title: "Українські письменники – лауреати Державної премії України ім. Т.Г.Шевченка"

text:
Українські письменники – лауреати Державної премії України ім. Т.Г.Шевченка
Рома́н Васи́льович Андрія́шик                                           (9 травня 1933, Королівка —                                  2 жовтня 2000, Київ) — український письменник, журналіст.                                 Лауреат Шевченківської премії (1998) за роман про Федьковича
Андріяшик Роман Васильович
Іва́н Па́влович Багря́ний                   (2 жовтня 1906, Охтирка —                † 25 серпня 1963, Новий Ульм) — український поет, прозаїк, публіцист, політичний діяч.                                      1992 року постановою Кабінету Міністрів України Іванові Багряному посмертно присудили Державну премію України імені Тараса Шевченка за романи «Сад Гетсиманський» і «Тигролови»
Багряний Іван Павлович

Дмитро́ Григо́рович Білоу́с (* 24 квітня 1920,село Курмани—                           † 13 жовтня 2004, Київ) — український поет, перекладач з болгарської мови, літературний критик, громадський діяч.Лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка за книжку «Диво калинове»
 Білоус Дмитро Григорович

Іри́на Ві́льде                             ( *5 травня 1907, Чернівці —                                †30 жовтня 1982, Львів) — українська письменниця.                       1965 Ірині Вільде за роман «Сестри Ричинські» присуджено Шевченківську премію
Ірина Вільде

Ві́ра Вовк (*2 січня 1926, Борислав) — українська письменниця, літературознавець, прозаїк, драматург і перекладач на португальську мову української поезії. Лауреат Шевченківської премії 2008, котрої удостоєна за книги: «Поезії» (2000),                   «Проза» (2001), «Спогади» (2003), «Сьома печать» (2005),                  «Ромен-зілля» (2007), а також переклади української класики та творів сучасної літератури португальською мовою
 Віра Вовк

Плато́н Мики́тович Воронько́                                               (*18 листопада 1913—                       †10 серпня 1988, Київ) — український поет, письменник, публіцист, драматург.                                                                      Збірка поезій «Повінь» в 1972 році була удостоєна Державної премії УРСР імені Тараса Шевченка
 Воронько Платон Микитович

Герасим'ю́к Васи́ль Дми́трович                       (*18 серпня 1956, Караганда)— український поет. Збірка «Поет у повітрі» (2002), відзначена Національною премією України ім. Т.Шевченка (2003)
Герасим'юк Василь Дмитрович

Яре́ма Петро́вич                       Гоя́н                                          (*11 липня 1940, Долішн Залуччя) — український прозаїк.                                         Був удостоєний Державною премією України імені Т. Г. Шевченка (1993) за повість «Таємниця Лесикової скрипки»
Володи́мир Омелянович Забаштанський                 (*5 жовтня 1940,                                   с. Браїлів —                              † 2 грудня 2001, Київ) — український поет, перекладач.                              В 1986 році за збірку поезій «Запах далини» удостоєний Державної премії УРСР імені Тараса Шевченка
Віктор Олександрович Міняйло                                        (5 листопада 1919, село Строків Попільнянського району на Житомирщині) — український письменник. Є лауреатом: Національної премії України ім. Тараса Шевченка (1996) за роман «Вічний Іван»
Петро Мойсейович Перебийніс (*6 червня 1937, с.Слобода Шаргородська Вінницької області) — український поет, журналіст, громадський діяч. Національна премія  України імені Тараса Шевченка (2008) —                     за збірку поезій «Пшеничний годинник»

Павло́ Микола́йович Гірни́к (* 30 квітня 1956, Хмельницький) — український поет.                          2 березня 2009 року присуджено Національну премію України імені Тараса Шевченка за книгу віршів «Посвітається»
Гірник Павло Миколайович

Васи́ль Іва́нович Голоборо́дько                                            (*7 квітня 1945, Адріанопіль) — український письменник.                         1990 року вийшла друком збірка «Ікар на метеликових крилах», 1992 року;— збірка «Калина об Різдві». За ці дві збірки 1994 року поета було відзначено Національною премією України імені Тараса Шевченка
 Голобородько Василь Іванович

Любо́в Васи́лівна Голо́та                (* 31 грудня 1949, Кривий Ріг) — українська письменниця (поетеса, публіцист, прозаїк), журналіст.                                              2008 — Національна премія України імені Тараса Шевченка за роман «Епізодична пам'ять»
Голота Любов Василівна

Анато́лій Андрі́йович Діма́ров (*5 травня 1922) — український письменник-прозаїк.                                             Лауреат Державної премії України імені Т. Г. Шевченка, за останню частину роману «І будуть люди» (1964, 1966, 1968) —                        «Біль і гнів» (1974, 1980)
Дімаров Анатолій Андрійович

Любоми́р Дми́трович Дмите́рко (5 березня 1911,Винники —                                            2 жовтня 1985, Київ) — український письменник                  (поет, прозаїк, драматург, публіцист), сценарист.                                       1979 року отримав Державну премію УРСР імені Т. Г. Шевченка за збірки поезій «Світе мій» та «Основа»
Дмитерко Любомир Дмитрович

Василь Іванович Захарченко (* 1936,                       с. Гутирівка) — український письменник.                            1995-го року Василь Захарченко став лауреатом Національної премії України імені Тараса Шевченка за новий роман «Прибутні люди».
Захарченко Василь Іванович

Окса́на Дми́трівна Іване́нко (*31 березня 1906,Полтава — †17 грудня 1997, Київ) — українська дитяча письменниця та перекладачка.                           Лауреат Шевченківської премії 1986 року за книгу «Завжди в житті».
 Іваненко Оксана Дмитрівна

І́гор Миро́нович Калине́ць                                           (* 9 липня 1939, Ходорів) —                                поет і прозаїк.                        Державна премія України імені Тараса Шевченка за книжку вибраних поезій «Тринадцять аналогій» (1992)
Калинець Ігор Миронович

Козаченко Василь Павлович                                         (25 березня 1913 —                             2 березня 1995) — український письменник. За цикл повістей «Листи з патрона» Василю Козаченко присуджено Державну премію УРСР             ім. Т. Г. Шевченка
Козаченко Василь Павлович

Лі́на Васи́лівна Косте́нко       (* 19 березня 1930, Ржищів) — українська письменниця-шістдесятниця, поетеса. Лауреат Державної премії ім. Тараса Шевченка (1987) за роман «Маруся Чурай»                         і збірку «Неповторність»
 Костенко Ліна Василівна

Андрі́й Самі́йлович Мали́шко                                   (14 листопада 1912, Обухів — 17 лютого 1970, Київ) — український поет, перекладач, літературний критик.                                    1964 — Шевченківська премія за збірку «Далекі орбіти»
Малишко Андрій Самійлович

Марія Василівна Матіо́с (*19 грудня 1959, Розтоки) —  українська письменниця (поет, прозаїк, публіцист).                                                            2005 — лауреат Національної премії України  імені Тараса Шевченка за роман «Солодка Даруся»
Матіос Марія Василівна

Нечерда Борис Андрійович (11 липня 1939, с.Ярешки—                                 11 січня 1998, Одеса) — український поет-шістдесятник.                                         Лауреат Національної премії України імені Тараса Шевченка за 2000 рік (посмертно) за збірку поезій «Остання книга»
Нечерда Борис Андрійович

Дмитро́ Олексі́йович Мі́щенко                                   (* 18 листопада 1921, Степанівка Перша) — український письменник, кандидат філологічних наук                       з  1955р.                                                         За збірки «Полювання на                жар-птицю» (1990) та «Особисто відповідальний» (1991) удостоєний Державної премії України ім. Т. Г. Шевченка (1993)
Міщенко Дмитро Олексійович

Ю́рій Миха́йлович Мушке́тик                                 (*21 березня 1929, Вертіївка) — український письменник,                         Герой України.                                                                  Шевченківська премія (1980) за роман «Позиція»
Мушкетик Юрій Михайлович

Степа́н Євста́хійович Сапеля́к (*26 березня 1951, село Росохач — †1 лютого 2012) — український поет, прозаїк, публіцист, літературознавець, правозахисник, громадський діяч.                                                             1993 рік — лауреат Національної премії імені Тараса Шевченка за збірку поезій «Тривалий рваний зойк»
Сапеляк Степан Євстахійович

Презентація була підготовлена ученицею 8-Б класа середньої школи №21 Данильченко Владиславою


title: Спиридон Черкасенко - «Маленький горбань»

text:
6.
5.
4.
3.
2.
1.


title: Турянський Осип Васильович

text:
Турянський Осип Васильович
(22 лютого 1880- 28 березня 1933)
псевдонім — Іван Думка

Виконала:
Народився 22 лютого 1880 року в селі Оглядів (нині Радехівський район Львівської області)
 Був найстаршим серед 8 дітей. За допомогою сільського вчителя вступив до Львівської української гімназії, потім закінчив філософський факультет Віденського університету. Там же захистив докторську дисертацію.
Перші оповідання були опубліковані 1908 року.
У літературі дебютував 1908 року новелами в альманаху віденської «Січі».З 1910 року викладав українську мову та літературу в Перемишлянській гімназії.
Восени 1914 року був мобілізований в австрійську армію й відправлений на сербсько-австрійський фронт. Потрапив у полон. Перебував у таборі для інтернованих на італійському острові Ельба.
Пережите в сербському полоні відтворив у повісті-поемі «Поза межами болю» (1917). Цей твір, написаний у стилі експресіонізму, став видатним явищем української модерної літератури.
Після повернення з Італії до Австрії викладав право у Віденському університеті, потім працював у Галичині, займався видавничою та педагогічною діяльністю.
  У Відні, 1921 року виходить друком його повість «Поза межами болю»
Завершує філософсько-публіцистичний памфлет «Дума пралісу», надрукований у 1922-му році.
У Рогатині бере участь в організації видавництва «Журавлі», де було надруковано кілька його творів.
Працює у приватних українських та польських навчальних закладах Яворова, Дрогобича, Рогатина — директором, викладачем іноземних мов (французької, німецької, латини)
Наболіле — це відчуття себе одиноким, чужим у тодішньому галицькому мистецькому й освітянському середовищі.
Тому й з’являється його сатирична комедія «Раби» (1927), заснована на непривабливих життєвих реаліях, спрямована проти «грубого матеріалізму українських душ», проти «українського рабства», що відзначила й тодішня критика.
Твори
Його перу належать і літературно-критичні статті, зокрема про «Слово о полку Ігоревім», яким він захоплювався.
Свої твори він іноді підписував псевдонімами Іван Думка або І. Думка.
1933 року вийшла друком вільна обробка різдвяної легенди «Як люди приймали Христа».
Тоді ж двома випусками в серії «Українська бібліотека» з’явився і роман «Син землі»
повісті «Дума пралісу» (1922),
 «Син землі» (1933);
збірка оповідань «Боротьба за великість», комедія «Раби» (1927);

Найповніше сучасне видання його творів з’явилося 1989 року в Києві.
Помер він 28 березня 1933 року.
Він мав духовно щедре, водночас досить драматичне творче життя.

Тільки через п'ятдесят років його ім'я та літературна праця були гідно пошановані.


Тема : Поетичний щоденник Ліни Костенко ( за збіркою « Річка Геракліта» )


Тема уроку. Леся Українка. Життєпис. Громадянська лірика


Панас Мирний "Хіба ревуть воли, як ясла повні?"


title: Життя і творчість Марійки Підгірянки

text:
Життя і творчість Марійки Підгірянки
Підготувала Фіцай Ольга Василівна-
вчитель початкових класів
Буштинської гімназії-інтернату
Марійка Підгірянка
Марійка Підгірянка
(Марія Омелянівна
 Ленерт-Домбровська) —
 українська поетеса,
 народилася 29 березня
1881р. у с. Білі Ослави на
 Івано-Франківщині в
багатодітній родині
лісничого(5 дочок і 1 син).

Росла вона талановитою і вразливою дівчинкою на лоні природи чудового гуцульського краю.

Дівчинка тяглася до науки .А сприяв цьому дідусь по матері, священник Микола Волошин , який навчив улюблену внучку читати і писати.

Однак, незважаючи на  її велике бажання вчитися, батько-незаможний лісник- не міг дати освіту всім дітям, тому в сімейному колі  вирішили, що вчитися буде син , а дівчатка займатимуться хатньою роботою.

Марійка здобула лише початкову освіту, але на досягнутому не зупинилася.  Мріючи  стати вчителькою вона зайнялася самоосвітою. Допомагав  дочці батько,котрий досконало володів німецькою мовою, добре знав математику ,біологію.

У 15 років Марійка в Коломиї склала іспит за восьмикласну жіночу школу, а через чотири роки - у Львові за жіночу вчительську семінарію. Її мрія здійснилася.

   Марія  Омелянівна  віддала вихованню дітей понад 40 років.
   Вона розказувала  учням  цікаві казки,співала разом з ними щедрівки , колядки , пісні ,  а діти душею горнулися до неї.

Перші вірші поетеса підписала псевдонімом ”Марійка Підгірянка”, який вона обрала на згадку про рідний край і в знак любові до нього.
Марійка була закохана у природу. Уважно прислуховувалася до гомону Черемоша та Прута, до розповідей батька про різні породи дерев та кущів, про поведінку і звички тварин.

Оспіваний у віршах мальовничий Дністер

Більшість творів поетеса написала для дітей і про дітей. Основні мотиви віршів    М. Підгірянки— мрії про краще майбутнє народу, оспівування краси рідного краю, природи Карпат.

