрещений лоб, хай би взяв тебе чорт! Отак тобі козаки відказали, плюгавче! Невгоден єси матері вірних християн! Числа не знаєм, бо календаря не маєм, місяць у небі, год у книзі, а день — такий у нас, як у вас, поцілуй за те ось куди нас..!
Кошовий отаман Іван Сірко зо всім Кошем Запорозьким»
ЛИСТ ЗАПОРОЖЦІВ   ТУРЕЦЬКОМУ  СУЛТАНУ
Останні роки життя
         1680 року  Сірко востаннє переміг в битві з ординцями. У «Літописі» Самійла Величка читаємо: «…того ж літа, 1 серпня, преставився від цього життя в своїй пасіці Грушовці, похворівши певний час, славний кошовий отаман Іван Сірко… поховано його знаменито… з превеликою гарматною й мушкетною стрільбою і з великим жалем всього Низового війська. Бо це був справний і щасливий вождь, який з молодих літ аж до своєї старості …не тільки значно воював за Крим і попалив в ньому деякі міста, але також погромлював у диких полях… численні татарські чамбули і відбивав полонений християнський ясир».
Вшанування пам’яті Івана Сірка
Похований І.Сірко біля Чортомлицької Січі (тепер село Капулівка, Нікопольського району Дніпропетровської області). Тут створено меморіальний комплекс «Могила кошового отамана Івана Сірка», занесений до державного реєстру нерухомих пам’яток України національного значення. Щороку,1-2 серпня, на Співочому полі поблизу  могили І. Д. Сірка проводиться фестиваль козацької пісні, музики, танцю, народних ремесел «Звідси воля розлилася» Тисячі  українців з усієї України  та закордону  вшановують  пам'ять славного кошового отамана
У ПАМ΄ЯТІ НАРОДНІЙ
в легендах
В  народних  піснях  і  думах
                        Легенда про кошового Івана Сірка
Дуже давно то було, ще за запорожців та за кошового Івана Сірка. Пройшло вже чимало років, як жив Іван Сірко,  а слава його не пройшла, не пропала, й ніколи не пропаде. До ворогів він був страшний і немилостивий, а для християн — напроти, був дуже добрий.
Якось одного разу запорожці пішли з Сірком у похід, а татари прочули про те та зразу й набігли на Січ, та й почали там хазяйнувати. Як зазвичай і  було, татарська орда усіх православних християн забрала в полон. Женуть їх татари, а вони, бідні, не хочуть йти та плачуть, та ридають так, що аж земля від цієї біди стогне. Татари ж на плач, на сльози жінок і дітей не зважають та нагайками їх підганяють.
 Почув про ту біду кошовий Сірко. Зараз же і кинувсь він з козаками в погоню за татарами християн визволяти. Та летить кошовий, як птиця! Добіг близько до татар, та баче, що їх багато дуже, а козаків дуже мало, і давай хитриться: спинив свого коня та й гукнув до козаків:
— А стійте, братця, підождіть трохи, не ворушіться!
 Спинились козаки, стоять, не ворушаться. Скочив тоді з коня Сірко, дав його другому козакові, а сам — кувирдь! — та й зробився хортом та й побіг до татар.
 Татари бачать — хорт, та красивий такий, дуже він їм сподобавсь. Узяли вони того хорта, нагодували добре, приручили до себе. А коли стали татари оддихати, то той хорт поробив їм таке, що вони всі геть поснули. Тоді хорт назад, до козаків, та знов — кувирдь! — і знову зробивсь чоловіком - кошовим.
Кинувсь тоді кошовий Сірко з козаками на татар, та й вирубав їх усіх, а християн вернув назад, на їх городи.
  Християни зраділи, щиро подякували Сіркові та й пішли собі додому щасливі...
Прочитайте ці твори

