Тарас Григорович Шевченко. Поезія «Садок вишневий коло хати». Картини довколишнього світу, природи в поезіях Т.Шевченка – інша, художня реальність, створена уявою митця за допомогою засобів образної мови.
Ти чув: співала мати при вікні
Слова Шевченка світлі і сумні.
- Чому, мамуню, серцю в грудях тісно?
- То пісня, українська наша пісня...
Ти вперше прочитав із "Букваря"
Вогненні, вічні вірші Кобзаря.
- Чом жаром обпікає кожне слово?
- То мова, українська наша мова...
Із книг тобі відкрилось до кінця
Життя коротке гнаного співця,
Діла і думи сина Батьківщини.
- Що то дзвенить, відлунює в серцях?
- То слава, горда слава України!
                                                           Юрій Герасименко

Сошенко
Енгельгардт
Канів
Чернеча гора
Керелівка
Сестра Катря

Словникова   роботаХрущі - великі жуки.Плугатарі – орачі, ті, хто ходять за плугом.
- Які почуття викликає дана поезія?- Що ми уявляємо, читаючи вірш?- А що ми чуємо?- Завдяки чому ми бачимо і чуємо чудову картину природи, праці й побуту селянської сім’ї?
- Який настрій і за допомогою яких засобів відтворює автор? - Що таке епітет?  - Чи є у вірші елементи гумору? Доведіть це.
Гудуть, йдуть, співають, ждуть; вечеряє, встає, подає, хоче научати, не дає; поклала, заснула; затихло, не затих.
- Що слугує аеродромом для хрущів? - Кого втома не бере? - Хто сперечається з матір’ю? - Назвіть солов’їний дует. - Назвіть вечірній ліхтар. - Хто й увечері не розлучається із своїми помічниками?
1. Художній засіб, який використав Т.Шевченко у рядку: «Поклала мати коло хати маленьких діточок своїх»:А) гіпербола;Б) синекдоха;В) епітет;Г) порівняння.
2. Після виснажливої праці ввечері додому поверталися:А) засмаглі хлопці та дівчата;Б) батько й мати;В) плугатарі з плугами;Г) чоловіки й жінки з косами.
3. Мати намагалася дочку:А) покликати, щоб та готувала вечерю;Б) залучити до прасування білизни;В) примусити саджати картоплю;Г) научати.
4. У поезії «Садок вишневий коло хати» Т.Шевченко:А) викриває зло й гніт, зокрема панщину;Б) співчуває горю знедолених;В) поєднує особисте й громадянське в житті людини;Г) оспівує ласкаву природу й працю селян.
5. Установіть відповідність між образами вірша і їх особливостями.А) зоровий і дотиковий образ;Б) слуховий і зоровий образ;В) зоровий образ;Г) слуховий і дотиковий образ;Д) слуховий образ.1. Садок вишневий коло хати.2. А матері вечерять ждуть.3. Плугатарі з плугами йдуть.4. Співають ідучи дівчата.
6. Епітет – це:А) зіставлення одного предмета з іншим;Б) художнє означення;В) перебільшення рис з метою надання зображуваному виняткової виразності;Г) перенесення ознак людини на неживий предмет чи явище.
Сьогодні на уроці……мені було цікаво……мені було приємно……я не знав, тепер знаю……мені не подобалося, тепер я полюбив…
Домашнє завдання.Вивчити напам’ять вірш «Садок вишневий коло хати», намалювати до нього ілюстрації.


title: Василь Симоненко - Знайомство із життям митця

text:
16.01.1963
29.09.1962


title: Василь Стус. Поезія

text:
Василь Стус
Дорога через терни до зірок…
Поезія

…Ми ще повернемось, обов’язково повернемось, бодай — ногами вперед, але: не мертві, але: не переможені, але: безсмертні.
                    Василь Стус

Портфоліо поета:
Прізвище від народження:   Василь Семенович Стус
Псевдонім:	В. Петрик
Дата народження:	6 січня 1938
Місце народження:	село Рахнівка Гайсинського району                             Вінницької області
Дата смерті:	4 вересня 1985 (47 років)
Місце смерті:	виправна колонія біля села Кучино, Пермської області
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	поет, перекладач, прозаїк, літературознавець, правозахисник
Роки активності:	1959 — 1985
Жанр:	вірш

Після Сковороди й Шевченка, після Симоненка й Довженка, після Драй-Хмари і Вишні, після тисяч патріотів — потоптаних, понівечених, знищених тоталітарною системою, Стус не зміг жити інакше: одверто став на прю з нею. Свідомо, беззастережно, з відкритим забралом. Поряд із ним було багато сподвижників, але не кожен із них пройшов свій трудний шлях від початку й до кінця так, як зробив це Стус.
            Григорій Білоус

258 віршів належать до всіх періодів творчості
 поета від 1958-го до 1985-го, останнього Василевого року. Поезія Стуса розмаїта за формою…Та — найголовнішим, найвизначальнішим є Стусова філософічна заземленість, незвична для малопідготовленого читача, «космічність» його поетового мислення. Звідси у деяких читачів теза: «Стус — занадто складний для нас...». ...».  Та не поспішаймо з висновками. Леся Українка, й Іван Франко, і ранній Тичина, і символічний Довженко теж були для нашого народу спершу «складними». Мабуть, всім нам треба «підтягуватись» до Стусового обсервування дійсності, його світового рівня.
Поезія Стуса напливає на читача спокійними гомінливими хвилями, вливається в душу, розум, серця, викрешує свіжі мислі, шикує асоціації.
                            В. Лутейко, заслужений учитель України

Вирок Стусові — сором радянській репресивній системі. Стус — поет. Невже країна, в якій уже загинули або зазнали репресій і переслідувань численні її поети, потребує нової жертви, нового сорому? Я закликаю колег Василя Стуса, поетів і письменників у всьому світі, моїх колег-вчених, Міжнародну Амністію, всіх, кому дорога людська гідність і справедливість, виступити на захист Стуса.
                                 Андрій Сахаров

Що міг — я зробив.
Що зможу — ще зроблю.
Але без України мені моторошно...
Прошу тільки вірити, що я нітрохи
Не змінився проти студентських літ...
У мене є мій народ...
Його муки — то єдина
Моя скорб...
                         Василь Стус

В. Стус та  Т. Шевченко
    (зі статті С. Тойми «Шевченко, який не вернувся з неволі»).
 « З-поміж українських письменників XX ст. доля Василя Стуса найбільш схожа на Шевченкову. Обох переслідувала імперія — відповідно царська та комуністична. Обоє зазнали заслання із забороною на творчу діяльність. В обох життя обірвалося на півдорозі ( 47 років). У народній уяві обоє окреслюються передовсім як борці за зневажені людські права, за зганьблену національну гідність.
Сорок сім літ прожив Стус. Тринадцять з них — у таборах. А загальний строк, присуджений йому, — 22 (!) роки — не дала відбути до кінця смерть.
Двадцять два роки — не за вбивство, не за розбій — за вірші.
Тарас Шевченко за участь у таємному Кирило-Мефодіївському товаристві (не за поезію! Хоча у віршах своїх і царя, і вельмож його таврував, до бунту закликаючи, і москалям перепадало) був засланий у солдати на десять років.

(зі статті С. Тойми «Шевченко, який не вернувся з неволі»).
В. Стус у жодних таємних антидержавних товариствах не був, нинішніх вельмож не таврував, а що вже про «москалів», то й не кажу — такого слова взагалі немає в його поезії. Він просто писав вірші. Але — щирі, розкріпачені. Й говорив про одне — про любов до України, вільної, незалежної...
 У їхніх долях та поезії напрочуд багато « спільного». І є щось містичне в тому, що обидва прожили рівно по 47 років. Але треба відверто сказати: те, що випало на долю Стуса, своєю нещадністю та жорстокістю, своєю антиукраїнською спрямованістю не можна порівняти навіть з тим, що пережив Шевченко. Стус — це справді Шевченко. Але той, що не повернувся із заслання. Помер у неволі. Тут проліг вододіл. Й у цьому — велич і трагізм його постаті».

В. Стус та  Т. Шевченко

                В. Стус та  Т. Шевченко
Т.Шевченко
В. Стус
Роки життя: 47                                                       У кріпацтві – 24                                                     На засланні – 10                                                  Під наглядом жандармів - 13
Роки життя - 47
У таборах – 13( із 22)
З високою патріотичною
 громадянською позицією - 26

Збірки віршів:
 «Круговерть» (1965)
«Зимові дерева» (1970)
«Веселий цвинтар» (1971)
«Час творчості / Dichtenszeit» (1972)
«Палімпсести» (1971-77)(опубліковна 1986)
«Дорога болю» (1990)
«Під тягарем хреста» (1991)
«Вікна в позапростір» (1992)
             Збірки вибраного:

«Мені зоря сіяла нині вранці»
Мені зоря сіяла нині вранці,
устромлена в вікно. І благодать —
така ясна лягла мені на душу
сумиренну, що я збагнув блаженно:
ота зоря — то тільки скалок болю,
що вічністю протятий, мов огнем.
Ота зоря — вістунка твого шляху,
хреста і долі — ніби вічна мати,
вивищена до неба (від землі
на відстань справедливості) прощає
тобі хвилину розпачу, дає
наснагу віри, що далекий всесвіт
почув твій тьмяний клич, але озвався
прихованим бажанням співчуття
та іскрою високої незгоди:
бо жити — то не є долання меж,
а навикання і самособою — наповнення.
Лиш мати — вміє жити,
аби світитися, немов зоря.

Тема : міркування ліричного героя над своєю долею, яку уособлює зоря.
Ідея:  усвідомлення людиною свого призначення в суспільстві, розуміння того важкого хреста, якого треба нести до кінця свого  життя,осмислення себе, відчуття власного коріння .
Літературний рід: лірика
Вид лірики: філософська
Жанр: медитація
Віршовий розмір: п’ятистопний  ямб
Римування: білий вірш

Епітети: ясна благодать; душа смиренна;  вічна мати; далекий всесвіт; тьмяний клич; приховане бажання; висока незгода;
Метафори: зоря сіяла, устромлена в вікно; благодать лягла на душу; озвався прихованим бажанням;
Порівняння: вічністю протятий, мов огнем; вістунка твого шляху, ніби вічна мати; вміє жити, або світитися, немов зоря.

Екзистенційна лірика – вірші, у яких розкривається внутрішня суть людини, те глибинне, внаслідок якого кожна особистість є неповторною.
 Екзистенціалізм - течія в літературі, що сформувалася в Європі у 1930— 40-ві pp.ХХст.
     Основним положенням екзистенціалізму є постулат: екзистенція (існування) передує есенції (сутності). У художніх творах екзистенціалісти прагнуть збагнути справжні причини трагічної невлаштованості людського життя.
       Визначальні риси екзистенціалізму:
       - на перше місце висуваються категорії абсурдності буття страху, відчаю, самотності, страждання, смерті;
       - особистість має протидіяти суспільству, державі, середовищу, ворожому «іншому», адже всі вони нав'язують їй свою волю, мораль, свої інтереси й ідеали;
       - поняття відчуженості й абсурдності є взаємопов'язаними та взаємозумовленими в літературних творах екзистенціалістів;
       - вишу життєву цінність екзистенціалісти вбачають у свободі особистості;
       - існування людини тлумачиться як драма свободи;
       - найчастіше в художніх творах застосовується прийом розповіді від першої особи.

«О земле втрачена, явися!..»
О земле втрачена, явися
бодай у зболеному сні
і лазурове простелися,
пролийся мертвому мені!
І поверни у дні забуті,
росою згадок окропи,
віддай усеблагій покуті
і тихо вимов: лихо, спи!..
                     *****
Минуле, озовися, де ти?
Забуті радощі, жалі.
О земле втрачена, явися
бодай у зболеному сні,
і лазурово простелися,
і душу порятуй мені.

Словник:
МОСЯЖНИЙ  (мосянжний) - прикм. до мосяж — латунь. Латунний.
ПОКУТА : 1. Визнання своєї провини, вияв жалю з приводу неї; каяття.
2. Покарання за вчинений злочин, провину, поганий учинок .
3. (дорев.) Церковне покарання за злочини або гріхи.
ПЕЛЕХАТИЙ: 1. Із довгим, густим, скуйовдженим волоссям (про людину); із довгою, густою шерстю (про тварину).  2. (перен.) Який має густе листя, довге віття й пишний цвіт, великі лапаті квіти (про рослину).
3. Який має вигляд клаптів або нерівні краї (про пару, туман, хмару і т. ін.)
ВИ́ННИЦЯ : (заст.)1. Підприємство, де виготовляли горілку і спирт; ґуральня.    2. Склад з алкогольними напоями.  3. (діал.) Виноградник.
ВІЛЬГОТНИЙ  1 –вогкий; 2. вологий;
ВІЛЬГОТНИЙ 2 – (заст.) вільний у дотримуванні законів, правил, зобов'язань.