На схилі літ Марійка Підгірянка багато писала для внуків.  Вона складала для них лічилки ,загадки, вірші , а підписувалася  “бабця Клапця”.
Кімната-музей         М. Підгірянки               в м. Тлумач
18 травня 1963 р. яскрава зоря Марійки Підгірянки  згасла.
Її провели в останню путь на Личаківський цвинтар, що у Львові.


title: Архаїзми

text:
Виконала учениця 10 класу: Тіунова Марина
Архаїзми
Що таке архаїзми?
Архаїзми — слова, вирази, граматична форма, які застаріли й вийшли з загального вжитку.

В українській літературній мові архаїзми-старослов'янізми використовуються як стилістичний засіб для надання мові урочистості  або іронічного значення.
Від архаїзмів можуть утворюватись похідні слова, що збагачують нашу лексику, наприклад, від «чоло» походить слово «очолювати».
 Усі наявні в мові архаїзми поділяються на окремі типи. За класифікацією, поданою в довіднику сучасної української мови, таких типів виділяється П'ять:
1.       Власне лексичні архаїзми — слова, витіснені з мови словами з іншим коренем: рать — військо, уста — губи, рот, перст — палець.
2.       Лексико-словотворчі архаїзми  відрізняються  від сьогоднішніх відповідників суфіксами або префіксами: вої — воїни, шкатула — шкатулка, коляса — коляска.
3.       Лексико-морфологічні архаїзми характеризуються застарілою граматичною формою: роль — роля, читає — читаєши, моліться — молітеся, сини — синове.
4.       Лексико-фонетичні архаїзми від сучасних назв різняться однією чи двома фонемами: поет — піїт, злато — золото, ріжний — різний.
5.       Лексико-семантичні архаїзми — застарілі значення слів, які тепер уживаються з іншими, сучасними значеннями: живот (життя), язик (мова, народ), мир (громада, світське життя).
Приклади архаїзмів:
Рамена – Плечі
Глаголити – Говорити
Живіт – Життя
Брань – Прогнози, ругань
Враг - Ворог


"Володимир Кирилович Винниченко"


Володимир Дрозд (1939 – 2003)


МУЛЬТИМЕДІА ЯК ДИДАКТИЧНИЙ ЗАСІБ НА УРОКАХ ТРУДОВОГО НАВЧАННЯ У 9-МУ КЛАСІ


житєвий шлях ольги кобилянської


“Ти знаєш, що ти - людина!”


"Тіні забутих предків. Ілюстратори"


   Урок духовності
із поезією Станіслава Чернілевського
«Правди є різні, а істина одна. Як і одне дитинство на все життя. Воно завжди — щастя. Може, єдине щастя в житті. Найдорожче. Як матір».                                          С.Чернілевський
Тема уроку:
Висока духовність поезій
Станіслава Чернілевського
«Теплота родинного інтиму»,
«Забула внучка в баби черевички»...

Мета уроку:

коротко ознайомитися з біографією письменника;  проаналізувати основні мотиви поезій “Теплота родинного інтиму” та “Забула внучка в баби черевички”, розвивати вміння коментувати поетичні рядки.
Станіслав Чернілевський народився
1950 року
в селі Жван на Вінниччині. «Я народився поміж двох річок — невеличкою річкою Жван з її мілинами та глибинами та могутнім і тихим Дністром з його вирами та потужною течією. Може, через те я так люблю водночас і найтонші, найдрібніші порухи і великі, могутні рухи.»
              Береги Дністра, де я жив, були райськи благодатними: там росли колгоспні груші, яблука, сливи, абрикоси, виноград. Там були баштани. Природно, що поночі ми, хлопчаки, ватагою пробиралися ярами й цупили кавуни та дині або ж огірки та помідори, поки сторож не гнався за нами.

Життєвий шлях Станіслава Чернілевського був  непростим. Хлопчик залишився без батька у багатодітній родині, тож довелося здобувати середню освіту в школах-інтернатах.
Не відразу Станіславу пощастило з вибором "сродної" професії. Спочатку недовго працював учителем після закінчення Вінницького педагогічного інституту, але не вважав цю роботу справді "своєю".
З дитинства Чернілевський марив кінематографом і прагнув вступити на факультет кінорежисури. Його мрія збулася. У стінах Київського театрального інституту імені І. Карпенка-Карого він здобув фах кіносценариста.
Працював на Київській кіностудії художніх фільмів імені О. Довженка.
Зараз працює режисером і редактором на ТРК «Студія 1 + 1». Багато уваги приділяє студентам Київського національного університету театру, кіно й телебачення імені І. К. Карпенка-Карого.
Є у С.Чернілевського ще одне захоплення – поезія. У 1984 році   вийшла  його  збірка   “Рушник землі”.    Поет  удостоєний  премії
 ім. В.Симоненка.
  «Найдорожча на світі – мама, найцінніше в житті – щирість і теплота родинних стосунків».
С. Чернілевський.

Теплота родинного інтиму
Теплота родинного інтиму.
Ще на шибах досвіток не скрес.
Встала мати. Мотузочком диму
Хату прив'язала до небес.
Весело і з ляском серед печі
Полум'я гуляє по гіллю.
Ковдрою закутуючи плечі,
Мати не пита, чому не сплю.
Вже однак зникає гіркотина,
Не катує серце печія.
Знову я — малесенька дитина,
Мати знає більше, аніж я.

Матері розказувать не треба,
Як душа світліє перед днем
В хаті, що прив'язана до неба
Світанковим маминим вогнем.

Тема твору:
спогади письменника про рідну хату, власне дитинство, матір, її доброту та щирість.
Ідея твору
Уславлення найголовніших людських цінностей – материнської любові,
батьківської хати, щасливих років дитинства.
Настрій твору
Щирість,
Ніжність,
Душевна доброта,
Любов до матері і рідної домівки,
Туга за дитинством,
Теплі і ніжні спогади про маму,
Глибокий ліризм

Словникова робота
Інтим ,
шиба,
досвіток,
скрес,
печія,
катує .
Як ви розумієте слова із поезії?
Включіть уяву
1.Яким ви уявляєте ліричного героя поезії “Теплота родинного інтиму”
2.Які почуття і образи виникають у вас після прочитання поезії
“Теплота родинного інтиму?”
3.У яку пору року відбувається дія?
4. Що відображає ілюстрація у підручнику і чи відповідає вона змісту поезії?
5.Від якої особи ведеться розповідь у поезії? Про що це свідчить?
6.Якими мотивами пройнятий твір “Теплота родинного інтиму” ?
7.Які найголовніші духовні цінності відтворює автор у поезії?
8.Що символізує вогонь у печі?
9.Яка пора доби забражена у вірші? Обгрунтуйте.

Образи поезії “Теплота родинного інтиму”

Конкретні:
Абстрактні:
мати,
хата,
син(автор)
любов до матері,
спогади про дитинство,
відчуття захищеності і щастя
Художні засоби у творі
Метафори
“досвіток не скрес”,
“полум”я гуляє по гіллю”,
“гіркотина зникає”,
“не катує серця печія”,
“душа світліє”
“хату прив”язала”
Епітети
“світанковий вогонь”
Евристична бесіда
«Читаємо між рядками»
Про яку пору року йдеться у творі?
Про зиму, бо мати встала затопити пічку, бо холодно, а на вулиці  ще темно, бо взимку пізно світає.
Поясніть вислів: “Мати…мотузочком диму хату прив”язала до небес”, “хата, що прив”язана до неба”?
Мати – це берегиня сімейного вогнища, і саме вона прагне створити у своїй хаті земний рай, як на небі?
Поясніть вислів: “Ковдрою закутуючи плечі,мати не пита, чому не сплю?”
Автор показує, що мати настільки відчуває свою дитину, що говорить із нею душею і розуміє свого сина без слів.
Логічний ланцюжок “Знайди зайве”.
(Знайти в рядках “зайве” слово і обґрунтувати відповідь)

мати, батько, син, дитина;
дим, жар, полум’я, вогонь;
руки, серце, душа, плечі;
шиби, хата, піч, мисник.

Асоціативний кущ
Павутинки сплетемо, потрібні слова доберемо
Дитина
1.Мати
4.Дитинство
Мамине серце
6.Родина
Колискова
2.Любов
3.Щастя
5.Дитячий сон
Сімейна злагода
Україна
Батьківська хата

Склади прислів’я
про маму
1. Нема того краму, щоб купити…
серце
2.У дитини заболить пальчик, а в матері…
3.Дитина плаче, а матері…
заслужити
4.Матері ні купити, ні…
боляче
маму
Образ матері у світовому мистецтві
Забула внучка
в баби черевички…
Забула внучка в баби черевички...
Дитячим сміхом бризнувши в зело.
За повелінням вікової звички
Перекотилось літо за село.
Махнуло рученятко в бензовозі
І курява вляглась після коліс.
А бабка все стояла на дорозі,
Хустинкою торкаючись до сліз.
І вийшли в небо зорі-жаровички,
І тихо бабка посеред села
Малесенькі дитячі черевички
У спорожнілу хату занесла.
Лягла собі. І світло не світила.
Торкнулась черевичків перед сном .
І осінь їй тихенько опустила
Горіховий листок перед вікном.
Тема твору :
Сум та страждання за внучкою, яка  поїхала додому.
Ідея твору:
Бути уважнішими до старості та самотності наших рідних.
Включи спостережливість
  1.Яку роль у передачі почуттів старенької жінки відіграють черевички?
2.Прокоментуйте слова “Торкнулась черевичків перед сном”, “За повелінням вікової звички перекотилось літо за село”.
Образи поезії “Забула внучка в баби черевички”
Конкретні:
Бабуся,
внучка
Абстрактні:
Старість,
самотність
Образи-символи:
Літо – символ дитинства,
Осінь – символ старості
Художні засоби у творі
Метафори
“бризнувши сміхом”,
“перекотилось літо”,
“курява вляглась”,
“вийшли в небо зорі-жаровички”,
“осінь опустила листок”
“вікова звичка”,
“спорожніла хата”
Епітети
Логічний ланцюжок “Знайди зайве”.
(Знайти в рядках “зайве” слово і обґрунтувати відповідь)

весна, осінь, літо;
баба, внучка, мати;
сумочка, черевички, хустина;
дорога, автобус, курява;
сміх, радість, сльози;
село, місто, хата;
білі, малесенькі, дитячі

Гармонійна цілісність образів поезії
“Забула внучка в баби черевички”
Дотикові
Слухові
Зорові
Бабка …  дитячі черевички у спорожнілу хату занесла.
Махнуло рученятко в бензовозі,і курява вляглась після коліс.
Дитячим сміхом бризнувши в зело
Торкнулась черевичків перед сном
А бабка все стояла на дорозі, хустинкою торкаючись до сліз.
Лягла собі. І світло не світила.

Сенкан            1рядок – 1іменник
    (схема)                          2рядок – 2 прикметники
                                            3рядок – 3дієслова
                                            4 рядок – речення з ідейним центром
                                            5 рядок – 1 іменник (головне значення)
Мама
Найдорожча, найрідніша
Любить, піклується, оберігає
Без неї немає щастя
Єдина
Мама
Найдобріша, найближча
Любить, турбується, допомагає
Вона завжди з тобою
Берегиня
Бабуся
Самотня, немічна
Сумує, чекає, любить
Їй потрібна турбота
Старість
Якщо ти любиш тата й маму,
Їм радість  і любов……………….
Достатку, щастя і  …………………
Для них у Господа проси.
Даруй щодня любов і ласку,
Щоб не було у них…
Перетвори життя у …………….,
Люби і слухай їх завжди.
Ніколи не забудь, що ……………. -
Найбільша святість у ……………….
Завжд ти повертайсь до неї,
Куди б не пролягли путі.


Українська дворянська родина Косачів-Драгоманових
Петро Антонович Косач, батько Лесі Українки. Фото початку 1890-х рр.
Олена Петрівна Косач (з Драгоманових), мати Лесі Українки; літературний псевдонім – Олена Пчілка. Фото 1896 р.
Михайло Петрович Косач, старший брат Лесі Українки. Фото 1903 р.
Ольга та Микола Косачі, молодші сестра і брат Лесі Українки.Фото 1900-х рр.
Оксана Косач (молодша сестра Лесі Українки) та її чоловік Юрій Тесленко-Приходько. Фото 1903 р.
Ісидора Петрівна Косач, молодша сестра Лесі Українки. Фото 1896 (??) р.
Климент Васильович Квітка, чоловік Лесі Українки. Фото
Друзі Лесі Українки
Кобзар Гнат Гончаренко та О.І.Бородай. Фото 1900-х рр.
Варвара Василівна Дмитрук, від якої Леся Українка записувала пісні. Фото 1953 р.
http://lesya.artiweb.org.ua/gallery/index.html
Леся Українка. Зібрання творів у 12 тт. – К. : Наукова думка, 1978 р.
Леся Українка. Зібрання творів у 12 тт. – К. : Наукова думка, 1977 р.
Використані джерела


title: Життєпис Т. Г. Шевченка крізь призму математики

text:
Життєпис  Т.Г. Шевченка крізь призму математики
Мета уроку:- ознайомити  учнів із  цікавими сторінками біографії Т.Г.Шевченка; - проаналізувати його художню творчість; - розвивати вміння висловлювати свою думку і виразно декламувати вірші; - виховувати шанобливе ставлення до видатних постатей української літератури; - закріпити вміння та навички розв’язання вправ на всі дії з натуральними числами та звичайними  дробами; - розвивати логічне мислення, творчі здібності учнів; - поширювати світогляд школярів ; - на прикладі життєвого подвигу Т.Г.Шевченка виховувати учнів справжніми патріотами своєї країни.
«Любіть свою Батьківщину і рідну мову так, як любив покійний Тарас Шевченко. Для його пам’яті це буде найкращою нагородою і нерукотворним пам’ятником».А. Р. Церетелі (1840-1915, грузинський поет)
Моринці
Енгельгардт
Кріпак
Талант художника
Ширяєв
2,5 тис. карбованців
“Кобзар”
8 поезій
Кирило – Мефодіївське товариство
 “Захалявні”  книжечки
 Буквар
Асоціації
Поміщик Енгельгардт карає Тараса за малювання.
                                  Картина К. Трохименка, 1939
(122 + х) – 48 = 83122 + х = 83 + 48122 + х = 131х = 131 - 122х = 9Відповідь: 9
9 (х + 19) = 198х + 19 = 198 : 9х + 19 = 22х = 22 - 19х = 3Відповідь:3
5136 - (y - 425) = 3747у - 425 = 5136 - 3747у – 425 = 1389у = 1389 + 425у = 1814Відповідь:1814
Тарас ГригоровичШевченко 1814 - 1861
Народився поет у селі Моринцях Звенигородського повіту в сім'ї селянина-кріпака
Т.Г.Шевченко. Селянське подвір’я. 1845 р.
Через два роки родина переїхала до села Кирилівка
Перші скупі знання отримав з церковнослов'янських релігійних книг у школі сільського дяка, а разом з тим і суворі знущання вчителя

У 9 років малий Тарас залишився без матері. В 11 років він став круглим сиротою.
Після батькової смерті почалися поневіряння хлопця по чужих людях.
Т.Г.Шевченко. Моринці
Змалку в обдарованій дитині прокинувся талант художника. Вугіллям, крейдою чи олівцем він малював скрізь, де тільки міг: на стінах, на дверях, на папері…
Був він за “школяра-попихача”, тобто наймита.
Після декількох років поневірянь він стає слугою пана П.Енгельгардта, його козачком.

