title: Туристичні ресурси Японії

text:
Туристичні ресурси Японії
Виконав:
Главацький Назар
Загальні відомості про країну
Прапор
Емблема Імператора
Столилиця: Токіо
Офіційна мова: Японська
Площа: 377 944 км²
Населення: 128 056 026 осіб – на 1 січня 2014 року
Туристичні ресурси Японії
Святилище Іцукусіма (яп. 厳島神社, いつくしまじんじゃ,) — синтоїстське святилище в місті Хацукаїчі префектури Хіросіма, в Японії. Розташоване на острові Іцукушіма, відомішому як Міяджіма, у Внутрішньому Японському морі. Об'єкт Світової спадщини ЮНЕСКО з 1996 року. Національний скарб Японії.
Меморіал світу в Хіросімі
Цей пам’ятник можна віднести до трагічних пам’яток Японії. Меморіал стоїть в пам’ять про тих, чиї життя забрала атомна бомба, скинута на Хіросіму 6 серпня 1945. Розташований в парку меморіал Купол Гембаку – це єдина будівля, що залишився уцілілим після вибуху. Це суворе нагадування про світ у війні, про важливість людських життів і про безневинні жертви.
Мавпячий парк Джігокудані
Парк Джігокудані відомий своїми гарячими областями. Назва Джігокудані дослівно означає: «Долина Ада». Ця назва було закріплено за парком через пари і киплячої води, яка струмує з мерзлої землі, оточеної крутими скелями і холодними лісами. Парк славиться також великий популяцією диких японських макак , які відправляються в долину взимку, коли сніг покриває парк.
Кіемідзу-дера
Кіемідзу-дера – буддійський храм розташований у Східному Кіото, був заснований в 778 році. Храм знаходиться в повній гармонії з природою. Під час будівництва храму не було використано жодного цвяха. Неподалік розташовані красиві водоспади, які впадають в глибокі річки, в які з висоти іноді стрибають місцеві жителі (виживаність 85.4%).
Замок Хімедзі
Замок Хімедзі вважається кращим існуючим прикладом японської архітектури замків і найбільш відвідуваною архітектурною пам’яткою Японії. Він був укріплений від ворогів в епоху феодалізму, багато разів добудовувався і реконструювався протягом різних століть, тому відображає різні періоди дизайну. Цей замок пережив бомбардування Другої світової війни.
Великий Будда Камакура
Великий Будда Камакура – колосальний пам’ятник культури. Бронзовий Будда становить 13 метрів у висоту і важить 93 тонни. Статуя датується 1252 роком. Спочатку вона розміщувалася в невеликому дерев’яному храмі Великого Будди, але зараз стоїть на відкритому майданчику, так як початкове місце розміщення було змито цунамі 15 століття.
Храм Тодайдзі
Храм Тодайдзі є справжнім інженерним подвигом. Це не тільки найбільше дерев’яна будівля в світі, цей храм також є домом для найбільшої бронзової статуї Будди в світі. Входить до числа найвідоміших храмів Азії .
Імператорський палац в Токіо.
Імператорський палац в Токіо функціонує як центр управління і музей для демонстрації японського мистецтва та історії. Палац розташований на руїнах старого замку, який був знищений в результаті пожежі. Новий палац оточений традиційними японськими садами і має багато залів для прийому.
Дякую за увагу!


title: Борис Олійник

text:
Борис Ілліч Олійник
(1935-2017)
    Підготувала
 учениця 11 класу
Карина Хоменко
Народився Борис Ілліч Олійник 22 жовтня 1935р. в с. Зачепилівка на Полтавщині.
Вірші почав писати в шкільному віці. Він «топтав стежку до п'ятого класу Зачепилівської семирічки», коли побачив у новосанжарівській райгазеті «Ленінським шляхом» свій невеличкий вірш і своє прізвище. Після закінчення десятилітки в 1953 році вступив на факультет журналістики Київського державного університету імені Тараса Шевченка, який закінчив у 1958 році, а вже 1958р. розпочав роботу в редакції газети «Молодь України».
З 1962 по 1973 рік працював у журналі «Ранок». Пройшов шлях від простого кореспондента до головного редактора. Був заступником головного редактора журналу «Дніпро» та старшим редактором видавництва «Дніпро». З 1971 по 1974 рік — заступник голови правління Спілки письменників України. З 1974 по 1991 рік — завідувач відділу, член редколегії журналу «Вітчизна». З 1976 по 1991 рік — Секретар Спілки письменників України та СРСР. Член ЦК КПУ і ЦК КПРС. У 1999 році — Голова Комітету з Державних премій України імені Т. Г. Шевченка в галузі літератури, журналістики і мистецтва при Раді Міністрів України.
Поет і журналіст, часто їздив у відрядження, зокрема на ударну комсомольську будову — Лисичанський хімкомбінат, про неї ж і про молоде місто Сєвєродонецьк надрукував у газеті серію нарисів і видав документальну повість «За Сіверським Дінцем» (1959).

Пережите в дитинстві та в роки молодості склало основу першої його збірки поезій «Б'ють у крицю ковалі» (1962).

Друга збірка — «Двадцятий вал» (1964), відзначена Республіканською комсомольською премією ім. М. Островського.
Побував майже в усіх гарячих точках міжетнічних конфліктів колишнього Союзу, про що розповів в есе «Два роки в Кремлі».
 А також він побував в зоні Югославської трагедії.  З перших її днів рішуче виступив — у пресі, у Верховній Раді та Раді Європи — проти ембарго Сербії. Неодноразово бував у «гарячих точках» Боснії-Герцеговини. Після чого написав есе «Хто і з якою метою сатанізує сербів?» Вийшло окремою книгою українською і сербською мовами в Югославії.
Б. Олійник пише своєрідні віршовані «портрети» — монологи про сільських трудівників, як-от хворого хлібороба («Про хоробрість»), інваліда з фронту («Дядько Яків»), «співрозмову» зі скромною вчителькою В. І. Левкович («Формула»), присвячений М. Рильському вірш «Пісня», автобіографічні нотатки «Про себе».

Виходять збірки «Вибір» (1965), «Коло» (1968), «Відлуння»
 (1970), «Рух» (1973).
Вражає різноманітність поетичної творчості Олійника:
 задушевно-ліричне слово про матір («Мати»); філософський
 роздум про непорушність зв'язку людини із землею
 («Заземлення»); сокровенне, інтимне
 («Дума про Аеліту»,
 «Ти чекай...»); лірика, сповнена драматизму
 та конфліктності: «Балада про вогонь і
 принципи»,
 «Ринг», «Триптих пильності», «Засторога»,
 ряд віршів з циклу «Коло» та ін.;
 публіцистичність у «Триптиху пильності» та в
 такому ж чілійському триптиху
 «На тривожній струні».

Ліризму сповнені цикли «Сковорода і світ», «Досвід», «На лінії тиші», «При гончарному крузі. Олесеві Гончару», «Сиве сонце моє. Пам'яті матері».

Навпаки, драматичні, гострі поезії — «В рамі прицілу», «Прометей приручений», «Про черги», «Погоня... І постріл...».

Поет застосовує також умовність, вигадку, елементи казки, фантастики, алегоричну та символічну образність у таких творах, як «Принцип», «Про середину», «Притча про ноги», «Притча про славу», «У поета гроші завелись» та ін.

У збірці «Заклинання вогню» (1978) поет вмістив цикл віршів «Від Білої хати до Білого дому...»
Найбільш відомими та значними поемами Б. Олійника є:

поема «Сиве сонце моє», укладена із дев'яти віршів, написаних різними розмірами;
«Дорога»;
«Рух»;
«Доля»;
«Урок»;
поема-цикл «У дзеркалі слова»;
поема, історичний твір «Дума про місто», написана до 1500-ліття Києва.

Поет є лауреатом Державної премії СРСР (1975, за книгу «Стою на земле») і Державної премії УРСР ім. Т. Г. Шевченка (1983, за книги «Сива ластівка», «У дзеркалі слова», «Дума про місто»).

На початку липня 1988 року на XIX конференції КПРС у Москві Борис Олійник, зупинившись на сталінському терорі 1937 року, цілком неочікувано для присутніх завершив цю тему так: «А оскільки в нашій республіці гоніння почалися задовго до 1937-го, треба з'ясувати ще й причини голоду 1933-го, який позбавив життя мільйони українців, назвати поіменно тих, із чиєї вини сталася ця трагедія». Тобто саме він першим на державному рівні 1988 року в Кремлівському Палаці сказав про Голодомор в Україні, запропонувавши створити «Білу книгу» про чорні діла 1932—1933 років.

З 1980 по 1991 рік обирався депутатом Верховної Ради УРСР 10-го і 11-го скликань, голова Комісії Верховної Ради з питань освіти і культури. У 1981 році нагородження ювілейною медаллю Всесвітньої Ради Миру. З 1989 по 1991 рік — голова Комісії зв'язків ВР СРСР з громадськістю, віце-голова Палати Національностей Верховної Ради СРСР.
З 1998 по 2002 рік народний депутат Верховної Ради України 3-го скликання. Голова Комітету Верховної Ради України у закордонних справах і зв'язках з СНД. З 2002 по 2006 — обраний народним депутатом Верховної Ради України 4-го скликання. Входив до складу фракції Комуністичної партії України.

У 1987 році обраний дійсним членом Міжнародної слов'янської академії. З 1990 року дійсний член Національної Академії Наук України. З 1992 року обраний академіком Української екологічної академії наук. Голова Українського фонду культури, співголова Форуму слов'янських народів.
Помер 30 квітня 2017 року о 11 годині 45 хвилин на 82-му році життя після важкої і тривалої хвороби у Національному Інституті хірургії та трансплантологіїї ім. О. О. Шалімова НАМН України.

Президент України висловив офіційне співчуття родині та близьким поета-академіка.

Похований 3 травня 2017 року на Байковому кладовищі на ділянці №52 поряд із могилами Леся Танюка і Дмитра Гнатюка.
Дякую за увагу


title: Балада

text:
Роман-балада Валерія Шевчука "Дім на горі"

Роман-балада Валерія Шевчука «Дім на горі» - твір про любов.
Любов у широкому розумінні: як складне й високе почуття, що містить у собі кохання, поняття рідної землі, дому, що символічно уособлює спокій, рівновагу духу вміння бути небайдужим, намагання освітити своє видноколо святим і високим вогнем творчого осяяння, - той стан, що його однаково переживають козопас Іван та його онук. Літературний рід - лiро-епiчний твiр iз фольклорно-фантастичним елементом.

Тема - ствердження ідеї єдності усього живого, сущого на землі, яке передбачає необхідність для кожного нового покоління виборювати свій досвід пізнання себе і світу й так перевіряти досвід поколінь минулих задля майбутнього.
Головна ідея - розкрити людину через психо-iнтуїтивне пiзнання її долi, коли вона творилася не лише за логікою національної доцільності, а слідувала передусім за почуттями.
Проблематика:

❀ сутнiсть добра i зла;❀ протиборство між світлом і тінню;❀ вiдповiдальнiсть кожного за свої вчинки на цiй землi;❀ пошук сенсу свого буття, самого себе;❀ прагнення розібратися в довколишньому світі;❀ душевна роздвоєність людини;❀ відповідальність кожного за свої вчинки;прагнення внутрішньої чистоти, гармонії.
Пізнати сенс буття, побачити, відчути, естетично пережити добро і зло, світло і тінь, їх вічне протистояння, яке лежить в основі руху, динаміки поступу, допомагає оголити людську душу, художньо дослідити людську природу.
Роман-балада "Дім на горі" складається з двох частин.
У першій ("Дім на горі. Повість-преамбула")розповідається про життя чотирьох поколінь, які живуть у домі на горі з 1911 по 1963 pp., але у долі кожного чомусь уперто простежується низка загадкових і дивовижних послідовностей.

Друга частина роману, що має назву "Голос трави", складається з 13 новел, які об'єднуються підзаголовком "Оповідання, написані козо-пасом Іваном Шевчуком і приладжені до літературного вжитку його правнуком у перших". У творі відчувається барокове поєднання високого (духовного) і низького (буденного): дім на горі — це фортеця нашої духовності, а підніжжя гори — це поле боротьби добра і зла, світла і темряви. Багато епізодів нагадують притчі, мають символічне значення, наприклад, самотності, роздвоєння людини, блудного сина, дороги і т. ін.
Образи демонологічних істот у творі «Дім на горі»

Використання містично-міфологічних ремінісценцій у творчості українських та зарубіжних письменників відбувається вже не одне століття. Демонологічна образність роману-балади «Дім на горі» зумовлена впливами бароко. Ірреальні мотиви з’являються ще в повісті-преамбулі. Образи жінок, що мешкають у Домі на горі, виписані цілком реалістично, традиційними прийомами і засобами характеротворення. Та міф-легенда, який перетводрюється на циклічно повторюваний магічний обряд, пронизує жіночі образи ореолом таємничості. Пришельці, які «з’являються бозна-звідки» перед жінками Дому, подані в романі як демонологічні істоти.

