title: Музей Б.Грінченка на Луганщині

text:
МУЛЬТИМЕДІЙНА ПРЕЗЕНТАЦІЯ“МУЗЕЙ БОРИСА ГРІНЧЕНКА НА ЛУГАНЩИНІ”
Автор
Пушишина Т. М. (вчитель української мови та літератури )
НВК “Преображенська ЗОШ І- ІІ ст. - ДНЗ”

Дух воскресне, як народ
			 живий,
З вогню труда подвижного
		        й святого.
Стоїть Грінченко – вічний
		         вартовий
Біля криниці слова
		         золотого.

		        С. Чернілевський

      З прадавніх часів несе землею свої тихі води до Лугані, а з нею – до Сіверського Дінця, річечка з нехитрою назвою Біла. З мосту, що перетинає її на трасі Луганськ-Алчевськ, відкривається краєвид зеленої долини із старими вербами. По лівому берегу над річкою здіймаються скелясті кручі. Правий берег річки від самої води неспішно підіймається вгору і аж біля обрію переходить у широкий степ з типовим представництвом донбасівської степової флори і фауни. А перед річкою, над квітучим вишневим буйством де-не-де виступають дахи добротних селянських домівок. Це і є Олексіївка.        Увагу на в`їзді в село привертає стела з написом: «Меморіальний музей Б.Д.Грінченка».

     Короткий степовий шлях веде до Народного музею.                                                                                На подвір`ї Олексіївської школи стара будівля, перед якою возвеличується пам`ятник талановитому педагогу, видатному письменнику і публіцисту, критику і мовознавцю, видавцю та громадському діячу – Борису Дмитровичу Грінченку.

Історія створення музею
                     У 60-х роках минулого століття учні Олексіївської школи на чолі з директором В.І.Поздняковим взяли активну участь у створенні музейної кімнати Б.Д.Грінченка. Та, на жаль, вона проіснувала не довго. У 1988 році за ініціативою групи інтелігенції Луганщини (Г.Довнар, М.Ночовний, М.Чернявський, Ю.Єненко) та рішенням сесії Михайлівської селищної Ради до 125-річчя від дня народження видатного діяча української культури була відкрита музейна кімната Б.Д.Грінченка. Багато матеріалу для музейної кімнати передав заслужений вчитель Б.В.Пастух. 28 листопада 1988 року урочисто відкрито музейну кімнату та пам`ятник Б.Д.Грінченку (перший і єдиний в Україні). Автор пам`ятника – луганський скульптор Іван Михайлович Чумак. У 1992 році музеєві присвоєно звання “Народний”.

        У 2000 році, у зв`язку із з`єднанням Михайлівської та Олексіївської шкіл, звільнився старий будинок школи, збудований у 1879 році на кошти родини Алчевських. Експонати були перенесені до цієї будівлі.
    У 2003 році в музеї проведено капітальний ремонт та реконструкцію. Створено нову експозицію за проектом Н.О.Монастирської – голови Національної спілки художників України в Луганській області, а також відновлена та установлена нова меморіальна дошка.
 Експозиції музею:
.
перша - "Історія заселення території і відкриття школи"
друга - третя - знайомлять з життям та творчим шляхом письменника і вчителя Б.Д.Грінченка, і, зокрема з Олексіївським періодом життя
четверта - присвячена етнографії і фольклору нашого краю
п'ята - розповідає про історію створення і функціонування музею.
Родина Алчевських
     У першій експозиційній залі мистецьки виконані графічні малюнки, фотографії та ксерокопії документів розповідають про родину меценатів Алчевських.. У 70-х роках ХІХ століття Алчевські збудували собі дачу в Олексіївці і перебували тут ціле літо. У Христини Данилівни  виникає думка про відкриття школи для дітей сільської бідноти, тому що на той час не було жодної школи у Михайлівській волості. З великими труднощами, переборюючи перепони жандармів і чиновників, школа була відкрита Алчевськими у вересні 1879 року.
          Перший розділ експозиції присвячений дитячим та юнацьким рокам Б.Д.Грінченка.
 У вітрині -–графічний портрет матері, ксерокопії фотографій будинку на хуторі Кути, де провів своє дитинство маленький Борис, види Харкова того часу, коли він навчався в середній школі.
 Дружина, донька, батько (стоять)
 Мати і дві сестри (сидять)
З життям і творчістю Бориса Грінченка знайомлять експонати зали “Промінь добра”
   Учительський куточок відтворює картини минулого: ломберний стіл, стілець, етажерка, письмове приладдя, дзвіночок, який сповіщав учням про початок занять у школі. На етажерці стоять підручники та книжки з бібліотеки Б.Д.Грінченка.

  За період роботи в Олексіївці Борисом Дмитровичем було написано близько 200 творів різних за жанрами. Це такі як: оповідання “Каторжна”, “Олеся”, “Грицько”, “Кавуни”, “Панько”, “Украла”, повість “Сонячний промінь”, багато віршів, байок.

       Наступний розділ експозиції розповідає про чернігівський період життя Грінченка, з 1894 по 1902 роки. Доказ цього - фотокопії: “Самійленко та Грінченко”, “Грінченко з дружиною серед друзів”, “Грінченко серед друзів: Самійленко, М. Коцюбинський, В. Степаненко, О. Глібов”, “Члени “Чернігівської громади”.

  У  вітрині музею розміщено один з найцінніших експонатів -  перше видання “Словник  української  мови” у  чотирьох томах, які вийшли у Києві у 1907-1909 роках. Словник містить понад 68 тисяч реєстрових слів з перекладом або тлумаченням їх російською мовою. У ньому представлена лексика літературної мови ХІХ століття.

     Фольклористична діяльність Грінченка висвітлюється в експонатах зали “Обереги долі”. Як жили наші діди та прадіди? Чим вони займалися, в що одягалися, як проводили вільний час?