18.02.2014
17
Скориставшись відсутністю пана і пані, Тарас, засвітивши свічку, став перемальовувати портрет козака Платова, на чому був спійманий і жорстоко побитий.
Проте пан захотів мати свого художника і віддав “козачка” на науку до живописця В.Ширяєва. Стверджують, що саме тоді Тарас почав складати свої перші поезії.
Т.Г.Шевченко. Видубецький монастир у Києві. 1844 р.
Шевченко-художник і Шевченко-поет йшли поруч тернистими стежками життя
Розв'яжіть рівняння
(х + 70) : 8 = 12
Цікаво знати
Тарас Шевченко
 із  47    років життя
        років був на засланні,
       роки – кріпаком,
і лише        років – на волі.

Вправи:1.Виконайте дії:189-(23+154-67+69).2.Знайдіть 2\7 від числа 84.3.Розв’яжіть  рівняння:(х+54)-44=23.
Цікаво знати
Тарас Шевченко
 із  47    років життя
        років був на засланні,
       роки – кріпаком,
і лише        років – на волі.

10
24
13
Задача 1.Автомобіль проходить відстань між двома містами за 6 годин зі швидкістю 68 км\год. Скільки часу потрібно велосипедисту, щоб проїхати 1\8 цієї відстані зі швидкістю 17 км\год.?
18.02.2014
26
Український алфавіт
“Заповіт”
Обчисліть:а)52• 2 : 5;б) 33 – 52 + 12;в) 43 • 21 + 59 • 24 - 458.
10 березня 1861 року поета не стало.
Похований він був на Смоленському кладовищі у Санкт-Петербурзі.
У травні того ж року прах Шевченка перевезено на Україну і поховано на Чернечій горі  біля Канева.
Талановита він людина, Агломерат місткого слова. Розумна у батьків дитина, Аматор гомінкої мови. Сидить в зеленому садочку;Гримить, дощить, чи сонце гріє, Рівненько в кожному рядочку ОпИсує красу та мріє, Говорить із Дніпром і степом, Оспівує вкраїнську вроду, Рішучим буквенним галопом Охороня живу природу. Ворожість - не його життя: сИрітство в ньому – чорний колір, Чи треба хлопцю те буття,Шорстке, неначе панський комір. Ефект тривалості людини, Виходить, дана Божа воля – Чинити опір злій годині – Ефектна героїчна доля. Немає тих, хто не впізнає: Кобзар – не Днесь, не Симоненко. Отож давайте, називаєм - Тарас Григорович Шевченко.
Домашнє завдання
1. Знати основні віхи біографії Т.Г. Шевченка.
2. Вивчити напам’ять поезію “За сонцем хмаронька пливе…” ст. 210.
3. Впр. 84, 85 – ст. 332.
Дякуємо усім за увагу!


УКРАЇНСЬКА ДРАМАТУРГІЯ І ТЕАТР 70–90 РОКІВ XIX СТОЛІТТЯ


ПОЕМА «МОЙСЕЙ» — ОДНА З ВЕРШИН ТВОРЧОСТІ І. Я. ФРАНКА


title: Українська історія в романі П. Куліша "Чорна рада"

text:
УКРАЇНСЬКА ІСТОРІЯ
в романі
ПАНТЕЛЕЙМОНА Куліша
 «Чорна рада»
«Чорна рада. Хроніка 1663 року»
Жанр: історичний роман – хроніка.
Автор працював над романом 14 років. Виданий 1857 року.

Обкладинка видання 2006 року
Історична основа роману
Події часів Руїни, коли на Правобережній Україні гетьманував Павло Тетеря, а на Лівобережній – Яким Сомко;        з ним за булаву змагалися полковник І. Золотаренко й запорозький кошовий                    І. Брюховецький, який на Чорній раді в Ніжині спритно захопив владу.
Іван Брюховецький
Яким Сомко
«Чорна рада» і «Літопис Самовидця»
Роман «Чорна рада»
«Чорна» рада 1663 року
Реальні історичні постаті та вигадані персонажі
Побут та життя українського народу 1663 року
Сюжетні лінії (історична та любовна)

«Літопис Самовидця»
«Чорна рада» 1663 року
Реальні історичні постаті
Події 1663 року

Проблематика роману
історична доля України, її державний устрій, місце в історії;
взаємини між панством, старшиною і простолюдом, біднотою;
стосунки між Україною і Росією;
вірність обов’язку, козацька честь;
козацтва, Запорозької Січі, її місце в історії;
любов і ненависть;
вірність і зрада;
батьки і діти;
історична постать і сучасність;
цінність людського життя;
«усякому єсть своя кара і награда од бога»
Джерела
Козацькі літописи Грабянки й Самовидця
Народні перекази про козака Мамая
Історичні пісні, думи
«Історія Малої Росії». В. Бантиш - Каменський
«Історія Малоросії». М. Маркевич
Конфлікт
Соціальний характер конфлікту – суперечності між головними верствами населення того часу:
простими козаками і старшиною;
міщанами і шляхтичами;
городовими козаками і запорожцями;
козаками і селянами.
ДЯКУЮ
 ЗА
УВАГУ


"ПОЕМА «МОЙСЕЙ» — ОДНА З ВЕРШИН ТВОРЧОСТІ І. Я. ФРАНКА"


Урок позакласного читання Подорож у світ Марії Башкирцевої


"Володимир Михайлович Сосюра"


Урок позакласного читання за творами В. Сухомлинського


title: Буква К

text:
http://www.nachalka.com.ua/

http://stihi.bloggerscafe.info/bukva-m-v-kartinkah.html
http://chmag.ru/images/stories/Alfaviti/Azbuka-dlia-malishey/zbuka-dlia-malishey- bukva


Тіні забутих предків: Вічна таїна кохання українських Ромео та Джульєтти


Володимир Іванович Самійленко


title: Валентин Чемерис - «Чорна кішка»

text:
corowina.ucoz.com
corowina.ucoz.com
corowina.ucoz.com
corowina.ucoz.com


Валеріан Підмогильний


Світ дитинства Шевченка


title: Тіні забутих предків

text:
Гуцульщині “Тінями забутих предків “
 М.Коцюбинський поставив
в українському письменстві пам’ятник
Антон Крушельницький
Гуцули – етнографічна група українців, нащадки найстародавнішого племені уличів, що живуть у Карпатах
 (Івано-Франківська, Чернівецька і Закарпатська області)
Історія написання повісті
Від першого короткого перебування в Карпатах у Коцюбинського залишилось велике враження. Про нього він писав М.Горькому:
«Коли б Ви знали, який це чудовий, майже казковий куточок, з густо зеленими горами, з вічно шумуючими гірськими ріками, чистий і свіжий, ніби вчора народився. Костюми, звичаї, весь уклад життя гуцулів … настільки своєрідні і мальовничі, що почуваєш себе перенесеним у якийсь новий невідомий світ.
Як було б добре, аби ви хоч раз з'їздили в Карпати»
У 1910 році Коцюбинський у відповідь на наполегливе запрошення Володимира Гнатюка по дорозі з Італії відвідав Карпати.
На другий рік (1911 р.) Коцюбинський знову їде в Карпати
тепер уже на більш довгий час,
оселяється у великому мальовничому селі Криворівня.
Чудо Карпат – смереки
Пишучи твір «Тіні забутих предків», М.Коцюбинський зізнався:
«Коли б я хоч трохи переніс на папір колорит Гуцульщини і запах Карпат, то й з того був бизадоволений».
Полонина – безліса ділянка верхнього поясу Карпат, що використовується як пасовисько та для сінокосу.
Виготовлення бринзи
Річка Черемош – священна вода Карпат
Трембіта — унікальний український інструмент, який потрапив до Книги рекордів Гіннеса. Трембіта є найдовшим інструментом світу, його довжина від 3 до 8 метрів.
Споконвіку трембіта була єдиним засобом зв'язку чабанів із селом.
Так попереджали про небезпеку, сповіщали про народження дитини, припрошували людей на весілля, плакали, коли проводжали людину в останню путь.
Флояра – різновид флейти, має довжину  30 – 80 см
Дримба – щипковий інструмент, який використовується в гуцульському музичному побуті.
Невеличка металева підківка зі сталевим язичком. Посередині притискається до рота.
Тема: зображення життя гуцулів
у Карпатах на межі ХІХ – ХХ ст.
 у гармонії з природою, традиціями і звичаями, з язичницькими й християнськими віруваннями.
Ідея: оспівування високого й красивого почуття — кохання.
Проблематика твору
гармонія між людиною і світом природи;
проблема добра і зла;
сила кохання і неможливість існування без нього;
вплив мистецтва на людину;
вибір між життям і смертю.
Інші назви:

«Тіні минулого»

«Голос віків»

«Відгомін
предковіку»

«Дар предків
 забутих»

Система      образів
повісті Михайла    Коцюбинського
Гуцульські Ромео і Джульєтта
Знайомство Івана й Марічки
«… А ти нащо коло воза стояла? Вона подумала трохи, не знаючи, що одповісти, і почала шукати щось за пазухою. Витягла, врешті, довгий цукерок. — Ади! Половину вкусила, а другу поважним, повним довір'я рухом подала йому. — На! Він завагався, але узяв».
Іван Палійчук
«Іван все плакав, кричав по ночах, погано ріс … Не раз вона з ляком думала навіть, що то не од неї дитина. Не "сокотилася" баба при злогах, не обкурила десь хати, не засвітила свічки - і хитра бісиця встигла обміняти її дитину на своє бісеня», тому мати називала його «обмінником»
«Іван був дев’ятнадцятою дитиною в гуцульській родини Палійчуків»
Марічка Гутенюк

«Марічка обзивалась на гру флояри, як самичка до дикого голуба, — співанками. Вона їх знала безліч...»
Коломийки— це початково танцювальна пісня, яку й досі співають до танцю, стала улюбленою формою ліричної пісні на західноукраїнській території.
 Коломийками також називають коротенькі пісеньки (співаночки), що можуть виступати як приспівки до танцю
Палагна
«була з багацького роду, фудульна, здорова дівка, з грубим голосом й воластою шиєю. Правда, вона любила пишне лудіння, і немало десь піде грошей на шовкові хустки та дорогі згарди, але то байка!”

Мольфар Юра
У культурі гуцулів так називають наділену надприродними здібностями людину.
Як вважають місцеві жителі, мольфари бувають добрі або злі. Для лікування людей та керування силами природи (наприклад, хмарами) мольфари використовують замовляння, спеціальні пристрої та трави
«Він був як бог, знаючий і сильний, той градівник і мольфар. У своїх дужих руках тримав сили небесні й земні, смерть і життя, здоров'я маржинки й людини».

«Став проти хмари, одна нога наперед, і склав руки на грудях. Закинув назад бліде обличчя і вперся похмурим оком у хмару. Тоді Юра підняв до хмари ціпок, що тримав у руці, і крикнув у синій клекіт:   «Стій! Я тебе не пускаю!..»
Юра заклинав її йти «у безвісті, у провалля», але не на сіножаті, бо пропаде худоба. Нарешті хмара скорилася».
«Чого вона тільки не виробляла, ота родима відьма! Перекидалась у полотно, що біліло смерком попід лісом, повзла вужем або котилась горбами прозорим клубком. Спивала, нарешті, місяць, щоб було темно, як йде до чужої худоби. Не один присягався, що бачив, як вона терницю доїть: заб'є у неї чотири кілки, неначе дійки,— і надоїть повну дійницю».
Відьма баба Хима
Слово відьма спочатку вживалося в значенні «та, що все знає, відає», звідки розвинулося подальше «ворожка», а пізніше — «зла, сварлива жінка».
«На камені, верхи, сидів «той», щезник, скривив гостру борідку, нагнув ріжки і, заплющивши очі, дув у флояру».
Щезник
За давніми віруваннями гуцулів, щезник — це чорт, що раптово з'являється, раптово зникає.
Образ Чугайстра (Чугайстрина, діда, лісового чоловіка, гая, ночника) не відомий іншим слов'янам. Його знають тільки в українських Карпатах.
«Він був без одежі. М'яке волосся покривало все його тіло, оточало круглі і добрі очі, заклинилось на бороді і звисало на грудях.