Вони сірим птахом спускаються з неба, перетворюються на чоловіків і намагаються спокусити юних мешканок Дому. Якщо зваблення вдається — народжуються дивні хлопчики, «доля яких майже завжди була сумна». Варто наголосити на демонологічності цих хлопчиків. Демонологічні образи починають ставати втіленням того чи іншого стану людини, частиною його «живого «Я», того доброго чи темного, яке переливається в людському єстві і перебуває в постійному змаганні.
Отже, демонологічні образи другої частини роману-балади представлені конкретніше, ніж у першій частині, де містяться лише натяки на надприродні явища. Друга частина твору відтворює містичні мотиви і демонологічні образи, що не завжди відповідають схемам характеро - і сюжетотворення, закладеним у фольклорі. Але саме це надає твору оригінальності і нового алегоричного забарвлення.


title: Аркадій

text:
АРКАДІЙ ВАСИЛЬОВИЧ КАЗКА – УЧИТЕЛЬ,ПОЕТ, ПЕРЕКЛАДАЧ… (за книгою О. шугая „Крапля сонця у морі блакиту“)
АВТОР - УЧИТЕЛЬ  КИЇНСЬКОЇ ЗОШ І-ІІІ СТУПЕНІВ
ПІДЖАРА ВІРА АНДРІЇВНА

1
АРКАДІЙ КАЗКА – НАШ ЗЕМЛЯК
   НАРОДИВСЯ МАЙБУТНІЙ ПОЕТ 11 ВЕРЕСНЯ (ЗА СТАРИМ СТИЛЕМ) 1890 РОКУ В СЕДНЕВІ НА ЧЕРНІГІВЩИНІ В БАГАТОДІТНІЙ РОДИНІ. МАВ ДВОХ БРАТІВ - КИРИЛА, ГРИГОРІЯ ТА ЧОТИРЬОХ СЕСТЕР – ОЛЕНУ, ЄВДОКІЮ, ЄФРОСИНІЮ, ОЛЕКСАНДРУ.

2
СИНИ ТА ДОНЬКИ В РОДИНІ ВАСИЛЯ КІНДРАТОВИЧА КАЗКИ ЗАВЖДИ ПІДТРИМУВАЛИ ДРУЖНІ СТОСУНКИ
АРКАДІЙ КАЗКА З МАТІР´Ю – ЄФРОСИНІЄЮ Й СЕСТРАМИ – ОЛЕКСАНДРОЮ ТА ОЛЕНОЮ
БАТЬКО ПОЕТА, ДЯДЬКО – ПАВЛО КІНДРАТОВИЧ (ЛІВОРУЧ) І СТАРШИЙ БРАТ – КИРИЛО (СТОЇТЬ)

3
МАЙБУТНІЙ ПОЕТ – щиро любив рідну землю
ЖИТТЯ – ЯКА ТО ГАРНА РІЧ!
ЖИТТЯ – ПРЕКРАСНА ТАЄМНИЦЯ,
ВТІХ, ЧИСТИХ РАДОЩІВ КРИНИЦЯ…
ЖИТТЯ – ЯКА ТО ГАРНА РІЧ…
     ЮНАЦЬКІ РОКИ НА  РІДНІЙ ЧЕРНІГІВЩИНІ

4
ГОЛОВНА МЕТА ТВОРЧОСТІ:
   «ПЕРЕТВОРЮВАТЬ, ПЕРЕСОВУВАТЬ КЛІТИНКИ МОЗКУ, РОБИТЬ У ГОЛОВІ, У ПСИХІЦІ І В СЕРЦІ РЕВОЛЮЦІЮ – НЕПОМІТНУ, АЛЕ БІЛЬШ ПОВАЖНУ, АНІЖ ГАРМАТНИМИ НАБОЯМИ, КУЛЕМЕТАМИ ТА ГАЗАМИ…»

5
ЖАНРи ПОЕЗІЇ, ЯКИМ МИТЕЦЬ НАДАВАВ ПЕРЕВАГУ :
СОНЕТ;
ТРІОЛЕТ;
РОНДО;
ГАЗЕЛЬ

6
НАЙКРАЩИЙ ДРУГ ТА ПОБРАТИМ
   АРКАДІЙ КАЗКА ВВАЖАВ ПАВЛА ТИЧИНУ БРАТОМ ПО ДУХУ. ЧЕРЕЗ УСЕ ЖИТТЯ ПРОНІС ПАВЛО ТИЧИНА СВІТЛІ СПОМИНИ ПРО ЗАГИБЛОГО ТАК РАНО ДРУГА…

7
У ТВОРАХ ПОБРАТИМІВ БАГАТО СПІЛЬНОГО:
ЗАСНУВ ЧЕРНІГІВ. МІСЯЦЬ СРІБНИЙ,
ПІДНЯВШИ ВИСОКО СВІЙ ЩИТ,
ВГЛЯДАЄТЬСЯ: БОГАМ ПОДІБНІ,
ГЕН ДВОЄ П’ЮТЬ СРОЛОДКУ МИТЬ.
А. КАЗКА
ЯКЕ БАЖАННЯ СТРІЧ!
МОВ ДАФНІС ТОЙ І ХЛОЯ,
ПРИ МІСЯЦІ ТАМ СТОЯ,
ШЕПОЧУТЬСЯ ВСЮ НІЧ!
П. ТИЧИНА

8
ВИСНОВКИ:
ТВОРЧІСТЬ АРКАДІЯ КАЗКИ ВАРТА ТОГО, ЩОБ ЇЇ ВИВЧАЛИ;
ТРАГІЧНА СМЕРТЬ ПОЕТА ЗМУШУЄ ЗАМИСЛИТИСЬ ПРО ТОТАЛІТАРНУ СИСТЕМУ ТА НАСЛІДКИ ЇЇ ПРАВЛІННЯ;
КНИГА ОЛЕКСАНДРА ШУГАЯ «КРАПЛИНА СОНЦЯ В МОРІ БЛАКИТУ», ЯКА ВИЙШЛА ДО 120-РІЧЧЯ З ДНЯ НАРОДЖЕННЯ АРКАДІЯ КАЗКИ, ДОПОМОЖЕ ВСІМ, ХТО ХОЧЕ БЛИЖЧЕ ПОЗНАЙОМИТИСЬ ІЗ ТВОРЧІСТЮ МИТЦЯ
9
ВИКОРИСТАНА ЛІТЕРАТУРА:
1.  ШУГАЙ ОЛЕКСАНДЕР. КРАПЛЯ СОНЦЯ В МОРІ БЛАКИТУ. КАЗКА АРКАДІЙ. ВИБРАНІ ТВОРИ. – к.: СМОЛОСКИП, 2010.

2.  КАЗКА А. ВАСИЛЬКИ. – К.: РАДЯНСЬКИЙ ПИСЬМЕННИК, 1989.

10


Республіка Італія: туризм


Діаспори


title: Види соціологічного дослідження

text:
Види соціологічного дослідження
Вид соціологічного дослідження визначається характером поставлених мети й завдань, глибиною аналізу соціального процесу, залежно від затрат часу тощо.
Розрізняють три основні види соціологічного дослідження:
розвідувальне (пілотажне) -
найпростіший вид соціологічного аналізу, який дозволяє розв'язувати обмежені завдання, до яких відносяться анкети, бланк — інтерв'ю, опитувальні листи, картки спостереження, картки вивчення документів.
Описове дослідження
З його допомогою отримують емпіричну інформацію, яка дає відносно цілісне уявлення про соціальне явище, що вивчається.
Аналітичне дослідження
Воно не лише описує елементи явища або процесу, що вивчається, але й дозволяє виявити причини, які лежать в його основі.
Пошук причинно-наслідкових зв'язків — головне призначення цього дослідження.
В залежності від того, чи вивчається соціальне явище в статиці або в динаміці, виділяють два види соціологічного дослідження:
разове дослідження -
дає інформацію про стан об'єкта аналізу, про кількісні характеристики якогось явища або процесу в момент його вивчення.
Повторне дослідження -
це дослідження одного й того ж або різних контингентів, які проводяться декілька разів, через певні проміжки часу, в однакових або відмінних соціальних умовах.
Повторні дослідження поділяються на:
Трендові дослідження
здійснюються на аналогічних вибірках або в межах однієї генеральної сукупності з інтервалами у часі з метою аналізу змін на рівні певної групи, сукупності.
когортні тренди
історичні тренди

Панельне дослідження -
за умов цього дослідження обстежуються одні й ті ж люди через однакові часові інтервали.

Лонгітюдне дослідження
 це дослідження, момент повторення якого визначається з врахуванням ґенези сукупності, що вивчається, тобто з досягненням цією сукупністю певної стадії свого розвитку.
Список використаної літератури:
1) И. Г. «Социологические исследования в библиотеках» : практ. пособ. / Васильев И. Г., Илле М. Е., Равинский Д. К. – СПб : Профессия, 2002. – 176 с. – (Библиотечный практикум).
2)  Кушерець Т. В. Соціологія : навч. посіб. для студ. заоч. форми навчання / Т. В. Кушерець ; Ніжин. держ. ун-т ім. М. Гоголя. – Ніжин, 2008. – 220 с.
3) Інтернет-ресурси:
http://subject.com.ua/sociology/picha/48.html
http://babylibrarivolodymyrec.org.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=17:article-19&catid=10:fourth-category&Itemid=38
Дякую за увагу!!!
Підготувала:
студентка гр. Б 2-1
Сидоренко Анна
 Олександрівна


Стан та проблеми цивільного захисту Миколаївської області у 2006 році


Учим словарь со смешариками


Учим глаголы


13 вересня переможці відкритого міського історичного турніру «200-річчя Бородінської битви: Україна пам'ятає», проведеного в ХГУ «НУА» за підтримки фонду «Російський світ», вирушили в екскурсійну поїздку на Бородінське поле.
Серед переможців були й наші учні 10-А класу:
Пидоренко Дар'я
Смирнов Микита
А також вчителька Бармас Ольга Володимирівна

Подорож почалася з вулиці Пушкінській у складі команд НУА, харківській гімназії №23, Куп'янської гімназії №1,  команд з  Севастополя та Охтирки.
А потім було поле Бородінської битви…

Дуже цікавий музей…

Солдатський постой у   Дороніно…

Багато монастирів…

Москва…
До нових перемог!!!


title: Ударные и безударные слоги. Роль ударения в различении смысла слова.

text:
,
,,
,
,,
100
,
,,
,
,


title: Учебный тренажёр и проверочный тест по теме: «Орфография и пунктуация»

text:
1.
1, 2, 3
2, 3, 4
1, 2, 4
1, 3
-
-
+
-
-
-
+
-
3.
-
-
+
-
4.
-
-
+
-
5.
-
-
+
-
6.
-
-
+
-
7.
-
-
+
-
8.
-
-
+
-
9.
1, 2
1, 2, 4
3, 4
1, 2, 3, 4
-
-
+
-
10.
-
-
+
-

2

1

1, 2

1, 2, 3
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-

2, 3

2

3, 4

1, 2
-
-
+
-
-
-
+
-
-
-
+
-

1, 4

1, 3

2, 4

1
-
-
+
-
-
-
+
-
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10


Ударение


title: Стереотипи

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level

media players international
1996
2006


Антонович


title: "Соціальні структури населення"

text:
Соціальні структури населення
Підготувала
Учениця 11-А класу
ЗЗБНВК №106
Пастушенко Катерина
Зміст
Поняття
Схема
Загальні риси соціальної структури
Основні різновиди соціальної структури
Велика соціальна група
Висновки
Поняття
Соціальна структура населення — це система різноманітних видів спільнот (класових, майнових, професійних) і стійких та впорядкованих зв'язків між ними. В аналізі соціального складу населення розрізняють основні та неосновні класи, групи та верстви всередині класів, а також прошарки між ними. Одні дослідники визначають соціальну групу, клас на підставі доходу, майнового стану, професії або роду занять, освіти тощо. Інші включають до певного класу, групи тих людей, які самі себе до них зараховували незалежно від соціально-економічних показників, що визначають їхнє соціальне становище.

Загальні риси соціальної структури:
      Багатоманітність соціальних елементів, що утворюють соціальну структуру суспільства (соціальний інститут, соціальна група, соціальна спільність тощо);
різний ступінь впливу кожного складового елемента соціальної структури суспільства на соціальні процеси і явища, відмінність їхніх соціальних ролей;
     Наявність відносно стабільних зв'язків між складовими елементами соціальної структури суспільства, взаємозалежність останніх. Це означає, що жоден елемент соціальної структури не може існувати в суспільстві автономно.
     Взаємопроникність елементів, що забезпечує цілісність соціальної структури, тобто одні й ті ж соціальні суб'єкти можуть бути частинами різних складових одиниць суспільства.
     Багатофункціональність і стабільність — кожен елемент соціальної структури суспільства виконує свої специфічні функції, які є відмінними від ролей інших соціальних елементів, що й передбачає значну кількість соціальних функцій суспільства.

Основні різновиди соціальної структури:
соціально-класова структура - сукупність суспільних класів, їхні зв'язки та відносини (класи, соціальні верстви, соціальні групи);
  соціально-професійна структура (виробничі й інші колективи та організації);
 соціально-територіальна структура (міське та сільське населення, поселенські спільноти тощо);
 соціально-демографічна структура (сім'я, вікові та статеві спільноти);
 соціально-етнічна структура (етноси, нації, етнічні групи).
 Суспільство складається з різних соціальних спільнот, груп, які:
   - посідають різні місця в системі соціальної нерівності, в диференціації населення суспільства за такими показниками, як влада, власність, прибуток та ін.;
   -пов'язані між собою політичними, культурними й економічними відносинами, а також є суб'єктами функціонування соціальних інститутів.