   У музеї розповідається про останній період життя Б. Д. Грінченка, який  був трагічним.
Неважко уявити біль материнського і батьківського серця за долю єдиної дитини, доньки Анастасії, яка за свою революційну діяльність двічі була ув'язнена.
    У тюрмі вона тяжко занедужала, а після другого арешту і зовсім злягла. Щоб донька не померла у в'язниці, Борис Дмитрович домагається заміни ув'язнення домашнім арештом. До самої смерті біля неї чергували жандарми. Слідом за Настею пішов із життя і її крихітний синок Воля, єдиний онук Грінченка.

“Може пишна блакить і широкеє
                                                   море,
Зможуть болі втішить, вколисать
                                           моє горе?”

                                                  Б. Грінченко
	                             м. Оспедалетті.

   Тепер у музеї проводяться літературні читання, екскурсії, уроки рідної мови та літератури. Сюди приїздять учні з різних шкіл, студенти Луганського національного педагогічного університету ім. Т.Г.Шевченка, щоб вклонитися пам'яті митця, вшанувати його рідним словом.
  При музеї діє учнівський мистецько-краєзнавчий творчий колектив. Юні фольклористи записують та систематизують народну творчість рідного краю. Фольклорні записи знаходяться в музеї і пропонують їх для ознайомлення відвідувачам музею.

Будемо  жити - будемо працювати на користь рідному краєві;
Будемо вмирати - умремо з його ім'ям на вустах.
                         Борис Грінченко


Підготувала
учениця 10 - А класу
Курінна Карина
Показ побуту, повір'їв, звичаїв у творі "Тіні забутих предків"
Коцюбинський Михайло Михайлович
Михайло Михайлович Коцюбинський народився 17 вересня 1864р. в м. Вінниці в сім'ї дрібного урядовця. Дитинство та юність майбутнього письменника минули в містечках і селах Поділля, куди переводили батька по службі. Освіту здобував у Барській початковій школі (1875 — 1876) та Шаргородському духовному училищі (1876 — 1880).
Коцюбинський почав пробувати свої сили в літературі рано, брався за поезію, переклади, нариси, та швидко головним полем його письменницької діяльності, справжнім покликанням стає художня проза. З перших спроб Коцюбинського-прозаїка до нас дійшли оповідання “Андрій Соловійко, або Вченіє світ, а невченіє тьма” (1884), “21-го грудня, на введеніє” (1885), “Дядько та тітка” (1885).
Коцюбинський побував у багатьох екзотичних місцях — у Криму, Бессарабії, на Гуцульщині та в Італії, його листи переповнені враженнями від природи цих країв. Коцюбинський вражав своїх сучасників знанням природничих наук. Він проникав у таємниці природи через наукову літературу і власні спостереження. Це допомагало йому глибше, по-філософськи сприймати навколишній світ, краще збагнути і точніше відтворити життя людини в органічному зв'язку з усім світом. Природа і людина зливаються у нього в одне ціле, стоять в одному поетично-філософському ряду.

.
Мовна практика Коцюбинського — один з яскравих прикладів широкого підходу до розвитку літературної мови. Не заперечуючи ваги різних стилів української літературної мови, слів-новотворів, оригінальних виразів, конструкцій, він головним джерелом збагачення мови літератури вважав загальнонародну розмову.

Творчість Коцюбинського служить художнім прикладом уже не одному поколінню українських письменників.
Гуцули - оригінальний народ, з багатою фантазією, зі своєрідною психологією. Глибокий язичник-гуцул все своє життя, до смерті проводить у боротьбі зі злими духами, що населяють ліси, гори і води.
     М. Коцюбинський
"Тіні забутих предків"
У творі М. Коцюбинського "Тіні забутих предків" зображене життя гуцулів, тобто мешканців Карпат. їхній побут, традиції, мова настільки відрізняються від побуту, традицій, мови інших українських селян, що може виникнути така думка, що гуцули належать до зовсім іншого народу. Але, швидше всього, цей дивний народ, що заховався десь у Карпатах і мало турбується проблемами іншого світу, багато зберіг і запам'ятав від наших спільних предків.
Те, що побут гуцулів сильно відрізняється від, скажімо, побуту слобожанців, безперечно пов'язано із гірською природою. їх життя залежало не стільки від врожаю, скільки від худоби. Високо в горах розташовані полонини, на які усі околишні села зганяли свою худобу чабанам. Найбільшими ворогами для людей були ведмідь та вовки, які могли напасти на овець і роздерти їх.
Для гуцула смерть маржинки, як на їхньому діалекті називалась худоба, була страшнішою від смерті близької людини.
Життя гуцулів проходило у горах поруч із худобою, і всі їх легенди були пов'язані з нею. Наприклад, Івась ще з дитинства знав, що у лісах повно лісовиків, які пасуть свою маржинку. Самому йому довелося побачити щезника, що сидів на камені і дув у флояру свою улюблену пісеньку "Нема моїх кіз..." Блукаючи по горах, він зустрів нявку.
Вона обернулася Марічкою і заманювала його до провалля. У переказах говорилося про те, що нявки тільки спереду схожі на людей, а ззаду видно тільки їх нутрощі, тому Іван намагався "йти так, щоб не лишитись позаду і не побачить, що у Марічки замість одежі, замість спини...".
Іван добре знав, що перед ним не Марічка, а нявка, але йому було добре з нею, він знову ставав щасливим, як багато років назад. Його любов до Марічки була така велика, що він рятує її від чугайстра, який роздирав нявок на шматки. Умліваючи від утоми, Івась танцював з ним, щоб відвернути його увагу від нявки. Йдучи на її крик, він зірвався у провалля. Цю оповідь можна сприймати, як фантастичну, але, мені здається, що це — просто видіння, викликане великим стражданням і болем.
Гуцули не вірили у нечисту силу, знали, що вона насправді існує. Це було так же природно, як існування ведмідя-"вуйка".
Вірили гуцули і у те, що нечиста сила є й у селах. Такими, наприклад, вважалися сусіди Палагни та Івана. Хима перекидалася ввечері на білого пса та металася по сусідських загородах, шкодячи худобі. Це через неї, була впевнена Палагна, худла руда корова давала менше подою. Сусід Юра прирівнювався ними до Бога, бо тримав у своїх руках усі сили земні й небесні. Палагна сама бачила, як одного разу він зупинив хмару, повернув її в інший бік від полів.
Цікаво зображений у творі обряд похорону, у якому відбилися елементи християнські і язичницькі. Сумні позіхання і голосіння Палагни, що сприймалися не стільки як вираження реального горя, а як справжній твір мистецтва, змінюються на танці, пісні, сміх, залицяння.