Се був веселий чугайстир, добрий лісовий дух, що боронить людей од нявок. Він був смертю для них: зловить і роздере».
Чугайстир
Чугайстир виступає у досить невизначеному окресленні: іноді як високий чоловік, одягнутий у біле, іноді як покритий довгим волоссям. Поведінкою нагадує лісовика. За повір'ями, колись він був звичайною людиною, але його закляли чаклуни. У лісі він ловить нявок і поїдає їх. Проте до людей чугайстир ставиться доброзичливо. Поспілкувавшись із ними при зустрічі, він відпускає їх, не заподіявши шкоди.
Танець Івана з чугайстром
Нявка – казкова лісова істота в образі гарної оголеної дівчини з довгим розпущеним волоссям; лісова німфа.
Нявка
«Іван бачив перед собою Марічку, але йому дивно, бо він разом з тим знає, що то не Марічка, а нявка.              Йшов поруч із нею й боявся пустити Марічку вперед,    щоб не побачить криваву діру ззаду у неї, де видно серце, утробу і все, як се у нявки буває».
Мавки символізують душі дітей, які народилися мертвими чи померли нехрещеними. Вони часто постають у вигляді молодих привабливих дівчат, які танцями і співом заманюють хлопців у ліс,  де залоскочують їх до смерті або стинають їм голови.
Сергій Параджанов
 (Саркіс Параджанян)
(1924 – 1990)
У 1964 році режисер Сергій Параджанов та оператор
Юрій Іллєнко зняли однойменний фільм.
Юрій Іллєнко
(1936 – 2010)
Фільм "Тіні забутих предків" отримав 39 міжнародних нагород, 28 призів на кінофестивалях (із них – 24 Гран-прі) у 21 країні й увійшов до Книги рекордів Гіннеса.

Іван Миколайчук
    (1941 – 1987)
Лариса Кадочникова
(нар. 1937 р.)


title: Тіні забутих предків

text:
Чернігівський літературно-меморіальний музей-заповідник М. М. Коцюбинського
Чернігівський літературно-меморіальний музей-заповідник видатного українського письменника Михайла Коцюбинського було засновано у вересні 1934 року з нагоди 70-річчя від дня його народження.
Нині музей складається з меморіального будинку письменника, сучасної будівлі літературної експозиції та меморіального саду Коцюбинських.
Першим директором музею був молодший брат письменника – Хома Михайлович Коцюбинський. Зараз ним керує  Ігор Юлійович Коцюбинський
В кімнатах одноповерхового дерев’яного будинку  відтворена обстановка, в якій жив письменник зі своєю родиною.

У цьому будинку письменник оселився з родиною влітку 1898 року та провів тут 15 своїх останніх років. У «чернігівський період» літератор-класик написав свої найкращі твори — «Intermezzo», «Цвіт яблуні», «Дорогою ціною», «Хвала життю», «Fata morgana», «Тіні забутих предків».

Будинок Коцюбинського відвідувало багато літераторів, акторів, художників і вчених того часу. У вітальні проводились літературні «суботи», у яких брали участь письменники Б.Грінченко, М.Вороний, М.Чернявський, В.Самійленко, М.Жук.
Михайло Коцюбинський був великим знавцем народного мистецтва. В їдальні зберігаються вироби народних майстрів, які збирав письменник - гуцульські та молдавські.
 У приміщеннях, де мешкали доньки письменника та його мати з молодшим сином Романом, можна бачити цікаві сувеніри, які Коцюбинський привіз зі своїх численних мандрівок.
У кухні зберігається домашнє начиння, типове для кінця XIX - початку ХХ століть.
Літературну експозицію музею було відкрито у вересні 1983 року у щойно зведеному новому 3-х поверховому приміщенні.
Літературна експозиція розповідає про головні етапи біографії письменника і його творчої праці.
У вітринах - документи, фото, власні речі, першодруки творів автора і книги, які він читав.
У експозиції, широко висвітлена творча лабораторія М.Коцюбинського: початкові варіанти рукописів, коректи творів, зроблені автором.
У виставковій залі музею експонуються роботи як професійних, так і самодіяльних майстрів пензля, вишивки та писанкарства.
Музей добре відомий як культурний осередок завдяки літературно-музичним вечорам, концертам класичної та народної музики.
Щорічно в день народження письменника (17 вересня) відбувається урочисте вручення премій імені Михайла Коцюбинського провідним українським літераторам, передусім уродженцям Сіверського краю.
В центрі будівлі знаходиться унікальна вирізьблена з дерева композиція, що зображує персонажів з творів письменника.
Автор цього символічного «Дерева життя» - Заслужений діяч мистецтв України - Валентин Задорожний.
Чернігівський літературно-меморіальний музей заповідник М. М. Коцюбинського
Сад родини Коцюбинських стараннями працівників музею збережено у тому вигляді, яким він був за життя письменника.
На клумбах бачимо улюблені квіти письменника: мальви, маки, троянди та ін. Є тут також екзотичні субтропічні рослини - агави, якими письменник милувався в Італії, а зараз вони прикрашають музейний садок.
Музей працює щодня з 09:00 до 17:30 (субота, неділя — з 10:00 до 17:30).
Ціни на послуги в музеї

Організатор: кафедра історії України та музеєзнавства.
Куратор: Лізенко Наталія.

Використана інформація із сайту http://kotsubinsky.org/


title: Василь Симоненко - Витязь молодої української поезії (за О. Гончарем)

text:
 В.Симоненко
Живе лиш той, хто не живе для себе,
       Хто для других виборює життя.
                                               В.Симоненко

Витязь молодої української поезії.
            Олесь Гончар

Василь був у всьому красивою, чистою людиною,
правдолюбцем, безкомпромісним до лицемірів,
ницих і убогих духом підлабузників.
                Ілля Бердник

Син мужицький. Золоте коріння.
Одчайдушна блискавка брови,
Спалах – і холуйське павутиння
Запалив пожаром голови.
              І.Драч «Василеві Симоненкові»

Я хотів би, як ти, прожити,
Щоб не тліть, а завжди горіть.
   Василь Симоненко(«Матері»)

Портфоліо письменника:
Прізвище при народженні:  Симоненко Василь
                                                     Андрійович
Псевдоніми: В. Щербань, В. Миколайчук
Дата народження:	8 січня 1935
Місце народження:	с. Біївці, Лубенський район, Полтавська область
Дата смерті:	13 грудня 1963 (28 років)
Місце смерті:	м. Черкаси
Рід діяльності:	поет, журналіст
Роки активності:	з 1952

«ЛЕБЕДІ МАТЕРИНСТВА»(весна 1962р.)
Мріють  крилами  з  туману  лебеді  рожеві,  Сиплють  ночі  у  лимани  зорі  сургучеві.  Заглядає  в  шибку  казка  сивими  очима,  Материнська  добра  ласка  в  неї  за  плечима.
                                                                        *****
Можеш  вибирати  друзів  і  дружину,
Вибрати  не  можна  тільки  Батьківщину.

Можна  вибрать  друга  і  по  духу  брата,
Та  не  можна  рідну  матір  вибирати.
                                                                        *****
Можна  все  на  світі  вибирати,  сину,
Вибрати  не  можна  тільки  Батьківщину.

Тема: відтворення материнського співу над  колискою дитини, в якому висловлюється тривога жінки за долю сина. Чистоту його душі.
Ідея: уславлення материнської любові , яка буде супроводжувати її дитину протягом життя; мати, як і Батьківщина, єдина, неповторна для кожної людини.
Вид лірики: громадянська
Жанр: ліричний вірш, колискова
Віршовий розмір:  хорей
Будова строфи:  коломийковий вірш.

Композиція:
    Вірш умовно ділиться на дві частини: у першій – материнська ласка і турбота про маленького сина; у другій – клопоти, які чекають сина у дорослому житті.
Символічні образи поезії:
Мати – символ Батьківщини; лебеді – символ любові і вірності; верба – це дерево життя; тополя – уособлення дівчини.

Епітети: білява хата, лебеді рожеві, тихі зорі, золоте сузір’я,  хмільні смеркання, сиві очі;
Метафори: мріють крилами...лебеді; темряву тривожили...півні; танцювали лебеді; заглядає в шибку казка; лебеді лоскотали марево; будуть мандрувати очі материнські і білява хата;
Порівняння: лебеді, як мрії;
Повтор: Можна все на світі вибирати, сину,
Вибрати не можна тільки Батьківщину.

Композитор Анатолій Пашкевич поклав другу частину вірша на музику. Пісня має назву «Виростеш ти, сину, вирушиш в дорогу».

Ти знаєш, що ти — людина?
Ти знаєш про це чи ні?
Усмішка твоя — єдина,
Мука твоя — єдина,
Очі твої — одні.
«Ти знаєш, що ти — людина?»(1962р)

Тема: роздуми письменника про швидкоплинність життя, протягом якого кожний повинен встигнути покохати, зробити добрі справи.
Ідея: заклик раціонально використовувати час, відведений на життя, поспішати жити.
Основна думка: людина – велике створіння на землі, вмій з гордістю носити це ім’я, кожна людина неповторна.
Вид лірики: філософська
Жанр: ліричний вірш

Епітети:  люди добрі, ласкаві, злі; усмішка, мука єдині;
Риторичні запитання: Ти знаєш, що ти – людина? Ти знаєш про це чи ні?
Риторичний оклик: Гляди ж не проспи!
Повтори: Умішка твоя - єдина,
                    Мука твоя – єдина,
                    Очі твої – одні.

«Задивляюсь у твої зіниці»
Задивляюсь у твої зіниці
Голубі й тривожні, ніби рань.
Крешуть з них червоні блискавиці
Революцій, бунтів і повстань.

Україно! Ти для мене диво!
І нехай пливе за роком рік,
Буду, мамо горда і вродлива,
З тебе дивуватися повік...
"Задивляюсь у твої зіниці"
Тема: розповідь про щиру синівську любов ліричного героя до неньки України.
Ідея:  уславлення України, звернення до земляків - любити рідну землю і дбати про її майбутнє.
Жанр: ліричний вірш, монолог-звернення
Вид лірики: громадянська
Римування: перехресне

Епітети: червоні блискавиці; мама, горда і
вродлива; святе синівське право;священне знамено; хмари бурякові; люта битва;
Метафори: пливе за роком рік; перли в душі сію; мовчать Америки й Росії; дні занадто куці та малі;  чорти живуть на небі;
Порівняння: зіниці, голубі, тривожні, ніби рань.
Звертання:  Україно! Ти для мене диво! Буду, мамо горда і вродлива...Одійдіте,недруги лукаві! Друзі, зачекайте на путі! Рідко,нене, згадують про тебе;
Образи-символи: мати - Україна, чорти – недруги України.
Гіпербола: битви споконвічний грюк; гримотить над світом люта битва;
Синекдоха: я проллюся крапелькою крові
Риторичне запитання: Як же я без друзів обійдуся, без лобів їх, без  очей і рук?

Він  дивився  на  мене  тупо
Очицями,  повними  блекоти:
-  Дарма  ти  себе  уявляєш  пупом,
На  світі  безліч  таких,  як  ти.  -
Він  гримів  одержимо  і  люто,
І  кривилося  гнівом  лице  рябе,
Він  ладен  був  мене  розіпнути
За  те,  що  я  поважаю  себе.
Не  стала  навколішки  гордість  моя...
Ліниво  тяглася  отара  хвилин...
На  світі  безліч  таких,  як  я,
Та  я,  їй-богу,  один.
У  кожного  Я  є  своє  ім'я,
На  всіх  не  нагримаєш  грізно,
Ми  -  не  безліч  стандартних  "я",
А  безліч  всесвітів  різних.
Ми  -  це  народу  одвічне  лоно,
Ми  -  океана  вселюдська  сім'я.
І  тільки  тих  поважають  мільйони,
Хто  поважає  мільйони  "я".
«Я...»

Тема: розповідь-лірична сповідь автора про своє «Я» - горде, безкомпромісне, гідне звання людини; його розуміння призначення кожної людини на землі.
Ідея: уславлення неповторності кожної людської особистості;  засудження авторитарності, протест проти диктату сили бездушного чиновництва, що робило з народу «сіру слухняну масу», бездумного «гвинтика» великої машини, що їде у якесь міфічне «світле майбутнє».
Вид лірики: громадянська
Жанр: ліричний вірш
Римування: перехресне

Порівняння: безліч таких, як ти;
Антитеза: Ми — не безліч стандартних «я», а безліч   всесвітів різних;
Протиставлення: Ми — це народу одвічне лоно, ми — океанна вселюдська сім'я.

Епітети: лице рябе; очицями, повними блекоти;океанна вселюдська сім’я;
Метафори: не стала навколішки гордість моя; ліниво  тяглась отара хвилин;

Не знаю, ким — дияволом чи Богом —
Дано мені покликання сумне:
Любити все прекрасне і земне
І говорити правду всім бульдогам.

А часто хочеться закрити очі кляті,
Забути все і в затишку глухім
Кубельце звити, завести свій дім,
Щасливим бути, як дурак на святі.

Та тільки серце, серце ненавмисне
Пекучим болем душу мені стисне
І відчаєм її наповнить вщерть.

І шепче хтось (можливо, совість власна):
— Не йди туди, дорога то нещасна,
То не життя, то смерть.
«Я» ( 1955 p.)