Тема: показ щирої розмови ліричного героя-сина з рідною землею; спогади про дитинство і юність.
Ідея: уславлення рідної землі, яка живе в серці українського патріота незгасним образом і допомагає йому винести тяжкі табірні випробування.
Літературний рід: лірика
Вид лірики: громадянська
Жанр: ліричний вірш
Віршовий розмір: ямб
Римування: перехресне

Епітети: зболений сон; усеблага покута; пожиттєві ери; сині ниви; чорне вороння; тіні пелехаті; ранкові нашепти; солодавий запах; розгойдані тарілі; мосянжний перегук; пшеничні руки; спечені уста; вільготні лети; забуті радощі;
Метафори: земле, простелись, пролийся; сонця клопочуться в озерах; вороння лісів; райдуга голосів; безберегість полів;
Порівняння: запах винниць, як гріх, як спогад і як біль; Риторичні звертання: О земле втрачена, явись; минуле, озовися, де ти?
Обрамлення: О земле втрачена, явися /бодай у зболеному сні,/ і лазурово простелися/і душу порятуй мені.

Метафора (від гр. metaphora — перенесення) — один з найпоширеніших тропів і засобів творення художньо-образної мови, оснований на принципі схожості. В основі метафори — здатність слова до своєрідного подвоєння в мові номінативної функції.
У метафорі виділяють низку аспектів:
наочний — уподібненні за допомогою метафори реалії утворюють «наочні пари», у яких загальною ознакою можуть бути колір, форма й інші властивості;
логічний — метафора як операція з супідрядними поняттями;
психологічний — метафора як асоціація вистав, що належить до різних сфер сприйняття,— зорової, слухової, смакової («кислий настрій»),
лінгвістичний — трактування метафори з погляду семасіології, граматики, стилістики;
літературознавчий — метафора як поетичний  засіб, її залежність від творчої індивідуальності, напряму, національної культури.

«Крiзь сотнi сумнiвiв  я йду до тебе»
Крiзь сотнi сумнiвiв я йду до тебе,
добро i правдо вiку. Через сто
зневiр. Моя душа, запрагла неба,
в буремнiм летi держить путь на стовп
високого вогню, що осiянний
одним твоïм бажанням. Аж туди,
де не ступали ще людськi слiди,
з щовба на щовб, аж поза смертнi хланi
людських дерзань, за чорну порожнечу,
де вже нема нi щастя, нi бiди
i врочить порив: не спиняйся, йди.
То — шлях правдивий. Ти — його предтеча.

 Словник:

ЩОВБА (ЩОВБ)-( діал.) Шпиль гори; прямовисна скеля.
ХЛАНЬ – ( діал.) Безодня.
ПРЕДТЕЧА (уроч., заст.) -
1. Особа, що своєю діяльністю підготувала шлях, умови для діяльності інших; попередник.
2. перен. Явище, подія, що підготували ґрунт, умови для наступних явищ, подій або передують іншим явищам, подіям

Тема: показ свідомого вибору  ліричним героєм  свого життєвого шляху, де панує світло, добро, краса;  усвідомлення того, що повести його зможе лише  правда!
Ідея: уславлення цілеспрямованості ліричного героя, який у своїх духовно-етичних домаганнях правди зазнає хитання і перешкод , але не зневіряється і вибирає духовну висоту.
Літературний рід: лірика
Вид лірики: філософська
Жанр: ліричний вірш  ( декларація митця)
Віршовий розмір : ямб

Епітети: буремний лет; високий вогонь; людські сліди; смертні хлані;людські дерзання; чорна порожнеча; шлях правдивий;
Метафори: душа запрагла неба; душа держить путь на стовп;
Риторичні звертання: я йду до тебе, добро і правдо віку;
Гіпербола: крізь сотні сумнівів…, через сто зневір;
Алітерація звуків Р, С, Щ

 Словник:
Стоїцизм – (грец. – stikos – портик в Афінах, де була школа стоїків) – одна із течій філософії в добу античності. Стоїки ставили мету: досягнути душевного спокою, духовної незворушності, бути мужніми і стійкими під час життєвих випробувань.

«ЯК ДОБРЕ ТЕ ,
ЩО СМЕРТІ НЕ БОЮСЬ Я»
Як добре те, що смерті не боюсь я
і не питаю, чи тяжкий мій хрест,
що перед вами, судді, не клонюся
в передчутті недовідомих верст,
що жив, любив і не набрався скверни,
ненависті, прокльону, каяття.
Народе мій, до тебе я ще верну,
як в смерті обернуся до життя
своїм стражданням і незлим обличчям.
Як син, тобі доземно уклонюсь
і чесно гляну в чесні твої вічі
і в смерті з рідним краєм поріднюсь.

Скверна  -  що-небудь мерзенне,   порочне, те, що викликає огиду.
 Словник:
Медитація (лат. meditatio — роздум) — вірш філософського змісту, в якому автор передає свої глибокі роздуми про деякі важливі проблеми, інколи глобального значення (життя і смерть, дружба і кохання, людина і природа).

Тема : висвітлення життєвого кредо поета, висловлення останнього слова несправедливо засудженого героя, зверненого до неправедних суддів.
Ідея: уславлення людської гідності, утвердження справедливості обраного і пройденого шляху, віра в те,що життя прожите чесно   й недаремно.
Літературний рід: лірика
Вид лірики: філософська
Жанр: медитація
Віршовий розмір: ямб
Римування: перехресне

Епітети: тяжкий хрест; недовідомі версти;незле обличчя;
Порівняння: як син, тобі доземно  уклонюсь;
Тавтологія: чесно гляну в чесні твої вічі;
Риторичні звертання: перед вами, судді,не клонюся; Народе мій, до тебе я ще верну…
Оксиморон: в смерті обернуся до життя;
Біблійний фразеологізм: нести свій хрест;
Поетичне кільце: смерті не боюсь я...  в смерті з рідним краєм поріднюсь.

«Господи, гніву пречистого…»
Господи, гнiву пречистого
благаю — не май за зле.
Де не стоятиму — вистою.
Спасибi за те, що мале
людське життя, хоч надiєю
довжу його в вiки.
Думою тугу розвiюю,
щоб був я завжди такий,
яким мене мати вродила
i благословила в свiти.
I добре, що не зумiла
мене вiд бiди вберегти.

Тема: звернення ліричного героя до Всевишнього з проханням не осудити його за глибоку віру і надію, бо утверджує безсмертя людського духу.
Ідея: утвердження сили людського духу, прагнення не загубити у тяжких випробуваннях своєї самототожності, неповторності своєї долі.
Літературний рід: лірика
Вид лірики: філософська
Жанр: медитація (віршова молитва)
Віршовий розмір: дактиль
Римування: перехресне

Епітети: гнів пречистий; мале людське життя;
Риторичне звертання: Господи, гнiву пречистого;
Метафори: думою тугу розвіюю; надiєю  довжу його в вiки.
УВАГА!
Бога, як символа совісті людської, віри в добро та справедливість, Стус згадує досить часто. Поет звертається до Бога в часи, коли йому нестерпно важко, він шукає в ньому опори, дивиться на своє життя крізь призму Божих заповідей.
У основу вірша ««Господи, гніву пречистого…»покладено канон , запропонований християнським богословом VІІІст. Іоаном Дамаскіном, як «сходження розуму до Бога, прохання потрібного в Бога».

Життя після смерті:
У листопаді 1989року Василя  Стуса разом із побратимами  Юрієм Литвином і Олексою Тихим, що також загинули в таборі ВС-389/36 селища Кучино, перепоховали в Києві на Байковому кладовищі.
Могила Василя Стуса

•	1991 Стуса посмертно відзначено Шевченківською премією за збірку поезій «Дорога болю» (1990).
•	Його твори видаються великими тиражами. Зокрема, опубліковано такі книги:
•	«Вікна в запростір» (Київ, 1992),
•	«Золота красуня» (Київ, 1992),
•	«І край мене почує» (Київ, 1992),
•	«Феномен доби» (Київ, 1993),
Твори в шести томах, дев'яти книгах (Львів, 1994—1994).
Життя після смерті:

Життя після смерті:
26 листопада 2005р. Стусу посмертно присвоєно звання Герой України.
25 грудня 1997р. Указ Президента України
Л. Кучми Про нагородження відзнакою Президента України «Орден князя Ярослава Мудрого» V ступеня поета Василя Стуса(посмертно)
1991р. Стуса посмертно відзначено Шевченківською премією за збірку поезій «Дорога болю» (1990)

Життя після смерті:
За поезіями Стуса здійснено вистави: поетична композиція (1989, Львівський молодіжний театр), «Птах душі» (1993, київський мистецький колектив «Кін») та ін.
Львівский молодіжний театр
 ім. Леся Курбаса

Життя після смерті:
Документальна трилогія "Просвітлої дороги свічка чорна". Пам’яті Василя Стуса.
фільм 1: "Верни до мене, пам'яте моя"
фільм 2: "У білій стужі сонце України"
фільм 3: "Розіп"ятий на чорному хресті"
Режисер: Станіслав Чернілевський
Сценарій: Дмитра Стуса, Володимира Шовкошитного, Станіслава Чернілевського
Кіностудія: "Галичина-фільм" 1992
Творців фільму висували на здобуття Шевченківської премії, але місця серед її лауреатів їм допоки не знайшлося.

Життя після смерті:
Пам’ятник Василю Стусу в селі
 Рахнівка  Вінницької обл.
Пам’ятник Василю Стусу у Вінниці  на площі Василя Стуса
Пам’ятний знак Василю Стусу
В Києві на місці будинку,
де він жив.
Пам’ятник Василя Стуса, який  встановила
ніжинська  «Просвіта».
Пам'ятний знак В.Стусу
у Калуші Івано-Франківської області

Життя після смерті:
Премія імені Василя Стуса
Премія заснована 1989 Українською асоціацією незалежної творчої інтелігенції (УАНТІ). Вперше вручалася у Львові. 1990 набула столичного статусу.
Премія присуджується авторам, які мають видатні успіхи у своїй галузі, займають виразну громадянську позицію, активно присутні в українському культурному просторі.
Серед лауреатів премії (яких уже понад 60):
14 січня 2014:
Святослав Вакарчук
Руслана Лижичко
Олександр Положинський

Тестові завдання:
1. Василь Стус народився на:

а) Вінниччині; б) Тернопільщині;  в) Донеччині;  г) Харківщині.

2. За протест проти арештів українських шістдесятників
В. Стуса було відраховано з аспірантури Інституту літератури імені Т. Г Шевченка НАНУ:

а) у 1960 р. б) у 1965 р. в) у 1955 р.г) у 1970 р.

3. В. Стуса заарештували і засудили на п'ять років примусових робіт і три роки заслання (які поет відбував у Мордовії та на Колимі):

а) у 1974 р.; б) у 1969 p.; в) у 1972 p.; г) у 1976 р.

4. Прах В. Стуса перепоховано на Байковому кладовищі в Києві:

а) у 1987 p.; б) у 1985 р.; в) у 1989 р.; г) у 1991 р.

5. Вкажіть, хто з відомих українських поетів "благословив" першу публікацію віршів В Стуса:

а) П. Тичина; б) А. Малишко; в) М. Рильський; г) Л. Костенко.

6. Які серед названих збірок В Стуса побачили світ у 90-ті роки XX ст. в Україні?

а) "Дорога болю"; б) "Під тягарем хреста"; в) "Вікна в позапростір";  г) "Зимові дерева".

7. В. Стус став лауреатом Державної премії України імені
Т. Г. Шевченка (посмертно):

а) у 1989 р.; б) у 1991 p.; в) у 1993 р.; г) у 1995 р.

8. Укажіть назву літературознавчої розвідки В. Стуса про
П. Тичину:

а) "Відхід Тичини";  б) "Клярнетичний символізм";  в) "Феномен доби, або Сходження на Голгофу слави";  г) "Тичина і його час".

9. У жовтні 1990 р. з листом на захист В. Стуса до учасників Мадридської наради для перевірки виконання Гельсінської угоди звернувся:

а) І. Драч; б) О. Гончар;  в) А. Сахаров;  г) М. Рильський.

10. У рядках із вірша В. СтусаПрозаїки, поети, патріоти!Давно опазурились солов'ї,Одзьобились на нашій Україні...виділено:а) діалектизми;  б) професіоналізми;  в) історизми;
  г) неологізми.

13. Прокоментуйте слова Василя Стуса:

«Поет — це людина. Насамперед. А людина — це насамперед добродій. Якби було краще жити, я б віршів не писав, а робив коло землі...»

14. З'ясуйте, в яких вчинках виявилася громадянська мужність Василя Стуса.