«Історія України - це криниця без журавля. Спрагло вдивляючись у неї на порозі XXI століття, починаєш усвідомлювати, що в недосяжних глибинах її - минувшина не лише українського народу, а й усього слов'янського світу. Осягнути першоджерельні істини історії України - означає осягнути вічність.»
                                         Богдан Сушинський


маруся чурай


Осип Назарук "Роксоляна"


title: "Мина Мазайло"

text:
«Мина Мазайло»М.Куліш
Підготувала учениця 11 класу Хижняк Тетяна
            Названу драму не дарма називають “філологічним водевілем”, адже проблематика твору й усі події в ньому розгортаються навколо одного питання – самобутності української мови …
Головний герой п‘єси, Мина Мазайло, ніяк не може позбутися комплексу національної меншоватості й хоче змінити своє прізвище на більш милозвучніше …Вірусом україноненависництва заражені й інші члени родини – дочка Рина, дружина Мотрона, тьотя Мотя.

Образ Мини Мазайла
         Мина Мазайло – українець за походженням, міщанин, харківський службовець. Він вважає, що саме прізвище стає на заваді його щастю, не дає отримати підвищення на службі, що через прізвище оточуючі ставляться до нього без належної поваги

 “Двадцять три роки … носю я це прізвище, і воно, як вісла на житті – Мазайло! На службу не приймали – Мазайло! За репетитора не брали – Мазайло! На службу не приймали – Мазайло!
Образ Мокія
         Мокій – син Мини Мазайла, його повна протилежність. Він захоплюється багатством та красою української мови, чим доводить батька до сказу. Виступає категорично проти зміни прізвища на російський лад, навпаки пропонує додати до нього  втрачену частку Квач. І всім цим він мало не зводить решту членів родини з розуму…
   Образ тітки Мотрі
         Це груба, неосвіченна жінка, ворожо налаштована до всього українського. Проте на рідкість вперта у своїх поглядах та не соромиться їх висловлювати. … Саркастична, гостра на язик. Її репліки “Краще бути ізнасілованной, нежелі украінізірованной”,”навіщо ви нам іспортілі город?”
Образ дядька Тараса
        Як і тьотя Мотя, дядько Тарас – гротескна фігура. Він – прихильник старовини, козаччини, того, що все оджило своє, та не хоче брати у розрахунок сучасні умови життя. Для нього головне, аби залишився корінь “маз” як показник його роду. Тобто, Трас являє собою тільки ще одну точку зору на українське, яка типова для того часу..
Образ Улі
         Уля виділяється з-поміж інших персонажів тим, що вона на початку твору зовсім не має ніякого ставлення до українізації, вона про це не задумувалася, це не відігравало ролі у її житті. Уля, мабуть, символізує таке собі неупереджене ставлення до всього українського, для неї це не політичне питання, як для решти, а щире захоплення.
Образ Лини та Рини
     Жінка та дочка Мини Мазайла – типові зарозумілі міщанки, що поділяють суб’єктивно вмотивовану зневагу Мини до всього українськго.. Вони показово копіюють шляхетних дам, кокетують, ахають та хапаються за серце. Часто сваряться, зовсім не поважають одна одну. Усе що суперечить їхнім поглядам, піддається жорсткому осоуду.

             Образи п’єси важко поділити н позитивні та негативні. Усі персонажі одночасно типові та живі, вони всі притримуються протилежних поглядів на явище українізації.


Оксана Забужко


"Микола Хвильовий"


Оксана Забужко. Варіант 1


90-річчю В.О.Сухомлинського присвячується


title: "Образ Марусі Чурай"

text:
Образ Марусі Чурай

Головна героїня роману Маруся Чурай цілком справедливо показана Ліною Костенко як геніально обдарований митець, як один із творців українських пісень, що набули найширшого розповсюдження і принесли всесвітню славу нашому народу.