Тема: розповідь про складні, болючі пошуки  людиною правильного життєвого шляху.
Ідея: уславлення активної життєвої позиції; засудження намагання  заховатися за вузьке розуміння людського щастя і людських потреб.
Вид лірики: філософська
Жанр: сонет
Віршовий розмір: ямб
Римування: кільцеве

Епітети: покликання сумне; очі кляті; затишок глухий; пекучий біль;
Метафори: серце ...болем душу стисне, відчаєм її наповнить; совість шепче; дияволом чи Богом дано покликання звити кубельце;
Порівняння: щасливим бути, як дурак на світі.

І   миті  жодної не можна повернути,   Щоб заново, по-іншому, прожить.              В.Симоненко («Минуле не вернуть»).
Могила В.Симоненка
Пам’ятник В.Симоненку
 у Черкасах.

Тестові завдання:
1.    Народився В.А.Симоненко  в:
а)    с. Біївці на Полтавщині 8.01.1935 р.;
б)    с.Білоусівка на Кіровоградщині 9.04.1934 р.;
в)    с. Хмілівці на Черкащині 8.01.1937 р.
2.    Псевдонім В.А.Симоненка:
а)    Нескорений;
б)    В.Сизокрилий;
в)    В.Щербань.
3.    Працював у редакції газети:
а)    «Молода Україна»;
б)    «Україна молода»;
в)    «Молодь Черкащини».

4.    Перша книга поезій вийшла під назвою:
а)    «Любов і ненависть»;
б)    «Ти на землі – людина»;
в)    «Тиша і грім».
5.    Поезія В.Симоненка «Скільки в тебе очей» належить до:
а)    інтимної лірики;
б)    патріотичної лірики;
в)    соціально-побутової лірики.
6.    Спогади про дитинство поета зустрічаються  у ліричному творі:
а)    «Монархи»;
б)    «Дід умер»;
в)    «Казка про Дурила».

7.Установіть відповідність між цитатою з поетичного твору В.Симоненка та художнім засобом, який у ній використано:
1.Усмішка твоя- єдина               А) епітет
   Мука твоя- єдина...                  Б) алітерація
2. Вона прийшла                         В) епіфора
непрохана й неждана.
3.Мамо моїх радощів і мук...

8.    Свої перші літературні твори В.А.Симоненко написав:
а)    під час навчання у школі;
б)    під час навчання у вузі;
в)    після закінчення навчання.
9.    Збірка новел В.А.Симоненка – це:
а)    «Земне тяжіння»;
б)    «Цар Плаксій та Лоскотон»;
в)    «Вино з троянд».
10.    Яка з поезій присвячена Ліні Костенко?
а)    «Перехожий»;
б)    «Вона прийшла»;
в)    «Задивлюсь у твої зіниці».

11.    Музику до поезії В.Симоненка «Лебеді материнства» написав:
а)    П.Кос-Анатольський;
б)    А.Пашкевич;
в)    В.Лисенко.
12.    Перший публічний успіх В.Симоненка-поета відбувся:
а)    на творчому вечорі в Будинку літератора 8.01.1963 року;
б)    на літературному вечорі в університеті  12.03.1965 року;
в)    друкуючись на сторінках періодики.
13.    Новаторство В.А.Симоненка полягає у:
а)    пошуку пових поетичних форм;
б)    засобах образотворення, тропіки;
в)    змісті творів – розумінні і художньому відтворенні людської гідності.

1. Я тебе не смію обминути,                        А) метафора
  Я тебе не смію обійти.                                 Б) анафора
2. Я без тебе не можу жить.                          В)  асонанс
3. Заглядає в шибу казка сивими очима.
14.Установіть відповідність між цитатою з поетичного твору В.Симоненка та художнім засобом, який у ній використано

15.Установіть відповідність між цитатою з поетичного твору В.Симоненка та назвою цього твору:

1.Коли б я міг забуть убоге рідне поле...               А) «Я»
2. ...дано мені покликання сумне:                          Б) «Ікс плюс ігрек»
любити все прекрасне і земне.                               В)  «Є тисячі доріг...»
3.Та не можна життя заховати                                  Г) «Люди – прекрасні...»
за рожевих ілюзій вуаль.                                           Ґ) «Є в коханні і будні,і свята»
4.І здається, що я володію
віковічним секретом краси.

16. З якого із запропонованих віршів В.Симоненка взяті наступні рядки:

Не шкодуй добра мені, людині,                  А) «Є тисячі доріг...»
Щастя не жалій моїм літам —                      Б) «Люди прекрасні...»
Все одно ті скарби по краплині                   В) «Світ який — мереживо казкове!..»
Я тобі закохано віддам.                                 Г) «Є в коханні і будні, і свята»


title: Тіні забутих предків

text:
Гуцули – етнографічна група українців, нащадки найстародавнішого племені уличів, що живуть у Карпатах
 (Івано-Франківська, Чернівецька і Закарпатська області)
Історія написання повісті
Від першого короткого перебування в Карпатах у Коцюбинського залишилось велике враження. Про нього він писав М.Горькому:
«Коли б Ви знали, який це чудовий, майже казковий куточок, з густо зеленими горами, з вічно шумуючими гірськими ріками, чистий і свіжий, ніби вчора народився. Костюми, звичаї, весь уклад життя гуцулів … настільки своєрідні і мальовничі, що почуваєш себе перенесеним у якийсь новий невідомий світ.
Як було б добре, аби ви хоч раз з'їздили в Карпати»
У 1910 році Коцюбинський у відповідь на наполегливе запрошення Володимира Гнатюка по дорозі з Італії відвідав Карпати.
На другий рік (1911 р.) Коцюбинський знову їде в Карпати
тепер уже на більш довгий час,
оселяється у великому мальовничому селі Криворівня.
Чудо Карпат – смереки
Пишучи твір «Тіні забутих предків», М.Коцюбинський зізнався:
«Коли б я хоч трохи переніс на папір колорит Гуцульщини і запах Карпат, то й з того був бизадоволений».
Полонина – безліса ділянка верхнього поясу Карпат, що використовується як пасовисько та для сінокосу.
Виготовлення бринзи
Річка Черемош – священна вода Карпат
Трембіта — унікальний український інструмент, який потрапив до Книги рекордів Гіннеса. Трембіта є найдовшим інструментом світу, його довжина від 3 до 8 метрів.
Споконвіку трембіта була єдиним засобом зв'язку чабанів із селом.
Так попереджали про небезпеку, сповіщали про народження дитини, припрошували людей на весілля, плакали, коли проводжали людину в останню путь.
Флояра – різновид флейти, має довжину  30 – 80 см
Дримба – щипковий інструмент, який використовується в гуцульському музичному побуті.
Невеличка металева підківка зі сталевим язичком. Посередині притискається до рота.
Тема: зображення життя гуцулів
у Карпатах на межі ХІХ – ХХ ст.
 у гармонії з природою, традиціями і звичаями, з язичницькими й християнськими віруваннями.
Ідея: оспівування високого й красивого почуття — кохання.
Проблематика твору
гармонія між людиною і світом природи;
проблема добра і зла;
сила кохання і неможливість існування без нього;
вплив мистецтва на людину;
вибір між життям і смертю.
Інші назви:

«Тіні минулого»

«Голос віків»

«Відгомін
предковіку»

«Дар предків
 забутих»

Система      образів
повісті Михайла    Коцюбинського
Гуцульські Ромео і Джульєтта
Знайомство Івана й Марічки
«… А ти нащо коло воза стояла? Вона подумала трохи, не знаючи, що одповісти, і почала шукати щось за пазухою. Витягла, врешті, довгий цукерок. — Ади! Половину вкусила, а другу поважним, повним довір'я рухом подала йому. — На! Він завагався, але узяв».
Іван Палійчук
«Іван все плакав, кричав по ночах, погано ріс … Не раз вона з ляком думала навіть, що то не од неї дитина. Не "сокотилася" баба при злогах, не обкурила десь хати, не засвітила свічки - і хитра бісиця встигла обміняти її дитину на своє бісеня», тому мати називала його «обмінником»
«Іван був дев’ятнадцятою дитиною в гуцульській родини Палійчуків»
Марічка Гутенюк

«Марічка обзивалась на гру флояри, як самичка до дикого голуба, — співанками. Вона їх знала безліч...»
Коломийки— це початково танцювальна пісня, яку й досі співають до танцю, стала улюбленою формою ліричної пісні на західноукраїнській території.
 Коломийками також називають коротенькі пісеньки (співаночки), що можуть виступати як приспівки до танцю
Палагна
«була з багацького роду, фудульна, здорова дівка, з грубим голосом й воластою шиєю. Правда, вона любила пишне лудіння, і немало десь піде грошей на шовкові хустки та дорогі згарди, але то байка!”

Мольфар Юра
У культурі гуцулів так називають наділену надприродними здібностями людину.
Як вважають місцеві жителі, мольфари бувають добрі або злі. Для лікування людей та керування силами природи (наприклад, хмарами) мольфари використовують замовляння, спеціальні пристрої та трави
«Він був як бог, знаючий і сильний, той градівник і мольфар. У своїх дужих руках тримав сили небесні й земні, смерть і життя, здоров'я маржинки й людини».

«Став проти хмари, одна нога наперед, і склав руки на грудях. Закинув назад бліде обличчя і вперся похмурим оком у хмару. Тоді Юра підняв до хмари ціпок, що тримав у руці, і крикнув у синій клекіт:   «Стій! Я тебе не пускаю!..»
Юра заклинав її йти «у безвісті, у провалля», але не на сіножаті, бо пропаде худоба. Нарешті хмара скорилася».
«Чого вона тільки не виробляла, ота родима відьма! Перекидалась у полотно, що біліло смерком попід лісом, повзла вужем або котилась горбами прозорим клубком. Спивала, нарешті, місяць, щоб було темно, як йде до чужої худоби. Не один присягався, що бачив, як вона терницю доїть: заб'є у неї чотири кілки, неначе дійки,— і надоїть повну дійницю».
Відьма баба Хима
Слово відьма спочатку вживалося в значенні «та, що все знає, відає», звідки розвинулося подальше «ворожка», а пізніше — «зла, сварлива жінка».
«На камені, верхи, сидів «той», щезник, скривив гостру борідку, нагнув ріжки і, заплющивши очі, дув у флояру».
Щезник
За давніми віруваннями гуцулів, щезник — це чорт, що раптово з'являється, раптово зникає.
Образ Чугайстра (Чугайстрина, діда, лісового чоловіка, гая, ночника) не відомий іншим слов'янам. Його знають тільки в українських Карпатах.
«Він був без одежі. М'яке волосся покривало все його тіло, оточало круглі і добрі очі, заклинилось на бороді і звисало на грудях.

Се був веселий чугайстир, добрий лісовий дух, що боронить людей од нявок. Він був смертю для них: зловить і роздере».
Чугайстир
Чугайстир виступає у досить невизначеному окресленні: іноді як високий чоловік, одягнутий у біле, іноді як покритий довгим волоссям. Поведінкою нагадує лісовика. За повір'ями, колись він був звичайною людиною, але його закляли чаклуни. У лісі він ловить нявок і поїдає їх. Проте до людей чугайстир ставиться доброзичливо. Поспілкувавшись із ними при зустрічі, він відпускає їх, не заподіявши шкоди.
Танець Івана з чугайстром
Нявка – казкова лісова істота в образі гарної оголеної дівчини з довгим розпущеним волоссям; лісова німфа.
Нявка
«Іван бачив перед собою Марічку, але йому дивно, бо він разом з тим знає, що то не Марічка, а нявка.              Йшов поруч із нею й боявся пустити Марічку вперед,    щоб не побачить криваву діру ззаду у неї, де видно серце, утробу і все, як се у нявки буває».
Мавки символізують душі дітей, які народилися мертвими чи померли нехрещеними. Вони часто постають у вигляді молодих привабливих дівчат, які танцями і співом заманюють хлопців у ліс,  де залоскочують їх до смерті або стинають їм голови.
Сергій Параджанов
 (Саркіс Параджанян)
(1924 – 1990)
У 1964 році режисер Сергій Параджанов та оператор
Юрій Іллєнко зняли однойменний фільм.
Юрій Іллєнко
(1936 – 2010)
Фільм "Тіні забутих предків" отримав 39 міжнародних нагород, 28 призів на кінофестивалях (із них – 24 Гран-прі) у 21 країні й увійшов до Книги рекордів Гіннеса.

Іван Миколайчук
    (1941 – 1987)
Лариса Кадочникова
(нар. 1937 р.)


title: В'язні історії та власного сумління

text:
В'язні історіїтавласного сумління Робота учнів 11 класу
Мистецтвознавці – досліджують творчість художників, композиторів, кіномитців;
Літературознавці – досліджують творчість письменників;
Соціологи – проводять опитування;
Аналітики – підводять підсумки

Виконавці
        Можна все на світі вибирати, сину,Вибрати не можна тільки Батьківщину.                                                                         В.Симоненко

голоси шістдесятників
письменники
діячі культури

Досліджуємо питання: Яке покоління називають поколінням             “ проти  течії ” ?
Постать Алли Горської – яскравіша від легендиНапрочуд обдарована людина, художник широких творчих обріїв, живописець , монументаліст, театральний художник, графік. Горіла в житті, як смолоскип, притягувала до себе друзів, як магніт, бо була невимовно жертовна.
“Обірвана” пісня
Володимира Івасюка

Один із основоположників української естрадної музики (поп-музики). Автор 107 пісень, 53 інструментальних творів, музики до кількох спектаклів. Професійний медик, скрипаль, чудово грав на фортепіано,віолончелі,гітарі, майстерно виконував свої пісні.