15. Знайдіть в уривках з поезій Василя Стуса неологізми, поясніть спосіб їх творення, значення в тексті:

а) Усевитончуваний зойк, крик крику, крику крик. Задосить. Спекайся морок, хоч як до них і звик. Ці груди болю, біль грудей, застрашених страждань — нема їм жодних панацей, все поглинає хлань ("Усевитончуваний зойк...");

б) Сосна пливе із ночі і росте,
як полохке вітрило всечекання.
А ти уже — по той бік, ти — за гранню,
де видиво гойдається хистке.
Там — Україна. За межею. Там.
("Сосна із ночі випливла, як щогла...").


title: Вірш-пісня Констянтини Малицької «Чом-чом, земле моя»

text:
Україно!
Ти для мене диво!
І нехай пливе
за роком рік,
Буду, мамо,
горда і вродлива,
З тебе дивуватися
повік.
Василь Симоненко

Поетична хвилинка

РІДНА ХАТА
Різні в світі є країни
Різні люди є на світі.
Різні гори, полонини.
Різні трави, різні квіти.
Є з усіх одна країна,
Найрідніша нам усім.
То — прекрасна Україна,
Нашого народу дім.

Там шумлять степи безкраї.
Наче вміють говорити!
Там ясніше сонце сяє,
Там солодше пахнуть квіти...
Різні в світі є країни,
Гарні є, є і багаті,
Та найкраще — в Україні,
Бо найкраще — в рідній хаті.
(Ганна Черінь)

П’ятнадцяте березняКласна робота
Костянтина Малицька. Розповідь про письменницю. «Чом, чом, земле моя…». Вірш-пісня, що стала народною.
Художня оповідь про пташку (художній опис «Соловей»)

Малицька Костянтина Іванівна (Віра Лебедєва, Чайка Дністрова) (30.05.1872 - 17.03.1947)

Вона прожила невсипуще, сповнене любові до свого народу життя. Всю себе присвятила школі. Тривалий час була вчителькою, директором школи. Своє серце віддала дітям.
Другим після школи її покликанням була дитяча література. Власне, школа і література в житті та діяльності Костянтини Малицької зливаються воєдино

З 1919 року вона вчителька української школи ім. Котляревського в Красноярському краї.
Після п’ятирічного перебування в Сибіру Костянтина Іванівна повернулася до Львова, де знову почала працювати в школі імені Тараса Шевченка.

Пам’ятником
К. Малицькій стала чудова пісня «Чом, чом, земле моя». І хотілося б, щоб артисти, виконуючи цю мелодію, яка так органічно вписалася в музичну культуру України, оголошували ім’я галицької вчительки-патріотки.

У 1904 році на слова Костянтини Малицької «Чом, чом, чом, земле моя...» композитор Денис Січинський написав музику, і пісня стала народною, широковідомою, улюбленою для багатьох поколінь українців.

Усне малювання

Які картини постали у вашій уяві після прослуховування вірша-пісні?

Робота в парах

Визначення художніх особливостей поезії.

Художній опис — один зі способів викладу матеріалу в художньому творі, який полягає в послідовному показі окремих ознак, рис і властивостей осіб, речей, явищ природи тощо.
За допомогою опису письменник знайомить читачів із місцем події (пейзаж), обстановкою, в якій живуть персонажі (інтер’єр), зовнішнім виглядом (портрети).

Соловей

Український соловейко

Одвічні символи України

*Інтерактивна вправа «Мікрофон»:
- що мені запам’яталось з уроку?
- мене вразило…
- я дізнався багато нового про…
- найбільше мені сподобалось те, що…

Домашнє завдання
Вивчити напам’ять «Чом, чом, чом, земле моя…»
(с. 183- 184), виразно читати с. 184 – 186, скласти план до опису солов’я.


title: "Тарас Григорович Шевченко. Період «трьох літ»"

text:
Тарас Григорович ШевченкоПеріод «трьох літ»
Перша подорож Україною
13 (25) травня 1843 року Шевченко з Петербурга виїхав до України. Відвідав відставного поручника й українського поета Віктора Забілу на його хуторі Кукуріківщина під Борзною.
Віктор Забіла
Зупинився поет у Качанівці на Чернігівщині (маєток поміщика Григорія Тарновського). В червні 1843 побував у Києві, де познайомився з Михайлом Максимовичем та Пантелеймоном Кулішем, і на Полтавщині відвідав Євгена Гребінку в його Убіжищі.
маєток поміщика
Григорія Тарновського
Убіжище Гребінки
29 червня (11 липня) 1838 -
в день св. Петра і Павла -відвідав разом із ним пишну гостину в хрещеної матері Гребінки, вдови-генеральші Тетяни Вільхівської в її «українському Версалі» в Мойсівці, де познайомився з поетом Олександром Афанасьєвим-Чужбинським та офіцером Яковом де Бальменом (пізніше присвятив йому поему «Кавказ»).
український Версаль
В липні 1843 року в Ковалівці Шевченко відвідує Олексія Капніста — учасника руху декабристів, сина автора «Оди на рабство» і комедії «Ябеда». Обидва поїхали до Яготина, до Миколи Рєпніна-Волконського, щоб оглянути галерею картин і на замовлення Григорія Тарновського зробити копію з портрета Миколи Рєпніна.
Олексій Капніст
Микола
Рєпнін-Волконський
Там Шевченко познайомився з Варварою Рєпніною. Цього літа він відвідував своїх нових знайомих: Закревських в Березовій Рудці, Якова де Бальмена в Линовиці, Петра Селецького в Малютинцях, Олександра Афанасьєва-Чужбинського в Ісківцях, Ревуцьких в Іржавці, Ґалаґанів в Сокиринцях та Дігтярях.
Варвара Рєпніна
Яков де Бальмен
Ревуцький Лев
20 вересня (2 жовтня) 1843 року гостює в рідному селі Кирилівці, Звенигородського повіту, на Київщині у сестри та братів. Протягом жовтня-грудня 1843 року перебуває в Яготині у Рєпніних, де на замовлення Олексія Капніста виконує дві копії з портрета М. Рєпніна (оригінал намалював швейцарський художник Й. Горнунг). Одна зберігається в Державному музеї Т. Г. Шевченка у Києві, а друга — в Ермітажі

Кирилівці
Державний музеї Т. Г. Шевченка
Провівши вісім місяців в Україні, Шевченко зрозумів своє історичне завдання і свій обов'язок перед батьківщиною як прямий шлях безкомпромісної революційної боротьби.
Перехід Шевченка до нового періоду літературної діяльності позначився в поемах «Розрита могила» (1843), «Чигирине, Чигирине» (1844) і «Сон» (1844). Поет написав ці твори під безпосереднім враженням від тогочасної дійсності в Україні.

Друга подорож Україною
31 березня (12 квітня) 1845 року Шевченко виїхав із Петербурга через Москву до Києва. У Москві зустрівся з Михайлом Щепкіним і оглянув Кремль. На шляху до Києва Шевченко проїхав Подольськ, Тулу, Орел, Кроми, Есмань, Кукуріківщину.
Михайло Щепкін
Весну, літо й осінь 1845 року Шевченко провів у Мар'їнському на Полтавщині (Миргородський повіт). Жив у поміщика О. Лук'яновича (в окремому від панів приміщенні), малював портрети і краєвиди. Тут поет здружився з селянами, охоче з ними зустрічався і розмовляв.

поміщик О. Лук'янович
У вересні він гостював у своїх родичів у Кирилівці, відвідав сестру Катерину у Зеленій Діброві, побував у Княжому.
Ставши співробітником Київської археографічної комісії, Шевченко багато подорожував Україною, збирав фольклорні й етнографічні матеріали та змальовував історичні й архітектурні пам'ятки.

Сестра Катерина
Восени та взимку 1845 р. Шевченко написав такі твори: «Іван Гус» («Єретик»), «Сліпий», «Великий льох», «Наймичка», «Кавказ», «І мертвим, і живим…», «Холодний Яр», «Давидові псалми». Важко захворівши, наприкінці 1845-го написав вірш «Заповіт», у якому проголосив заклик до революційної боротьби за визволення свого поневоленого народу.

«Заповіт»,
Через яскраво антирежимний характер нові поетичні твори Шевченка не могли бути надруковані й тому розповсюджувались серед народу у рукописних списках. Сам Шевченко переписав їх для себе у спеціальний зошит-альбом, якому дав назву «Три літа» (1843 — 1845).

зошит-альбом,  «Три літа»


Життєва дорога Лесі Українки


title: "Українська література другої половини ХХ століття. Рух шістдесятників"

text:
Українська література другої половини ХХ століття. Рух шістдесятників
     Після смерті Сталіна суспільство поступово очищається від тоталітаризму. Це вплинуло на пожвавлення літературно-мистецького життя в Україні. Було відкрито теорію безконфліктності,а також теорію еталону, за якою письменники мусили творити за еталоном, наслідувати класиків соціалістичного реалізму.
Письменники почали розширювати тематику, образну палітру,застосовували новітні прийоми і засоби змалювання уявного світу твору. Митці прагнули до глубокого аналітичного змалювання руху життя,складностей людської психології та поведінки. Видавалися нові збірки та створювалися нові журнали.
Проте після нетривалої “ хрущовської відлиги ” із настанням “ брежнєвського застою ” ідеологічна цензура посилила свій тиск :

 1965 року відбулася перша хвиля арештів в Україні,а в 70-х роках було засуджено письменників Євгена Сверстюка,Василя Стуса,Олеся Бердника та інших.
Було заборонено “ Собор ” Олеся Гончара, “ Мертву зону “ , “ Родинне вогнище “ Євгена Гуцала, “ Меча Арея “ Івана Білика та інше.

Попри несприятливі умови українська література цього періоду розвивалася під знаком митців – шістдесятників.
“Велика потреба нашого народу в духовному відродженні - ось ключ до розуміння причин появи шістдесятництва ”
(Іван Дзюба)
Шістдесятники – це молоде творче покоління 60-х років, яке породило літературно - мистецький і суспільний рух в Україні у період тимчасового послаблення радянського режиму. Цей рух був опозиційним до офіційної комуністичної ідеології і владних структур. Шістдесятники виступали на захист національної мови і культури, свободи художньої творчості.
Ліна Костенко згодом про ті часи писала:
“ У шістдесятих роках ми були такі молоді, так вірили в правду, вперше сказану нам тоді, з такою чистою душею пішли в боротьбу за неможливість повторення сталінських жахіть!”
Основу руху шістдесятників склали письменники І. Драч, М. Вінграновський, В.Дрозд, Гр.Тютюнник, Б.Олійник ,В. Симоненко,  Л. Костенко, Є. Гуцало, літературні критики І. Дзюба, Є. Сверстюк, режисер Л. Танюк, кінорежисери С. Параджанов, Ю. Іллєнко та інші.
Шістдесятники  сповідували свободу творчого самовираження, культурний плюралізм, пріоритет загальнолюдських цінностей над класовими. Значний вплив на їх становлення справила західна гуманістична культура, традиції «розстріляного відродження» та здобутки української культури кінця XIX — початку ХХ ст.


title: Життєва основа твору «Мина Мазайло» М. Куліш. «Міщанство й українізація»

text:
Життєва основа твору.«Міщанство й українізація»

Причини і маштаби українізації: Розмах національно - визвольної боротьби в національних районах підказував радянському керівництву, що без задоволення мінімальних національних вимог пригноблених народів доля більшовизму в республіках завжди буде під загрозою.
Відродження літератури, театру, кіно, музики:Українізація — політика радянської влади у 20-ті роки XX століття. Тоді почався розвій національної мови й культури: створювалися українські школи, видавництва, спілки; митці повірили у свободу.  У середині 20-х років в Україні нараховувалось 45 професійних театрів. Серед них - театр "Березіль"  Леся Курбаса. Українську культуру збагатила творчість композиторів М. Леонтовича, К. Стеценка, Г. Верьовки, П. Козицького, Л. Ревуцького.
Отже, у 20-х роках українська література та мистецтво переживали бурхливе піднесення. Пройнята національною духовністю, всупереч ідеологічним обмеженням, українська культура досягла світового рівня.
Наслідки українізації та її згортанняЗа цей  відносно короткий історичний термін часу (1920 - 1930 рр.) українська освіта, культура і мистецтво пережили як відродження так і занепад водночас. Ті паростки, що швидко зійшли на українській землі в радянські часи 20-х р., були так само швидко обірвані і знищені у 30-х .
Свою комедію «Мина Мазайло» М. Куліш писав на живому соціальному  й мовному матеріалі, що було пов’язано із активним процесом українізації.
Його герой не літературний привид, а реальна істота, український тип манкурта, нігіліста. Мина, тьотя Мотя, Баронова-Козино мали й інших прототипів , які належали до найвищих московських та харківських елітних верств
Дружина М. Куліша зазначає, що, працюючи над своїм «Миною», Микола якось зайшов до загсу і там прочитав список змінених прізвищ. Поміж інших було прізвище Гімненко, змінене на Алмазов. Це його так розсмішило, що він вирішив вставити цей епізод у п’єсу.


Вірші Дмитра Павличка про мову


Спиридон Черкасенко. « Маленький горбань». Людина починається з добра


М’яка  іграшки  у  сучасному  декоративно- ужитковому  мистецтві.
 Саморобна іграшка набула останнім часом величезної популярності.
Сьогодні ми разом долучимось до мистецтва створення іграшки.

Сучасні іграшки мають різне призначення:
Розвиваючі іграшки для дітей.
Декоративні іграшки для оздоблення приміщень.
Колекційні іграшки.
Народна іграшка
Обрядова іграшка.
Іграшка для театральних вистав.
Іграшка-сувенір.
Види м'яких іграшок.