Опис портрета Марусі Чурай, який ми знаходимо у Г. Квітки-Основ'яненка, дає нам змогу уявити героїню: «Маруся була справжня красуня і в суто малоросійському стилі: дрібненька, струнка, як струна, з маленьким, але рельєфно окресленим під тонкою білою вишитою сорочкою бюстиком, з маленькими ручками і ніженьками, з привітним виразом ласкавого, матового кольору, засмаглим личком, на якому виступав рум'янець, з карими очима під густими бровами і довгими віями... Голівку дівчини покривало розкішне, чорне як смола, волосся, заплетене ззаду в густу широку косу до колін. Чарівність дівчини довершував маленький ротик з білими, як перламутр, зубками, закритий, мов червоний мак, рожевими губками... ».

Образ Марусі Чурай-це образ з легенди,ми не знаємо достеменно,чи жила вона насправді. Найімовірніше Маруся Чурай справді жила на Полтавщині у ХVII ст.

Деякі з них все ж зупинились на тому, що Маруся Чурай - історична постать. Дочка полкового осавула Григорія Чурая. Народилася, вірогідно, у 1625-му році. Доля відміряла їй усього 28 років життя.У спадок нащадкам залишила понад 20 пісень, що увійшли в золоту скарбницю української культури. Серед них: "Ой не ходи, Грицю", "Віють вітри, віють буйні", "За світ встали козаченьки" та багато інших. 1974 року в київському видавництві "Дніпро" вийшов збірник "Дівчина з легенди Маруся Чурай". У ньому вміщено тексти пісень, які, ймовірно, написала ця полтавська поетеса. Є там є і пісня про отруєння дівчиною невірного нареченого Гриця.

Особиста драма Марусі Чурай була тісно пов'язана із всенародною драмою. Поетеса звернулася до пісні, щоб висловити своє ставлення до того загального лиха, яке спіткало її Батьківщину. Загальнонародне боліло у її душі як особисте. Її пісні дивували багатьох міщанок, тому що, на їхню думку, складати їх повинні лише кобзарі:
Та й те сказати, – що вона співає?
Сама собі видумує слова.
Таких дівок на світі не буває.
Хіба для того дівці голова?

Трагедія її особистості полягала найперше у невідповідності між Марусиними уявленнями про честь, гідність, совість, самопожертву в ім'я народу і тим, якими були її краяни. І тому боляче вразило дівчину те, що її коханий виявився такою ж дріб'язковою і нешляхетною людиною: «Нерівня душ – це гірше, ніж майна». В розпачі вона приготувала для себе отруту, але її випадково випив Гриць. Безневинно вона потрапила під суд, але не сказала й слова на свій захист. Вона була ошукана у своїй любові, і випалена нею дотла.

Але вона ні слова не сказала, усправедливлень жодних не дала, тільки стояла, яко з каменю тесана.
Тоді громада загула прелюто: — Вона ж свій злочин визнала прилюдно! Бо, як до Гриця, мертвого, припала, казала все — як зілля те копала, як полоскала, як його варила і як уранці Гриця отруїла.

« Якась вона не схожа на убивць. Злочинниця,- а так би й зняв би шапку. На смерть іде, - а так би й поклонивсь», - так говорять про Марусю деякі люди з юрби, а інші дивуються: «Ну, от скажіте, людоньки, навіщо такій убивці та така краса?».

…Маруся болісно переживала смерть коханого, причиною якої вона вважала себе. Проте особиста драма не відвернула її очі від страждань народу.
“Я - навіжена. Я - дитя любові. Мені без неї білий світ глевкий…»

Маруся, несучи в серці свій біль, вирушає на прощу у Київ. Ми бачимо очима Чураївни та мандрівного дяка руйнацію України. Перед подорожуючими сторінка за сторінкою гортається велика книга життя українського народу.

 «І не було ні радості, ні чуда, лиш тихий розпач: вмерти не дали»

«…І увійшли ми в київські ворота. Чогось так тихо, мов пройшла чума. І каже дяк: - Згадай про жінку Лота. Не озирайся. Києва нема». «Оце мій Київ, це моя вітчизна. Залиті кров’ю київські вали. Ой люди, люди, Божа подобизна, до чого ж ви цю землю довели?!»