Отже, М. Коцюбинський показав побут і вірування гуцулів ніби зсередини: він не описує їх, а перетворюється сам на гуцула, для якого арідник, щезник, нявка тощо — це справжня реальність, яка співіснує із людською. Тому все у творі виглядає природно, так, ніби воно відбувається насправді.


title: Михайло Панасович Стельмах. Вірші для дітей.

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: "Максим Рильський"

text:
Максим Рильський
1895 - 1964
Тадей і Максим Рильський та Володимир Антонович у
с. Романівці. 1900 р.
Народився у Києві в сім’ї Тадея Розеславовича, відомого етнографа та Меланії Федорівни, простої, щирої жінки.
Ім’я вибирав батько з друзями, назвали в честь улюбленого героя Максима Залізняка.
В сім’ї було 3 сини – Іван, Богдан і Максим.
Перші ази читання й письма дав батько. У с.Романівка батько заснував школу для селян і був там викладачем.
“Гордість переповнює серце при думці, що я син того Тадея” – напише Максим про батька.
Максим Рильський в евакуації. 1943 рік
“Коли хочеш зробити зле, поміркуй як слід, а тоді не роби. Коли ж задумав добре, не вагайся. Ніколи не чини вдень такого, що заважало б спати вночі ”. – часто вчила мати, коли хлопцеві було 8 років.
МАКСИМ РИЛЬСЬКИЙ З ДРУЖИНОЮ. ІРПІНЬ, 1946 р.
1908 р. він вступив до приватної Київської гімназії В. Науменка і здобув там глибоку гуманітарну освіту. З 1915 p. M. Рильський навчався в Київському університеті - спочатку на медичному, а потім на історико-філологічному факультеті. Революція та громадянська війна не дали змоги закінчити освіту, і
М. Рильський змушений був переїхати на село, де вчителював до осені 1923 р.
У 1943 р. М. Рильський був обраний дійсним членом Академії наук УРСР, а у 1958 р. - академіком АН СРСР, очолював Інститут мистецтвознавства, фольклору та етнографії АН УРСР, залишивши критичні та наукові праці з мовознавства, літературознавства і фольклористики.
До перших літературних спроб  вдався ще в дитинстві, а вже у п'ятнадцять років видав свою першу поетичну збірку «На білих островах», яка, попри учнівський характер віршів, була прихильно зустрінута критикою.
1918 р. вийшла наступна збірка - «Під осінніми зорями».
Найвищого творчого розвитку М. Рильський досяг у 1920-х pp., у так званий неокласичний період. Збірки «Синя далечінь» (1922), «Крізь бурю й сніг» (1925), «Тринадцята весна» (1926), «Де сходяться дороги» (1929), «Гомін і відгомін» (1929) засвідчили розквіт самобутнього таланту поета.
М.Рильський на полюванні
У роки Великої Вітчизняної війни М. Рильський створив такі твори, як «Слово про рідну матір», поеми «Жага» і «Мандрівка в молодість»
Володимир Сосюра (праворуч) і Максим Рильський. 1957 р.
МАКСИМ РИЛЬСЬКИЙ З ОНУКОМ ТАРАСОМ. ГОЛОСIЇВ. 1963 р.
Поетичні збірки «Троянди й виноград» (1957), «Далекі небосхили» (1959), «Голосіївська осінь» (1959) синтезували в собі здобутки попередніх етапів. Провідними для поета стали філософські роздуми про вічні цінності буття: працю, красу, добро і гуманізм.
Творче надбання поета
В 1964 році поета нестало, під шатами Голосіївського лісу на околиці Києва, він відійшов у вічність.
Надгробок М. Рильського на Байковому кладовищі в Києві
Пам'ятник
 М. Рильському біля головного входу до Голосіївського парку в Києві


Микола Григорович Хвильовий


Літературне портфоліо


ОЛЕКСАНДР ПЕТРОВИЧ ДОВЖЕНКО


Назарчук


title: Поезія Харкова

text:
VI група
Поезія           Харкова

Виконала :
                    учениця 10 А класу
                        Просвєткіна Кристина
Микола Хвильовий
  Народився  Микола Григорович Фітільов (таке справжнє прізвище письменника)13 грудня 1893 р. в селищі Тростянець на Харківщині, нині райцентр Сумської області у родині вчителів. Закінчив Богодухівську гімназію. Брав участь у першій світовій та громадянській війнах. Перші поетичні збірки М. Хвильового. — «Молодість» (1921), «Досвітні симфонії» (1922), поема «В електричний вік» (1921), які були позначені впливами неоромантизму  та імпресіонізму. Основоположник течії активного романтизму та пролетарської поезії. Крах комуністичних ідеалів,відсутність творчої свободи, насильство «казарменого соціалізму» і наближення « розстрілу цілої генерації», безкінечні звинувачення в «буржуазному націоналізмі » штовхнули Хвильового до самогубства. Куля в скроню була останньою крапкою в творчості письменника.