Плоскі іграшки.

Об'ємні іграшки
Матеріали  для виготовлення  м’якоїіграшки.

Основні матеріали:

 - тканина, трикотаж

 - хутро штучне  та  натуральне

 - шкіра  штучна та                                                                       натуральна

Матеріали  для виготовлення  м’якоїіграшки.
Оздоблювальні матеріали .
 - тасьма, мереживо, стрічки, резинка
 -  фурнітура: ґудзики, намистинки, біжутерія.
 - нитки для вишивки та в'язання.
Зєднувальні матеріали
 - нитки швейні
 - клей ПВА. Силіконовий
Наповновач.
 - синтепон, синтепух, поролон
 - холлофайбер
 - вата, обрізки тканини

Інструменти  для  шиття м’якої іграшки.

Голки, шпильки
Ножиці
Кілочок
Наперсток
Нитки швейні
Клей

Прийоми безпечної праці

Якісні голки та шпильки мають  бути гострими, рівними, неіржавими.
Шпильки  та голки потрібно  зберігати  в гольниці, в подушечці для голок, на магніті; категорично забороняється  вколювати їх  у маленькі м’які  іграшки.
 Ножиці під час роботи потрібно тримати на столі із зімкнутими лезами, кільцями до себе, справа (зліва для шульги) на відстані від краю стола не менше 20 см, щоб випадково не впали.
 Передавати ножиці потрібно  кільцями вперед, тримаючи пальцями  за зімкнуті леза.
 Оптимальну довжину нитки для ручного  шиття  відміряйте так: тримаючи двома пальцями за кінчик, обведіть  нитку кругом ліктя знову до пальців.

Ручні шви для пошиття іграшки.

Шов “уперед голку”

Шов “назад голку

Шов “через край”

Шов “петельний”


title: Василь Стефаник "Камінний хрест"

text:
Тема. «Камінний хрест» – психологічна новела про трагедію людини, позбавленої можливості жити і працювати на рідній землі; історична основа твору. Психологічне розкриття образу Івана Дідуха.
Як коротко, сильно і страшно
                                                                                пише ця людина.
Максим Горький

Можна все на світі вибирати, сину,
Вибрати не можна тільки Батьківщину.
                                        Василь Симоненко
Поняття еміграції українського населення.
Ідейний зміст новели «Камінний хрест».
Художня структура твору.
Сучасний стан еміграції.
План
Людський біль цідиться крізь серце моє, як крізь сито, і ранить до крові.
Василь Стефаник
Відновіть за датами основні події з життя письменника

Василя Стефаника
14 травня
1871
1892
1900
1899
1903
7 грудня
1936
1915
1895
Експресіонізм (від франц. expression  – вираження, виразність) – літературно-мистецький напрям,  для якого характерні посилена увага до внутрішнього світу людини, наголошення на авторському світосприйнятті.
До найвизначніших експресіоністів належали художники: голландець Ван Гог, французи Поль Сезанн, Поль Гоген, німецький композитор Ріхард Штраус, австрійський письменник Франц Кафка.
Еміграція
(лат. emigratio — «виселення», «переселення») — вимушена чи добровільна зміна місця проживання людей, переселення зі своєї батьківщини, країни, де вони народилися і виросли в інші країни з економічних, політичних, релігійних причин.
В історії української еміграції визначають чотири хвилі переселенського руху.

 Перша хвиля (кінець XIX століття — початок Першої світової війни). Емігрували до США, Бразилії, Канади, Аргентини, Австралії, Нової Зеландії. Причини еміграції: економічні, соціальні, політичні.
 Друга хвиля (період між Першою і Другою світовими війнами). Зумовлена поєднанням соціально-економічних та політичних причин.
 Третя хвиля (кінець Другої світової війни). Викликана політичними мотивами.
 Четверта хвиля — так звана «заробітчанська» (з 1990 років). Причини — економічна скрута перехідного періоду в Україні.
Початком української еміграції до Канади офіційно вважають 1891 р.
Перші поселенці — Іван Пилипів і Василь Єлиняк з села Небилова, Калуського повіту в Галичині.

На Краківському вокзалі. Художник Василь Касіян
Віртуальна екскурсія до села Русова
Русів — село у Снятинському районі Івано-Франківської області.
Перша згадка про село належить до 1443 року
Вид на село
Русів
Будинок
Василя Стефаника
Камінний хрест
Новела
невеликий за обсягом прозовий епiчний твiр про незвичайну життєву подiю з несподiваним фiналом
Новела “Камінний хрест”
Образи-символи
Образи-символи
Стаття 14. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Земельний кодекс України (ЗКУ) — основний нормативно-правовий акт земельного законодавства України, ухвалений Верховною Радою України 25 жовтня 2001 року.


"Панас Мирний "


В.Винниченко


"Українська література ХІХ-ХХ ст"


Життєвий і творчий шлях Григіра Тютюнника


Рання творчість Т.Г.Шевченка


Володимир Гжицький


Василь Стус - Як добре те, що смерті не боюсь я


Шевченко – гордість України, один з найкращих на землі.


title: Віршові розміри

text:
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1
5
4
3
2
1


Василь Стус. Версія 1


title: ВІРШОВИЙ РОЗМІР


Українська література


Українські письменники-емігранти


Світ фантазії, мудрості. Міфи і легенди українців. Народні казки


Тарас Шевченко “Садок вишневий коло хати…” Картини довколишнього світу, природи в поезії


Василь Симоненко - «лицар на білому коні» в українській літературі


title: Вірт.музей О.Кобилянської

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Наочні посібники з розділу “проектування виробів”

text:
300
100
40
50
R10
300
100
40
50
R10
20
5
5
5
8.04
145
70
25
30
15
20
20
22
7
7
8
45
38
40
90
75
50
35
30°45'
R8
R20
100
80
50
60
70
35
V
H
30
v
v
v
v
W
W
v
v
W
W
V
H
W

H
60
25


Поетична самобутність Гуцульщини


Сучасні літературні угруповання .
Сучасні часописи
та альманахи.

Початок ХХІ століття ознаменований активним створенням різних літературно-мистецьких гуртів, які  поставили собі за мету привернути увагу й шокувати читача  опозиційністю до традицій, універсальністю проблематики, епатажністю.

Національна спілка письменників України (НСПУ)
Націона́льна спі́лка письме́нників Украї́ни (НСПУ) — добровільна творча організація професійних літераторів України: поетів, прозаїків, драматургів, критиків і перекладачів.
Оновлена в 1991 р. (І з'їзд), 1996 p. (II з'їзд), 2001 p. (III з'їзд).
Понад 1,5 тис. членів. До 2001 р. - очолював Юрій Мушкетик, з 2001р – Володимир  Яворівський.
Юрій Мушкетик
Володимир
Яворівський

Асоціація українських письменників (АУП), з 1997 р.
Понад 100 письменників, президент - Юрій Покальчук, згодом - Тарас Федюк.
Організація АУП має за мету подолання структурно-ідеологічного змертвіння в письменницькому середовищі України, що виникло через неспроможність керівництва Спілки письменників України (СПУ) реформувати структуру та концептуальні засади Спілки письменників до рівня відповідності вимогам сучасної ситуації (як соціальної, так і світоглядної). Ставши в опозицію до СПУ, АУП проголосила своїми критеріями фаховість, подолання колоніального синдрому в українській літературі, відкритість світовим світоглядним та стильовим надбанням XX ст.
Юрій Покальчук
Тарас Федюк

БУ-БА-БУ  (Бурлеск-Балаган-Буфонада), з 1985 р., м. Львів
Літературне  угрупування, що складається з Ю. Андруховича (Патріарх), В. Неборака (Прокуратор) та  О. Ірванця (Підскарбій).
Літугрупування стало втіленням карнавального необарокового мислення, притаманного метаісторичній карнавальній культурі людства. Соціальним фундаментом метаісторичного карнавалу в Україні став підсвідомий масовий синдром зламу, що супроводжував розпад імперії і викликав дві метапсихічні складові: суспільну депресію і масову карнавальну сміхову рефлексію на катаклізм системи.
Ю. Андрухович
В. Неборак
О. Ірванець

«Нова дегенерація», з 1992 p., м. Івано-Франківськ
Поетичне літугруповання, існувало у 1991 —1994 pp., складалось з трьох літераторів, вихідців з Івано-Франківської області — Івана Андрусяка, Степана Процюка та Івана Ципердюка. У 1992 р. літугрупування видало три перші збірки названих поетів під однією обкладинкою. Загальна назва цього проекту була також «Нова дегенерація». Передмову написав Ю. Андрухович. Тексти членів «Нової дегенерації» перебувають у дискурсивній сфері неомодерних літературних практик.
Іван Андрусяк
Степан Процюк
Іван Ципердюк

Літературне угруповання трьох київських поетів: Юрка Позаяка, Віктора Недоступа та Семена Либоня. Існувала в кінці 80-х — на початку 90-х pp. «Пропала грамота» була заявлена як авангардний проект. У 1991 р. «Пропала грамота» випустила книгу з однойменною назвою.
«Пропала грамота», з 1991 р., м. Київ
Юрко Позаяк
Віктор Недоступ
Семен Либонь

«ЛуГоСад», з 1986 р., м. Львів
Поетичний гурт, заснований у 1984 р. львівськими поетами Іваном Лучуком, Назаром Гончаром, Романом Садловським. У 1986 р. вони видали (все в одному примірнику) альманах ЛуГоСад І і ЛуГоСад II, а також збірки Н. Гончара «Усміхнений Елегіон» та Р. Садловського «Антологія». «Методологічна основа» творчості ЛуГоСаду — теорія поетичного ар'єргарду (ідея і аргументування лугосадівсько-ар'єргардної теорії — Т. Лучук). У лютому 1994 р. відбулася академічна наукова конференція «Літературний ар'єргард», присвячена 10-літтю ЛуГоСаду (Інститут українознавства
ім. І. Крип'якевича НАНУ). Окремі вірші лугосадівців перекладені німецькою, польською, білоруською, словацькою, болгарською, англійською, італійською мовами. До 15-річчя гурту готується тритомник ЛуГоСаду.
Іван Лучук
Назар Гончар
Роман Садловський

«Червона фіра», з 1991 р., м. Харків
Літературна корпорація харківських поетів С. Жадана, Р. Мельникова та
 І. Пилипчука, створена у 1991 р.
Літературною концепцією «Червоної Фіри», згідно із заявами її членів, став неофутуризм. Провокативно-епатажні твори червонофірівців стали своєрідним східноукраїнським аналогом літературного карнавалу Бу-Ба-Бу. Поєднання пародій на публіцистичні штампи з естетикою побутової перверзизації створило своєрідний стиль «Червоної Фіри», у котрому гротеск здебільшего перемагає професійну роботу з текстом.
Іван Пилипчук
Сергій Жадан
Ростислав Мельників

«Західний вітер», з 1992 р. м. Тернопіль
Гордій Безкоровайний
Віталій Гайда
Борис Щавурський
Василь Махно
Орден чину ідіотів   (ОЧІ) (1995)
 Товариство літераторів, художників, культурологів, філософів. Входять зокрема: Назар Гончар, Роман Козицький, Володимир Костирко, Андрій Крамаренко, Іван Лучук, Ігор Драк. Декларація ОЧІ прийнята 31 липня 1995 року у Львові. Слово «ідіот» трактується товариством в первісному грецькому значенні цього слова: власник себе. Керівний орган: рада Двох (І. Лучук, Р. Козицький).
Іван Лучук
Володимир Костирко

«Музейний провулок, 8»
Літературний «неокласичний гурт». Виник 1990р. з ініціативи В. Бориспольця, О. Бригинця та В. Жовнорука. 1992р. видано колективну збірку «Гуманітарна допомога/Humanitare Ніlfe» (українською та німецькою мовами).
Віталій Борисполець
Олександр Бригинець
Володимир Жовнорук
Творча асоціація «500» (1993)
Об'єднання авторів та літдіячів, за віком приналежних до постмодернізму 90-хр. Утворилась 1993р. в Києві. Разом з Державним музеєм літератури України Творча асоціація «500» організувала ряд поетичних вечорів під гаслом «Молоде вино». Активними учасниками ТА в 1993—1994 pp. були М. Розумний, C. Руденко,
Р. Кухарук, В. Квітка, А. Кокотюха та інші.