Бог не дав моєму народові долі, але дав силу духу. Невидимого, незбагненного, але відтвореного у Слові. Воно проривалося крізь біль страждань, радість перемог – і лилося піснею. Пісенний український спадок-то наш постійний оберіг. Звертаєшся до нього і думаєш: як добре, що не лише яремами та бобренками, які заплямували свою честь і гідність зрадами, підлотами, не лише примітивними галями та захланними вишняками повниться наша земля. Багата вона і Хмельницькими, остряницями, байдами. І я пишаюся цим. І хоч український народ на довгі роки був позбавлений ворогом-братом історії, незалежності, заможної держави, він мав рятівницю, «те, що не вмирає» і береже національні корені – пісню. І тих, хто мав цей дивовижний хист до її творення.


title: Кобилянська біографія

text:
«Impromptu
Phantasie»


title: "Образ гусей-лебедів у повісті «Гуси-лебеді летять»"

text:
Образ гусей-лебедів у повісті «Гуси-лебеді летять»
    Справжній талант для кожної людини — це вміння зберегти у своєму серці острівок дитинства, зворушливі спогади про щасливі безтурботні дні, теплоту й турботу, батьківську любов. Українські письменники, як талановиті знавці людського життя та майстри художнього слова, часто звертаються до власних спогадів, що надає їх творам яскравості, образам — реалістичності та самобутності. Саме таким твором є повість Михайла Стельмаха «Гуси-лебеді летять».

          Народні звичаї
Існує такий звичай: коли діти вперше навесні побачать диких гусей, вони мають підкинути догори солому або й сіно та прокричати щось на кшталт: «Гуси, гуси, ось вам на гніздечко, а нам на здоров'ячко!» Ця солома вважається чудодійною: якщо господиня збере її та покладе в куряче гніздо, то кури будуть добре нестися й курчата добре виводити.
         Дякуємо за увагу!


title: М.Коцюбинський "Дорогою ціною"

text:
М. Коцюбинський
«Дорогою ціною»

Портфоліо письменника:
При народженні:	Коцюбинський Михайло Михайлович
Дата народження:  5 (17) вересня 1864
Місце народження:  Вінниця
Дата смерті:  12 (25) квітня 1913 (48 років)
Місце смерті:  Чернігів
Національність:	українець
Мова творів:  українська
Рід діяльності:  прозаїк, драматург
Роки активності:  1890–1913
Напрямок:	проза
Жанр:  повість, оповідання

...Після Шевченка, поруч з Іваном Франком,   Лесею Українкою,  Стефаником щодо краси й глибини своїх творів – іншого письменника  такого ми не знайдемо. ... великі світочі людства   давно вже розступилися, щоб дати місце і йому    в шерензі борців, мислителів і шукачів правди.
                               П. Тичина

Ти з нами будеш вічно жити,
Як сяйво сонця, як вечірній спів,
Ти так любив землі своєї квіти,
І так, як квіти, ти людей любив.
В. Сосюра.

Велике спасибі Вам за Ваш подарунок. Смакуючи, перечитував я його ... Які хороші малюнки і людей з їх горем та болем, і природи з її світовою красою, такою іноді німою і глухою до людського горя! Дуже мені сподобалось Ваше «Дорогою ціною».
                      Панас Мирний

Історична основа повісті «Дорогою ціною».
Твір «Дорогою ціною» написаний у 1901році і надрукований у 1902 році.

Події відбуваються в 1834-1836рр.
Обставини цього періоду:  ліквідація Задунайської Січі; втеча селян у Бессарабію і за Дунай.
Паралельне відтворення часів Коліївщини (1768) і 30-х років ХІХ ст.

Ретроспектива — а) пригадування подій, що передували моменту фабули, в якому перебуває оповідач або персонаж епічного твору;
б) одна з форм психологічного аналізу, за допомогою якої твориться художній час.