Визначний вірменський і український кінорежисер.
З Україною пов'язана значна частина його творчої біографії.
Міжнародне визнання прийшло після екранізації повісті М.Коцюбинського “ Тіні забутих предків ”.
Неодноразово висловлювався за дотримання свободи слова у пресі.
“Один у залі”
Сергій Параджанов
Василь Симоненко –
метеор на ріднім небосхилі
 Не докорю ніколи і нікому,
Хіба на себе інколи позлюсь,
Що в двадцять літ в моєму серці втома,
Що в тридцять –
                                смерті в очі подивлюсь.
Поезія Василя Стуса –
живий нерв України
Життя Василя Стуса схоже на спалах –
короткий і яскравий.
Поезія – то сама правда, живий нерв України, її безталанна доля.
Два кольори душі
Дмитра Павличка
Твердий і завзятий, упертий і несамовитий, чуттєвий і пристрасний, як сама земля.
Поезія його – гнівна, правдива і нескорено-горда, вишита червоною та чорною нитками.
Сонце і слово
Івана Драча
Іван Драч – дитя свого часу.
Його творчість початку 60-х сповнена молодої енергії, завзяття, прагнення до кінця осягнути світ.
Мужня жінка
Ліна Костенко
Ліна Костенко – одна з тих, хто не втратив людської гідності в часи випробувань.
Свою позицію вона завжди виражала прямо і відкрито; її принциповість і прямота настільки лякали і дратували представників влади, що вони з великим задоволенням у будь-який спосіб примусили б її мовчати.
Респонденти: діячі культури рідного краю
Результати опитування
65%
30%
5%
    Світ шістдесятників – парадоксальний, контрастний: ґвалт і супротив, бунт і втеча, крик і мовчання, спопеляючий біль і непохитна віра в прийдешню свободу.
    Свята віра в те, що, попри все, є і буде жива Україна, бо тримають її надійні руки.
Висновок
Література
Гончар О. Витязь молодої української поезії//Гончар О. Чим живемо: На шляхах до українського Відродження. – К., 1991. – С. 190-194
Касьянов Г. Незгодні: Українська інтелігенція в Русі опору 1960-1980-х роках .- К., 1995.-221 с.
Ліна Костенко: Я справді надумала повернутись в цю літературу// Освіта України. – 2010. - № 30. – С. 5.
Лопушинський І.П. Духовні постулати Дмитра Павличка у вимірі української національної ідеї / І.П.Лопушинський //Вивчаємо українську мову та літературу. – 2010. - № 14. –    С. 2
Стус В. Твори у 6-ти томах. 9кн. – Львів: ВС “Просвіта”, 1994 – 1999 рр
Ткаченко А. Художній світ Івана Драча. – К., 1992. – 48 с.


title: "Василь Стефаник"

text:
Василь Стефаник
(1871-1936)
Спеціалізована школа I-III ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури міста Києва №273
Виконала
учениця 10-А класу
Данільченко Віталія
Перевірила Лисенко Н.І
2013
Українська література
Василь Стефаник - неперевершений майстер соціально-психологічної прози. Це автор, який переживав те, що писав, на емоційно-психологічному та фізіологічному рівнях. Віртуозне володіння словом, тонке спостереження людської психології, глубокий гуманізм його творів, уміння досягнути безодні душі подарували новелам Стефаника численних вдячних читачів серед різних поколінь, а самого поставила його на чільне місце серед письменників-новаторів.
Народився 14 травня 1871 року в селі Русів Снятинського повіту на Станіславщині (нині Івано-Франківська область) у заможній родині Семена та Оксани Стефаників  Хлопчик зростав  серед розкішної природи, оточений любов’ю та опікою матері і старшої сестри Марії.
“Я пішов від мами у біленькій сорочці, сам білий…”
Василь Стефаник
Батько письменника — Семен Стефаник (1846–1920)
Освіта
Місцева сільська школа (1878-1880);
Снятинська школа (1880-1883);
чоловіча польська Коломийська гімназія ( з вересня 1883 до літа 1890);
гімназія в  Дрогобичі (1890-1892);
медичний факультет Краківського університету (університет не закінчив).
У Снятинській школі та Коломийській чоловічій польській гімназії майбутній письменник відчув зневагу вчителів до селянських дітей, та й ровесники-паничі ставилися до селюків вкрай цинічно й жорстоко.

Через невисокий зріст Василь не міг досягнути рукою дошки. Вчитель почав так бити хлопця по руці, що вона спухла, а коли ще й учні почали глумитися з побитого, він втратив притомність, а потів хотів накласти на себе руки.  Вразлива душа Стефаника вбирала й інші драматичні події, що формували трагічне світовідчуття майбутнього письменника.
Стефаник був виключений з Коломийської гімназії через участь у «Покутській трійці» — таємному творчому об'єднанні духовно близьких митців-земляків, до складу якої входили також Лесь Мартович та Іван Семанюк (який увійшов у літературу під псевдонімом Марко Черемшина). Тому сьомий і восьмий класи йому довелося закінчувати у Дрогобичах.
Василь Стефаник із Лесем Мартовичем
У 1890 році Василь Семенович стає членом створеної Іваном Франком і Михайлом Павликом радикальної партії, бере участь у написанні її програми, пропагує ці ідеї серед селян. Цього ж періоду стосуються і перші літературні спроби гімназиста.
Василь Стефаник
Іван Франко
Михайло Павлик
1892 року, по закінченні гімназії, Стефаник їде до Кракова, вступає до університету. Тут він бере участь у зібраннях студентського товариства “Академічна громада”, багато читає, знайомиться з видатним польським письменником-модерністом Станіславом Пшибишевським, з Василем Орканом та іншими польськими митцями, які розвинули естетичні смаки юнака.
Найважливішою подією своєї молодості Стефаник вважав знайомство з родиною Морачевських, про що в Автобіографії написав: “Софія Морачевська – пані, що навчила мене любити Русів і правду в собі”; “Юрко Морачевський віддав би мені свою молодість, аби сховати мене в ній від бруду світу”.
Софія Морачевська
1897 в чернівецькій газеті «Праця» було надруковано шість новел: “Виводили з села”, “Стратився”, “Лист”, “Побожна”, “У корчмі”, “Синя книжечка”, “Сама-самісінька”.

У 1899, знову у Чернівцях, з'явилася перша збірка прози Стефаника «Синя книжечка». Літературна критика сприйняла ці перші публікації з великим захопленням як твори цілком зрілого і надзвичайно талановитого автора. Подібну високу оцінку дістали й наступні збірки новел Стефаника: «Камінний хрест» (1900), «Дорога» (1901), «Моє слово» (1905).

 У 1903 р. поїхав у Полтаву на відкриття пам'ятника І. Котляревському і зустрівся там з Лесею Українкою, О. Пчілкою, М. Коцюбинським, М. Старицьким та іншими діячами української літератури.
На відкритті пам'ятника Івану Котляревському в Полтаві, 1903 рік. Зліва направо: Михайло Коцюбинський, Василь Стефаник, Олена Пчілка, Леся Українка, Михайло Старицький, Гнат Хоткевич, Володимир Самійленко.
1904 р. - одружився на дочці священика Ользі Гаморак, оселився в с. Стецеві на господарстві тестя К. Гаморака. Активізує громадську діяльність: як кандидат в посли австрійського парламенту.

У 1910 р. Стефанику перейшов батьківський спадок у рідному селі, куди він переїхав і де прожив до кінця життя.  У 1914 році його дружина померла, залишивши йому трьох синів (Семена, Кирила, Юрія).
З 1916 року письменник повертається до написання новел і починається другий період  його літературної творчості. У ньому написано 23 новели і кілька автобіографічних спогадів (“Вона – земля”, “Діточа пригода”, “Мати”, “Пістунка”, “Сини”, “Шкільник”, “Воєнні шкоди”, “Дід Гриць”, “Дурні баби” та ін.)

Ці новели увійшли до збірок
“Земля” (1926);
“Твори” (1933).

   Отже, у творчості Стефаника переважає жанр новели, які відзначаються
глибоким психологізмом;
драматизмом;
лаконізмом;
прихований ліризм;
персонаж новел – головно селянин.

З усіх сучасних тоді письменників творчість Стефаника чи не найвище була оцінена Іваном Франком . Враховуючи вплив Франка на українську літературу, цей факт заслуговує на особливу увагу.

У 1931 році на знак протесту проти штучного голодомору відмовився від пенсії, яку йому призначив радянський уряд у 1928.
Тяжко хворіє, переносить частковий параліч, до всіх захворювань додається й запалення легенів.
7 грудня 1936 року письменника не стало.
Увічнення пам’яті
    Ім'я Василя Стефаника носять:
Премія в галузі літератури, мистецтва, архітектури та журналістики — найвища в Івано-Франківській області відзнака, яку присуджує Івано-Франківська обласна державна адміністрація місцевим авторам;
Прикарпатський національний університет;
Національна бібліотека у Львові;
Публічна бібліотека у Києві;
Вулиця у Львові;
Вулиця у Коломиї;
Вулиця у Стрию;
Снятинська ЗОШ І-ІІІ ст. ім. В. Стефаника у м. Снятині в якій колись і навчався.

    пам'ятник у Львові на вулиці Стефаника перед входом у Національну бібліотеку імені Стефаника

пам'ятник Василеві Стефанику в Івано-Франківську у подвір'ї Прикарпатського університету на вулиці Шевченка
Василеві Стефанику споруджено:
Про письменника знято фільм «Василь Стефаник» (1971, веде М. Костогриз).


Тарас Григорович Шевченко. Поема «Катерина». Проблема материнства.
Той, хто відстоює права жінки,Той відстоює права дитини,Інакше кажучи, - відстоює майбутнє.Віктор Гюго
Тарас Шевченко для мене…
Поет;прозаїк;драматург;патріот України;майстер слова;співець і захисник жіночої долі.
Проблема материнства.Що стало причиною такого становища?Що відчувала Катерина до пана-офіцера?До яких наслідків ці почуття призвели?
Я вважаю, що……тому що……наприклад…Отже, …
Проблема кохання і зради.Як ви розумієте слова «кохання» і «зрада»?
Що трапилося з Катериною після того, як вона зрозуміла, що її таки ошукав москаль?Як ви ставитесь до вчинку москаля?Чи засуджуєте ви Катерину?
Проблема взаємин батьків і дітей .Як ви оцінюєте дії батьків?Чи можна було щось зробити по-іншому?
Я вважаю, що……тому що……наприклад…Отже, …
Чи відповідально поставилась Катерина до дитини, кидаючи її напризволяще?Чи робить вона щось заради сина?Який шлях вибрала для себе дівчина? Ваше ставлення до героїні?
У нашім раї на земліНічого кращого немає,Як тая мати молодаяЗ своїм дитяточком малим.Тарас Шевченко
Якими фарбами ви позначили б свої почуття на уроці?Яка причина цього, як ви думаєте?
Домашнє завдання.Скласти цитатну характеристику до образу Катерини, написати міні-твір «Я засуджую Катерину чи співчуваю їй?» (на вибір).


Тарас Григорович Шевченко. Поема «Наймичка». Спокута за вчинок чи одвічний подвиг матері?
Такого полум’яного культу материнства, такого апофеозу жіночого кохання і жіночої муки, мабуть, не знайти  ні в одного з поетів світу.М.Рильський
Проблема уроку: вчинок Ганни – це спокута за гріх чи одвічний подвиг матері?
Я не одна, - єсть у менеІ батько, і мати…Єсть у мене, туманочку, Туманочку, брате!..Я була багата…
Яким чином Ганна шукає вихід?Чи добре зробила Ганна, що підкинула сина чужим людям?
Я вважаю, що……тому що……наприклад…Отже,..
Як живеться сину Ганни у чужих людей?Як поводить себе Ганна?
        А коло дитини	Так і пада, ніби мати;	В будень і в неділю	Головоньку йому змиє	Й сорочечку білу	Що день божий надіває.	Грається, співає, 	Робить возики, а в свято –	То й з рук не спускає.
У яких рядках твору показано, як  Ганна з недосвідченої, розгубленої жінки стає розумною і розважливою матір’ю,  здатною найдорожчою ціною заплатити за щастя сина?
Спокутуючи свої гріхи протягом життя, чи отримала вона душевний спокій?Де вона шукає порятунку для душі?
Тричі крига замерзала, Тричі розтавала,Тричі наймичку у Київ Катря проводжала…
Чи відчувала Ганна на собі любов із боку членів родини? А за що її любили?Чому Ганна тільки перед смертю признається, що вона мати Марка?
Прости мене! Я караласьВесь вік в чужій хаті…Прости мене, мій синочку!Я… я твоя мати.
Що спільного між Катериною та Ганною, а в чому різниця?
На мене незабутнє враження справила поема…Я зрозумів (ла)…Думаю, що поема Т.Шевченка «Наймичка» полюбилася в народі тому…
Домашнє  завдання.Скласти порівняльну  характеристику образів Катерини і Ганни, скласти тести на тему «Жіноча доля у творчості Шевченка» (на вибір).


title: письменники емігранти празької школи

text:
«Празька школа» українських поетів
Підготувала презентацію:
студентка І – ф «Б»
 Хім’як Софія