Велика соціальна група
Велика соціальна група — це інтелігенція та кваліфіковані службовці з фіксованими доходами — лікарі, вчителі, працівники закладів культури, переважна більшість наукових працівників. Окремо слід виділити господарських керівників (технократію), політичну еліту і духовенство, представників «тіньового» бізнесу, декласовані елементи (люмпени). Зміни в динаміці загальної чисельності населення визначаються змінами у розміщенні міського і сільського населення. Розміщення міського і сільського населення має істотний вплив на раціональне розміщення та оптимальний розвиток продуктивних сил.

    Соціальна структура суспільства — ієрархічно упорядкована сукупність індивідів, соціальних груп, спільнот, організацій, інститутів, об'єднаних стійкими зв'язНайважливішими соціальними спільнотами вважають соціально-етнічні утворення, які виникають на ґрунті історико - географічного походження, культури, і демографічне пов'язані з соціально-біологічною природою людини. З часом з'являються спільноти, пов'язані з розподілом трудової діяльності, зі специфікою соціально-економічного стану, розвитком поселенських утворень.ками і відносинами.
Висновки

Спасибо за внимание!


title: Стереотипи та упередження

text:
Стереотипи
та упередження
Підготувала учениця 11 класу
Іванченко Тетяна
Стереотип - усталене ставлення до подій, вироблене на основі порівняння їх з внутрішніми ідеалами.

Соціальний стереотип - це система економії ресурсів в процесі оцінювання моделей середовища.
Стереотип починає діяти ще до того, як вмикається розум. Це накладає специфічний відбиток на дані, які сприймаються нашими органами чуття ще до того, як ці дані досягають розуму. Ніщо так не чинить опір утворенню або критиці, як стереотип, так як він накладає свій відбиток на фактичні дані в момент їхнього сприйняття.
Ґендерні стереотипи - це соціально загальні уявлення про особисті якості та поведінкові моделі чоловіків і жінок, а також про гендерну специфіку соціальних ролей.
У 2000 р. ООН так сформулювала п’ять глобальних тривог людства: бідність, екологія, демографія, мир і ґендер.
Ґендерне питання визначено питанням світового значення і питанням світового масштабу розв’язання.

Ґендер - це одна з найважливіших проблем третього тисячоліття.
Поняття ґендер увійшло у загальний вжиток із соціології і означає соціально-рольовий статус людини (соціальні можливості кожної статі в освіті, професійній діяльності, доступ до влади, сімейні ролі та ін., особливості соціальної поведінки, стилю життя та способу мислення).
Ґендер - це культурна характеристика поведінки, яка виховується у відповідності до статі в певному суспільстві в певний час.
Ґендер - це набір соціальних ролей. Це костюм, маска, в яких чоловік та жінка виконують свої соціальні ролі.
Ґендерні ролі бувають різними в різних культурах.
Стереотипи з приводу ґендеру відображають погляди суспільства на поведінку, яка характерна для чоловіка або для жінки, а також уявлення про «справжню» жінку або «справжнього» чоловіка.
Соціальні ролі чоловіків та жінок створені штучно, вони зумовлені історичними та культурними факторами і можуть змінюватися.
Секси́зм— світогляд, в якому стверджується нерівне становище і різні права статей. Може виявлятися у формі ненависті, недооцінки або упередження по відношенню до представників відповідної статі в цілому або стереотипізацією суджень по відношенню до представників відповідної статі.
Домінування жінок — матріархат. Домінування чоловіків — патріархат.
Людина, що дотримується ідеології сексизму, називається сексистом.
Наслідком сексизму є статева дискримінація — дискримінація людини за ознакою статі чи гендерної ідентичності. У суспільстві може бути представлений у вигляді системи стереотипів, офіційно закріплених положень або навіть ідеології
«Ґендер – іноді потрібно читати між рядків»
Декларація Організації Об’єднаних Націй з питань сексуальної орієнтації та гендерної ідентичності  — ініційована Францією за підтримки Європейського Союзу постанова, представлена Генеральною Асамблеєю ООН 18 грудня 2008 року. Декларація засджує насилля, утиски, дискримінацію, ізоліяцію, стигматизацію та упередження за ознакою сексуальної орієнтації та гендерної ідентичності. Вона також засуджує вбивства, кари, тортури, довільні аршети та позбавлення економічних, соціальних та культурних прав на цій основі.
Сексуальні стереотипи.

№1 «Гомосексуалізм – це вибір»
Вчені довели: істинний гомосексуалізм - вроджена орієнтація, а не вільний вибір. Як стверджують вчені, що займаються даною проблемою, відсоток геїв з вродженою орієнтацією на планеті Земля приблизно такий же, як і відсоток рудих, а саме - близько 4-5%.
Переслідування людей нетрадиційної сексуальної орієнтації наразі є проблемою, яку може вирішити лише гендерна освіта та розвіювання таких стереотипів, як:
Стереотипне розуміння ґендерної ролі людини
Національні стереотипи - це спрощене, емоційно забарвлене уявлення одного народу про інше або про самого себе. Незважаючи на те, що національні стереотипи можуть містити зерно істини, вони часто засновані на дискримінації і забобонах і мають, прямо скажемо, негативну природу. Укоріненню стереотипів сприяє той факт, що їх розділяє більшість людей.
Таким чином, національний стереотип можна визначити як упереджене ставлення до представника тієї чи іншої нації.

Вчені-психологи вважають, що національні стереотипи виникають і живуть в нашій свідомості з-за слабкості нашого критичного мислення. Щоб жити в цьому світі, повному найрізноманітніших явищ і людей, людині потрібні певні спрощення-категорії. Тому він, замість того щоб всебічно розглянути кожного, з ким спілкується, навішує на нього відомий ярлик. Так нам легше і простіше.
Релігійні та расові стереотипи нині є актуальною проблемою; так, більшість людей вважає мусульман агресивними фанатиками, людей негроїдної раси – потенційними злодіями та наркодилерами.
Етностерети́п, етні́чний стереоти́п — узагальнений, емоційно-насичений образ етнічної групи або її представників, який сформувався історично у контексті розвитку міжетнічних стосунків. Віддзеркалюючи бажання людей зберегти етнокультурну ідентичність, етностереотип відіграє важливу соціальну роль як фактор консолідації та фіксації етнічної групи, чіткого окреслення її кордонів.
Сучасний світ не стоїть на місці – саме це повинен усвідомити кожен. Боротьба зі стереотипами та упередженнями – це важливо, бо, як говорить визначення «стереотип є засобом економії розумових зусиль». Виходить, що люди, які переслідують інших людей, слідуючи своїм стереотипним уявленням не користуються розумом. Але мораль та людяність – поняття, що не підлягає узагальненню та спрощенню, вони потребують можливості гнучко мислити, дивитись у корінь проблеми, розуміти причинно-наслідкові зв’язки та, банально, уміння надати емоційну підтримку собі ближньому. Потрібно розуміти, що жоден з нас не вибирає свою расу, гендер, сексуальну орієнтацію.
Всі ми люди і потребуємо любові та підтримки один одного. Хвороби, війни – ось що справді проблема. Зосереджуючись на особистісних аспектах один одного ми не слідкуємо за проблемами глобальними, і це справді завдає шкоди.
Отже, стереотипи та упередження – актуальна проблема третього тисячоліття.


Духовний світ простої людини у новелі Григорія Тютюнника « Три зозулі з поклоном»


Використання інформаційно-комунікаційних технологій на уроках української мови та літератури як засіб формування когнітивної компетенції школяра


Діти війни


title: Найдавніші споруди Білої Церкви

text:
Найдавніші споруди
       Білої Церкви
Київщинознавство.
            2 клас
            Презентацію   підготувала
           вчитель початкових класів
Білоцерківської загальноосвітньої
            школи І – ІІІ ступенів № 3
                  ім. Т. Г. Шевченка
         Богдан Ірина Леонідівна
          Біла Церква
     на карті України
Пригадайте:
Бі́ла Це́рква —
 місто обласного
 підпорядкування у
 Київській області
 України,
 значний
 економічний і
культурний центр,
 розташований за 80 км на південь від Києва на річці Рось.

Пригадайте:
Білу Церкву заснував особисто великий українець Ярослав Мудрий у 1032 році.
Він назвав місто
 своїм іменем, тобто
 Юр’їв.
Одна з них розповідає, що напали монголо-татари і спалили дотла поселення, залишилася на горі тільки білокам'яна церква, саме вона й дала назву місту, хоча попередньо його нарекли Юр'євом, що походить від православного імені його засновника Ярослава Мудрого;
Одна з легенд  розповідає, що якось на місто Юр’їв  напали монголо-татари і спалили дотла поселення
Пригадайте:
Залишилася на горі  тільки білокам'яна церква, саме вона й дала назву місту:
 Біла Церква
Пригадайте:
Символи Білої Церкви
ГЕРБ
ПРАПОР
        В Білій Церкві збереглася майже сотня споруд, що офіційно вважаються пам'ятками архітектури.
Серед них 15 є пам'ятками
 національного значення.
Найстаріші визначні споруди Білої Церкви
ознайомлення
Церква та монастир Святої Марії Магдалини
Споруджена в 1843 році на кошти Владислава Ксаверійовича Браницького.
Костьол Святого Іоанна Хрестителя
В 1789 році Ксаверій Браницький виділив кошти на будівництво кам'яного костьола на Замковій горі.
Преображенський кафедральний собор
          Побудований у 1833-1839 роках в дворі
         напівзруйнованої Микільської церкви.
Колишня гімназія
Гімназію збудували у 1843 році на кошти Владислава Браницького.
      Цю унікальну споруду збудували Браницькі у 1809-14 роках. Сталося це після підписання угоди з єврейською громадою та початку масового заселення Білої Церкви євреями.
Державний дендрологічний парк «Олександрія» НАН України
           Перші роботи розпочалися в 1793 році.
                  Резиденція графів Браницьких
Увага! Найстаріша
      будівля
Білої Церкви!
Микільська церква
1706 р.
Микільська церква
Вціліла південна частина найстарішої культової споруди, з тих що збереглися, у Білій Церкві - невеличка Микільська церква закладена гетьманом України Іваном Мазепою в 1706 році. ( 307 років назад !)
Дякую за увагу !
   Використані джерела :
http://ukrainaincognita.com
http://images.yandex.ua


title: Стратегія впровадження нових перинатальних наукових технологій на засадах НДМ

text:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
269
310
318
315
286
47%
264
41,2%
65

19,5%
106

23%
177

35,7%
331

51,2%
322

53%
377

58,8%


title: Соціальний капітал

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


"Дім на горі"


title: Соціальні загрози суспільній безпеці

text:
Соціальні загрози  суспільній безпеці

           Суспільна безпека
Суспільна безпека – стан захищеності життєво важливих інтересів особи, суспільства та держави від внутрішніх і зовнішніх загроз . Залежить від рівня життя її населення, від потенціалу для покращення умов життя майбутніх поколінь.
  Головні суб'єкти суспільної безпеки :
1) Громадянин ( його права та свободи )
2) Суспільство ( його духовні та матеріальні цінності
3) Держава ( її конституційний лад , суверенітет , територіальна цілісність та недоторканість кордонів )
Характеристика суспільної безпеки
Її характеризують  рівень безробіття , відсоток осіб , які опинилися за межею бідності , співвідношення середньої заробітної плати і вартості споживчого кошика , індекс розвитку людського потенціалу .
Важливим показником є якість життя  та середній клас .
Середній клас зумовлює стабільність , добробут та відкритість суспільства . Він є основним творцем інститутів і норм громадського суспільства.

           Суспільна стабільність
Головний фактор суспільної безпеки є молодь. Незадоволення молоді існуючим станом речей у країні може призвести до значних  суспільних змін.
Суспільна стабільність залежить від :
Ефективної соціальної державної політики ;
Переважання в суспільстві середнього класу ;
Міжнаціональної толерантності ;
Міжконфесійної толерантності ;
 подолання бідності ;
Створення нових робочих місць , скорочення безробіття ;
 Залучення молоді до конструктивної діяльності .
             Соціальні проблеми
 Соціальних небезпек існує дві групи :
Перша група – пов'язана із взаєминами всередині людського співтовариства. До неї належать зростання тероризму і злочинності , військові конфлікти , наркоманія , відсталість економічного розвитку окремих регіонів та країн.
Друга  група – відображення  кризи у відносинах між суспільством і природою.  До неї належать демографічні , продовольчі , енергетичні кризові явища.
                 Бідність
Бідність — соціальні відносини, що характеризуються відсутністю необхідних матеріальних засобів для того, щоб провадити «нормальне» (відповідно до норм прийнятих суспільством) життя, наприклад, неможливість прогодувати свою родину, дати освіту дітям чи забезпечити сім'ю якісним медичним обслуговуванням.
          Причини бідності
Низький рівень домагань ( соціологи констатують , що рівень домагань українців – нижче нікуди , а якщо людина не може стати багатою навіть в мріях,в реальності зробити це буде ще важче) .
 Відсутність перспектив ( наприклад молода людина вийшла, здобувши гідну  вищу освіту , вийшла на ринок праці . Ознайомившись з рівнем своєї зарплати , і наприклад , цінами на ринок житла , зрозуміла , що квартира їй недоступна) .
 Консервативне мислення ( бідним людям властиво прибіднюватися , тоді як багаті завжди готові йти вперед і справедливо оцінюють свої можливості).
Жалість до себе (жалість по відношенню до себе – вірний спосіб отримати низькооплачувальну роботу )
Неправильне відношення до грошей
Створення міфів (бідні люди у всіх проблемах звинувачують , тих , що оточують , а частіше -обставини. Вони придумують собі численні міфи ) .
Жадність

 До економічно відсталих країн відносяться більшість країн Азії , Латинської Америки , Африки та країни СНД.
Згідно з матеріалами світового банку , на початку XXI ст. 2, 8 млрд. осіб витрачає на життя приблизно 2 долари щодня; більшість із них не має доступу до чистої води , їжі та засобів гігієни . Кожні 3 ,5 секунди від голоду помирає , а щодня – 24 тис. осіб.
Поширення бідності обумовлює негативні демографічні тенденції , низький рівень народжуваності ,погіршення здоров'я , неможливість отримання якісної освіти, масову еміграцію.