Задуна́йська Січ — військово-державна організація колишніх запорозьких козаків, яка виникла після зруйнування царськими військами Нової Січі й ліквідації Запорізького козацького війська у червні 1775 року в нижній течії Дунаю. Запорожці оселилися спочатку на лівому березі, а потім турецька адміністрація переселила їх на правий берег.

Тема: зображення героїчої   боротьби українського народу проти кріпацтва, непереможного прагнення селян-кріпаків до вільного життя; розповідь про кохання двох людей - Остапа і Соломії, що має трагічний фінал.

 Ідея: оспівування волелюбності українського трудового народу, утвердження непримиренності інтересів багатих і бідних, заклик здобувати волю, хоча б і дорогою ціною; уславлення невмирущості кохання як найкращого почуття на землі.

Основна думка: боротьба трудящих зі своїми гнобителями точитиметься доти, доки існуватимуть класи, доки не переможуть трудящі.

Жанр твору:
Одні літературознавці визначають жанр твору «Дорогою ціною» як повість, інші — як оповідання.

Пригодницьким називається твір, сюжет якого наповнений багатьма пригодами і незвичайними подіями.
 Жанр твору: повість із пригодницьким, романтичним сюжетом.
Довідка:

Епос — один з основних родів літератури, у творах якого життя розкривається у формі авторської розповіді чи розповіді одного з персонажів.

Повість — чималий за обсягом епічний твір, у якому змальовано широку картину життя кількох персонажів протягом тривалого часу.

Сюжет — подія або система пов’язаних між собою подій, у процесі розвитку яких розкриваються характери персонажів, а відтак і зміст художнього твору.
Композиція — побудова літературного твору, розташування в певній послідовності всіх його частин, продумане розгортання подій і групування та розстановка персонажів.
Теорія літератури:

Життєва правда — це те, що насправді було чи є в дійсності. Письменник творить на основі життєвої правди, відібравши найсуттєвіше і пропустивши все це через свій розум та серце.

Художній вимисел — це осмислення й узагальнення життєвого матеріалу, змалювання типових героїв і обставин, у яких вони діють. Це те, що створюється уявою письменника, творчий процес і результат його у художньому відтворенні дійсності, у створенні художньої правди.
Теорія літератури:

Композиція  твору:
вступ і п’ять частин

Експозиція-вступ : опис середовища, в якому живуть основні персонажі.
Зав’язка: втеча Остапа від пана як наслідок конфлікту.
Розвиток дії: злигодні героїв під час утечі,сутички з прикордонною вартою, турецькою поліцією.
Кульмінація: бажання Соломії силою звільнити Остапа.
Розв’язка: загибель Соломії.

Сюжетні лінії:
Відтворення  історичної епохи
Боротьба героїв за волю і власне щастя
Щире почуття кохання між Остапом і Соломією

Символічний підтекст назви твору:
Головні герої заплатили найвищу ціну за волю, за бажання щасливо жити – ціну життя. Однак своїм коханням вони довели, що щирість та самовідданість здатні подарувати людині хоча б невеликі, але такі бажані краплини щастя, дати сили для боротьби. Їхнє почуття увійшло у вічність, стало основою моральної стійкості особистості.

Віл у ярмі – символ українського трударя, що не протестує, який задовольняється  пашею  і спочинком.
Дикий тур – символ нескореного селянства, який не втратив смак волі, широких просторів, який пам’ятав козацьку вольницю.
Символіка у творі:

Символіка у творі:
   Вітер – символ волі:    Остап живе «серед розлогих просторів», «в царстві вітру, який «несе в собі весь гомін землі… від скритого зітхання серця до крику смертельної розлуки. Треба тільки уміти слухати».
 Туман символізує безперспективність, невідомість шляху, який обрали герої повісті. Як світло де-не-де блимало крізь млу туману, так їхня надія пробивалася через морок сумних думок.