Пси Святого Юра
 Літературна майстерня, неофіційне творче об'єднання із семи українських письменників, які таким чином вирішили шукати не стільки естетичної (з цієї точки зору всі вони були й залишаються досить різними), скільки професійно-цехової єдності (спільне обговорення рукописів, формування альманахів, взаємне редагування та коригування). Ідея такої спільноти виникла серед групи авторів
(Ю. Покальчук, Ю. Андрухович, І. Римарук) під час міжнародного круїзу «Хвилі Чорного моря» . До літмайстерні увійшли, крім згаданих,
В. Герасим'юк, B. Медвідь, В. Неборак, О. Ірванець. Останній приблизно через рік із міркувань цілковитої творчої незалежності з майстерні вийшов, натомість до Псів приєднався Т. Федюк.
Ю. Покальчук
Ю. Андрухович
І. Римарук

Сучасну літературно-художню періодику складають друковані та електронні журнали, часописи та газети, які містять художні твори різних жанрів, розділи літературної критики, есеїстику, публіцистичні матеріали тощо, пов’язані з культурно-мистецькою тематикою, а також видання, що, окрім літературного, мають культурологічне, мистецьке чи громадсько-політичне спрямування.
Сучасний ринок літературної періодики нестабільний, його основу складають добре відомі авторитетні видання, що існують уже тривалий час, і пожвавлюють нові видання, які майже щороку з’являються на книжковому ринку чи у віртуальному інформаційному просторі.

Словник:
Часо́пис — друковане періодичне видання у вигляді книжки. Назва будь-якого періодичного видання: газети, журналу тощо.     Часто вживається як синонім до слова «журнал».
Альмана́х (від есп.-араб. al-manāḵ — час, міра) —
на початку XIV–XV ст. це календарні таблиці з астрономічними вирахуваннями, а пізніше в XVI ст. календарі на довший протяг часу, врешті, збірки літературних творів (віршів, оповідань, повістей тощо).
 2. Різновид серіального видання, тривала збірка літературно-художніх і/або науково-популярних творів, об'єднаних за якою-небудь ознакою (тематичною, жанровою, ідейно-художньою тощо).

   Найстаріший провідний часопис українських письменників. Створений у січні 1933р. в Харкові під назвою «Радянська література». Друкує літературну критику, публіцистику.
«Вітчизна»

«Дніпро»
  Щомісячний літературно-художній та громадсько-політичний ілюстрований журнал.Почав виходити з 1927 року. Надзавдання творців часопису – пошук і пропаганда творчості здібних сучасних письменників.

«Дзвін»
Літературно-мистецький і громадсько-політичний часопис. Містить статті про письменників, критиків, перекладачів, про літературні течії, обєднання, музеї, періодичні видання, альманахи тощо.

 «Київ»
Літературно-художній та громадсько-політичний збірник. Новий, часом несподіваний погляд на нашу історію та  видатних державних постатей. Зберіг щомісячний  вихід, кольорові художні сторінки, усі жанри.

«Сучасність»
Література, наука, мистецтво, суспільне життя. Часопис незалежної думки. Є містком між письменниками, що проживають в Україні,  та діаспорою. Пробуджує наукову і творчу думку.

«Ї»
Незалежний культурологічний часопис «Ї», заснований у Львові 1988 року. За час свого видавничого життя часопис дещо змінив концепцію, збільшив наклади, завоювавши свого читача не лише у Львові, а й по всій Україні. «Ї» — один з найкреативніших часописів в багатьох аспектах змісту і формату видання. Сьогодні його зміст переважно культурологічного характеру, проте його літературна частина заслуговує особливої уваги серед поціновувачів мистецтва слова.

«Всесвіт»
Це найстаріший український літературний журнал, який видається з січня 1925 року.заснований В.Елланом-Блакитним та М. Хвильовим і художньо редагованим О.Довженком.За 80 років існування він надрукував більше півтисячі романів, тисячі поетичних добірок. Повістей і драматургічних творів, тисячі статей.
 Ринкові реалії спричинили до того, що журнал втрачає своїх читачів. Із 70 -ти тисяч примірників у 1990 х роках сьогодні обмежився 1,5—2 тисячами.

«Березіль»
Недержавний літературно-художній та суспільно-політичний часопис. Єдиний україномовний журнал такого спрямування  на Слобожанщині. Видається з 1956року(до 1991р. виходив під назвою «Прапор»).Мета: популяризація кращих зразків красного слова літераторів і журналістів Слобожанщини.

«Критика»
 Видання позиціонує себе як «всеукраїнський часопис літературно-критичної думки» і видається з 1997 року. Часопис об’єднав фахових літературознавців, істориків, культурологів, письменників, серед яких є знані імена і молоді дослідники, він представляє думку не лише українських науковців і критиків, а й представників діаспори та світових літераторів.

«Київська Русь»
У лютому 2006 року вийшов друком перший випуск нового літературно-критичного часопису «Київська Русь». Часопис, очолюваний Д. Стусом, сьогодні займає особливе місце в системі сучасної літературно-художньої періодики і може слугувати взірцем концепції сучасного літературно-критичного часопису з новаторським підходом до впорядкування літературного матеріалу та сучасної поліграфії.

2007 року у Львові з’явився літературно-мистецький журнал-книга «Provocatio: поезія, проза, есеї».
Нове тисячоліття знаменувало появу нових літературних часописів. Першою ластівкою і водночас відкриттям нового формату літературного часопису став центральноєвропейський часопис «Потяг’76», організований
Ю. Андруховичем та О. Бойченком.

Альманах сучасної української літератури „Нова проза”. Часопис орієнтований на творчість молодих прозаїків, надаючи свої сторінки для їхніх художніх спроб. Водночас альманах намагатиметься друкувати твори інтелектуальні, з сучасним, нестандартним баченням світу, з власними стильовими особливостями та манерою письма і разом із тим відмежовуючись від „жорстокого реалістичного” чтива.
Альманах „Нова проза”

Альманах  «Молода нація»
Молодіжний політологічний альманах видавництва «Смолоскип»

Альманах «ЛітАкцент» пропонує неупереджений – інколи дискусійний – фаховий погляд на проблеми розвитку сучасної літератури (української та зарубіжної), критичні відгуки на книжкові новинки, а також серію інтерв’ю з популярними письменниками. До альманаху входять  матеріали кількох рубрик інтернет-видання «ЛітАкцент», що є спільним проектом Національного університету «Києво-Могилянська академія» та видавництва «Темпора».
Альманах «ЛітАкцент»

«Літературна Україна»
Єдина і найдавніша газета, відома своєю громадянською позицією й відстоюванням національних інтересів. Довкола видання гуртується національна творча еліта. Заснована 1927 року в Києві, мала назву «Літературна газета».  З 1962 року стала називатись «Літературна Україна». На її сторінках друкують інформацію про творчу діяльність письменства України, нові літературні твори, критичні статті і рецензії.

Сучасний літературний процес щоденно змінюється: нуртуються тексти та ідеї, еволюціонують погляди і тенденції, створюються та  «відмирають» угруповання, імена, часописи, творчі принципи, змінюються художня актуальність і літературна «мода».
ХХІ століття


title: Аудіювання "Мишка і Олівець"

text:
“ Мишеня і Олівець “

Аудіювання
3 клас
Підготувала
вчитель початкових класів
Попович Галина
с. Перегінське

Мишеня та Олівець
(казка)
    Жив-був у Володі на столі олівець. Одного разу, коли Володя вже спав, на стіл забралося Мишеня. Побачило Олівця, схопило його і потягло до своєї нори.
    - Відпусти мене, будь ласка! – попросив Олівець. – Навіщо я тобі? Я дерев’яний, мене не можна їсти.
    - Я тебе буду гризти! - сказало Мишеня. В мене чешуться зуби і я маю весь час що-небудь гризти. Ось так! - І Мишеня боляче вкусило Олівця.
    - Ой, - зойкнув Олівець. - Тоді дай мені можливість що-небудь намалювати востаннє, а потім роби що хочеш.
    - Добре, - погодилось Мишеня, - малюй! Але потім я тебе все одно погризу на дрібні кусочки.

Гірко зітхнув Олівець і намалював кружечок.
    - Це сир? - спитало Мишеня.
    - Може й сир, - сказав Олівець і намалював ще три маленьких кружечки.
    - Ну, звичайно, це сир, а це - дірки в ньому, - здогадалося Мишеня.
    - Можливо й дірочки, - погодився Олівець і намалював ще один великий круг.
    - Це яблуко! - запищало Мишеня.
    - Може бути і яблуко, - відповів Олівець і намалював ще декілька видовжених кружечків.
    - Я знаю - це сардельки! - закричало, облизуючись Мишеня. - Ну, закінчуй скоріше, у мене дуже чешуться зуби.

- Почекай хвилинку! - сказав Олівець.
 І коли він почав малювати кутики, Мишеня закричало:
    - Це схоже на ко....  Не малюй більше!Та Олівець вже намалював великі вуса...
    - Та це ж справжній кіт! - пискнуло налякане Мишеня. - Рятуйте! - і кинулося до своєї нори.
З того часу Мишеня звідти не показує свого носа. А Олівець у Володі досі живе, тільки став трішки меншим.
    І ти своїм олівцем спробуй намалювати такого кота на страх мишам.
											(243 слова)

 Де жив Олівець?
а) У портфелі.
б) У пеналі.
в) У Володі на столі.

2. Хто забрав Олівця?
а) Мишеня.
б) Володя.
в) Сусід по парті.

3. З яким чарівним словом
звернувся Олівець
до Мишеняти?
а) Прошу.
б) Будь ласка.
В) Благаю.

4. Чому мишеня хотіло
погризти Олівець?
а) Бо було голодне.
б) Бо в нього дуже чесалися зуби.
в) Бо хотіло погризти.

5. В якій послідовності
уявлялися Мишеняті
зображувані Олівцем предмети?
а) Сир, сардельки, яблуко, кіт.
б) Яблуко, сир, сардельки, кіт.
в) Сир, яблуко, сардельки, кіт.

6. Яка головна думка казки?
а) Не бери чужого.
б) Хто мудріший, в того й сила.
в) Вчись малювати.

Молодці!

Шаблон - http://freeppt.ru/load/60_detskikh_fonov_v_linejku/1-1-0-268

 Мишеня - http://allforchildren.com.ua/draw51.htm
Олівець - http://www.liveinternet.ru/users/semenova_irina/post286439832/


title: Урок позакласного читання. Б. Жолдак "Капосні капці"

text:
Презентація уроку з української літератури у 5 класі
Тема: «Урок позакласного читання.
Сучасні літературні казки.
Богдан Жолдак «Капосні капці»
Урок-дослідження
МЕТА:
Дидактична. Пропагувати читання сучасної літератури для дітей та юнацтва; познайомити учнів з життям та творчим шляхом Б. Жолдака; закріплювати знання з теорії літератури.
Розвивальна. Розвивати пам'ять, логічне мислення, творчий потенціал, кмітливість, вміння систематизувати та аналізувати; створити умови для розвитку інформаційної, соціальної та комунікативної компетентності.
Виховна. Виховувати вдумливого читача, пошану  й любов до української літератури. До Батьківщини, до культури, розширити кругозір учнів.

Епіграф
Книга – морська глибина
Хто в неї пірне до дна, той,
Хоч і труду мав досить,
Дивні перла виносить!
Іван Франко
Книги подібні рукам,
що тамують спрагу цілого світу, -
це джерела мудрості.
Нестор Літописець
Засвоївши матеріал цього уроку ви зможете:
- Ознайомитися з біографією Б. Жолдака, дослідити його творчість та участь у різноманітних кіно-, теле- та театральних фестивалях;
- засвоїти основний зміст та визначити головну ідею казки «Капосні капці»;
- детальніше вивчити та оцінити, як особистість головного героя Омелька;
- упевнитися, що саме завдяки капцям відбуваються всі події казки;
- усвідомити, що ця казка має глибокий зміст – а саме: прославляє наш гордий, свободолюби вий, дружний народ; показує, що тільки любов до України, любов до дівчини, просто щира любов до всього, що тебе оточує, перемагає все погане.
1. Що таке казка?
2. Яка казка називається літературною?
3.  Що фантастичного присутнє  в казці?
4. Яку магію чисел має казка?
5. Чому вчить нас казка?

Фронтальне опитування
Богдан Жолдак
 Богдан Жолдак – прозаїк, сценарист, драматург. Народився 1948 році у Києві. Закінчив філологічний факультет Київського державного університету ім. Т. Шевченка. Учителював і працював у позашкільному вихованні.
 Основні твори:  Б.Жолдак «Спокуси» (К.: Рад. письменник, 1991);  Б.Жолдак «Яловичина» (К.: НКВЦ «Рось», 1991);  Б.Жолдак «Як собака під танк» (Харків: Березіль, 1994);  Б.Жолдак «Бог буває: ОГІУЄ Зіогіез» (К.: Факт, 1999);  Б.Жолдак «Антиклімакс» (К.: Факт, 2001);  Б.Жолдак «Лицарська здобич» (Березіль. – 1996. – Ч.3-4).
 Він є автором рекламних, телевізійних, короткометражних, ігрових, анімаційних, документальних стрічок. Написав сценарій до художніх фільмів «Козаки йдуть», «Запорожець за Дунаєм». Він є переможець та лауреат кількох кіно-, теле- і театральних фестивалів. Член Національної спілки письменників та кінематографів України.
 Був ведучим кількох телевізійних програм на УТ-1 та каналі «1+1» і щотижневої радіопередачі на першому каналі Національного радіо «Брехи – літературні зустрічі з Богданом Жолдаком», а також співпрацює із закордонними радіостанціями.
Портрети головних героїв за словесними малюнками
ОДАРКА
ВІДЬМА СЕКЛЕТА
ОМЕЛЬКО
КАСИМ АБУ
ІНСЦЕНУВАННЯ “ПЕРШЕ ПОБАЧЕННЯ ОМЕЛЬКА ТА ОДАРКИ
СПІВАЄМО РАЗОМІ куплет
На полі береза стала,
За вітром гілля розпускала,
А гілля та злотом дзвеніло,
А листя та сріблом шуміло.