         Старіння населення
Старіння населення – зсув розподілу населення  за віком у бік більшого віку. Старіння населення в сучасному світі – масове явище. Кожен день близько  200 тис. чоловік на планеті долають 60- річний рубіж . Суспільство , порушене процесом старіння , подається змінам не тільки демографічного , але й соціального , економічного и психологічного характеру.

У доповіді ООН зазначено , що через десять років кількість жителів планети старше 60 років перевищить мільярд  осіб. До 2050 року людей за “ шістдесят ” в світі буде більш , ніж 15 – річних підлітків. Японія на сьогодні є єдиною країною , де вік 30 % жителів перевищує 60 років. Однак , до 2050 року в аналогічній демографічній країні опиниться ще не менш 50 країн , втому числі Албанія , Канада і Китай.

 В даний час дві третини світу старше 60 років , за даними фонду населення ООН , проживають в країнах , що розвиваються.
У ряді держав , наприклад , на Кіпрі і Латвії , більше половини тих , чий вік перевищує 60 років , проживають в умовах бідності .
                       Війни
Війна – складне суспільно  - політичне явище , пов'язане з розв'язанням протиріч між державами , народами , національними та соціальними групами з переходом до застування засобів збройної боротьби , що відбувається у формі  бойових дій між їх збройними силами .
Війни становлять потенційну загрозу соціальній безпеці.

Війни спричиняють величезні втрати серед мирного населення , значні фінансові витрати , знищення культурних та природних ресурсів. У світі зберігаються ті постійно збільшуються величезні арсенали засобів масового знищення , а загальні витрати та військові потреби у 2002 році становили трильйон доларів.
                 Тероризм
Тероризм – насильницькі дії проти мирного населення , здебільшого з політичною метою. Він є частиною підпільної боротьби , має насильницькі цілеспрямовані , може бути керованим на ідеологічному ґрунті.

Сьогодні жертвами вчинків терористів стають  не лише ті , на кого спрямовано саму дію , а й ті , хто випадково опинився поруч .  Тероризм становить  загрозу для всього людства , навіть коли терористичні акти відбуваються у віддалених куточках планети.
Найвідоміші терористичні акти
Терористичний акт в Москві , відбувся 25 жовтня в 2002 році , коли чеченські терористи захопили в заручники й утримували три дні приблизно 800 глядачів мюзиклу “ Норд – Ост “. Загинуло понад 100 заручників , серед них були 4 громадянина України.
Терористичний акт в Нью – Йорку , відбувся 11 вересня в 2001 році , терористи -  смертники спрямували два літаки із заручниками на борту в будівлі Світового торговельного центру . Загинуло 2750 осіб – громадян понад 90 країн , з 20 українцями включно.


title: Фотографії Т.Г.Шевченка

text:
Фотографії
Т.Г.Шевченка
	Першу його фотографію на прохання М. Дорохової зроблено 30.III 1858 у А. Деньєра. На знімку — поет з бородою, в шапці й кожусі. З цього фото 1860 він виконав автопортрет.
Фото
Т.Шевченка.
1858 р.
1858 р.
фотограф
Д.Здобнов
Т. Шевченко (1859 р.)
Квітень 1859р.
А. Деньєра
 Т. Шевченко серед приятелів (1859 р.)
Т. Шевченко в окружении друзей (1859 г.)
1859
А. Деньєр.
1858-1859.
Фотограф
Ф.Г.Шпаковський
1859 р.
 І. Гудовський
Фотограф
Деньєр.
1859 р.
Фото
Т. Шевченка і Г.Честахівського (1860 р.)
Невідомий фотограф
в кін. 1860 або на поч. 1861


Соціальний діалог як інструмент провадження соціальної політики держави


title: "Соціальні загрози у суспільній безпеці"

text:
СОЦІАЛЬНІ ЗАГРОЗИ У СУСПІЛЬНІЙ БЕЗПЕЦІ

Бідність
Бідність — це неможливість підтримувати мінімальний рівень споживання, що визначається на основі фізіологічних, соціальних та культурно обумовлених нормативів.Різниця в означеннях полягає в такому. Згідно з першим означенням бідними вважаються ті, рівень життя яких є нижчим за певний середній стандарт суспільства, а за другим — лише ті, рівень життя яких є нижчим за визначений суспільством мінімальний рівень.У документах ООН підкреслюються чотири основних прояви бідності: 1) коротке життя; 2) низька професійно-освітня підготовка; 3) позбавлення економічної бази нормального життя — чистої питної води, медичних послуг, якісного харчування; 4) усунення від суспільного життя.

Старіння нації
Не так давно Організація Об’єднаних Націй опублікувала досьє про проблеми, які викликало швидке старіння населення світу.
Серед основних висновків фігурують наступні:
- Справжній ритм старіння не має прецедентів в історії. У 2045 кількість людей старших за 60 років буде перевищувати кількість дітей до 15 років. У найбільш розвинених регіонах світу, де старіння відбувається особливо стрімко, така диспропорція спостерігалася вже в 1998 році.
- Сьогодні середній вік на планеті складає 28 років: половина населення старша за цей вік і половина – молодші. До середини 21 століття середній вік досягне 38 років.
- Статистика виявляє, що старіння зачіпає практично всі країни світу і супроводжується зменшенням плідності.
- У досьє наголошується, що старіння населення матиме вибуховий ефект для економічного зростання, фінансової системи, ринку праці і податкової системи.

Війни
Однією з ключових проблем людства є відвернення термоядерної війни та забезпечення ненасильницького миру. Адже вчені підрахували, що більш як за чотири тисячоліття відомої нам історії лише близько 300 років були мирними, а великі або малі війни забрали життя 3,5 млрд. чоловік. У сучасному світі, коли пройшли часи антагоністичного протиріччя двох систем, часи гонки озброєнь, здавалося б, напруженість повинна спадати, повинні згаснути багато конфліктів, що турбували світ у минулому.
Тероризм
Терори́зм суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших зазіхань на життя чи здоров'я ні в чому не повинних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей
Форми і прояви тероризму
національно-визвольний тероризм, який деколи називають тероризмом національних меншин. Головна вимога — відділення від держави, що їх поневолює, або повноцінної національної автономії для усунення дискримінації і гноблення.
тероризм, пов'язаний з національно-релігійно-визвольними рухами антиімперіалістично-антиколоніального характеру у Третьому світі (наприклад, Кенія до здобуття незалежності і кашмірська «Армія чистих», палестинські терористичні групи).
правий тероризм, що домагається ліквідації парламентської демократії і запровадження авторитарного режиму, тобто диктатури.
технологічний тероризм - злочини, що вчиняються з терористичною метою із застосуванням зброї масового ураження або її компонентів, інших шкідливих для здоров'я людей речовин

Усама бен Ладен

ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: "Директорія УНР"

text:
Директорія УНР
Завдання уроку
Охарактеризувати внутрішню та зовнішню політику Директорії;
Визначити причини поразки Директорії;
Вчитися встановлювати причинно – наслідкові зв»язки, працювати з історичними джерелами, аналізувати матеріал, робити висновки та узагальнення, висловлювати свою точку зору;
розуміти,що для створення об'єднаної, сильної  держави необхідна самовіддача всіх верств населення країни та патріотична діяльність видатних історичних постатей
План
Утворення Українського національного союзу.
Утворення Директорії.
Інтервенція Антанти на півдні України.
Режим і політика Директорії.
Позиція українських партій.
Опорні поняття і дати
Опорні поняття:
Директорія;
Трудовий конгрес;
Опорні дати:
14.11.1918р. – утворення Директорії;
Проблемне завдання
«Визвольній боротьбі робітників і трудящих України всіляко перешкоджала буржуазно – націоналістична Директорія. Слухняно виконуючи волю міжнародного імперіалізму, українські буржуазні націоналісти намагалися придушити революційних рух трудящих мас, зберегти експлуататорський лад в Україні»
История Украинской ССР. – Киев., 1984. – т.6.-с.363

«Після приходу до влади Директорії в Україні була відновлена республіканська форма державного устрою. Влада в губерніях і повітах мала належати трудовим радам робітників, селян та інтелігенції, без будь – якої участі експлуататорських елементів».
Історія України. – Львів, 1998. – с.237 – 238

1. Чому історики дали діаметрально протилежні оцінки діяльності Директорії?
2. Якої точки зору дотримуєтеся ви? Відповідь обгрунтуйте.
Утворення Українського національного союзу.
До складу Українського національного союзу увійшли:
Українська партія соціалістів – федералістів;
Українська партія соціал – самостійників;
Українська партія соціал – демократів.
До УНС приєдналися також Селянська спілка, Всеукраїнська учительська спілка, Центральний кооперативний комітет.
Очолив УНС А.Нікольський.
Прочитайте витяг із Статуту Українського національного союзу ( с.190 підручника ) і визначте:
Яку форму правління та форму політичного режиму декларував Статут?
У який спосіб УНС міг здійснити свою мету?
Утворення Директорії
Невдалі переговори гетьмана П.Скоропадського з УНС.
Революція в Німеччині, поразка її у І світовій війні, підписання 11.11.1918 р. Комп»єнського перемир»я.
13.11.1918р. Росія анулювала Брест – Литовський мирний договір і відмовилася визнавати незалежність України
14.11.1918р. – у Києві на таємному засіданні УНС створює верховний орган у складі 5 чоловік для керівництва повстанням проти гетьмана – ДИРЕКТОРІЮ.
Склад Директорії:
голова - В.Винниченко;
Члени – С.Петлюра, Ф.Швець, П.Андрієвський, А.Макаренко

Утворення Директорії.
Травень 1918р. – утворення Українського національно - державного союзу
 ( А.Нікольський )
14 листопада 1918р. – утворення Директорії на чолі з В. Винниченком

Директорія УНР — найвищий орган державної влади відродженої Української Народної Республіки, який діяв з 13 листопада 1918 року до 10 листопада 1920 року.
Серпень 1918р. – перетворення УНДС на Український національний союз
( В.Винниченко )
Керівники Директорії
Федір Швець (у центрі), Андрій Макаренко та Симон Петлюра в Кам'янці-Подільському. 1919 рік
Андрієвський
Опанас (Панас) Михайлович
В. Винниченко
Основні положення Декларації Директорії УНР ( 26.12.1918р)
Скасування Гетьманщини, звільнення всіх чиновників, призначених при  гетьмані. Відновлення УНР.
Директорія – тимчасова верховна влада до скликання Конгресу трудового народу України.
Влада в УНР належить народу у формі трудових рад селян, робітників та інтелігенції, а експлуататорські класи позбавляються права голосу.
Скасування великих землеволодінь, передача землі селянам без викупу.
Проголошення 8 – годинного робочого дня та демократичних свобод.
Налагодження міжнародних відносин на засадах нейтралітету та мирного співіснування з усіма країнами
Інтервенція Антанти на півдні України.
Прочитайте уривок листа маршал Ф.Фоша до прем»єр – міністра Франції Ж.Клемансо ( с.192 ) та уривок з відповіді прдеставників Франції та Англіїт на пропозицію гетьманського уряду ( с. 192 )  і визначте:
Чому долю України вирішували країни Антанти?
Яким вони бачили майбутнє України?
16.11.1918р. флот Антанти увійшов у Чорне море і висадив війська – в Одесі ( 45тис.),  в Криму ( 10 тис.)
За згодою Антанти у Криму було створено Військовий уряд Півдня Росії на чолі з Денікіним.
Становище Директорії
територія Директорії
Радянська РОСІЯ
ПОЛЬЩА
АНТАНТА
Білогвардійські війська

Від чого, на вашу думку, могла залежати подальша доля України під керівництвом Директорії?
Режим і політика  Директорії.
Опрацювати п.4 §19 і визначте:
Як уряд Директорії реалізовував основні положення Декларації від 26.12.1918р.?
Чи могла Директорія відстояти незалежність УНР? Чому?