  Художні засоби, використані в повісті:

У творі багато риторичних окличних речень та вигуків, синонімів, слів іншомовного походження, що їх уживає автор, зображуючи представників інших націй. Є приклади алегорії (український народ — тур), асонансу (Тихо пливе блакитними річками льон) тощо.
У тексті багато приказок, прислів’їв, особливо в мові Івана: «Не їла душа часнику, не буде й смердіть», «Дати куку в руку», «Живий живе й гадає». Вони підкреслюють ментальні риси характеру персонажа: оптимізм українського народу, його почуття гумору та мудрість
Мова твору:

Воля
свобода людини
здатність розвиватися
робити те, все, що
не суперечить
моральним цінностям людства
не принижується
людська гідність
коли людина чинить
 відповідно до своєї
 природи
Інформаційне ґроно до слова «воля»:

Образ волелюбного народу:
Ліричний герой твору — волелюбне українське селянство, що «що тікало од пана і панщини», що не заплісніло в неволі, втратило ще живої душі». Головна мрія його життя — бажана воля мрія передавалася з покоління в покоління, поетизувалася в піснях («Гей, там за Дунаєм»), закликала до рішучих дій, зокрема до втечі в ті місця, де хоч дорогою ціною можна здобути бажану волю, а ні — то полягти кістками на вічний спочинок…
Волелюбний характер українського народу підкреслюється метафорою: «Ярмо було накладено дикому турові», а саме його прагнення до волі — порівнянням: «мов талій води під теплим подихом весни, річкою текло вкраїнське селянство…». Дух українського селянства письменник визначає епітетами вільнолюбивий, неспокійний, а пісню, яку він співав про волю,— чаруючим акордом.

Образ Остапа Мандрики:
1. Остап Мандрика — головний герой повісті «Дорогою ціною».
2. Портрет і зовнішність героя.
3. Багатоаспектність зображення Остапа:
а) психологічний стан;  б) ставлення до життя;
 в) прагнення та цінності;   г) роль діда у вихованні героя, формуванні його поглядів;  д) кохання до Соломії.
4. Риси характеру героя:
а) мужність і бунтарство;  б) ненависть до панів;
в) щирість і доброта; г) рішучість і винахідливість;
д) здатність до ризику; е) терпимість і волелюбність;
є) ніжність і чуйність у ставленні до Соломії;
ж) вірність у коханні;з) працьовитість, любов до землі;
 и) оптимістичність, життєлюбність.
5. Остап — борець за волю, щасливе життя поневоленого люду.

Образ Соломії:
1. Соломія — яскравий, багатогранний, глибокий образ української літератури.
2. Портрет і зовнішність героїні.
3. Риси характеру Соломії:
а) мужність і відвага;  б) вірність і самовідданість;  в) волелюбність і ненависть до гнобителів;
г) любов до життя; д) здатність на самопожертву;  е) щирість і душевність;  є) оптимістичність та енергійність.
4. Трагічна доля героїні.
5. Значення образу української жінки.

«Ромео і Джульєтта»
 В. Шекспіра
У  творах світової літератури ми бачимо подібний сюжет:
«Ваніна Ваніні»  Стендаля

1957 року вийшла однойменна кольорова екранізація Марка Донського «Дорогою ціною» за мотивами повісті
М. Коцюбинського. Головні ролі виконували: Віра Донська, Юрій Дедович, Іван Твердохліб, Ольга Петрова.
Фільм відзначено Британською кіноакадемією як найкращий зарубіжний фільм, який демонструвався в Англії у 1958 році.
Екранізація повісті «Дорогою ціною»:

1948 року композитор і лібретист Михайло Вериківський за трьома епізодами повісті «Дорогою ціною» створив оперний етюд на 3 фрагменти «Втікачі».

Літературний диктант «Життя і творчість М. Коцюбинського»
*Місто,де народився  Михайло Коцюбинський.
*Що змалку полюбляв Михайлик, подорожуючи з сім’єю селами   і містами Поділля?
*Де навчався майбутній письменник після закінчення двокласної школи?
*Заняття Михайлика, яким він захоплювався у позашкільний час.
*Через що М. Коцюбинському не довелося навчатися у Кам’янець-Подільській семінарії?
*За що Михайла Михайловича було заарештовано?
*Скільки мов знав письменник?