«Празька школа» — група українських поетів та письменників, які після Громадянської війни у 1920-х роках опинилися за кордоном, переважно у Європі, і тривалий час мали свій культурно-організаційний центр - Прагу. "Празька школа" охоплює творчість Юрія Липи, Юрія Клена, Євгена Маланюка, Оксани Лятуринської, Галини Мазуренко, Олега Ольжича, Олени Теліги, Леоніда Мосендза,Юрія Дарагана,Олекси Стефановича.
Євген Маланюк (1897—1968)— видатний поет української еміграції, культуролог, літературний критик. Народився 1897 р. у Ново-Архангельському на Херсонщині. Після другої світової війни входить до МУРу (Мистецький Український Рух) і деякий час мешкає у Німеччині, викладає математику в Українській гімназії в м. Реґенсбурґ. Помер 1968 р. і похований в «українському пантеоні» у Баунд Бруку. Його перу належать 10 поетичних збірок — «Стилет і стилос» (1925), «Гербарій» (1926 ) та ін.
 Олег Ольжич [О. Кандиба] (1907—1944)— поет, археолог, політичний діяч. Народився 1907 р. у Житомирі в сім'ї поета Олександра Олеся (Кандиби).   У травні 1944 р. був арештований нацистами і вивезений у концтабір Заксенгаузен, де був закатований.     Його перу належать поетичні збірки «Рінь» (1935), «Вежі» (1940), «Шдзамча» (1946, видана посмертно), а також низка ґрунтовних досліджень із археології, надрукованих українською, чеською, німецькою та англійською мовами.
Олена Теліга (1907—1942)— поет, публіцист, політичний діяч. Народилася в 1907 р. в Петербурзі в сім'ї професора політехніки І. Шовгенова. 1924 р. закінчила матеріальні курси, у 1925 р. вступила на історико-філологічний факультет Українського високого педагогічного інституту ім. М. Драгоманова в Празі. Працює вчителем, манекенницею.У лютому 1942 р. її арештовує гестапо і невдовзі  розстрілює в
Бабиному Яру.
Посмертно вийшли книги «Душа на сторожі» (1946), «Прапори духа» (1947), «Полум'яні межі» (1977), а також загальне видання «О. Тєліга. Збірник» (1977).


title: Тарас Григорович Шевченко на Сумщині

text:
Тарас Григорович Шевченко на Сумщині

Підготувала   вчитель – методист  спеціалізованої  школи  1 ступеня  №30  м. Суми
Діденко Тетяна Вікторівна

 Тарас Шевченко – України син
Глухівщина
В 1844році Т. Шевченко разом з П.Кулішем відвідав м. Глухів.
Миколаївська церква зацікавила шевченка своєю архітектурою
“Капитанша” Т.Шевченко
«…на самом горизонте, в фиолетовом тумане, едва заметно рисовался город Глухов»
Лебединщина
В 1859 році Шевченко відпочивав в селі Лифино, в садибі поміщика Хрущова. Зробив декілька малюнків та написав пісню про козака “ Ой на горі роман цвіте..”
“ Ой на горі роман цвіте…
Ой по горі роман цвіте,
Долиною козак  іде
Та у журби питається,
Де та доля пишається?
Чи то в шинках з багачами?
Чи то в шинках з чумаками?
Чи то в полі на роздоллі
З вітром віється на волі?-
лебедин
Роменщина
Шевченко в Ромнах спостерігав за грою геніального
місцевого актора Карпа Соленика “ Він видався мені
натуральнішим за незрівняного Щепкіна”
ярмарок
“
І книжечок з кунштиками
В Ромні накупила…”( “Княжна”)
Кролевець
В цьому будинку в садибі Г.М. Огієвської перебував Т. Шевченко.
Про путивль
“ У Путивлі- граді вранці-рано
Співає, плаче Ярославна,
Як та зозуленька кує,
Словами жалю додає..”
Місто суми і великий тарас
Проспект імені т.шевченко


Свіча


title: Вже дзвінок нам дав сигнал: Працювати час настав. Тож часу не гаємо, Працювати починаємо.

text:
-  0  -
- 0 - = 0
- - 0 -


Василь Симоненко - «Лебеді материнства», «Лицар на білому коні»


Українські письменники


title: В.Юдов “Дідів пірсинг”

text:
Хата діда Сашка і баби Катрі
П'ятнадцятирічна Катруся приїжджає в село до дідуся й бабусі.
Хата діда Сашка й баби Катрі
Хата діда Сашка й баби Катрі
Баба Катря почищену картоплю ставить у піч.
Цікава “штучка”
“Катруся задерла футболку й почала розглядати невеличку сережку, розташовану майже на самому пупку.”
ІНСЦЕНІВКА
“За кілька хвилин (дід Сашко) забіг до кухні з купою рентгенівських знімків і жбурнув дівчині”.
В.Юдов “Дідів пірсинг”
- Ой дідусю! Вибач мені, будь ласка! Я не знала, що ти в мене такий просунутий!.. – ніжно защебетала Катруся…


title: "Українська література ХХ ст"

text:
Українська література ХХ ст
Українська література ХХ століття пройшла різні етапи і періоди: революційний, воєнний, післявоєнний, пострадянський. Кожний етап характеризується своїми особливостями, своїми літературними героями.

Оскільки український реалізм початку ХХ століття був здебільшого народницьким, "селянським" реалізмом, остільки антинародництво стало важливою засадою модерністів. Прозвучали заклики до оновлення і розширення проблемно-тематичного діапазону, відходу від переважно селянської тематики, характерів, зрештою, мови, лексики. Нарешті, на противагу народницькому реалізмові, модернізм відстоював пріоритет індивідуального над колективним, права особистості, а не абстрактні інтереси суспільства, в жертву яким приносилися особисті пориви.

У 1922 р. в Харкові під керівництвом Сергія Пилипенка з'явилася перша з масових літературних організацій — "Плуг". Заявивши, що для мас треба створювати таку літературу, яку вони хочуть, ця організація заснувала мережу письменницьких гуртків, котра незабаром охопила 200 письменників і тисячі початківців. Один із діячів організації так висловив ставлення до мистецтва: "Завдання нашого часу в царині мистецтва полягає в тому, щоб приземлити мистецтво, зняти його з п'єдесталу на землю, зробити його потрібним і зрозумілим для всіх". Через рік Василь Еллан-Блакитний організував літературну групу "Гарт", що також прагнула працювати для створення пролетарської культури на Україні. У групу входили Костянтин Гордієнко, Олександр Довженко, Олесь Досвітній, Михайло Йогансен, Олександр Копиленко, Іван Микитенко, Валер'ян Поліщук, Володимир Сосюра, Іван Сенченко, Павло Тичина, Микола Хвильовий та ін.

    Головними темами прозових творів були наслідки революції та громадянської війни в житті людини і суспільства. У "Синіх етюдах", що пройняті тонким почуттям слова, симбіозом романтичності й грубого реалізму, Микола Хвильовий оспівує революцію, в той час як в "Осені" і "Я" він відображає її суперечності й своє зростаюче почуття розчарування нею. В таких творах, як "У житах", Григорій Косинка майстерно змальовує рішучість селян у боротьбі з чужоземцями. У романі "Місто" скептично-містичний Валер'ян Підмогильний описує, як українському селянинові безбідно жити в чужому для нього місті завдяки тому, що він відмовляється від кращих селянських цінностей. У своєму творі "Із записок холуя" майстер сатири Іван Сенченко висміює безхребетних лакиз, що їх породжував радянський лад. У романі Юрія Яновського "Чотири шаблі" з його яскравими описами селян-партизан проступає дух запорозьких козаків. Але неперевершеним щодо популярності був Остап Вишня, дотепні гуморески якого читали мільйони людей.

   Серед драматургів найвидатнішою постаттю був Микола Куліш. Три його п'єси — "Народний Малахій", "Мина Мазайло" і "Патетична соната" — викликали сенсацію своєю модерністською формою і трагікомічним трактуванням нової радянської дійсності, російського шовінізму, "малоросійської" ментальності, анахронічного українського націоналізму, духовної незрілості комуністів-доктринців.

 У цей період сталися показові зміни у відносинах між українським Заходом і Сходом. Якщо на межі століть галицькі видання відкривали свої шпальти для письменників з Наддніпрянщини, то в 20—30-ті роки східноукраїнська преса широко публікує галицьких та буковинських авторів. А в Харкові створюється письменницька спілка "Західна Україна" з однойменним журналом, яку після повернення з Америки очолює Мирослав Ірчан. Імена Ярослава Галана, Степана Тудора, Петра Козланюка, Ярослава Кондри, Олександра Гаврилкжа, Василя Бобинського, Катерини Гриневичевої, Мирослави Сопілки розмаїто репрезентують літературно-мистецькі пошуки західноукраїнських авторів.
Поки що можна констатувати слушність думки визначного українського консерватора початку ХХ ст. В.Липинського, який в "Листах до братів – хліборобів" змалював картину проблематичності формування повноцінної нації на території, що здобула незалежність не шляхом принципової визвольної боротьби, а внаслідок розпаду метрополії. Однак останніми роками інерційність мислення і рудименти старого життя усе далі відходять в минуле, а в сучасному культурному житті України можна відзначити обнадійливі позитивні тенденції, які віддзеркалюють процес національного духовного відродження українського народу.
   Внаслідок постійних утисків і переслідувань талант жодного письменника не міг розвинутись на повну силу, а деякі обдарування зовсім загинули. Такі письменники, як Василь Стус, Василь Симоненко, Ліна Костенко та інші звершили великий трудовий подвиг, проявили високу громадянську мужність, своєю творчістю засвідчили вірність і відданість рідному народові. Наскільки молена було, а часом і в обхід заборон, вони правдиво відображали дійсність, вказували на потворні явища в суспільному житті, застерігали від нових нещасть та випробувань. Велика заслуга сучасних письменників Павла Мовчана, Івана Драча, Дмитра Павличка у відвоюванні права української мови на вільний розвиток, використання її в різних сферах громадського побуту.


Я хочу бути людиною! (За повістю О.Кобилянської «Людина»)


Якiв Щоголiв


title: мякі іграшки

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Аудіювання Мишеня і Олівець

text:
“ Мишеня і Олівець “

Аудіювання
3 клас

Мишеня та Олівець
(казка)
    Жив-був у Володі на столі олівець. Одного разу, коли Володя вже спав, на стіл забралося Мишеня. Побачило Олівця, схопило його і потягло до своєї нори.
    - Відпусти мене, будь ласка! – попросив Олівець. – Навіщо я тобі? Я дерев’яний, мене не можна їсти.
    - Я тебе буду гризти! - сказало Мишеня. В мене чешуться зуби і я маю весь час що-небудь гризти. Ось так! - І Мишеня боляче вкусило Олівця.
    - Ой, - зойкнув Олівець. - Тоді дай мені можливість що-небудь намалювати востаннє, а потім роби що хочеш.
    - Добре, - погодилось Мишеня, - малюй! Але потім я тебе все одно погризу на дрібні кусочки.

Гірко зітхнув Олівець і намалював кружечок.
    - Це сир? - спитало Мишеня.
    - Може й сир, - сказав Олівець і намалював ще три маленьких кружечки.
    - Ну, звичайно, це сир, а це - дірки в ньому, - здогадалося Мишеня.
    - Можливо й дірочки, - погодився Олівець і намалював ще один великий круг.
    - Це яблуко! - запищало Мишеня.
    - Може бути і яблуко, - відповів Олівець і намалював ще декілька видовжених кружечків.
    - Я знаю - це сардельки! - закричало, облизуючись Мишеня. - Ну, закінчуй скоріше, у мене дуже чешуться зуби.

- Почекай хвилинку! - сказав Олівець.
 І коли він почав малювати кутики, Мишеня закричало:
    - Це схоже на ко....  Не малюй більше!Та Олівець вже намалював великі вуса...
    - Та це ж справжній кіт! - пискнуло налякане Мишеня. - Рятуйте! - і кинулося до своєї нори.
З того часу Мишеня звідти не показує свого носа. А Олівець у Володі досі живе, тільки став трішки меншим.
    І ти своїм олівцем спробуй намалювати такого кота на страх мишам.
											(243 слова)

 Де жив Олівець?
а) У портфелі.
б) У пеналі.
в) У Володі на столі.

2. Хто забрав Олівця?
а) Мишеня.
б) Володя.
в) Сусід по парті.

3. З яким чарівним словом
звернувся Олівець
до Мишеняти?
а) Прошу.
б) Будь ласка.
В) Благаю.

4. Чому мишеня хотіло
погризти Олівець?
а) Бо було голодне.
б) Бо в нього дуже чесалися зуби.
в) Бо хотіло погризти.

5. В якій послідовності
уявлялися Мишеняті
зображувані Олівцем предмети?
а) Сир, сардельки, яблуко, кіт.
б) Яблуко, сир, сардельки, кіт.
в) Сир, яблуко, сардельки, кіт.

6. Яка головна думка казки?
а) Не бери чужого.
б) Хто мудріший, в того й сила.
в) Вчись малювати.

Молодці!