Позиція  українських  партій.
Українські соціал – демократи:
В.Винниченко, В.Чехівський – проти рад як форми влади, порозуміння з Москвою;
С.Петлюра – визнання рад як форми влади; орієнтація на Антанту.
Українські есери:
Ради як форма влади;
Представництво селян у радах відповідно його кількісному складу.
Січень 1919р. – нарада представників політичних партій, де була зроблена невдала спроба про вироблення спільного погляду на організацію майбутньої влади та вироблення рекомендацій Трудовому конгресу.
23 січня 1919р. – з»їзд Трудового конгресу.
Причини поразки Директорії
Суперечлива внутрішня політика, не вирішене аграрне питання.
Позбавлення політичних прав значної частини українських громадян.
Розквіт отаманства, наростання анархії в суспільстві.
Особисте протистояння В.Винниченка та С.Петлюри.
Неспроможність стати на перешкоді єврейських погромів.
Незадовільна підготовка та організації армії.
Закриття національних установ, створених за часів гетьманату.
Складна зовнішньополітична ситуація ( на території України йшла боротьба військ Радянської Росії, з білогвардійцями, Антантою, поляками)

Закріплення
Чому історики дали діаметрально протилежні оцінки діяльності Директорії?
Якої точки зору дотримуєтеся ви? Відповідь обгрунтуйте.
В чому ви вбачаєте помилки Директорії?


title: Дитячі та юнацькі роки Тараса Шевченка

text:
Дитячі та юнацькі роки Тараса Шевченка
Вікторина “Всім нам знайомий Т. Шевченко”
1. Село, яке письменник вважав своєю батьківщиною.
Моринці
2. Соціальний стан Тараса у дитячі
    роки.
Кріпак
3. Професія батька майбутнього письменника.
Стельмах
4. Здібність поета у дитинстві.
Малювання
5. Сума викупу Тараса з кріпацтва.
2500 руб.

Вікторина “Всім нам знайомий Т. Шевченко”
6. Рік і місто видання «Кобзаря».
1840 р., Петербург
7. Заклад, у якому навчався Тарас Григорович, отримавши «вільну».
Академія мистецтв
8. Де побував Т. Шевченко разом із науковою експедицією як художник?
На Аральському морі
9. Хто з родини Шевченків мав ім’я Катерина?
Старша сестра Тараса
10. Відома поезія митця про безрадісне сирітське дитинство.
 «Мені тринадцятий минало»

Життєвий і творчий шлях Кобзаря
Дитинство. Важка наука
У селі Моринцях на Київщині в убогій кріпосницькій сім’ї Григорія Шевченка 9 березня (25 лютого ст. ст.) 1814 року народився хлопчик Тарас, майбутній великий народний поет. Коли він був ще зовсім малий, батьки його переселились у село Кирилівку (нині Шевченкове).
У тяжких злиднях кріпацького життя минало дитинство Тараса.
З малих років у хлопця виявився гострий, допитливий розум.
Дуже захоплювали малого Тараса дідові оповідання про героїчне повстання народних мас проти польської шляхти в 1768 році.
Хлопець підріс, і батько віддав його в науку до дячка. Важкою була ця наука, але малий Тарас успішно подолав її, переносячи разом з тим мужньо всі суворі кари і знущання деспота-дяка.
Коли Тарасові було 9 років, померла його мати.
Залишившись із малими дітьми, батько одружився з удовою, яка мала своїх троє дітей, і життя в сім’ї стало ще тяжчим.
В 11 років залишився Тарас круглим сиротою.
Після батькової смерті почалося поневіряння хлопця по чужих людях.
Пристрасно бажаючи навчитися малювати, Тарас шукав учителів.
Коли йому було 14–15 років, він знайшов одного маляра в селі Хлипнівці, який погоджувався взяти його в науку, але зажадав на це дозволу від поміщика. А коли Шевченко звернувся до управителя панських маєтків, той, замість дозволу, послав його на панську кухню кухарчуком.
Незабаром кухарчука зробили козачком, тобто слугою молодого пана Енгельгардта. Нескладні були обов’язки козачка. Сиди біля дверей панської кімнати і чекай, поки пан гукне подати вогню, щоб закурити люльку, налити води тощо. Та й тут хлопця не покидала пристрасть до малювання: він крадькома змалював олівцем картини, що прикрашали панські покої.
У пана
Разом із паном Шевченко виїхав до м. Вільно. Тут з ним сталася така пригода. Пан з панею поїхали на бал. Хлопець засвітив свічку і став перемальовувати портрет козака Платова, учасника Вітчизняної війни 1812 року. Він так захопився улюбленою роботою, що не чув, як пани повернулися додому.
«Пан, — розповідає Шевченко в автобіографії, — с остервенением выдрал его за уши, надавал пощечин, за то, дескать, что он мог не только дом — город сжечь».
Весною 1831 року опинився Шевченко в Петербурзі, куди переїхав його пан. Наступного року, зважаючи на невідступні благання, пан віддав його в науку до «різних живописних справ цехового майстра» Ширяєва, щоб мати свого дворового маляра.
Наука у Ширяєва. Викуп з кріпацтва
Ширяєв брав численні підряди на розмалювання панських будинків, церков, театрів. Учні його жили на горищі, їх нещадно експлуатували. Їм удавалося трохи вчитися живопису, але треба було виконувати дуже багато технічних малярських робіт. Отже, хоч перебування у Ширяєва і було для Шевченка певною наукою, та вона не задовольняла його художніх запитів.
Влітку «білими» петербурзькими ночами він став ходити до Літнього саду перемальовувати статуї. В одну з таких ночей 1835 року його зустрів земляк художник Іван Максимович Со-шенко, який у цей час закінчував Академію мистецтв. Сошенко помітив у ширяєвського учня справжній художній талант і став йому допомагати.
І. Сошенко
Шевченко почав ходити до художника на квартиру, вчитися у нього малювати. Саме Сошенко знайомить Тараса з О. Венеціановим, Є. Гребінкою, В. Григоровичем, К. Брюлловим, В. Жуковським.
О. Венеціанов
Є. Гребінка
В. Григорович
К. Брюллов
В. Жуковський
Благородні друзі зацікавилися обдарованим юнаком і вирішили докласти зусиль, щоб визолити його з кріпацтва. Почалися переговори з паном Енгельгардтом. Він запросив за кріпака 2500 крб. Щоб роздобути цю значну суму, К. Брюллов намалював портрет В. Жуковського, який розіграли в лотерею, а на виручені гроші викупили Шевченка. Це сталося 22 квітня 1838 року.
Рання творчість Кобзаря
Характерні риси:
 інтерес до незвичайного, яскравого, таємничого, фантастичного;
 піднесений стиль мовлення;
 розчуленість (сентиментальність);
 захоплення історичним минулим.
Шевченко виступає переважно як романтик і реаліст одночасно.
Основні мотиви творчості:
 сирітство і соціальна нерівність (“Тяжко-важко в світі жити”);
 трагічна доля жінки-покритки і розбещеність панів (“Катерина”, “Мар'яна-черниця”);
 героїчне минуле України (“Іван Підкова”, “Тарасова ніч”, “Гайдамаки”, “Гамалія”, “До Основ'яненка”);
 тема ролі поета в суспільному житті (“Думи мої, думи мої…”).


ДИСИДЕНТСЬКИЙ РУХ


title: "Соціальні загрози суспільній безпеці"

text:
Соціальні загрози  суспільній безпеці
Суспільна безпека – стан захищеності життєво важливих інтересів особи, суспільства та держави від внутрішніх і зовнішніх загроз . Залежить від рівня життя її населення, від потенціалу для покращення умов життя майбутніх поколінь.
  Головні суб'єкти суспільної безпеки :
1) Громадянин ( його права та свободи )
2) Суспільство ( його духовні та матеріальні цінності
3) Держава ( її конституційний лад , суверенітет , територіальна цілісність та недоторканість кордонів )
           Суспільна безпека
Її характеризують  рівень безробіття , відсоток осіб , які опинилися за межею бідності , співвідношення середньої заробітної плати і вартості споживчого кошика , індекс розвитку людського потенціалу .
Важливим показником є якість життя  та середній клас .
Середній клас зумовлює стабільність , добробут та відкритість суспільства . Він є основним творцем інститутів і норм громадського суспільства.

Характеристика суспільної безпеки
Головний фактор суспільної безпеки є молодь. Незадоволення молоді існуючим станом речей у країні може призвести до значних  суспільних змін.
Суспільна стабільність залежить від :
Ефективної соціальної державної політики ;
Переважання в суспільстві середнього класу ;
Міжнаціональної толерантності ;
Міжконфесійної толерантності ;
 подолання бідності ;
Створення нових робочих місць , скорочення безробіття ;
 Залучення молоді до конструктивної діяльності .
           Суспільна стабільність
 Соціальних небезпек існує дві групи :
Перша група – пов'язана із взаєминами всередині людського співтовариства. До неї належать зростання тероризму і злочинності , військові конфлікти , наркоманія , відсталість економічного розвитку окремих регіонів та країн.
Друга  група – відображення  кризи у відносинах між суспільством і природою.  До неї належать демографічні , продовольчі , енергетичні кризові явища.
             Соціальні проблеми
Бідність — соціальні відносини, що характеризуються відсутністю необхідних матеріальних засобів для того, щоб провадити «нормальне» (відповідно до норм прийнятих суспільством) життя, наприклад, неможливість прогодувати свою родину, дати освіту дітям чи забезпечити сім'ю якісним медичним обслуговуванням.
                 Бідність
Низький рівень домагань ( соціологи констатують , що рівень домагань українців – нижче нікуди , а якщо людина не може стати багатою навіть в мріях,в реальності зробити це буде ще важче) .
 Відсутність перспектив ( наприклад молода людина вийшла, здобувши гідну  вищу освіту , вийшла на ринок праці . Ознайомившись з рівнем своєї зарплати , і наприклад , цінами на ринок житла , зрозуміла , що квартира їй недоступна) .
 Консервативне мислення ( бідним людям властиво прибіднюватися , тоді як багаті завжди готові йти вперед і справедливо оцінюють свої можливості).
Жалість до себе (жалість по відношенню до себе – вірний спосіб отримати низькооплачувальну роботу )
Неправильне відношення до грошей
Створення міфів (бідні люди у всіх проблемах звинувачують , тих , що оточують , а частіше -обставини. Вони придумують собі численні міфи ) .
Жадність
          Причини бідності
До економічно відсталих країн відносяться більшість країн Азії , Латинської Америки , Африки та країни СНД.
Згідно з матеріалами світового банку , на початку XXI ст. 2, 8 млрд. осіб витрачає на життя приблизно 2 долари щодня; більшість із них не має доступу до чистої води , їжі та засобів гігієни . Кожні 3 ,5 секунди від голоду помирає , а щодня – 24 тис. осіб.

Поширення бідності обумовлює негативні демографічні тенденції , низький рівень народжуваності ,погіршення здоров'я , неможливість отримання якісної освіти, масову еміграцію.

Старіння населення – зсув розподілу населення  за віком у бік більшого віку. Старіння населення в сучасному світі – масове явище. Кожен день близько  200 тис. чоловік на планеті долають 60- річний рубіж . Суспільство , порушене процесом старіння , подається змінам не тільки демографічного , але й соціального , економічного и психологічного характеру.
         Старіння населення
У доповіді ООН зазначено , що через десять років кількість жителів планети старше 60 років перевищить мільярд  осіб. До 2050 року людей за “ шістдесят ” в світі буде більш , ніж 15 – річних підлітків. Японія на сьогодні є єдиною країною , де вік 30 % жителів перевищує 60 років. Однак , до 2050 року в аналогічній демографічній країні опиниться ще не менш 50 країн , втому числі Албанія , Канада і Китай.

 В даний час дві третини світу старше 60 років , за даними фонду населення ООН , проживають в країнах , що розвиваються.
У ряді держав , наприклад , на Кіпрі і Латвії , більше половини тих , чий вік перевищує 60 років , проживають в умовах бідності .

Війна – складне суспільно  - політичне явище , пов'язане з розв'язанням протиріч між державами , народами , національними та соціальними групами з переходом до застування засобів збройної боротьби , що відбувається у формі  бойових дій між їх збройними силами .
Війни становлять потенційну загрозу соціальній безпеці.

                       Війни
Війни спричиняють величезні втрати серед мирного населення , значні фінансові витрати , знищення культурних та природних ресурсів. У світі зберігаються ті постійно збільшуються величезні арсенали засобів масового знищення , а загальні витрати та військові потреби у 2002 році становили трильйон доларів.

Тероризм – насильницькі дії проти мирного населення , здебільшого з політичною метою. Він є частиною підпільної боротьби , має насильницькі цілеспрямовані , може бути керованим на ідеологічному ґрунті.
                 Тероризм
Сьогодні жертвами вчинків терористів стають  не лише ті , на кого спрямовано саму дію , а й ті , хто випадково опинився поруч .  Тероризм становить  загрозу для всього людства , навіть коли терористичні акти відбуваються у віддалених куточках планети.