*Основне заняття М. Коцюбинського до 1892 року.
*Місто, в якому митець написав твір «Дорогою ціною».
*Російський письменник — друг
М. Коцюбинського
*Кому належить фраза: «Коцюбинський розширив обрій української повісті»?
*Де працював Михайло Михайлович, перебуваючи у Бессарабії та в Криму?

Вікторина «Пізнай героя за його висловлюванням»:
*«Втечу… Піду за Дунай, може, ще там люди не пособачились…»
*«Бунтар… гайдамака! Він мені людей баламутить!»
*«…Тікаймо звідси, бо ті хлопи заб’ють нас, як мого дідуся в Умані».
*«Ну, хай тебе боронить і хова од лихого мати божа… Прощавай!»
*«Не так мені страшно ляха, як злість бере на наших людей: застромив віл шию в ярмо та й байдуже йому, тягне, хоч ти що…»
*«З живого шкуру здеру, чисто оббілую… Я ж йому пригадаю, гайдамаці, Кодню…»

*«За Дунай, у Січ із тобою… Приймаєш товариша чи не приймаєш?»
*«Пропадай воно все пропадом… Піду і я світ за очі… Вже ж за тобою, хоч серцеві легше буде…»
*«Шукай тепер, пане, парубка з молодицею… ніхто не бачив, лиш двох парубків стрічали».
*«Хіба я боюся смерті? Сохрани боже!.. Пошли, господи, й завтра. Раз вмирати — не двічі. Вмер — і край, більш не встанеш».
*«Бодай ти, запалася, треклята країно, з твоїми порядками!..»
*«Як живий буду, землю оратиму, рибальством житиму… все ж краще на волі, ніж під паном…»

«Хто щасливий?» – запитував Коцюбинський в одній із своїх поезій в прозі «Пам'ять душі». І відповідав: «Той, хто дає багато, а бере найменше. На чиїх слідах виростають найкращі квітки, хто по своїй дорозі розкидає для вжитку всіх самоцвіти…». Людина не може вважати себе по-справжньому щасливою, духовно багатою, коли вона не живе інтересами свого народу, не збагачує інших своїм прикладом творення краси і добра.


"Мина Мазайло" М.Куліш


Молитва


Шевченко. Версія 1


Марія Матіос


Портрети українських письменниківдругої половини ХІХ – початку ХХІ ст.