Шаблон - http://freeppt.ru/load/60_detskikh_fonov_v_linejku/1-1-0-268

 Мишеня - http://allforchildren.com.ua/draw51.htm
Олівець - http://www.liveinternet.ru/users/semenova_irina/post286439832/


title: українська література

text:
Види родинно-побутових пісень
Українська література.
9 клас
Фольклор (анг. folk — народ, lore — знання, мудрість) — сукупність різних видів і форм масової словесної художньої творчості; усні народні твори.
Особливості

фольклору
Усний характер
Колективне створення й поширення
Варіативність і стійкість художніх традицій
Анонімність
Імпровізаційний характер
Відтворення дійсності крізь призму народного сприйняття
Родинно-побутові пісні
Родинно-побутові пісні – це ліричні поетично-музичні твори, у яких відображені почуття й переживання людини, пов’язані з її особистим життям і родинними стосунками.
Тематика родинно-побутових пісень
про кохання й дошлюбні взаємини
вдовині, сирітські
жартівливі
про сімейне життя
Пісні про кохання та дошлюбні взаєминиЛіричні герої – закохані (дівчина чи хлопець).Тон – романтичний (мрії про спільне життя, побачення наодинці) чи трагічний (страх втратити одне одного, перешкоди на шляху закоханих).
Пісні про сімейне життя та родинні стосункиГоловні герої – члени родини.Тон – журливий.Мотиви: складні стосунки в родині;туга жінки за батьківської оселею;важка доля чоловіка-приймака;переживання батьків, що їхкривдять діти.
Удовині й сирітські пісніГоловні герої – жінка, яка втратила чоловіка й опору в житті; діти, що залишилися без батька чи матері.Тон – трагічний, співчутливий.
Жартівливі пісніГоловні герої – закохані, члени родини, куми.Тон – жартівливий.Зміст – сатирично-гумористичний.
Пісні про кохання та дошлюбні взаємини
Паралелізм – це засіб поетичного мовлення, за якого різні життєві обставини зображуються паралельно природі, тобто людину й природу охоплюють схожі почуття.
Мотиви родинно-побутових пісень про кохання
дівочі
парубоцькі
мрії про щасливий шлюб;
нерозділене кохання;
зрада парубка;
перешкоди на шляху закоханих.
пошук пари;
очікування зустрічі;
нерівне кохання;
заборона одруження з боку батьків.
« Місяць на небі, зіроньки сяють…»
Тема: оспівування палкого кохання козака до дівчини. Ідея: возвеличення щирого почуття, яке не дозволить розлучится героям за будь-яких обставин. Основна думка: Як ми любились та й розійшлися,  Тепер зійшлися навіки знов. Жанр: пісня, інтимна лірика
Художні засоби Метафори: «серденько моє», «очі вкоротили вік», «очі навчились зводить людей». Епітет: «пісня люба… мила», «очі дівочі темні… ясні». Повтори: «…очі, очі, очі…». Порівняння: «темні, як нічка», «ясні, як день». Звертання: «Ви ж мені, очі…».
«Цвіте терен, цвіте терен…»Тема: оспівування страждань дівчини через те, що «миленький поїхав іншої шукати».Ідея: засудження зради у палкому коханні.Основна думка: Хто з любов’ю не знається,Той горя не знає.Жанр: пісня, інтимна лірика.
Художні засобиПовтори: «Цвіте терен», «нехай їде», «очі, мої».Метафори: «Очі не дрімали», «очі наробили», «очі полюбили».Риторичні запитання: Що ви наробили ,Що всі люди обминали, А ви полюбили? Звертання: Очі мої, очі мої, Що ви наробили…
«Сонце низенько, вечір близенько…»Тема: присягання у вірній любові одне до одного двох закоханих.Ідея: уславлення почуття, яке є сенсом життя двох люблячих сердець.Основна думка: вірність у коханні — основа родинного затишку.Жанр: пісня, інтимна лірика
Художні засоби Повтори: «Ой вийди, вийди».Метафора: Спішу до тебе, Моє серденько.Звертання: «Серденько моє».Епітет: «Кохання вірно, чесно, примірно».
Дякую за увагу!
Автор: Кривенко Ю.М.
Джерела ілюстрацій:1.	https://zno.if.ua/?p=64852.	http://about-ukraine.com/pisnya-vishivanka/#more-23923.	http://perebeynoss105814u.blogspot.com/2015/10/blog-post.html4.	https://scribble.su/ukr-lit/ukr-lit-slonovskaya-9/2.html5.	«Закохані» М. Дмитренка - https://zaxid.net/peyzazh_iz_chervonim_aktsentom_mihayla_dmitrenka_n12468926.	https://coollib.com/b/307040-boris-harchuk-gorohove-chudo/read7.	http://taras-shevchenko.com.ua/ua/biography/ditinstvo.htm8.	https://ukrlit.net/textbook/9klas_1/4.html9.	https://ukrlit.net/textbook/9klas_2/6.html10.	https://molbert.com.ua/ua/picture-3593.html


title: "Тарас Григорович Шевченко – художник"

text:
Тарас Григорович Шевченко – художник.
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Кащук Олена

Поезія Тараса Шевченка здобула загальнонародне визнання, принесла її творцеві любов читачів і невмирущу славу. Але не менш багатою і цікавою є творчість Шевченка - художника.

Поетична спадщина Т.Шевченка налічує понад 240 творів, а живописна   – близько  1200 робіт. Ця кількість робіт свідчить про те, що малярству Шевченко приділяв багато часу й уваги. Він досконало володів олівцем, аквареллю, олією, білилом, офортом, сепією.

Ще змалку Тарас захоплювався малюванням і шукав учителя, який би зміг його навчити малярству, та замість цього попав на кухню кухарчуком, а згодом козачком у покої пана Енгельгардта. Помітивши неабиякий хист у свого козачка, пан віддав його в науку до майстра живописного цеху в м. Петербурзі – Ширяєва. У літньому саду Тарас випадково познайомився зі студентом Академії мистецтв Сошенком. Саме він відкрив “діаманта у кожусі”, як назвав Тараса професор Академії Карл Брюллов.

Три роки Шевченко відвідує навчальні класи Товариства заохочення художників і малює картини на історичні та міфологічні сюжети. Завдяки допомозі таких яскравих особистостей, як Жуковський, Вільєгорський, Венеціанов, Брюллов, кріпак Шевченко отримав волю і став студентом Петербурзької Академії мистецтв. Упродовж семи років навчання Тарас був тричі нагороджений срібними медалями.
“Циганка-ворожка”.
За цю картину Шевченко здобув  срібну медаль. На сьогодні картини немає, її придбали і подальша доля невідома – зберігся лише акварельний малюнок.
Під розлогим кленом стоїть дівчина-селянка. Праву руку простягла циганці. Лівою тримає щось загорнуте у фартух, та уважно слухає ворожку. Постать циганки подано лише до половини, вона стоїть за якоюсь огорожею. Картина зображає сцену з народного життя. Це, очевидно, й стало причиною, що Шевченку жодного разу не присуджували золоту медаль, бо сюжети з повсякденного життя вважалися “низькими”.
“Автопортрет”.
1840 рік. В цьому році Тарас малює “Автопортрет”. На картині він у розквіті творчих сил, сповнений натхнення “Автопортрет” спочатку зберігався у Московському історичному музеї, нині зберігається в Державному музеї Шевченка.
Кохайтеся, чорнобриві,
Та не з москалями ,
Бо москалі — чужі люде,
Роблять лихо з вами…

Створена за мотивами власної однойменної поеми. Зберігається ця картина у Києві в музеї Шевченка. Це єдина картина, яка збереглася з часів навчання Шевченка в Академії.

“Катерина”.
	Безперечно, ця картина найбільш відома. Художник зобразив дівчину босою на тлі українського пейзажу. На вродливому обличчі дівчини – вираз глибокої образи, сорому, покірності. На другому плані – офіцер-спокусник, злодійкувато оглядається, тікає.

Шевченко сумує за рідним краєм. Він мріє відвідати Україну.Хочеться хоч подивиться! 	                                          На свій край на милий!На високії могили! 	На степи широкі!

“Селянська родина”.
1843 рік.
Шевченко, після довгої розлуки з Україною, має змогу побачити рідний край, зустрітися з рідними. Подорожує Чернігівщиною, Київщиною, Полтавщиною.
У червні 1843 року Шевченко приїхав до Києва. Вивчаючи місцеву старовину, готував малюнки для художнього альбому "Живописная Украина", який мав намір видавати.  "…Я рисую тепер Україну — і для історії прошу вашої допомоги; я, здається, тойді вам розказував, як я думаю це зробить. Бачте, ось як. Нарисую види, які єсть на Україні, чи то історією, чи то видом своїм прикметні, вдруге — як теперішній народ живе, втретє — як він колись жив і що виробляв..." (Лист до Бодянського від 29 червня 1844 р.)
Будинок Котляревського в Полтаві.

Аскольдова могила.

Церква в Суботові.

Костьол  св. Олександра  в  Києві.

Богданові руїни в Суботові. Акварель [IV - X 1845].

Варвара Рєпніна
Живучи у Яготині, в маєтку князя Рєпніна, Шевченко написав портрет дочки князя – Варвари. У серці княжни спалахнула любов до поета, але він сприймав Варвару як друга, називав своїм янголом-хоронителем.
1843 рік. Автопортрет, подарований В. Рєпніній
Ганна Закревська.
Восени 1843 року був готовий портрет Ганни Закревської – дружини поміщика села Березова Рудка на Полтавщині.
Шевченка зачарувала ця жінка, в листах до друзів  називав її “Ганною вродливою”. Пізніше, перебуваючи на засланні, він напише:

Оце нагадую. Ніколи
Ти не здавалася мені
Такою свіжо-молодою
І прехорошою такою
Так, як тепер на чужині,
Та ще й в неволі…

“Автопортрет зі свічкою”.
Датується 1845 роком.
Існує версія, що ця картина була подарована  Шевченком після заслання Марку Вовчку
22 березня 1947 рік. Видано графом Орловим таємний указ про арешт Шевченка. 15 квітня його заарештували на правому березі Дніпра біля Києва при переправі. 30 травня виголосили вирок про заслання його в окремий Оренбурзький корпус солдатом “под строжайший надзор с запрещением писать и рисовать”.
"Если бы я был изверг, кровопийца, то и тогда для меня удачнее казни нельзя было бы придумать, как сослав меня в отдельный Оренбургский корпус солдатом. Вот где причина моих невыразимых страданий. И ко всему этому мне еще запрещено рисовать. Отнято благороднейшую часть моего существования". ("Щоденник,  19 червня 1857 року.)
Тяжко було Шевченку на засланні, особливо дошкуляла заборона писати й малювати. Та Шевченка зараховують до експедиції для дослідження Аральського моря. Понад сотню малюнків виконав Тарас Григорович під час експедиції – пейзажі , портрети, жанрові сцени з життя місцевого населення.
Пожежа в степу. Весною 1848 року Тарас Григорович і учасники Аральської експедиції стали свідками пожежі в степу. Шевченко зробив начерк і акварельний малюнок .
Кос – Арал.

Місячна ніч на Кос-Аралі. Папір, акварель.

Кара – Бутак, 1848 рік.

Експедиція на Кос-Аралі.

Казахський хлопчик розпалює грубку.

Перебуваючи на засланні, Шевченко малював і жіночі портрети, в Новопетровському укріпленні було створено понад 20 портретів. Серед них – портрет Агати Ускової, дружини коменданта укріплення. В їх сім’ї поет знайшов щирий прийом, дружнє співчуття.
Портрет Агати Омелянівни Ускової з донькою Наташею. Папір, сепія.

І ось, нарешті, Шевченко на волі. Пливучи на кораблі з Астрахані до Новгорода, милуючись берегами Волги, художник робить начерки. Майже два десятки портретів написав він у Нижньому Новгороді через піврічну затримку. Тут були створені шедеври, найвищі досягнення Шеченка-портретиста – портрети М.Щепкіна та А.Олдріджа.
М.Щепкін
А.Олдрідж

Портрет Марії Василівни Максимович — дружини Шевченкового знайомого
М. О. Максимовича.

В щоденнику Шевченко називає її «милая очаровательная землячка». Стомлене серце поета зігрівалось теплом і увагою Марії Максимович. Не раз Шевченко звертався до неї з проханням, щоб вона знайшла йому пару і женила його:"Жените, пожалуйста, а то как вы не жените, то и сам бог не женит. Так и пропаду бурлаком на чужбине... Сделайте же так, мое сердце единственное".
Протягом свого короткого життя Шевченко створив близько 60 автопортретів.
1847 рік.
Скільки болю, докору у виразі обличчя. Шевченко у солдатськім мундирі. Сумна усмішка ледь торкається його вуст, закритих густими вусами.

Поет у засланні
Збуджено-романтичне ставлення до життя змінюється тверезим, змужнілим розчаруванням, хоч з портрета і видно, що пік розчарувань вже проходить, бо поет, мабуть, щиро тоді повірив, що
                                            	 Раз добром нагріте
серце
                         		                                                     Вік не прохолоне…

1849 рік.
1849 рік.
Довге заслання, якому немає кінця-краю, обсіли хвороби. Він дуже постарів. Йому лише 43, а на вигляд – мало що не дід. Є щось жертовне у цьому зображенні, є відчуття життєвого драматизму, неминучість трагедії

1857 рік.
У Петербурзі велика академічна виставка: тут роботи багатьох художників, в тому числі й іноземних - з Німеччини, Швейцарії та ін., виставлені й офорти Шевченка. На виставці і його олійний автопортрет.
“Автопортрет в українському одязі”.
Автопортрет виконано майстерно. На Шевченкові одяг нареченого – під свитою вишивана сорочка, бо незадовго до того він і справді збирався одружитися, але шлюб не відбувся. В очах такий глибокий сум, яким, мабуть, і породжені оці рядки:	Минули літа молодії…Холодним вітром од надії	                                                       Уже повіяло… Зима.Сиди один в холодній хаті.Нема з ким тихо розмовляти,Ані порадитись. Нема,
     Анікогісінько нема!
1861 рік.Останній автопортрет.
Подивившись репродукції картин Т.Г.Шевченка, мимоволі виникають різні думки, різні враження, якщо не для серця, то для розуму, але зовсім байдужими не залишається ніхто, бо існує високе, не підвладне часу, святе. Це наші моральні цінності: добро, милосердя, співчуття, здатність у будь-якій ситуації залишатися людиною. І в цьому нам допомагає класика.
Дякую за увагу.