Терористичний акт в Москві , відбувся 25 жовтня в 2002 році , коли чеченські терористи захопили в заручники й утримували три дні приблизно 800 глядачів мюзиклу “ Норд – Ост “. Загинуло понад 100 заручників , серед них були 4 громадянина України.
Терористичний акт в Нью – Йорку , відбувся 11 вересня в 2001 році , терористи -  смертники спрямували два літаки із заручниками на борту в будівлі Світового торговельного центру . Загинуло 2750 осіб – громадян понад 90 країн , з 20 українцями включно.
Найвідоміші терористичні акти
Виконала проектЛитвиненко Світлана11-А


title: Дитинство Тараса Грироговича Шевченка

text:
Дитинство
Тараса Грироговича Шевченка
Дитячі роки Т.Г.Шевченка
1814 - 1830
Народився 25 лютого (9 березня н. ст.) 1814 р. в с Моринці Звенигородського повіту Київської губернії (тепер Звенигородський р-н Черкаської обл.).
Батько — Григорій Іванович Шевченко, по-вуличному Грушівський  (1781 — 1825) — родом з с. Кирилівка ,
мати — Катерина Якимівна Бойко (1783 — 1823) — з с. Моринці.
В сім»ї кріпаків:
 Вони були кріпаками великого магната, нащадка ліфляндських баронів, генерал-аншефа, згодом дійсного статського радника, сенатора                        В. Енгельгардта. Йому належали маєтки в різних частинах Російської імперії, в яких нараховувалося близько 160 тис. десятин землі і понад 50 тис. кріпаків, з них 18 тисяч чоловічої статі. Тільки на Київщині він мав понад 8 тисяч душ . До володінь Енгельгарда  належали також села Моринці і Кирилівка.

Перші вісім років після одруження батьки Шевченка жили в Кирилівці у хаті діда Івана. Тут народилися старші сестри Тараса — Катерина (1804 — бл. 1848) і Марія (1808 — 1810). Родина була велика: в тісній оселі жили тринадцять чоловік.
 Хата батьків Т. Г. Шевченка в с. Кирилівці. Олівець. [Кирилівка].
                                                                1843 р.
                                       Село Кирилівка розкинулося в мальовничому куточку
                                       України.
                                       Відвідавши Кирилівку, Шевченко намалював в альбомі
                                       олівцем хату, в якій провів своє дитинство, а в повісті «Княгиня», написаній на засланні, дав докладний опис садиби: «И вот стоит передо мною наша бедная, старая белая хата, с потемневшею соломенною крышею и черным дымарем, а около хаты на прычилку яблуня с краснобокими яблоками, а вокруг яблуни цветник, любимец моей незабвенной сестры, моей терпеливой, моей нежной няньки! А у ворот стоит старая развесис- тая верба с засохшею верхушкою, а за вербою стоит клуня, окруженная стогами жита, пшеницы и разного, всякого хлеба; а за клунею, по косогору, пойдет уже сад. Да какой сад!.. густой, темный, тихий... А за садом левада, а за левадою долина, а в долине тихий, едва журчащий ручей, уставленный вербами и кали -ною и окутанный широколиственными, темными, зелеными лопухами...»
Спогади ці відносяться, мабуть, до п’яти-шестиліт -нього віку Шевченка. Дивно тільки, що він не говорить тут нічого про свою матір, яка тоді ще була жива.
                                                    1810 р.
 Григорій Шевченко з сім’єю переїжджає у с. Моринці, де оселяється в садибі засланого у Сибір кріпака Колесника, прозваного за бунтарство Копієм. У Моринцях народився старший брат Тараса Микита (1811 — бл. 1870) і майже через три роки — Тарас. Хата ця не збереглася.
 Наприкінці 1815 р. з сибірського заслання повернувся власник хати, Шевченки змушені були переїхати до Кирилівки. Оскільки в хаті діда жити було дуже тісно, куплено хату в селянина Тетерюка, де й оселилася сім’я Григорія Шевченка.
Тут народилися молодші сестри Тараса: Ярина (1816 — 1865), Марія (1819 — 1846), яка в три роки осліпла від трахоми, і брат Йосип (1821 — бл. 1878).
Очі маленького хлопчика звикали до розмаїтих краєвидів. Уже тоді в його душі зароджувалася любов до природи рідного краю. Пізніше у своїх творах митець дасть неповторні художні образи української природи, в основі яких лежали враження дитячих і ранніх юнацьких літ.
Ще в дитинстві виявилася незвичайна допитливість Тараса, намагання розширити свій кругозір. У тій же повісті «Княгиня» письменник створив автобіографічний образ селянського «кубічного білявого хлопчика», який починає мислити і запитувати:

                                   «А что же там за горою? Там должны быть
                                   железные столбы, что поддерживают небо! А что
                                   если бы пойти да посмотреть, как это они его там
                                   подпирают? Пойду да посмотрю, ведь это недалеко»
Допитливий хлопчик
Перша спроба вийти за межі села була невдалою. Тарас заблукав і тільки надвечір зустрів валку чумаків, які, розпитавши хлопця, привезли його до Кирилівки. Інший варіант цієї пригоди розповів пізніше родич поета Варфоломій Шевченко .
Батьки тяжко працювали на панщині, а малих дітей доглядали їх старші брати та сестри. На все життя збереглися у Шевченка  теплі спогади про ніжну, терплячу няню — Катерину. У згаданому епізоді першої мандрівки Тараса за межі села видно особливу її турботу про свого вихованця. Коли чумаки підвезли його до садиби, вся сім’я вечеряла на подвір’ї. Не вечеряла тільки Катерина. Зажурена, вона стояла біля дверей і ніби поглядала на перелаз. «Когда я высунул голову из-за перелаза, то она вскрикнула: Прыйшов! прыйшов! — и, подбежав ко мне, схватила меня на руки, понесла через двор и посадила в кружок вечерять, сказавши — Сидай вечерять, приблудо!» .
Тарасові не було дев’яти років, коли Катерина вийшла заміж за кріпака
     Антона Красицького в сусіднє
                    с. Зелену Діброву.
В умовах напівнатурального господарства батько змушений був чумакувати, а також возити панську пшеницю до Одеси, Києва та інших міст. Коли Тарас трохи підріс, батько брав його з собою. Про одну з таких мандрівок Шевченко згадав пізніше в автобіографічному відступі в повісті «Наймичка», назвавши ті міста й села, що залишили слід у його пам’яті: Гуляйполе (Златопіль), Новомиргород, Дев’ята рота, Дідова Балка, Грузівка, Єлисаветград (тепер Кіровоград). Ці подорожі також значно розширювали кругозір допитливого хлопця.
...Як побачу
Малого хлопчика в селі,
Мов одірвалось од гіллі,
Одно-однісіньке, під тином,
Сидить собі в старій ряднині, —
Мені здається, що се я,
Що це ж та молодість моя...
                                                         Т. Шевченко

Перші дитячі роки Тараса Григоровича минули непомітно. В його сім’ї
зберігся переказ, що малий Шевченко дуже любив їсти землю: бувало, не
доглянуть його — животик у Тараса і здується, ніби від якоїсь хвороби;
розпитають, і виявиться, що він землі об’ївся.
Селяни-кріпаки в масі своїй були неписьменні. Як виняток поодинокі селянські діти вчилися в примітивних дяківських школах. Письменним був і батько Тараса. У поемі «Гайдамаки» згадано, як по неділях він читав у сім’ї вголос Чєтьї-Мінеї (щомісячні читання) — збірки церковно-релігійного змісту, де на кожний день тижня припадало житіє «святого» або опис пам’ятної події.
                                       Осінь 1822 р.
 Тараса віддали в науку до молодого кирилівського дяка Павла Рубана, якого прозивали в селі Совгирем. Хата дяка збереглася до наших днів; у 1960 р. над нею зроблено будинок-накриття.
Дяки вчили дітей по церковнослов’янських книжках. В автобіографії Шевченко писав: «По мно[го]тяжком двухлетнем испытании, прошел он Граматку, Час[ос]ловец и наконец Псалтырь»  Чому «многотяжком»? Пояснення цьому знаходимо у тій же автобіографії: в дяківській школі Тарас був «в виде школяра-попыхача», інакше кажучи, в роді хатнього робітника.
Своєю першою опанованою книжкою поет назвав згодом «Граматку», тобто церковнослов’янський буквар. Другою книжкою був «Часослов» — збірник молитов і пісень для церковної відправи. Оскільки цей характер відправи звався «часами», звідси й назва: «Часослов». Третя книжка, освоєна Шевченком, — «Псалтир», або  книга псалмів. Це була частина Старого завіту Біблії, що тоді часто видавалася окремо й правила на Русі за підручник для читання.Псалми — своєрідні поетичні твори, побудовані на метричній організації мови і синтаксичних паралелізмах. Нам важливо підкреслити, що саме з цієї книжки починається знайомство Шевченка з друкованою поезією. Пізніше він не раз вдавався до переспівів псалмів.У тій же автобіографії читаємо: «Дьячок, убедившись в досужестве своего школяра-попыхача, посылал его вместо себя читать Псалтырь по усопших крепостных душах, за что и платил ему десятую копейку яко поощрение»
Через рік після вступу до школи померла його мати. На засланні поет пригадував:

                                    Там матір добрую мою,
                                    Ще молодую — у могилу
                                    Нужда та праця положила.

Мати Шевченка померла 20 серпня 1823 р., коли їй було лише сорок років.

До смерті матері Шевченко, живучи під її опікою, не знав горя.
 Але після її смерті (1823 р.) у нього почалися ті життєві знегоди, які переслідували поета до самої могили.
Після смерті дружини у Шевченка-батька зосталося п’ятеро дітей: Микита, Катерина, Тарас, Ярина та Йосип. Останньому було десь півтора року. У селянському побуті вдівцю з такою сім’єю жити важко; потрібна жінка, яка б і по хазяйству поралась, і дітей доглянула. Тому природно, що невдовзі по смерті матері в сім’ю Шевченків увійшла мачуха. За народними поняттями, образ мачухи завжди пов’язується з чимось недобрим, егоїстичним: не добро внесла мачуха і в хату Шевченків...
Лишившись з малими дітьми (Катерина тоді вже вийшла заміж), батько Тараса змушений був одружитися з вдовою Оксаною Терещенко, яка мала трьох своїх дітей. Незабаром, коли Тарасові ледве сповнилося одинадцять років, 21 березня 1825 р. помер батько.

У мачухи були діти від першого шлюбу, і саме від них маленькі Шевченки натерпілися особливо батато горя; найбільше перепадало непоступливому Тарасові, який завжди з ними сварився. «Кто видел хоть издали мачеху, — говорить сам Тарас Григорович у тому ж оповіданні „Княгиня“, — и так называемых сведенных детей, тот, значит, видел ад в самом отвратительном его торжестве. Не проходило часа без слез и драки между нами, детьми, и не проходило часа без ссоры и брани между отцом и мачехой. Мачеха особенно ненавидела меня, вероятно, за то, что я часто тузил ее тщедушного Степанка...» Сварки ці з боку Тараса скоро обернулись ненавистю, і ось з якого приводу: один із зведених братів украв у постояльця-солдата три злотих: той огледівся і почав їх шукати. Мачуха запідозрила свого пасинка Тараса: той божився, що він невинний, але мачуха стояла на своєму: «Гроші украв Тарас». Він і далі відмовлявся: тоді йому зв’язали руки і ноги й думали примусити зізнатися різками, які щедро посипалися з рук йото дядька... Від болю
 Шевченко взяв злочин на себе, та коли його розв’язали і спитали, куди ж він подів
украдені гроші, маленький мученик відповів, що закопав їх отам у саду; коли йому звеліли вказати місце точніше, Шевченко відмовився знов, і катування почалося спочатку... нічого більше не добилися, і бідного пасинка кинули мало не мертвого. Тим часом солдату треба було віддати гроші, для чого й продали юпку покійної матері. Справжній злодій відкрився вже набагато пізніше