Блакитний мед до уст прилип,
душа — метелик колекційний,
приколена натхненням до небес.

Антени... ах! Цікаво... ах!
блукав і там над містом місяць
і до піщаних берегів
тріпотно кораблі тяглися,
а в щоглах кублився
уламок бурі

Але не бігали тоді за
гармонійними
синтезами.
Не музиканити повітря
аероплани.
Лишень увечері шуліка
кружляв вгорі,
а біля нього метушились
тендітні ластівки,
що потім крапками сідали на
височінь.
Антени... ах! Цікаво... ах!
Душа — метелик колекційний —
летить ще далі, в міжпланеття.
Вже пролетіла спогад, другий,
на третім раптом роз'ялась...
Чоло прострілене не жалом
веселки-бджілки,
а журбою.
...Та горілиць вона лежить
одну лиш мить,
а потім знов біжить, біжить,
біжить
покуштувати мед,
блакитний мед...
Б
Л
А
К
И
Т
Н
Т
Н
И
Й

М
Е
Д

  Володимир Сосюра народився 1898р. на ст. Дебальцеве (Донбас), мати — із Кам'яного Броду (Луганськ). Його батько, Микола Володимирович, за фахом кресляр, був людиною працьовитою. Батько, за словами самого поета, мав французьке коріння. Мати поета — Марія Данилівна Локотош (за походженням сербка) — робітниця з Луганська, займалася переважно хатнім господарством. Володимир Сосюра закінчив сільську і вчився в агрономічній школі, з дитячих літ працював на шахтах Донбасу; брав участь у громадянській війні, спершу в армії УНР, пізніше в Червоній армії. В перших збірках Сосюра виявив себе найсильнішим ліриком в українській поезії своєї доби. Основні джерела, якими живилася лірика Сосюри це народна Т.Г.Шевченка. У 1948 Сосюру відзначено найвищою тоді нагородою — Сталінською премією. Помер Володимир Сосюра 8 січня 1965 р. Похований в Києві на Байковому цвинтарі.
Володимир Сосюра
***

Любіть Україну, як сонце, любіть,
як вітер, і трави, і води,
в годину щасливу і в радості мить,
любіть у годину негоди!

Любіть Україну у сні й наяву,
вишневу свою Україну,
красу її, вічно живу і нову,
і мову її солов'їну.

Для нас вона в світі єдина, одна
в просторів солодкому чарі…
Вона у зірках, і у вербах вона,
і в кожному серця ударі…

Як та купина, що горить -- не згора,
живе у стежках, у дібровах,
у зойках гудків, і у хвилях Дніпра,
і в хмарах отих пурпурових.

Любіть у коханні, в труді, у бою,
як пісню, що лине зорею…
Всім серцем любіть Україну свою --
і вічні ми будемо з нею!

Л
Ю
Б
І
Т
Ь

У
К
Р
А
Ї
Н
У

Сергій Жадан
Сергій Жадан народився 23 серпня 1974 року у місті Старобільськ Луганської області. У 1991 році був одним з організаторів харківського неофутуристського літературного угрупування «Червона Фіра». У 1996 році закінчив Харківський Національний Педагогічний Університет ім. Г. Сковороди, факультет українсько-німецької філології. У 1996—1999 рр. навчався в аспірантурі цього ж університету. Захистив дисертацію присвячену українському футуризму. З 2000 року викладач кафедри української та світової літератури. Український поет, прозаїк, есеїст, перекладач. Літературні твори Сергія Жадана одержали численні національні та міжнародні нагороди, були перекладені тринадцятьма мовами, зробивши автора одним з найвідоміших сучасних українських письменників. Сергій Жадан є також активним організатором літературного життя України (з 2000 року - віце-президент Асоціації українських письменників), учасником мультимедійних мистецьких проектів, а також акцій громадянської непокори. Темою творів письменника є пострадянська дійсність в Україні. В 2010 році висунутий на звання "Людина року" російським журналом  "GQ " за книгу  "Червоний Елвіс “.
***

Музика, очерет,

на долоні, руці.

Скільки пройде комет

крізь понадхмар'я ці.

Як проступа тепло

через ріки, міста.

Все, що у нас було —

тільки ця висота.

Все, що трималось вій,

голос печальний, плач,

я скидаю на твій

автовідповідач.

   ***
МУЗИКА

ОЧЕРЕТ
Сапеляк Степан Євстахійович народився 26 березня 1952 року в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області. Навчався на філологічному факультеті Львівського державного університету. Член Української Гельсінської Спілки, співредактор позацензурного часопису "Кафедра". Зараз Степан Сапеляк проживає в Харкові. Українському читачеві за кордоном відомі 5 збірок його поезій, виданих у Бельгії, ФРН, Канаді, США протягом 1978-1990 рр. Автор книжок "День молодого листя" ( Брюссель, німецькою мовою), "Без шаблі і Вітчизни" (Торонто), "З гіркотою в камені" (Нью-Йорк), "Відлуння вцілілих строф" (Торонто), "Тривалий рваний зойк", "Журбопис", "Страсті по любові", "Хроніки дисидентські від головосіку". Лауреат Національної премії України ім. Т.Г. Шевченка, премій імені Левка та Богдана Лепких, імені В. Сосюри, член Прес-клубу, член Національної спілки письменників.
Степан Сапеляк
Медовим рястом пахне липа пізня,
Хмільне хитання пахне із Левад.
Цвіте пташина колискова пісня,
Немов вишневий материнський сад.

Цвітуть купальські срібні зорелюби
Їм сняться сни, як сни Сковороди...
А лісопарк світаннячко голубить,
Щоб прилетіли втіхи голуби.
А цвітень цвіт літніє парками,
Мов ніч прощань, мов ніч купайлова...
Любове, Ладонько, — мій Харкове,
Волошку музики віддай мені...