Там я, молоденька, гуляла,
Свого милого, ой, виглядала,
На синьому морю вітром буйним,
По чистому полю дощем дрібним.

СПІВАЄМО РАЗОМІІ куплет
СПІВАЄМО РАЗОМІІІ куплет
По вулиці лебедем білим,
Під ворота зайчиком сірим,
Соколом ясним по гостинцю,
Хлопцем молодим у світлицю.

ВІДНОВИ ПОСЛІДОВНІСТЬ
1. Отож, був собі в Києві на Афолі парубок Омелько. Усе він мав. Не мав лише чобіт.
2. В одному з закутків Азії двійко злодіїв – Хакім та Касим Абу, озброївшись кайлом та лопатою сунуть на цвинтар.
3. Князівні все те байдуже, вона своїми золотими.
4. І ось вони – двоє здоровецьких драних капців, що їх нарешті, вигребли злодії з розкиданою могилою.
5. Насилу відтак підвівшись, - бо важкі капці насунулися йому на руки.
6. Капець, улетівши крізь вибите вікно до хати, влучає в сулію з парфумами й трощить її на друзки.
7. Витягує за вушко великого золотого, античного кубка!
8. Однак гостре лезо зупиняється, наразившись на золото.
9. Розплющує очі і бачить просто перед ними свої злощасні шкарбуни. Люто хапає та кидає в річку.
10 – Чого ти прийшов? – питає кошлата та нечепурна відьма Секлета.
11. Омелько хапає Одарку та дідуся, вистрибує з ними із вогняного кола.
12. Князь Володимир поважно заходить до індивідуального парильного покою.

ТЕСТОВІ ЗАВДАННЯ
1. Капці було знайдено в:
А) Азії
Б) Америці
В) Австралії
2. Ім’я головного злодія:
А) Максим  Табу
Б) Касим  Абу
В) Тусим  Бубу
3. Капці були:
А) випрані
Б) старі
В) драні

4. Ім’я коханої дівчини Омелька:
А) Одарка
Б) Оленка
В) Оксанка
5. У Омелько було все, але не було:
А) сорочки
Б) картуза
В) чобіт
6. Виглядаючи з води уважно слухають пісню:
А) феї
Б) русалки
В) кікімори

ТЕСТОВІ ЗАВДАННЯ
7. Омелько подарував князю Володимиру:
А) капці
Б) кубок
В) квітку-рожу
8. Омелько запрошував Одарку:
А) потанцювати
Б) прогулятися
В) поспівати
9. Дерево в якому Омелько знайшов скарб є:
А) береза
Б) клен
В) дуб

10. Омелько пофарбував свої капці у:
А) рожевий
Б) фіалковий
В) блакитний
11. Парфуми було налито:
А) сулію
Б) склянку
В) флакон
12. Визволили Київ від ординців:
А) Омелько
Б) український народ
В) Одарка

Книги із серії «Сучасна дитяча проза» видавництва «Грані-Т»
Лілія Лапіна «Дуже довга казка»

2. Євгені Кононенко «Неля, яка ходить по стелі»
3.  Тамара Мельниченко «Чим пахне дитинство»
4. Анатолій Григорук «Волелюбний вітер»
МЕТОД ІНТЕРВ'Ю
- Чи можна назвати дитинство «хвилиною щастя» людського життя?
- Чи варто цінувати кожну хвилину життя?
- Чи упевнилися ви сьогодні, що добро завжди перемагає зло?
- Чи вірите ви у те, що якщо твоя мрія щира та добра, то вона обов’язково здійсниться?
НЕЗАКІНЧЕНІ РЕЧЕННЯ
1. Найцікавішим для мене на уроці було…
2. Більш за все на уроці мені сподобалось…
3. Це знадобиться мені у подальшому житті…
4. Із прочитаної казки «Капосні капці» більш за все мені сподобався епізод…
5. У подальшому я хотів би прочитати книжку видавництва «Грані-Т»…

ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ
- Записати заголовки до кожного розділу казки;
- Придумати ще один розділ казки;
- Намалювати ілюстрацію до епізоду, який сподобався.
Людина освічена та, яка знає, де знайти те, чого вона не знає.
Г. Зіммель (1858-1918)
Хочеш більше знати, не лінуйся книжки читати. (Народна мудрість)


title: Василь Стефаник

text:
Василь Стефаник
(1871-1936)
Людський біль цідиться крізь серце моє, як крізь сито, і ранить до крові.
Василь Стефаник
 Основні події життя  В.Стефаника
Село Русів.
Хата, в якій народився В.Стефаник.
школа в селі Русові де навчався Василь Стефаник.
школа в селі Русові де навчався Василь Стефаник.
школа в селі Русові де навчався Василь Стефаник.
Школа в селі Русові, де навчався Василь Стефаник.

Титульна сторінка до збірки новел “ Синя книжечка ”

У 1926-1927 роках широко відзначалося 30-річчя літературної діяльності Стефаника. Ім'я письменника стає широко знаним у світі. Його втори перекладаються багатьма мовами.Одного разу, розповідають, Василь Стефаник з цікавістю і подивом запитав письменника Гната Хоткевича, автора великих прозових творів:- Я не розумію, як ви можете так багато і так легко писати?Хоткевич відповів:- Бачите, така вже несправедливість на цьому світі. Вам досить написати кілька сторінок, щоб сказати, що ви маєте талант, а мені треба – цілу книжку. У цій іскорці гумору є глибока і влучна характеристика одного з найславніших майстрів української літератури Василя Семеновича Стефаника.
В.Стефаник, Леся Українка, О.Кобилянська. Худ. П.Сахро.

В.Стефаник, Л.Мартович, М.Черемшина. Худ. В.Касіян.
Літературно-меморіальний музей В.Стефаника в с.Русові
Періоди творчості  І період :   1897-1901рр897-1901рр
ІІ період :   1916-1933 рр
	  Між першим і другим періодом творчості – 15 літ. П'ятнадцять літ він мовчав, п'ятнадцять літ його карали за мовчання.
	Питаєте, чому я все мовчу,
	П'ятнадцять літ лютую німотою,
	П'ятнадцять літ я корчусь від плачу.
	Що ж! тільки плач на мене йде ордою…
	І я спитаю: чом ви мовчите,
	Коли я вам підняв таке громов’я,
	І горе люду, чорне і тверде,
	Боров, як борють власне безголов’я?!..
	Я ж вам гармати слів повиставляв
	Я ж ніс за вас камінного хреста,
	Аж захлиналась у сльозах земля
	Так чом же вам заціпило вуста?!
					(І.Драч)
Новела

“Камінний хрест”
Прообраз новели “Камінний хрест”
	Прообразом Івана Дідуха була реальна особа – русівський селянин – Стефан Дідух.
Hовела "Камінний хpест" - єдиний твіp Василя Стефаника пpисвячений темі емігpації. В основу твоpу покладено спpавжній факт. Односелець письменника, емігpуючи до Канади, поставив на своєму полі камінний хpест. Він і понині стоїть на найвищому пагоpбі в Русові.Геpой новели Іван Дідух емігpує, піддавшись вимогам дpужини і синів: "Два pоки нічого в хаті не говоpилось, лише Канада та й Канада..."Іван не тішив себе ніякими ілюзіями. Він пеpеконаний, що Канада - це могила для нього і дpужини.
Коли почуєш, як в тиші нічній
Залізним шляхом стугонять вагони,
А в них гуде, шумить, пищить, мов рій,
Дитячий плач, жіночі скорбні стони,
Важке зітхання і гіркий проклін,
Тужливий спів, дівочії дисканти,
То не питай: Сей поїзд – відки він?
Кого везе? Куди? Кому вздогін? Се – емігранти.
І. Франко

На Краківському вокзалі. Худ. В.Касіян.
За море. Худ. О.Кульчицька
“ Вижу їх, як дубів, тих мужиків, що їх вода підмиває, корінь підмулює, як хитаються, як падають, як їх пхають на желізниці і везуть як дерево на опал. Чую їх біль,  всі ті нитки, що рвуться між її (громади) серцем і селом, і мені рвуться, чую їх жаль і муку”.
В.Стефаник
 	Я люблю мужиків за їх
тисячолітню історію, за культуру... за них я буду писати і для них.
				В.Стефаник

	Його новели – як найкращі народні пісні, в яких нема риторики, ані сентиментальності, а тільки наочне, голе, просте, непідфарбоване життя, дуже часто сумна дійсність, але оздоблена золотом найправдивішої поезії.
				Іван Франко

Кадр з фільму «Камінний хрест»
Кадр з фільму «Камінний хрест»
	В українській літературі елементи експресіонізму використовували:

Л.Курбас, М.Хвильовий, О.Довженко, В.Підмогильний, М.Бажан, Т.Осьмачка, але експресіонізм в українській літературі не склався в окрему течію.
	В.Стефаник поєднує у своїй творчості засоби художньої виразності експресіонізму з глибиною реалізму, змальовуючи ті обставини, у яких формуються і діють персонажі, а характери героїв розкриваються через показ їхніх вчинків, дій, переживань.

	В основі більшості новел Стефаника лежить один якийсь найтрагічніший момент з життя героя з незавершеним, відкритим сюжетом.


title: Ю. Яновський "Вершники"

text:
Юрій  Яновський« Вершники»
Я пам'ятаю сиві скроні
 І зір задуманий такий…
 (В.Сосюра «Пам'яті Ю.Яновського»)
«…треба  уважно  переглянути  всю  творчість Яновського… для  того, щоб над  іменем  нашого видатного майстра й чесного громадянина засіяло в усій своїй красі  сонце ПРАВДИ».
                                                                                М.Рильський
  Портфоліо  письменника:
При народженні: Яновський  Юрій  Іванович.
Псевдоніми, криптоніми: Юрій Ней, Юрі Юрченко.
Дата народження: 27 серпня 1902р.
Місце народження: хутір Майєрове, Кіровоградська область.
Дата смерті: 25 лютого 1954р.(51р.)
Місце смерті: Київ.
Національність: українець.
Громадянство: СРСР.
Мова творів: українська, російська.
Рід діяльності: прозаїк, поет.
Роки активності: 1922 – 1954рр.
Напрям: неоромантизм, соціалістичний реалізм.
Жанр: новела, роман, оповідання, повість, вірш.
Збірка «Мамутові бивні» (1925)
Збірка «Кров землі» (1927)
Повість «Байгород»(1927)
Роман «Майстер корабля» (1928)
Роман «Чотири шаблі» (1930)
Роман «Вершники» (1935)
Драматичні твори:  «Завойовники»(1932)«Дума про Британку»(1937), «Дочка прокурора»(1954)
  Творчий  доробок  митця:
« В цій невеликій книжці закладено три роки роботи, три роки всіляких думок і самовідчувань, усяких життєвих умов».
                           Ю. Яновський

     1935 р. – поява роману «Вершники»
 «Вершники» — потрясли. Вражав кожний образ, кожна фраза, кожне так вдало й точно вжите слово. Творчість Яновського для мене стала яскравим і привабливим маяком» (Юрій Збанацький).

«У «Вершниках» творилась нова образність, нова барвами, ритмікою, мелодикою. Образність, що була б неможлива раніш. Тільки співець нового часу міг побачити й розгледіти їх, оті небесні споруди, оті неймовірні й невловні, з самого повітря лиш зіткані, з блакиті неба змуровані вежі, на тлі яких безстрашні витязі революції схрестили шаблі у двобої з минулим» (Олесь Гончар).
     Літературознавці про роман:
             Новелістичний   роман.
Роман у новелах –складний за побудовою і великий за розміром епічний прозовий твір, у якому широко охоплені життєві події певної епохи;  складається з окремих новел, об’єднаних спільним задумом.
Жанр  твору:
                 Вісім сюжетно завершених новел:
      «Подвійне коло»
«Дитинство»
«Шаланда в морі»
«Батальйон Шведа»
«Лист у вічність»
«Чубенко, командир полку»
«Шлях армій»
«Адаменко»

         Композиція роману:
Складається з 8 композиційно й сюжетно  пов’язаних новел.
Відсутність хронологічної послідовності в розгортанні подій.
Використання кінематографічного прийому монтажу «кадрів».

      Особливості роману :
Має ознаки народної думи, героїчної поеми, новели.
Виняткових героїв автор показує у виняткових обставинах.
Головний мотив – розпад людського роду, що почався з революцією.
Правдивість і типовість у відтворенні історичних подій та змалюванні дійових осіб.