Невдовзі після цієї пригоди батько віддав Тараса Григоровича на виучку до міщанина Губського.
 Грамота йому далася: буквар Шевченко вивчив дуже швидко; тільки Губський ніяк не міг справитися із своїм учнем-пустуном. Шевченко раз у раз тікав од свого вчителя і завжди, бувало, щось витворить при цьому. Батько теж даремно намагався угамувати його... І вмираючи (1825 p.), висловив, між іншим, знаменне пророцтво щодо майбутності сина: «Синові Тарасу із мого хазяйства нічого не треба, він не буде абияким чоловіком: з його буде або щось дуже добре, або велике ледащо; для його мов наслідство або нічого не буде значить, або нічого не поможе». Слова ці надто пророчі, щоб бачити в них тільки випадковість; шкода лише, що пам’ять рідних Тараса Григоровича не зберегла даних, які привели батька до такого висновку.
Зовнішній вигляд Тараса-школяра можна уявити з автобіографічної згадки у повісті «Княгиня»: «...ходил я постоянно в серенькой дирявой свитке и в вечно грязной бессменной рубашке, а о шапке и сапогах помину не было, ни летом, ни зимою. Однажды дал мне какой-то мужик за прочтение псалтыря на пришвы ременю, да и то от меня учитель отобрал, как свою собственность.
Після смерті батька Шевченка віддали в школу до сільського дяка Бугорського, де він вивчив часослов і псалтир. Згодом він перейшов до священика Нестеровського, в якого навчився писати і потім чомусь знов повернувся до Бугорського. Мабуть, про цього наставника згадує Шевченко і в своєму «Письме» до редактора «Народного чтения», і в оповіданні «Княгиня».
У Бугорського, як і в Губського, Шевченко, за переказами, вчився добре, але вчитель ніяк не міг примиритися з його непосидючістю, хоча сам викликав її своєю надмірною до нього суворістю.
 Тарас дуже часто кидав школу і цей час завжди тинявся по всіляких пустирях. Улюбленим його притулком тоді був сад односельчанина Шевченків — Жениха. Тут, у калинових кущах, втікач-школяр влаштував собі затишну схованку від шкільних різок; очистивши площинку й посипавши її піском, він склав собі з дерну щось подібне до ліжка й усамітнювався, коли вже не мав сил терпіти шкільні
 муки . У цій схованці Шевченко лишався іноді по кілька днів, завдяки допомозі своїх сестер, які приносили йому харчі й узагалі покривали витівки брата, щоб врятувати його від зайвих стусанів дяка й мачухи .
Зрештою Тарас змушений був залишити домівку. Деякий час він жив у свого дядька Павла, який після смерті поетового батька став опікуном сиріт. Павло був до дітей надто суворий. У розмові з біографом поета М. Чалим Ярина характеризувала дядька як «великого катюгу». Тарас пас свині, працював разом із наймитом у господарстві, але кінець кінцем не витримав тяжких умов життя й оселився у нового кирилівського дяка Петра Богорського. І тут життя було нелегким — обов’язкові «субітки», коли учнів поспіль карали різками. І звідси хлопець не раз тікав у бур’яни, про які згадував пізніше в Петербурзі у листі до брата Микити: «...ті бур’яни, що колись ховався од школи» (VI, 10). У калинових кущах сусіда на прізвисько Жених він мав затишок — постіль, зроблену з дерну, їсти йому приносили сестри Ярина й сліпа Маруся.
Про те, як Шевченко проводив час у Жениха в калині, зберігся в нього спогад у «Посланні до А. О. Козачковського»:
Давно те діялось. Ще в школі,
Таки в учителя-дяка,
Гарненько вкраду п’ятака
(Бо я було трохи не голе —
Таке убоге) та й куплю
Паперу аркуш; і зроблю
Маленьку книжечку, — хрестами
І візерунками з квітками
Кругом листочки обведу
Та й списую Сковороду…
До сестер Тарас Григорович почував особливу любов: вони були єдиними друзями дитинства; з товаришами своїми Шевченко, за переказами, не любив водитися й до жодного з них не прив’язувався, як буває в дітей, навіть з братами-дітьми він був досить стриманий. Уся його дитяча прихильність зосереджувалася на сестрах. Старша з них, Катерина Григорівна, була нянькою поета і заміняла йому, як могла, покійну матір. Вона померла під час першої епідемії холери (1830). Найніжніше ставлення до меншої сестри, Ярини Григорівни, Шевченко зберіг до самої смерті. Приїжджаючи на батьківщину, він звичайно зупинявся у неї ї завжди любив бесідувати з нею, як він її викупить, як вона з дітьми будуть вільними, як він влаштує її життя. Особливо багато на цю тему говорив Шевченко в останній свій приїзд у рідний край, 1859 року; але смерть не дала здійснити йому задушевні його бажання.
У Лисянці Шевченко знайшов собі вчителя малювання в особі диякона — «тоже спартанца» . Наука була короткою: «Терпеливо бродяга-школяр носил из Тикича три дня ведрами воду и растирал медянку на железном листе и на четвертый день бежал» . Утік він у с. Тарасівку «к дьячку-маляру, славившемуся в околотке изображением великомученика Никиты и Ивана-воина; у последнего для большего эффекта рисовал он на левом рукаве две солдатские нашивки. К сему то Апеллесу обратился школяр-бродяга с твердым намерением перенести все испытания, только бы хоть малость научиться его великому искусству. Но увы! Апеллес посмотрел внимательно на левую ладонь бродяги, отказал ему наотрез,  не находя в нем таланта не только к малярству или к шевству, ниже к бондарству»
Тарас змушений був повернутися до Кирилівки, де пас громадську череду. Пізніше в автобіографічному вірші «N. N.» («Мені тринадцятий минало») він тепло й зворушливо згадав подругу свого дитинства Оксану Коваленко.
Тоді ж Шевченко кинув стригтися, почав носити волосся кружальцем, як у дорослих;
 сам пошив собі шапку, на зразок конфедератки, і всіма цими «дивацтвами» звертав   на себе увагу не тільки своїх товаришів, а й старших...

Подібними ж дивацтвами, можливо, викликав Шевченко в батька і той його передсмертний присуд, який наведено вище.
Микита Григорович, старший брат поета, спробував було привчати його до господарства, але всі  намагання були даремні: Тарасу Григоровичу скоро надокучали ці заняття, і він, не задумуючись,  кидав у полі волів і йшов собі блукати на волі.
Розповіді батька й діда, безсумнівно, дуже вплинули на розвиток творчого обдаровання нашого поета й не могли не відбитися згодом на його творах. В епізоді до «Гайдамаків» про це говорить сам поет:
Бувало, в неділю, закривши мінею,
По чарці з сусідом випивши тієї,
Батько діда просить, щоб той розказав
Про Коліївщину, як колись бувало,
Як Залізняк, Гонта ляхів покарав.
Столітнії очі, як зорі, сіяли,
А слово за словом сміялось, лилось:
Як ляхи конали, як Сміла горіла,
Сусіди од страху, од жалю німіли.
І мені, малому, не раз довелось
За титаря плакать. І ніхто не бачив,
Що мала дитина у куточку плаче.
Спасибі, дідусю, що ти заховав
В голові столітній ту славу козачу;
Я її онукам тепер розказав...
Крім розповідей діда, на створення «Гайдамаків» вплинула, гадаємо, й подорож маленького Шевченка до Мотронинського монастиря. Про цю подорож покійний поет розповідав Івану Максимовичу Сошенку.
В Мотронинський монастир Шевченко ходив із сестрами на прощу. Монастир цей примітний тим, що на цвинтарі його поховано багато коліїв, про що говорять кам’яні плити на деяких могилах. Маленький Шевченко, тоді вже грамотний, читав могильні написи, задовольняючи тим цікавість як свою особисту, так і інших богомольців; серед останніх чимало було таких, які добре пам’ятали покійників Мотронинського цвинтаря, і вони тут же доповнювали лаконічні написи своїми спогадами про коліїв.
 Ці розповіді Шевченко слухав так уважно, що його пам’ять зберегла їх надовго .
З дитячих  років у Тараса Григоровича особливо була помітна пристрасть до малювання: де тільки можна було, на стінах, дверях, воротях, Шевченко завжди малював вуглиною чи крейдою. У школі, коли він уже міг придбати папір і олівець, ця пристрасть розвинулася в ньому ще більше. Підтримуваний цією пристрастю і водночас втративши всяке терпіння зносити далі шкільне життя, Шевченко втік у Лисянку до диякона-маляра, але й тут йому важко було ужитися, як видно з автобіографічного листа до редактора «Народного чтения». У цьому ж листі
Шевченко говорить, що з Лисянки він перейшов у Тарасівну, де сподівався знайти пристанище в іншого маляра-дячка; той визнав Шевченка нездатним до малярства і тим самим примусив його повернутися додому в Кирилівку.
Пристрасть до малювання
Вугликом
Крейдою

Стіни
Двері
Ворота
Дорога
Комора
Стайня
Коней,москалів,півнів, людей, церкву,  київську дзвіницю .
Втративши будь-яку надію стати маляром, Шевченко повертається до Кирилівки і пасе громадську череду. Познайомився з Оксаною Коваленко. Хата її батьків стояла поблизу Шевченкової. Оксану поет пізніше згадує в поезії «N.N.»(«Мені тринадцятий минало»).Їй присвятив поему «Мар»яна-черниця» , вірш «Ми в купочці колись росли…»
Варфоломій Шевченко, брат поета у третіх, а згодом його свояк, який вчився у дяка після Тараса, довідався від Василя Крицького (останній учився разом із Тарасом) про його малюнки, що збереглися в їх спільного товариша по школі Тараса Гончаренка: «Незабаром я зайшов до Гончаренка і побачив поприліплювані у хаті на стінах малюнки Тараса Грушівського: то були коні і москалі (солдати. — Ред.), мальовані на грубому сірому папері» .Ф. Лобода (Ф. Лебединцев), згадуючи наймитування Тараса в              Гр. Кошиця, писав: «...в досужие часы рисовал углем на коморе и стайне петухов, людей, церковь, даже и киевскую дзвиныцю» .

Так розповідав сам Тарас Григорович; проте сестра його, Ярина Григорівна, переказала нам подробиці цієї втечі дещо інакше: знудившись шкільним життям і водночас відчуваючи потяг до малювання, Шевченко втік од Бугорського в с. Хлебнівку, яка славилася своїми малярами. В одного з них Тарас Григорович і оселився, і прожив тут тижнів зо два, поки до нього придивлялися. Хлебнівський  маляр побачив його здібності до свого ремесла, однак, побоюючись відповідаль- ності за те, що тримає поміщицького хлопчика без посвідки, порадив Шевченку виклопотати спочатку потрібне свідоцтво на проживання, а тоді вже оселитися в нього на вчення.

Тарас Григорович пішов у м. Вільшану, де мешкав Енгельгардтів управитель Дмитренко, і почав просити посвідку на проживання у хлебнівського маляра. Дмитренко, розговорившись із хлопчиком і помітивши його меткість, замість того, щоб видати посвідку, узяв Тараса Григоровича собі в прислуги.
Незабаром приїхав на батьківщину сам поміщик, і доля поета була вирішена: він був переведений до пана у кімнатні козачки. Це було в 1829 році. Цією подією закінчився перший період життя Шевченка.

Так минуло дитинство Тараса Григоровича. Ми бачимо, що маленький Шевченко багато з чим не мирився в середовищі, яке його оточувало, й помітно вирізнявся з-поміж своїх однолітків, все це треба віднести за рахунок особливої вразливості його натури, яка не зраджувала його до самої смерті.
 Уже з дитячих років Тарас Григорович виявляв надзвичайну допитливість розуму; особливо уважно прислухався він, коли, бувало, дід чи батько його на якесь свято починали розповідати про минувшину.
 Батько Тараса Григоровича був грамотний і для свого середовища досить начитаний; розповідь його відзначалась релігійним характером; він любив переказувати житія святих і всіляких подвижників благочестя. Інший характер мала розповідь діда, живого свідка Коліївщини; всі герої цього кривавого епізоду української історії були йому добре відомі, і саме про них він любив святковими вечорами оповідати дітям і онукам.
(Дід Тараса Григоровича помер у 40-х роках, маючи десь 115 років.)
З ранніх років Шевченко цікавився народною творчістю.Він любив слухати чумацькі ліричні пісні про народну недолю, які співали батько, мати і сестра.
Тарас у дяків навчився читати й писати,захопився художньою літературою.
Твори, ярі справили велике враження на розвиток творчості Шевченка.
Г.Сковорода
вірші-пісні козака Семена Климовського
І.Котляревський
М.Цертелєв
М.Максимович


title: Байка Леоніда Глібова "Зозуля і Півень"

text:
Сьогодні у нас незвичайний урок

 До мудрої байки ми зробимо крок

 Із байкою ми зустрічались не раз

 Та знову вона завітала до нас.

    Від уроку я очікую…

    Наш урок буде…

    На уроці ми будемо…

Девіз уроку:
Не просто слухати, а чути.
Не просто дивитись, а бачити.
Не просто відповідати, а
                                    міркувати.
Дружно і плідно працювати!
Два брехуни одної правди не скажуть

Байка
Алегорія
Розповідь про подію
Мораль
Алегорія – образ в якому відтворюються
                  людський характер та взаємини в
                  образах тварин, предметів, явищ
                  природи.
Мораль – повчальний висновок у байці.

Л. Глібов
Зозуля  і  Півень

Чи є ще дійові особи у цій байці?

потакати                          нещасне, бездарне

мерщій                             погоджуватися

далебі                               поклянусь

знічев´я                            справді

безталанне                       без причини

забожусь                           швидко

Доберіть синоніми
Довіку –

Пурхнув –

завжди, вічно
полетів
Пояснити значення слів
Годить –

Кралечко –

робити приємне, догождати
красунечко
 Перепілка – невелика, пухка пташка
 Жар-птиця – казковий яскравий
                                    птах

Мовчазне читання

Прочитайте і доведіть, що це байка

ФІЗКУЛЬТХВИЛИНКА

доброзичливість
улесливість
відкритість
агресивність
посидючість

неробство
добродушність
брехливість
тактовність
фальшивість

“ Здається, байка тільки бреше,
А справді ясну правду чеше.
Нікого в світі не мине…”

 Як ви розумієте тему нашого
    уроку: “Два брехуни одної
                                 правди не скажуть”
Найбільші труднощі я відчув …
Я не вмів, а тепер вмію …
Я не знав, а тепер знаю…
На наступному уроці мені хотілося б
   знову…

Домашнє завдання
Читати виразно байку.    За бажанням  намалювати ілюстрацію до твору.


Морально-етичні проблеми в творчості Олеся Гончара
Підготувала вчитель української мови та літератури ЗОШ І – ІІІ ступенів № 4
 Слєпченко В.В.
Чому період 60-х років можна вважати  часом злету таланту О.Гончара?
Тоді були написані такі  непересічні в українській літературі  романи «Людина і зброя», «Тронка», «Собор»
 Як його твори вписалися в явище «шістдесятництва»?
Вони були  цілком співзвучні актуальним проблемам часу, які найбільше  тривожили людство і лишаються не менш актуальними і донині.