Віддай мені...
Зіграй мені...
М
І
Й

Х
А
Р
К
О
В
Е

Писаревський Степан — (1780-ті — 1839) — український драматург, поет.

Народився на Харківщині. Здобув освіту у Харківській духовній семінарії, після закінчення якої займав різні духовні посади.

За своє життя Писаревський написав кілька віршів, які стали українськими народними піснями ("Де ти бродиш, моя доле?..", "За Немань іду"). Написав п'єсу українською мовою — "опера" "Купала на Івана".

Свої твори поет друкував під псевдонімом Стецька Шерепері.

Помер Писаревський 1839 року в селі Вовча на Харківщині.
Степан Писаревський
ДОЛЯ
Де ти бродиш, моя доле?
Не докличусь я тебе.
Досі б можна дике поле
Пригорнути до себе.
А тебе ось не вблагаю!
І прохав я, і прошу,
І питаюсь, і шукаю,
Тільки серце я сушу.
Чи на морі ти з купцями
За крам лічиш бариші?
Чи в будинках із панами
їси ласощі й книші?
Чи на небі із віконця
Сучиш дулі харпакам?
Чи при місяці без сонця
Чешеш кучері зіркам?
Чи у полі на долині
Диким маком ти цвітеш?
Чи у лузі на калині
Ти зозулею куєш?
Ой, оглянься хоч разочок,
Моя доле, на мене!
Я сплету тобі віночок,
Пригорнуся до тебе!
Петро Гулак – Артемовський
Петро Петрович Гулак-Артемовський народився 27 січня 1790 р. у м. Городищі на Київщині (тепер Черкаської обл.) у сім'ї священика. Після навчання в Київській академії (1801 —1813), де здобув загалом непогані на той час знання в галузі гуманітарних наук. З 1817 р. П. Гулак-Артемовський — вільний слухач словесного факультету Харківського університету; завідував навчальною частиною Харківського і Полтавського інститутів шляхетних дівчат. Інтенсивне формування і зростання П. Гулака-Артемовського як письменника відбувається після переїзду до Харкова, де він одразу ж активно включається в культурне життя, основним осередком якого був університет, зав'язує дружні контакти з Г. Квіткою-Основ'яненком, Р. Гонорським, Є. Філомафітським та іншими діячами культури, починає систематично виступати на сторінках «Украинского вестника» з перекладними й оригінальними творами різних жанрів. У Харкові П. Гулак-Артемовський уже в 1818 р. стає лектором заснованої з його ініціативи «кафедри польської мови». Кращі твори П. Гулака-Артемовського збагатили культуру українського художнього слова.
(1790—1865)
“Ей,  Хведьку,  вчись!  Ей,  схаменись!  —
Так  панотець  казав  своїй  дитині:  —
Шануйсь,  бо,  далебі,  колись
Тму,  мну,  здо,  тло  —  спишу  на  спині!”
Хведько  не  вчивсь  —  і  скоштовав
Березової  кашки,
Та  вп’ять  не  вчивсь  і  пустовав  —
Побив  шибки  і  пляшки;
І,  щоб  не  скоштовать  од  батька  різочок,
Він  різку  впер  в  огонь  та  й  заховавсь  в  куток.
Аж  батько  за  чуб  —  хіп!  —  і,  не  знайшовши  різки,
Дрючком  Хведька  разів  із  шість  оперезав!..
Тоді  Хведько  скрізь  слізки
Так  батькові  сказав:
“Коли  б  було  знаття,  що  гаспидська  дрючина
Так  дуже  дошкуля,  то,  песька  я  дитина,
Коли  б  я  так  робив:
Я  б  впер  дрючок  в  огонь,  а  різки  б  не  палив!”
Б
А
Т
Ь
К
О

І

С
И
Н

Ніна Супруненко
Ніна Супруненко (Ніна Антонівна Микитенко) народилася в степовому селі Новоселиця Семенівського району Полтавської області в сім’ї службовців. Закінчила Лохвицьке медичне училище. Після одруження та переїзду до Харкова працювала учасницею Народного театру гарнізонного будинку офіцерів. Згодом – народження сина Антона, вступ на режисерське відділення Харківського державного інституту культури. Згодом вийшли книги поезій: «Закономерная случайность» (Харків, 2006), «Межа часу» (Харків, 2007) «Оттиск ладони» (Харків, 2008), «Сонце осені» (Харків, 2008), «Вселенная» (Харків, 2008). Багато поезій Ніни Супруненко покладено на музику. Поезії перекладені на інші мови народів світу, друкувалися в Австралії, Вірменії, Великобританії, Білорусії, Німеччині, Польщі, Чувашії.

***

Життя прекрасне тим, що є земля;
Над нею сяє сонце, місяць, зорі;
Летять річки, дзвенять ліси й поля;
І рвуться із землі у хмари гори!

Люблю життя, хоч колються дощі,
Хоч мучить спрагою нестерпна спека
І вкинуть хочеться себе мерщій
У хвилі моря і пливти далеко...
Хоронять листя молоді сніги,
Закреслюють собою тиху осінь,
А все одно де-небудь до ноги
Листок приб'ється — й захисту попросить.

Прощають друзі слабості й борги,
Їх двері і серця для нас відкриті!

І добре, що існують вороги,
Бо як могли б ми друзів оцінити?..

 ***

Д
А
Р
У
Н
О
К

Д
О
Л
І

Дякую за увагу


title: Народженні Україною

text:
Народженні Україною
Леся Українка
(1871 — 1913)
	Справжнє ім’я Лесі Українки Лариса Петрівна Косач. Народилася Лариса 25 лютого 1871 року в місті Новограді-Волинському.
	Батько Лесі був юристом, а мати – відома письменниця Олена Пчілка.  Сім’я була великою та дружньою, Леся мала двох братів та трьох сестер. У родині спілкувалися українською мовою, читали українські книжки, щороку відзначали шевченківське свято. Діти змалку ходили в національному одязі, шанували народні звичаї.