        Особливості роману:
Трагедія роду і народу.
Розпад родини заради ідеї.
Революція і народ.
Політичні платформи різних партій і політичних сил.
Відданість справі.
Творча праця і духовні цінності.
Проблема братовбивчої громадянської війни.
Проблеми  роману:
Тема: показ трагічних подій в історії українського народу, коли брат повстає на брата; зіткнення родинних і класових інтересів;  романтика громадянської війни.
Ідея: засудження братовбивства і недотримання людських законів, моралі, традицій, батьківського заповіту: «Тому роду не буде переводу, в котрому браття милують згоду».
Новела «Подвійне коло»(літо 1919р)
Бій під Компаніївкою, коли на полі битви зійшлися рідні брати Половці, коли брат убиває брата  – символ складної ситуації  в Україні під час громадянської війни.
Дощ під час похорону трьох загиблих братів – символ очищення від усього лихого.
Символи новели:
1. «Подвійне коло» - подвійне коло подій – на фронті і в тилу, у степу й у підпіллі.
2. «Подвійне коло» – це коло правди і неправди, які письменник дає можливість розрізнити за допомогою наскрізного образу Івана Половця.
3. «Подвійне коло» – це клас і рід ,  у якому замкнуте життя п’ятьох братів.
 4 «Подвійне коло» – це боротьба правди і кривди, добра і зла, правди багатих і правди бідних.
ВИСНОВОК: Не буде міцного роду – не буде держави!
                              Рід – це частина держави!
Тлумачення назви новели:

Андрій – денікінець
Оверко – петлюрівець
Панас – махновець
Іван – командир інтернаціонального полку
Сашко – чотирнадцятилітній хлопець,  з Панасом у загоні махновців.

Політичні погляди братів Половців:

Тема: змалювання дореволюційного українського села; показ дитячих років Данила Чабана, формування  його характеру під впливом прадіда Данила.
Ідея: возвеличення спадковості поколінь,духовної пам’яті українського народу,одвічного  прагнення українців до волі, до боротьби за краще життя.
Філософське кредо новели: ствердження невмирущості й волелюбності людської гідності.
Новела «Дитинство»
Новела не має єдиної наскрізної сюжетної лінії.
Розділ складається з окремих пейзажних і побутових епізодів.
Майстерно відтворено народні звичаї, побут, нужденне життя закріпаченого села.
Мандрівка прадіда з правнуком у степ, до моря – символ шукання світлої долі.
Новела оспівує міцні родові традиції, здорове існування людини на землі.

                Особливості   новели:

«Топчи землю, синок,»- такими були останні слова мудрого старого, звернені до нащадка його роду.
Тема: зображення стосунків Мусія Половця та його дружини Половчихи, яка, провівши чоловіка в море , виглядала його, а потім рятувала і чоловіка, і шаланду.
Ідея: уславлення вірності, щастя кохання, материнства; возвеличення людської витривалості, відповідальності за долю своєї землі..
Новела «Шаланда в морі»
Любляча мати  п'ятьох синів, з доброго рибальського роду.
 Портрет немов різьблений з граніту: «...одежа на ній віялась, мов на кам'яній, вона була висока і строга, як у пісні...».
 Моральна сила і велика воля.
«Маяк невгасимої сили», постійне чекання чоловіка з моря.
«...мати стояла на чолі родини...мов скеля в штормі
Жіноча ніжність її душі, велика любов до чоловіка , вірність з особливою силою розкривається в її монолозі-голосінні(сучасна Ярославна).
В образі старої Половчихи письменник показав горе всіх матерів, чиї діти гинули за чиїсь інтереси, вбивали один одного за чиїсь примарні ідеї, забуваючи про істинні цінності і святий родинний обов'язок.
Образи новели:Половчиха
Батько великої родини,  дофінівський рибалка, голова рибальської артілі, член підпільного ревкому.
Сильна, вольова, загартована фізично людина, вміє долати труднощі.
Сміливий, людяний, мудрий і працьовитий, вміє своїм вчинком врятувати і Чубенка, і шаланду.
«Преніжно обнявшись», поверталося додому подружжя, так, як ходили все життя.
Образи новели: Мусій Половець
1.Знайдіть портрет Юрія Яновського:
1)
2)
3)

а) 1 р.;б) 2 р.;в) 3 р.

Тестові завдання за  творчістю Ю. Яновського
2.Юрій Яновський є лауреатом:
а) Шевченківської премії;
б) Сталінської премії;
в) Нобелівської премії.

3.Знайдіть зайве:
а) «Прекрасна Ут»;
б) «Мамутові бивні»;
в) «Вершники»;
г) «Чотири шаблі»;
ґ) «Майстер корабля»;
д) «Вальдшнепи».

4.Юрій Яновський працював після закінчення Єлисаветградського реального училища:
а) в адміністративному відділі повітового виконкому, у повітовому статистичному бюро;
б) в університеті;
в) у театрі.

5.Перші поетичні твори мали ознаки:
а) неореалізму;
б) неоромантизму;
в) неонародництва.

6.Знайдіть відповідності:
1. Андрій.        	           а) махновець (-і).
2. Оверко.  	                     б) більшовик(-и)
3. Панас і Сашко. 	           в) петлюрівець (-і).
4. Іван.	                      г) денікінець (-і).

7. Смерть головних героїв новели Юрія Яновського «Подвійне коло», за винятком одного, відбулася в такій послідовності:
а) Оверко → Андрій → Панас → Іван;
б) Андрій → Оверко → Панас → Іван;
в) Оверко → Андрій → Іван → Панас.

8.Знайдіть відповідності:
1. Андрій.    а) «Рiд — це основа, а найперше держава, а коли ти на державу важиш, тодi рiд хай плаче, тодi брат брата зарубає».
2. Оверко.   б) «Роде, мiй роде, прости менi, роде, що я не милую згоди. Рiд переведеться, держава стоятиме».
3. Панас.    в) «Рiд наш роботящий, та не всi в родi путящi. Є горем горьованi, свiдомiстю пiдкутi, пролетарської науки люди, а є злодюги й несвiдомi, вороги й наймити ворогiв. От i бачиш сам, що рiд розпадається, а клас стоїть, i весь свiт за нас, i Карл Маркс».
4. Іван.      г) «Рiд наш рибальський, на морi бувальський, рiд у державу вростає, в закон та обмеження, а ми анархiю несемо на плечах, нащо нам рiд, коли не треба держави, не треба родини, а вiльне спiвжиття?».

9. Знайдіть відповідності:
1. «Подвійне коло».	       а) «Одесу видко по другий бiк морської затоки, це мiсто обдував трамонтан, воно височiло на березi, мов кiстяк старої шхуни».

2. «Дитинство».	       б) «грего навiяв тривалого дощу, навiть зливи, а помiж цим точилися кривавi бої».

3. «Шаланда в морі».        в) «степ простелявся перед ним, як чарівна долина, на якій пахне трава, пахнуть квіти, навіть сонце пахне, як жовтий віск».

10. Наведіть приклади неоромантизму в новелі Юрія Яновського «Шаланда в морі».

 11. Наведіть приклади імпресіонізму в новелі Юрія Яновського «Дитинство».

12. Поясніть назви новел Юрія Яновського: «Подвійне коло», «Шаланда в морі», «Дитинство».

Пам’ятник у Нечаївці
Музей Ю. Яновського в Нечаївці
Видання творів Ю. Яновського

Він був тоді ще майже молодий,
 Коли прийшла дванадцята година
 І зупинила його серця стук -
 І щедрого учителя не стало.
 Каштани навіть в Києві на брук
 Ронили сльози, як його ховали.
 І щедро так мовчали юнаки,
 Що йшли ще вчора з творами до нього.
О, як він мудро правив їх рядки,
 Благословляв їх у важку дорогу!
Надгробок Ю. Яновського
на Байковому кладовищі


title: Життєві дороги Лесі Українки

text:
Життєві дороги Лесі Українки
(1871-1913)

Хто вам сказав,що я слабка,
Що я корюся долі?
Хіба тремтить моя рука
Чи пісня й думка кволі?
                          Леся Українка

Люди,як зорі,полишають свій слід
у свідомості майбутніх поколінь,особливо люди
талановиті. Мовби крізь серпанок легендарності проступає до нас образ поетеси,образ ніжний і чистий.

Леся з мамою Оленою  Пчілкою
Леся Українка(Лариса Петрівна Косач)
народилася 25 лютого у Новограді-Волинському.
Мати і батько походили з дворянських родів.
Кожен з них був особистістю непересічною,яскраво обдарованою.

Батько Лесі
Леся

Леся з сестрами
Леся з братом  Михайлом
Росла і виховувалась у великій
родині- мала трьох сестер і двох братів.
Читати почала в 4 роки. Леся
за допомогою гувернантки і матері
вивчила німецьку,французьку,російсь-ку
мови, а згодом - ще 9 іноземних мов.

Вчилася гри на фортепіано.
Але хвороба(туберкульоз кісток)
змусила прервати це захоплення.
Проте музики зовсім не полишила.
А глибоке її розуміння,відчуття мелодії
відлунюються у багатьох творах: “Сім
струн”, ”Мелодії”, ”Ритми”, “Пісні про волю”
“Лісова пісня”, ”До мого фортепіано”.
Рояль Лесі  в Ялті

Терплячість,самостійність,витримка,
справді були потрібні Лесі в період
30-літньої війни з хворобою.
“Щоб не плакать,я сміялась”,-скаже вона
в одному з віршів.
А чи легко це було - тамувати
нелюдський біль? Та вона не
хотіла, щоб страждали через
неї інші ,тому,зціпивши зуби,
мовчала.

Сергій Мержинський
Ще один штрих до характеру поетеси- це її
стосунки з Мержинським.На таку любов здатна
лише людина шляхетної душі і глибоких почувань.

Сергій не кохав Лесю,але саме вона поїхала
у Мінськ до приреченого хворого,коли всі
залишили його.Поїхала, навіть переступивши
 через заборону матері.

У ніч смерті коханого
Вона створила драму
“Одержима” і тому,як
напише згодом,пережила
 цей немилосердний удар долі.
Ця сторінка життя відкрила
нам жінку люблячу,сильну
духом,саможертовну і
героїчну.

Біль утрати Леся пробує угамувати
мандрівкою на Буковину. Враження
 від цієї подорожі знайшли відгомін у творах
письменниці.
Вона пише твори різних жанрів: драматичні
 поеми “Кассандра”, “Бояриня”,драма”Камінний
господар”,етюди та ін.
Автограф

У 1907 році Леся вийшла заміж за відомого
музикознавця-фольклориста Климентія Квітку.
Разом з чоловіком збирала і записувала фольклор.
 Мандрівниця не з власної волі
Леся Українка побувала в Криму.
Італії,Єгипті,Грузії
Климент Квітка
Автограф

Останні роки Л.Косач-Квітки пройшли
в подорожах. На звістку про важкий стан
Лариси Петрівни  в Грузію приїхала її мати.
Їй письменниця продиктувала проект своєї
так і ненаписаної драми ”На берегах Александрії”
1913 рік

Життя Лесі Українки обірвалося
1 серпня 1913 року в грузинському
місті Сурамі. Їй було 42 роки.
Поховано велику поетесу в Києві
на Байковому кладовищі.
Могила Лесі Українки

Вшанування пам’яті поетеси
Пам’ятник у США
Пам’ятник у Канаді
Пам’ятник у Новограді-Волинському
Київ
Маріїнський парк Київ
Львів


title: Володимир Дрозд "Ирій"

text:
В. Дрозд
«Ирій»

Портфоліо письменника:
Прізвище при народженні:  Дрозд Володимир Григорович
Дата народження:   25 серпня 1939
Місце народження: с. Петрушин Чернігівської області
Дата смерті:  23 жовтня 2003р.
Місце смерті:	Київ
Національність:	українець
Мова творів:	українська
Рід діяльності:	письменник
Роки активності:	1959 –2003
Жанри: оповідання, новели, повісті

Він був далекоглядний аж мовби не по-людськи, бо мав якісь екстрасенсорні здібності: багато що передбачав і у дрібницях, і у значних речах...
      І. Жиленко, дружина

У художньому світі Володимира Дрозда все можна віднайти і відкрити: і веселу фантастику, і життєву, нерідко сувору, безжальну правду, і невичерпно багату поетичну фантазію.
                  М. Жулинський

Ми зустрічаємося тут(повість «Ирій») з барвистим, часом парадоксальним, алогічним, як на перший погляд, світом казкових образів. Проте цього разу письменник кладе в основу твору не казку, не легенду, а традиційний всесвітньо відомий український гумор, власне, один з його найдавніших і найменш нині поширених жанрів — небилицю, нісенітницю.
                            Микола Рудь

Із творами В. Дрозда, такими, як повісті «Ирій», «Замглай», «Балада про Сластьона», «Самотній вовк», новели «Сонце», «Три чарівні перлини», «Білий кінь Шептало», зв’язані здобутки химерної прози, українського варіанту модного в літературі 70-х міфологізму. Потрібно зазначити, художня умовність у В. Дрозда цілком оригінальна, несилувана, вигадливо розкута, виростає із традицій національної» химерної» демонології — і літературної (В. Дрозд підкреслює вплив на нього Гоголя й Лесиної «Лісової пісні»), і фольклорної — казки, легенди, переказу, бувальщини, уламків слов’янської міфології, яка донині тримається «поліських лісів та боліт із усіма їхнім чортовинням».
 Повість «Ирій» була написана в 1974 році.