title: Пісні Марусі Чурай

text:
Пряма й непряма мова
Пряма мова. Способи передачі чужого мовлення
Пряма мова – це чуже мовлення, передане дослівно.
Пряму мову супроводжують слова автора, що вказують на те, кому вона належить, та за яких обставин висловлена.
Для виділення прямої мови використовують лапки або тире. Якщо в тексті пряма мова йде в рядок  (без абзацу), то її беремо в лапки.
Пряма мова
Розділові знаки при прямій мові
Непряма мова – це чуже мовлення, яке передають не дослівно, а лише зі збереженням основного змісту.
Наприклад:
1. Відомий французький письменник Вольтер твердив, що чудово бути скромним, та не слід бути байдужим.
Речення з непрямою мовою за будовою є складним реченням, частини якого з’єднано за допомогою сполучників або сполучних слів (займенників, прислівників). При цьому непряму мову завжди наводять після слів автора.
Непряма мова. Заміна прямої мови непрямою
Способи заміни прямої мови непрямою
Коли замінюємо пряму мову непрямою, то:
пропускаємо вигуки, частки, зрідка вставні слова;
замінюємо дієслова в наказовій формі іншими формами;
пропускаємо звертання або робимо їх членами речення (підметами, додатками);
замінюємо займенники першої та другої особи формами третьої особи.
ЗВЕРНІТЬ УВАГУ! У деяких випадках пряму мову недоцільно заміняти непрямою, оскільки може спотворитися зміст висловлення.
Наприклад: «Кармелюк! Це Кармелюк! Де він? От він!» - пронеслося в натовпі.
Особливості заміни прямої мови непрямою
Цитата – це дослівний уривок із чийого-небудь висловлення або тексту, що наводиться для підтвердження чи пояснення певної думки.
Наприклад:
1) Без віри, що гори рушить, малі люди будуть вудити рибку на мілині, гризтися за привілеї та ніколи не знатимуть: «Хто море переплив і спалив кораблі за собою, той не вмре, не здобувши нового добра» (Леся Українка).
Цитата як спосіб передачі чужого мовлення
Якщо цитата стоїть при словах автора і є прямою мовою, то при цитаті ставимо розділові знаки, як у реченнях із прямою мовою. Наприклад:
     «Похибки друзів ми повинні вміти виправляти або зносити, коли вони несерйозні», - писав український філософ Григорій Сковорода.
Якщо цитата є частиною речення і зливається зі словами автора, то її беремо в лапки й пишемо з малої букви. Наприклад:
     У своїх сонетах Максим Рильський часто висловлював «пейзажем те, для чого слів нема людських» (Д. Павличко).
Якщо цитату наводимо неповністю, то на місці пропущених слів ставимо три крапки.
Розділові знаки при цитатах
Якщо цитуємо віршований текст із дотриманням віршових рядків, то цитату в лапки не беремо. При цьому слова автора розміщуємо на окремому рядку. Наприклад:
Не жди ніколи слушної пори –
Твоя мовчанка може стать ганьбою! –
писав український поет Дмитро Павличко.
ЗВЕРНІТЬ УВАГУ!
Цитати використовуємо як авторитетне підтвердження чи заперечення власних суджень.
На письмі цитату здебільшого беремо в лапки.

Розділові знаки при цитатах
Діалог – це пряма мова, що передає розмову двох осіб.
Кожне окреме висловлення учасників діалогу називають реплікою. Репліки можуть супроводжуватися словами автора.
Кожну репліку діалогу звичайно починаємо з нового рядка, перед нею ставимо тире. Репліки в лапки не беремо.
Якщо висловлення супроводиться словами автора, то ставимо ті самі розділові знаки, що й при прямій мові, але без лапок:
Мамо, - питаю, - то льони цвітуть?
     А мати сміються:
То, - кажуть, - Дніпро.
      Репліки можна записувати й у продовження рядка, але тоді їх беремо в лапки.
     «Куди їдете?» - «До Києва». – «А мене підкинете?» - «Сідайте!»
Діалог


Музей Т.Г.Шевченка. Свідчення очевидців


title: Рослини-символи України

text:
Cliquez pour modifier le style du titre
Cliquez pour modifier les styles du texte du masque
Deuxième niveau
Troisième niveau
Quatrième niveau
Cinquième niveau


title: Леся - славна донька України

text:
Леся  -
славна донька України
Підготувала вчитель початкових класів спеціалізованої школи № 2
м. Токмака
Косован Тамара Василівна
Цикл поезій Л. Українки
“Подорож до моря”
Будинок,
в якому жила й померла
Леся Українка на Кавказі, в Сурамі.
Пам’ятник на могилі Лесі Українки
на Байковому кладовищі,
встановлений у 1939 році.
Скульптор Г. Петрашевич

Леся Українка.
 Скульптор Л. Муравін.
 1965 р. Луцьк,
Міський парк
Пам’ятник Лесі Українці в Ялті.
(Відкритий у 1972 році)
Скульптор Г. Кальченко
Куточок
Лесиної кімнати.
Сучасне фото

Особисті речі,
які зберігаються
 в музеї поетеси
В екпозиції
Київського літературно –
меморіального музею
 Лесі Українки
Твори Лесі Українки для дітей.
Сучасні видання