	Леся та Михайло (в сім'ї їх називали спільним ім'ям — Мишелося) вчилися у приватних учителів. Згодом переїхали до Києва і діти почали ходити до звичайної школи.
	У дитинстві Леся була особливо дружною з братом, і коли той, готуючись до вступу в гімназію, опановував гуманітарні предмети, вона також  вивчила стародавню історію, грецьку й латинську мови. Любила музику, особливо гру на фортеп'яно, виявляла композиторські здібності.

	Перші вірші Леся почала писати у 9 років, а в 10 років захворіла. Її мучив нестерпний біль у правій нозі. Спершу вирішили, що в неї  ревматизм, лікували ваннами, мазями, травами, але все було марно. Біль перейшов у руки. Лікарі, нарешті, змогли визначити, що це - туберкульоз кісток.
	 На музичній кар'єрі Лесі був поставлений хрест. Після першої, складної, але вкрай невдалої, операції рука залишилася покаліченою! Саме тоді в очах тендітної дівчинки вперше з'явився сум. Відтепер багато місяців на рік дівчинка повинна лежати в ліжку, не робити різких рухів, увесь час відчувати гострий біль...

Як дитиною, бувало,
Упаду собі на лихо,
То хоч в серце біль доходив,
Я собі вставала тихо.
    «Що, болить?» — мене питали,
Але я не признавалась —
Я була малою горда,—
Щоб не плакать, я сміялась.
	Батьки не скорилися. Вони возили дівчинку до моря, на                   грязьові ванни і купання.

	Зверталися до найкращих лікарів, народної медицини, закордонних професорів у Німеччині, але все було марним. Хвороба якщо і відступала, то ненадовго.

	У 26 років Леся Українка їде до Ялти на лікування та зустрічає своє перше кохання Сергія Костянтиновича Мержинського. Леся почала одужувати.

	Але Мержинського спіткало лихо, стара хвороба легень почала прогресувати, йому ставало все гірше і гірше.
	Сили Мержинського з кожним днем згасали. Майже два з половиною місяці Леся відважно боролася за життя свого коханого. Та рятунку не було - він помер у неї на руках.

 	Змучена особистим болем Леся починає подорожувати, активно займається громадською діяльністю. Випускає збірку  “Думи і мрії”. Сюди ввійшли цикли “Мелодії”, “Невільничі пісні”, “Відгуки”, поеми “Давня казка” і “Роберт Брюс, король шотландський”. Ця збірка засвідчила безсумнівний злет творчості молодої поетеси.
	Письменниця вимушена була виїжджати на лікування в Крим, Єгипет, Грузію. Доводилося долати матеріальну скруту, моральну виснаженість, проте Леся не губила надію, вона писала і писала.
	Та залишалися останні місяці життя геніальної письменниці. 1 серпня 1913 р. в грузинському містечку Сурамі зупинилося серце Лесі Українки.
	Її тіло було перевезене до Києва й поховане на Байковому кладовищі поряд з могилами батька і брата. Полетіла "на крилах пісні". Здійснилася її давня мрія: вона завжди хотіла поторкати руками хмари...
	Творчість Лесі Українки є великим надбанням не лише української, а й усієї світової культури. Її безсмертні твори відомі далеко за межами нашої країни, перекладені багатьма мовами народів світу.
	 Україна пам’ятає своїх великих діячів. Її іменем названі школи, вузи, театри, бібліотеки, вулиці, серед них - педінститут у Луцьку, театр у Києві, Луцьку, Сумарі, Канаді. Образ поетеси увічнений в живописі, графіці, поезії, прозі, драматургії.
 	Я твердо переконана, що життєвий і творчий шлях великої поетеси став
взірцем для багатьох поколінь.
Музей Лесі Українки в Ялті
Музей Лесі Українки на Волині
Музей Лесі Українки у Києві
Вірші Лесі Українки


"МИХАЙЛО СТАРИЦЬКИЙ"


"Народні традиції, звичаї і побут"


Народні пісні


ЛІТЕРАТУРНЕ КАФЕ "НА КРИЛАХ ПОЕЗІЇ"


«Ми тебе не забули , Тарасе! »


"Мартин Боруля"


Олександр Олесь


Поезія Ліни Костенко


Літературне свято-конкурс


ПОЗАКЛАСНЕ ЧИТАННЯ. І. НЕЧУЙ-ЛЕВИЦЬКИЙ. ПОВІСТЬ «МИКОЛА ДЖЕРЯ»


title: "Олександр Петрович Довженко"

text: 1894 - 1956


МИХАЙЛО СТАРИЦЬКИЙ


ПАНТЕЛЕЙМОН КУЛІШ "Ч О Р Н А Р А Д А”. ПЕРШИЙ ІСТОРИЧНИЙ РОМАН В УКРАЇНСЬКІЙ ЛІТЕРАТУРІ


title: "Куліш Микола Гурович"

text:
Куліш
Микола
Гурович

  Мета уроку: подати відомості про життєву основу п’єси “Мина Мазайло”, з’ясувати причини появи в суспільному житті України національного нігілізму; розвивати вміння самостійно мислити, давати власну оцінку прочитаному, аналізувати тематику, образну систему твору; формувати активне несприйняття таких моральних рис, як скупість, підлабузництво тощо.
Куліш-драматург був талант світового масштабу.
Не буду шукати небезпечних аналогій в класиці –
між Шекспіром і Шіллером або Молєром чи Бомарше,
але в сучасній йому… драматургії він не мав собі рівних…