В.Дрозд про виникнення ідеї химерної повісті «Ирій» :
«Що ж до „Ирію”, то я пам’ятаю навіть день, коли мені спало на дум ку, що метофору можна „реалізувати”. І народилися реальні груші на вербі, і  засвистів рак на березі — з   цього починається „Ирій”. Але „осенило”,  звичайно,  в  результаті  захопленого  входження  в   світ  народної  поезії  —  неповторний  і  парадоксальний,  в  чомусь  архісучасний  і   водночас такий давній світ…».

Тема: розповідь про життя людей сучасного колгоспного села, їх турботи й прагнення у перші повоєнні роки.

 Ідея: возвеличення молодої людини (Михайло Решето), яка перемагає в боротьбі з міщанськими пережитками.

Основна думка: в житті кожної людини є вічне і швидкоплинне.

Жанр: весела, іронічно-химерна повість.
Химерний – означає дивний, фантастичний.
Химерна проза  — значний за обсягом прозовий твір, у якому розповідається про неймовірні події, де реальне поєднується з фантастичним, умовним; засоби іронії, гротеску, театральності - з елементами фольклорної та міфологічної поетики. У "химерних" творах відбуваються дивовижні метаморфози з персонажами, зміщення подій у часі й просторі.

Ознаки химерної прози:
*Використання міфів.
*Міф не має хронотопу(часопростору).
*Присутність химерних образів.
*Межу між світом реальним та ірреальним стерто.
Особливості твору:
а) письменник кладе в основу твору не казку, не легенду, традиційний — всесвітньо знаний український гумор, власне, один його найдавніший і найменш нині розширених жанрів — небилицю, нісенітницю.
б) В. Дрозд сміливо з’єднує химернії давньої народної небилиці із не менш щедрим внутрішнім світом нашого сучасного підлітка.

Грецьке слово «химерний» означає вигадливий, фантастичний, неправдоподібний, дивовижний. Реалізм у «химерній» повісті вдало поєднується з умовністю, засоби гротеску, сміху, іронії — з образами-символами, елементами фольклорної та міфологічної поетики. Точка зору оповідача на все, що відбувається, філософсько-фантастична, тобто попри притаманну казковість, у ній міститься глибока життєва мудрість.
Особливості химерного твору:
                                       Словник:
Іронія — тонке приховане глузування, насмішка, що криється за позитивними висловлюваннями про особу чи явище.

Композиція:
Твір складається з восьми частин:
 - «Зелена корова Манька»;
- «Вечірня прогулянка по Ирію»;
- «Солом’янини»;
- «Винарія дядька Дениса»;
- «Чудище Собанеревої гори»;
- «Любовна драма Михайла Решета»;
- «Перелітні птахи»;
- «Наукова експедиція на Кукуріківщину».

Композиція:
Експозиція: знайомство з головним героєм твору Михайлом Решетилом, його матір’ю, родичами.
Зав’язка: «відліт» Михайла в Ирій.
Кульмінація: рішення хлопця вирушити в експедицію аби не відступати перед труднощами, довести собі, що він — людина; виконати наказ матері — знайти справжню батьківську могилу.
Розв’язка: вирушення експедиції у подорож на Кукуріківщину.

Особливості назви твору:
Пакульський хлопець Михайло Решетило відлітає в Ирій (Ирієм називається перша зупинка «відльоту» автобіографічного героя, містечко, куди його, підлітка, забирають дядько та тітка закінчувати школу).
Пакуль — місце, звідки бере початок і де завершується містерія людського життя Дроздового героя.

Ирій (ірей, вирій) (чеськ. Irij, польськ. Wyraj) — в слов’янській міфології потойбічний світ, підземна країна чи  південні  краї, куди птиці відлітають на зиму, казкова країна, незвідана країна за невідомими морями. Рай у слов’ян.
Словник:

Що таке Ирій для Михайла Решета:
-«Ирій — це казкова країна, де ніколи не буває зими, де сонце днює і ночує на ясно-зелених пагорбах…»;

- «Ирій — це край, звідки дме теплий вітер, приносить відлигу у найлютіші морози»;

- «Ирій — це країна морозива в крихких хрустлитвих відерцях…»;

- «Ирій — це країна, звідки кінщик привозить щотижня нові кінофільми, а бібліотекар — книги і де ці кінофільми знімаються, а книги пишуть та друкуються незбагнене розумними й освіченими людьми»;

- «Ирій» — це країна, де існує насправжки те ідеально прекрасне життя;

- «Ирій» — це країна твого майбутнього»

Характеристика образу Михайла Решета:
1. Михайло Решето — звичайний пакульський підліток.

2. Портрет і зовнішність хлопця

3. Риси характеру героя: а)чесність і порядність;
б)  відкритість та доброта; в) гуманність і благородство;
г) працьовитість та відповідальність; ґ) щирість і порядність.

4. Головний персонаж твору «Ирій»: а)прагнення до високого покликання; б)має власну думку і може обґрунтовано її висловити; в)здатен на самопожертву;  г) вміння любити і сприймати це щире почуття;  ґ) вболівання за долю інших;
 д) шанобливість і повага до матері, родини Солом'яників.

5. Ирійський пакулець — сучасна людина.

Матеріали
до характеристики Михайла:
Підліток  Михайло Решето, який втратив на війні батька, живе на материні нелегкі трудодні, усім єством своєї чистої душі воює за людяність за добро й красу, за те, що ми називаємо високими ідеалами, воює супроти потвор, породжених міщанством. У цій боротьбі Михайло Решето не самотній. На його боці правда нашого нового життя, правда наших ідей, глибоко, з молоком матері, з першим друкованим словом, з першим напутнім словом учителя засвоєна підлітком. На його боці — народжені нашими прекрасним часом нові люди тієї епохи Паровозники.

Матеріали
до характеристики Михайла:
Головний герой повісті «Ирій» — Михайло Решето належить до них хлопчаків, які горобця можуть назвати дрофичем, а курку — страусом. Їхня уява щедра від природи, від колискової.  Герой народних нісенітниць, людина весела і вдатлива, що нагадує дечим барона Мюнхаузена, уміє витягати себе за чуба з болота, спуститися з неба, доточуючи вірьовку, на якій висить, уривками тої ж таки вірьовки, він спромагається на багато див, матір’ю яких є напрочуд плідна, розкута народна фантазія. У повісті «Ирій» Володимир Дрозд сміливо з’єднує химери давньої народної небилиці із не менш щедрим внутрішнім світом нашого сучасника-підлітка.

Цитатна
характеристика Михайла:
1."...дядько Денис зробить з мене людину..."
2."я перейшов у девятий ....Моє життя в ці роки- саме чекання ,передчуття празника, невимовно прекрасного й ідеально чистого.."
3."Майбутнє завжди було мені таким же реальним , як сьогоднішній день,а можливо,ще реальнішим..."
4." не думав про смерть як біль, як фізичне страждання; смерть- це політ, короткий, мов фотоспалах, з кручі  в синю прірву ріки,-забуття..."
5."..Нема в світі нічого страшнішого і підступнішого, аніж людські забобони.."
6."..- не в грошах щастя...Роботу свою любити , добрим до людей бути,бо за добро добром і віддячують,а за зло- злом..."
7."..Проте я був упертий, наче корова Манька.."
8." Я готувався до шкільної олімпіади  , як досвідчений солдат готується до полкового огляду: старатливо, але спокійно, з певністю в собі..."
9." Майбутнє завжди  було в мені, як і сьогоднішній день,а можливо,ще реальнішим..."
10."Наше красне письменство успішно розвивається, а театр поки що відстає від життя. Народ кличе на сцену. І я йду..."

Така філософія життя!
У житті немає нічого постійного. Усе змінюється, набирає нових форм. Під впливом обставин, оточення відбуваються зміни й у світогляді. Михайло почав відчувати, що він розіп’ятий між містом і селом: коли мешкав у селі, думав про місто, а в місті думає про село. «Пакуль, — говорить автор, — це його Ирій, доти, до кінця днів своїх повертатимешся, а повернувшись — знову рватимешся у широкі світи». І це характерно для юності, для сучасного покоління. Така філософія життя!

«Незакінчені речення»,    1-варіант
1.Найзаповітніша мрія Михайла –...
2. Рак, нарешті, у Жерелі...
3. Глибоку внутрішню культуру Михайло міг набути лише в ...
4. В бандеролі, загорнена в газетний папір, була...
5. Мама вражена, що син...
6. Усюди: за обіднім столом, по дорозі до школи, на уроках під партою, на печі, на багатокілометрових дистаціях Михайло...
7. Необхідно ставитися до своєї закоханості, як до...
8. З весною Михайла все більше вабив...
9. Михайло зненавидів хімію на все життя, бо...
10.Головне у житті, на думку Михайла, – ...
11. Пакуль – це країна, куди щовесни повертаються з сонячного Ирію...
12.Зав’язка у повісті  «Ирій» В.Дрозда –

«Незакінчені речення»,    2-варіант
1.Михайло нетерпляче очікував все літо, як...
2.Мама запропонувала синові натрусити груш з ...
3.Михайло пообіцяв директорові, що все, що набуде в Ирії, віддасть...
4.Першого ж дня витягали Маньку з болота за допомогою...
5.Солом’яники очікували на газету з таблицею…
6.Родинна гордість тітки Дори –  ...
7.Михайло, щоб продемонструвати свою незалежність, вистрибнув з автобуса...
8.Дядько Денис зачепив гніздо поштової скриньки і звідти випурхнула...
9. Дівчиною з календаря виявилася...
10.Тітка Дора найбільше ображалася, коли її називали...
11. «Пакуль – це твій...»
12. За жанром твір «Ирій» В.Дрозда –

Відповіді:
І варіант

1.Здобути освіту і стати актором. 2. Свиснув. 3. Ирію. 4. Корова Манька. 5. Цілує корову. 6. Читав. 7. Хвороби. 8.Пакуль. 9.Вчитель хімії його присоромила перед класом. 10. Чиста совість і любов до роботи. 11.Перелітні птахи. 12.Обіцянка дядька забрати Михайлика вчитися у місті.
ІІ варіант

1.Рак свисне. 2. Верби. 3. Людям. 4. Тракторця. 5.Тиражу грошово-речової лотереї. 6.Золота брошка. 7. Сунувши руки до кишень. 8.Газета. 9. Відмінниця Клава з 9-А класу. 10.Федора з Пакуля. 11.Ирій. 12. «Химерна» повість.

Літературний бліцдиктант
І варіант
1. Де проживав Михайло Решето до дев’ятого класу?
2. Де повинен був свиснути рак?
3. Що рясно вродило на вербі?
4. Хто добре знався на поезії?
5. У що мав звичку перевтілюватися директор школи?
6. Яким способом Михайло врятував корову Маньку?
7. Що таке Ирій у розумінні Михайла?
8. Коли вперше закохався Михайло?
9. Чому Солом’яники з нетерпінням очікували газету?
10. Михайло переконув тітку, що не в грошах щастя, а в чім?
11. Коли Микола «почувся раком, якого кинуто в окріп»?
12. Що стікає з зими, по стрісі маминої хати «червоними ручаями»?

Літературний бліцдиктант
ІІ варіант
1. Якої масті була корова Манька?
2. Під пнем якого дерева перебував рак у річці?
3. Що сталося з грушами, які зірвав Михайло?
4. Звідки приїхав дядько Денис?
5. Михайло, забираючи документи зі школи, сказав директорові, що «народ кличе...»?
6. Хто був тимчасовим  гостем у Пакулі?
7. Коли Михало почав писати вірші до шкільної стінгазети?
8. До чиїх ніг Михайло прихилив небо?
9. Хто першим побачив нове плаття тітки Дори?
10.Скільки раз на день неслися кури Андрія Гниди?
11.Коли, за словами Михайла, не потрібні будуть гроші?
12. Де була «резиденція» Михайла?

Відповіді. І варіант.

 1.У с.Пакуль. 2. У Жерелі. 3.Грушки. 4.Дядько Денис. 5.У чорнильницю. 6. За допомогою уявних крил, які Михайло намалював на спині корови. 7.Казкова країна. 8.У четвертому класі. 9.Там повинна бути надрукована таблиця тиражу грошово-речової лотереї. 10. Щоб по правді жити. 11.При спілкуванні з дівчиною «з календаря». 12. День.
Відповіді. ІІ варіант.
1.Зеленої. 2.Вільхи. 3.Втекли з кошика знову на вербу. 4.З міста. 5. ...на сцену. 6.Михайло та корова Манька. 7. Після першого нещасливого кохання. 8. До учениці 9-А класу, у яку закохався. 9. Молоді тополі обабіч бульвару. 10. По сім раз на день. 11. При комунізмі.12. На печі за комином.

Ю. Камишний «Земля і небо»


Поетична світлиця


Поетична квітка України


Тарас Шевченко - «Садок вишневий коло хати»