Які морально-етичні  проблеми було висвітлено в романі «Собор»?
Передано  розтлінний дух  національного нігілізму, кар'єризму,пристосування, засилля і сваволі партійних бюрократів, інтелектуального невігластва чиновників
Чому було влаштоване публічне шельмування «Собору»?
О. Гончар чесно говорив про болючі проблеми  того часу
Чому роман «Собор» є проблемно-філософським твором?
Соціальні та національні проблеми розглядалися під кутом зору вічних гуманістичних істин, якими  мусить керуватися людська цивілізація, щоб не прийти до остаточного  руйнування і знищення.
Яка проблема є центральною у творі?
Проблема духовності сучасної людини, а точніше  - проблема духовності сучасного українця.

Що об'єднує всіх героїв  роману?

               Образ собору
Чого найбільше боялася  імперська тоталітарна влада?

Пробудження національної свідомості українців
До яких думок намагається  привернути увагу читача О.Гончар?

Викорінення з народу рабської покори, повернення йому внутрішньої суті, гордості  вільної людини

Чим був Собор для зачіплянців?
Собор став ніби частиною самих жителів, вони  підсвідомо  звірялися йому  в найпотаємнішому, шукали захисту в найтяжчі хвилини свого життя. Собор – ніби остання опора українського духу, якому  загрожує смертельна небезпека

Символом чого виступає Собор у романі?

Собор як художній  символ самої України, її духовності, яка  овіяна багатьма вітрами, стоїть напівзруйнована, в риштованні обіцянок щасливого майбутнього

У що вірить письменник?

О.Гончар вірить, що український народ прокинеться, що Баглаї (Микола, Іван), Вірунька, Єлька, баба Шпачиха захистять собор від безбатченків так, як мусять захистити  і свої душі від спустошення
З яких спогадів народився роман «Людина і зброя»?
З незабутніх спогадів  про перші дні війни, коли він, студент Харківського університету, добровольцем пішов на фронт.
Що почали розуміти солдати, коли опинилися в окопах?

«Ми почали розуміти, що самої тільки  нашої готовності загинути – замало, що «душі високі поривання» мають поєднуватися з буденним солдатським  умінням воювати, терпляче переносити  всі жахіття, всі труднощі, на які  прирікає фронтовика війна. Окопи  стали для нас другим університетом»
Що переживають його герої в романі «Людина і зброя»?
Його герої Богдан Колосовський, Мирон Духнович, Слава Лагутін, Степура, Дробаха переживають найтяжчі випробування – початок війни, відступ на схід. Перед читачами постають  реальні, страшні картини оточення їхнього батальйону, смертей зовсім юних хлопців.
Як автор  по-філософському осмислює зображуване?
О.Гончар показує полярність життя і смерті, війни і миру. Слава Лагутін і Мар`яна справляють своє весілля напередодні відправлення на фронт – зароджується нова сім`я, але в неї немає майбутнього: хлопець гине в першому ж бою.
Яку проблему піднімає автор у своєму романі?
Піднімає проблему  втраченого покоління – того,що перейшло через криваву м'ясорубку. Але це покоління, що його показує український митець, у двобої з смертю, насильством мусить вистояти, перемогти все.
Як звучить  публіцистичний виступ у кінці твору?
«Але, навіть, гинучи, віритимеш, що після нас буде інакше, і все це більше не повториться, і щаслива людина, розряджаючи  останню бомбу в сонячний день Перемоги, скаже: це був останній  кошмар на землі».
Яка риса Гончарового стилю проявилася в романі?
Планетарність мислення. Його герої хоч і несуть у собі певні ідеї, проте показані живими, реальними людьми зі своїми  вадами і слабкістю.
Яку закриту тему  у своєму романі піднімає  О. Гончар?
Богдан Колосовський – син репресованого, у творі відверто передано атмосферу недовір'я, підозрілості, що панувала  у тогочасному суспільстві.


title: Чому Лесю Українку називають дочкою Прометея

text:
Чому Лесю Українку називають

"дочкою Прометея"?
Ключове питання:
Тематичні питання:
З'ясувати, хто були друзями Лесі та Прометея.
Визначити, яких тілесних мук  зазнала Лариса Петрівна та Прометей?
Визначити спільні риси характеру героїв

Климент Васильович Квітка - чоловік Лариси Косач
ПРОМЕТЕЙ – той, хто перш за все                     				думає
Прометей
уособлював
мислячу силу
разуму,
розуму,
хитрощів.
Родина Прометея
Батько: титан ІАПЕТ, прабатько всього 	      роду людського
Мати: німфа Азія, донька Океану
Сестра: Астрея попросила
Прометея повернути
вогонь людям
Брат: Епіметій,
чоловік Пандори
Друзі Лариси Петрівни
Варвара Василівна Дмитрух-друг
 сім’ї, з якої Леся Українка записувала пісні
Друзі ПрометеяГеракл, який звільнив Прометея, вбивши орла
ГЕРАКЛ
Тілесні муки
30-літня боротьба з хворобою
Знущання орла над
Титаном
Риси характеру Лесі Українки та Прометея
Леся Українка - терпляча,сильна жінка, яка не зламалась через свою хворобу, а навпаки
дарувала людям свою творчість.
Добра,вольова,тендітна.
Прометей - величний і могутній у своїй нескореності, неодноразово використовувався в творчості видатних митців, як символ людських змагань, як взірець безстрашного борця, що заради людей свідомо пішов на муки.
Овідій: “Прометей розмочив землю водою та виліпив з неї людину за подобою богів”

  Леся Українка - Дочка Прометея (вираз Бориса Олійника у однойменній поемі).
  Нести людям вогонь просвіти, вогонь своєї любові, жар свого невтомного слова було справою всього її життя.

Висновок:
Звичайно, якщо ніхто не бачив поетесу розбитою і знесиленою, то це не означає, що вона була крицевою. Не забуваймо, що Леся Українка - жінка з вразливою тонкою душею. Були і в її долі прикрі падіння і болісні втрати.
 Життєве кредо Лесі Українки - сміливо творити свій шлях серед будь-яких незгод, змагатися з долею, не впадати у відчай під ударами долі.

	У поезії «Ніобея», драматичних поемах «Оргія», «В катакомбах» знову зустрічаємо  символ непоборності духу, сміливої думки, доброго серця.
	Ніобея говорить: «І хоч у горе закохана, все ж я дочка Прометея...» Так могла сказати й Леся Українка, все життя якої — подвиг, легенда, що залишиться у віках незгасимою іскрою духовного вогню.


ЧОГО НАВЧАЄ «ВЕЛЕСОВА КНИГА»?


title: Поїздка до Львова

text:
Поїздка до Львова
Виконала:
Учениця Мукачівського Будинку Школяра
Гуртка «Юні Фотолюбителі»
Мешко Адріана
Одного разу ми вирішили поїхати до неймовірного міста Львів.
Звичайно то було не легко вмовити вчительку поїхати,та все ж таки вона погодилась))
Ми всі дуже хотіли туди,адже там дуже гарно ..є багато цікавих міст.
ЕлектричкаМукачево-Львів
Наші пригоди розпочалися з електрички! Спочатку нам було сумно,та через декілька хвилин ми почали спілкуватися,сміятися,грати в різні ігри. Було весело,особливо як сказала Ельвіра:Калготи дають своє!
Прибуття до Львову
Ми довго чекали і ось ми приїхали до Львова)) Куча емоцій,радість, хвилювання. І ось ми вже на Вокзалі. Після прибуття,ми вирішили сфотографуватись і сісти на автобус ..і тут нас вже і зустріли декілька циганів,які віднімали від нас гроші. Все добре обійшлось.
Центр міста
Ми вийшли з автобуса і вирішили трішки погуляти містом. З початку ми пішли до театру,потім площа Шевченка і нарешті Львівська фабрика шоколаду,мабуть наша улюблена Там ми купили собі багато різного шоколаду..та пішли в кафе щоб зігрітись і випити чашку кави,або чаю))
«Три мітли»
Після шоколадної фабрики,ми ще трішки погуляли..а потім пішли до незвичайного,дуже класного кафе «Три мітли»,тобто кафе в честь Гаррі Поттера.
  Ратуша
Після кафе,ми пішли в магазин ,щоб купити собі сувеніри ... а потім ми вирішили піти до ратуші. Там, напевно, було десь тисяча ступеньок . Бо ми вже не витримували,але  все-таки подолали вершину Львова. Звідти дуже гарно було видно Львів,це неймовірні відчуття.
Гуляли по Львові
Ми ще трішки пішли гуляти містом,так як в нас ще було багато часу до електрички.
По дорозі додому
Ну ось ми вже сіли в електричку і телефонували батькам,щоб вони не хвилювалися. Ми їли,сміялись,пили дуже смачний чай))),малювали,познайомилися з хорошими людьми. А ще за пару хвилин нас знав цілий вагон і всі голосували за партію «Ляшка» … це я ніколи не забуду. То ж ми провели гарно час і були за це дуже щасливі.
Дякую за перегляд
Сподіваюсь ми ще побуваємо в цьому місті. ♥♥♥


title: СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНІ НАСЛІДКИ ЕПІДЕМІЇ ВІЛ-інфекції/СНІД в УКРАЇНІ

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Кінцева обробка поясного виробу. Оздоблення спідниці


title: "Григорій Квітка-Основ’яненко – батько української прози"

text:
Григорій Квітка-Основ’яненко – батько української прози.
...А ти, батьку, Як сам здоров знаєш; Тебе люде поважають, Добрий голос маєш... Утни, батьку, щоб нехотя На весь світ почули, Що діялось в Україні...
  Т.Шевченко про Г.Квітка-Основ’янко
Григорій Федорович Квітка-Основ'яненко -український прозаїк, драматург, журналіст, літературний критик і культурно-громадський діяч. Засновник художньої прози і жанру соціально-побутової комедії в класичній українській літературі. Твори письменника утверджували високі морально-етичні якості людини з народу, відіграли помітну роль у розвитку української мови. Як письменник, видавець, літературний критик і публіцист виступав в оборону художніх можливостей української літературної мови.
Літературознавчий словник:
Іронія - художній троп, який виражає глузливо-критичне ставлення митця до предмета зображення.

Сатира - гостра критика чогось, окремих осіб, людських груп чи суспільства з висміюванням, а то й гнівним засудженням вад і негативних явищ у різних ділянках індивідуального, суспільного й політичного життя, суперечних із загальнообов'язковими принципами чи встановленими ідеалами.
Конотопська відьма — сатирично-реалістична повість Григорія Квітки-Основ'яненка, написана в 1833, а опублікована в 1837 році у другій книзі «Малоросійських оповідань» письменника.Повість розповідає про козацьку старшину, сотника славної конотопської сотні Микиту Уласовича Забрьоху, його писаря Прокопа Ригоровича Пістряка та відьму Явдоху Зубиху.Твір складається з 14 розділів і має закінчення («закінченіє»). Кожен розділ повісті починається словами смутний і невеселий, які набули в українській мові статусу крилатих.
Один з найвідоміших творів Квітки-Основ’яненка “Конотопська відьма”
Головні герої:
Микита Уласович Забрьоха — сотник конотопський;
Олена Йосиповна — хорунжівна;
Прокіп Ригорович Пістряк — сотенний конотопський писар, розумний, хитрий;
Явдоха Зубиха — «конотопська відьма»;
Халявський Дем'ян Омелянович — судденко, коханий Олени;
Солоха — дружина Забрьохи.
   Григорій Квітка -Основ'яненко майстерно володіє засобами зображення комічного, прийомами гумору й сатири в художньому творі. Повість «Конотопська відьма» можна вважати зразком для практичного засвоєння цих понять.
Маруся — сентиментально-реалістична повість Григорія Квітки-Основ'яненка, написана у 1832 та опублікована в 1834 році. Перший прозовий твір нової української літератури.
Головні герої:
Маруся — головна героїня, донька Наума Дрота;

Наум Дрот — багатий селянин, батько Марусі;

Настя Дрот — мати Марусі, дружина Наума Дрота;

Василь — наречений Марусі.
Висловлювання про твір
Я написав «Марусю» і довів, що від малоросійської мови можна розчулитися.
Г.Квітка-Основ’яненко

Вас не бачив, а вашу душу, ваше серце так бачу, як може ніхто на всім світі. Ваша «Маруся» мені так розказала.
Т.Шевченко , з листа до Г.Квітки-Основ’яненка
Український сентименталізм у творчості Г. Квітки-Основ'яненка
Сентименталізм - мистецький напрям в європейській літературі другої пол. 18 ст. Назва виникла від «Сентиментальної подорожі» Лоренса Стерна.

Г. Квітка-Основ'яненко є найяскравішим представником українського сентименталізму. Його повість «Маруся» відома багатьом читачам в Україні та за її межами.
Сучасник Г. Квітки-Основ'яненка, Й. Бодянський, у рецензії на перше видання «Малороссийских повестей» підкреслював визначальну роль письменника в створенні прози українською мовою:
    «До цього малоросіяни не мали жодного твору суто літературного, писаного прозою, своєю рідною мовою... Хвала панові Грицькові, що перший так сміливо і так живописно увірвався на баскому коні в царину нині всіма любимого розповідного роду».
    З появою повістей Г. Квітки-Основ'яненка починається розвиток української художньої прози.