Ю.Смолич
 Драматична література (гр. drama, букв. – дія) характеризується пристосованістю для сценічної інтерпретації. Основною її ознакою є призначення для театрального спектаклю. Текст драматичного твору – це слова героїв і ремарки, що вказують режисеру на декорації і дії персонажів. Провідні жанри драми: трагедія, комедія, драм, трагікомедія, водевіль, мелодрама.
 Сатирична комедія – твір, у якому за допомогою спеціальних сатиричних засобів різко висміюються суттєві суспільні вади, зображуються смішні (комічні) події й персонажі.
Проблематика комедії
Домашнє завдання
Написати реферат на тему « Мова персонажів пєси М. Куліша «Мина Мазайло» як засіб їхньої характеристики».


title: Огні горять, музика грає

text:
     Огні горять, музика грає,Музика плаче, завиває;Алмазом добрим, дорогимСіяють очі молодії;Витає радость і надіяВ очах веселих; любо їм,Очам негрішним, молодим.І всі регочуться, сміються,І всі танцюють. Тілько я,Неначе заклятий, дивлюсяІ нишком плачу, плачу я.Чого ж я плачу? Мабуть, шкода,Що без пригоди, мов негода,Минула молодость моя.
Тарас Григорович Шевченко

Огні горять, музика грає

Музика плаче, завиває;

Алмазом добрим, дорогимСіяють очі молодії;

Витає радость і надіяВ очах веселих; любо їм,
Очам негрішним, молодим.

І всі регочуться, сміються,І всі танцюють.

Тілько я,Неначе заклятий, дивлюсяІ нишком плачу, плачу я.

Чого ж я плачу? Мабуть, шкода,Що без пригоди, мов негода,Минула молодость моя.


title: Михайло Старицький

text:
Михайло Старицький
(1840-1904)
Михайло Старицький — «батько українського театру»
Народився Михайло Петрович Старицький 2 грудня 1840 в селі Кліщинці на Полтавщині (тепер — Черкаська область) в сім’ї дрібного поміщика.
Дитинство серед мальовничої природи, вплив діда, колишнього полковника, який брав участь у Вітчизняній війні і був для свого часу людиною дуже освіченою, — дали перші імпульси до формування його світогляду.
Дитинство
У роки навчання у Полтавській гімназії Старицький залишився сиротою і відтоді за ним піклувався двоюрідний брат його матері — В. Р. Лисенко.
Життя у Лисенків
Полтавська гімназія

Микола Віталійович Лисенко
Разом з М. Лисенком — майбутнім видатним композитором — Старицький часто гостював у родичів, де співали російські та українські народні пісні, думи, читали заборонені вірші Т. Шевченка. Старицький не тільки прилучився до музичної культури, а й мав змогу ознайомитися з вітчизняною і зарубіжною літературою.

На цей же час припадає і захоплення Старицького театром; "Наталку Полтавку", "Москаля-чарівника", "Сватання на Гончарівці", що ставилися аматорським гуртком, він і під кінець життя згадував як найкраще з усього ним баченого.

1862 року одружився із сестрою Миколи Лисенка Софією Віталіївною.

Оселившись з 1871 р. в Києві, Михайло поєднує літературну творчість з театральною діяльністю Усе життя він  віддав розбудові української культури.. Починав як поет (вірші удвох томах "З давнього зшитку. Пісні і думи"), а його поезія "Заклик" ("Ніч яка місячна...") стала народною піснею. Відчуваючи обмеженість українського сценічного репертуару, написав низку власних драм ("Не судилося", "Талан", "У темряві", "Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці", "Маруся Богуславка", "По-модньому" та ін.), а також низку п'єс за сюжетами інших авторів.
Важливе місце в творчості Старицького займала історична тематика.
Це п'єси: “Богдан Хмельницький” , “Маруся Богуславка”, “Остання ніч”. Своєю творчістю Старицький збагатив репертуар українського театру, підняв його суспільно-виховне значення.

"Батьком українського театру" назвав Михайла Петровича Старицького Іван Франко, відзначивши його видатну роль у становленні й розвитку вітчизняної драматургії. В українському театрі М. Старицький був і драматургом, і автором, і режисером, і організатором театральних труп.
Театр корифеїв
«Можна сміливо сказати, що в ту пору на Україні не було поета,що міг би був здобутися на таке сильне та енергічне словоі не взяти в нім а ні одної фальшивої ноти».Іван Франко
«З перших кроків самопізнання на полі народнім я загорівся душею і думкою послужить рідному слову, огранувати його, окрилити красою і дужістю, щоб воно стало здатним висловити культурну освічену річ, виспівати найтонші краси високих поезій».Михайло Старицький

В грудні 2015 року українці відзначали 175-річчя від дня народження видатного українського письменника-гуманіста.


title: Нова українська література

text:
Нова українська література:
 - історичні передумови;
тенденції;
напрямки

Завдання на урок:
Отримати …
Повторити…
Опрацювати…
Відчути…
Розвивати…

Закінчи речення
Пригадайте:
Які історичні передумови виникнення нової української літератури?
Дату появи нової української літератури.
Які теми поширені в новій українській літературі?
Яке значення має даний період у світовому контексті?
Опрацювання термінів:

РОМАНТИЗМ
Ідеалізм у філософії;
Лірика та ліро-епос;
Захоплення УНТ;
Фантастика;
Захист особистості.
Не відтворюють
дійсність,
а перетворюють!
КЛАСИЦИЗМ
Раціоналізм;
Наслідування античності;
Нормативність;
Афористичність мови;
Ієрархія жанрів
Виховати
насолодою
від
мистецтва!
СЕНТИМЕНТАЛІЗМ
Почуття як основа;
+герой – із низів;
Вільна побудова;
Мальовничі сільські пейзажі;
Епос, ліро-епос
Культ почуттів
не зіпсованої
цивілізацією
людини!
РЕАЛІЗМ
Раціоналізм;
Відповідність дії;
Вільна побудова;
Епос (переважно)
Розкривають
взаємини
«людина - середовище»!
Складання сенкану «Нова українська література»
Слово – тема
Опис = 2 прикметники
Дія = 3 дієслова
Фраза до теми
Синонім до теми
Нова українська література.

Багатогранна, цікава.

Дивує, випробовує, живе.

Її зачинатель – Іван Котляревський.

Велич.

Домашнє завдання:
* Індивідуальне – повідомлення про І.Котляревського;
 С. 90-91 – відповісти на запитання (усно);
Доповнити складені опорні конспекти за бажанням;
Знати визначення опрацьованих на уроці термінів
Сьогодні на уроці я
Отримав …
Повторив…
Опрацював…
Відчув…
Розвивав…


Педагогічна спадщина Сухомлинського В.О. і сучасна освіта (Роботу виконала Прайс О.М. учитель біології та географії азш № 4)

			Педагог – новатор

Василь Олександрович Сухомлинський— видатний український педагог, засновник гуманістичної, новаторської педагогіки. Кандидат педагогічних наук, член-кореспондент АПН СРСР.
В. Сухомлинський — автор низки педагогічних праць:
«Серце віддаю дітям»,
«Народження громадянина»,
«Як виховати справжню людину»,
«Павлиська середня школа»,
«Сто порад учителеві»,
«Батьківська педагогіка» та ін.
Загалом він написав 41 монографію, понад 600 наукових статей.

Ніколи доля не ходила До нього з теплим рукавом. У хаті, бідній колоском Його селянка народила

Василь Олександрович Сухомлинський народився  28 вересня 1918 р. в с.Василівка Онуфріївського р-ну Кіровоградської області  в бідній сім’ї. Навчався Василь Олександрович у Василівській школі, а коли йому виповнило-ся 16 років, пішов учитися на вчителя української мови та літератури. Коли розпочалася війна, відправився на фронт, де був тяжко поранений. Після війни Василь Сухомлинський був призначений директором сільської школи в Павлиші. Керував він цією школою до останніх днів свого життя.
2 вересня 1970 р. серце Василя Олександровича Сухомлинського перестало битися.

		Педагогічна спадщина

Педагогічна спадщина  Сухомлинського багатопланова. Вона зазнавала певної еволюції, постійно збагачувалася, поглиблювалася. Хоча він жив і творив у застійні часи, ставлення до його діяльності та ідей не змінилося. Його педагогічна концепція високогуманна і демократична, органічно поєднує класичну і народну педагогіку.

		Школа – осередок культури

Особливу увагу В.Сухомлинський приділяє школі як осередку культури. Проте цю роль, на його думку, вона може виконати лише за умови, що в її діяльності пануватимуть чотири культи: Батьківщини, Людини, Матері й рідного Слова.

Педагогічну спадщину великого педагога пронизує ідея проектування людини.
Ідеї Гуманізму
Виховання гуманізму й людяності повинно стати одним із завдань діяльності школи і вчителя. Вони мають виявлятися в таких якостях і рисах особистості, як талант доброти, потреба в служінні людям — радість самовіддачі.
Шляхи високодуховного, гуманістичного виховання за Сухомлинським.

 Бутьте  доброзичливими!

 Пам’ятайте, що нема й бути не  може абстрактного учня.

 Оцінка не може виступати як основний критерій і визначальне мірило дитини.
Оцінка  повинна  зароблятися сумлінною  працею

Нехай оцінок буде небагато, але нехай вони будуть вагомішими. Оцінка має охоплювати працю учня за якийсь період часу і включати оцінювання кількох її видів - і відповідь чи кілька відповідей, і доповнення до відповідей товариша, і невелику письмову роботу, і позакласне читання, і роботу практичного характеру.

Значне місце в педагогічній системі В.Сухомлинського відведено проблемам трудового виховання школярів.
Важливу роль В. Сухомлинський відводить естетичному вихованню підростаючого покоління, вихованню красою.
Проблема дитячого колективу
Значної уваги у своїй практичній діяльності і в теоретичних пошуках В. Сухомлинський надавав проблемі дитячого колективу. Новаторським можна вважати його положення про гармонію суспільних та індивідуальних потреб у структурі особистості. Якщо в радянській педагогіці йшлося про підпорядкування особистих інтересів колективним, суспільним інтересам, то він вніс уточнення у це формулювання: не підпорядкування, а гармонія інтересів.
Учитель – партнер
Учитель не повинен нав'язувати дитині свою концепцію, а бути партнером, соратником, старшим товаришем у співпраці.                                                        В.Сухомлинський
Сухомлинський В.О.
Мудрість влади педагога – це
перед усім його безмежна влада все
 розуміти.

  Справжнє виховання не там, де
педагог спускається на землю, а там,
де він піднімається до тонких
істин  Дитинства.
Учитель – це не тільки той,  хто передає учням знання  та  вміння.   Це  передусім  той,  у  кого                                       дитина, як у батька і матері,                                                             вчиться   жити.

Педагогічна мудрість полягає у тому, щоб бачити свого вихованця очима творця
Хороший педагог, на його думку, по-перше, повинен любити дітей, відчувати радість від спілкування з ними;
по-друге, має добре знати свій предмет
по-третє, добре знати педагогіку і психологію;
по-четверте, досконало володіти методикою викладання навчального предмета.
		Дякую за увагу!


О. ГОНЧАР «ЗА МИТЬ ЩАСТЯ» КРАСА Й СИЛА КОХАННЯ ЯК МАТЕРІАЛ ХУДОЖНЬОГО ОСМИСЛЕННЯ. УЗАГАЛЬНЕНИЙ ОБРАЗ МИТІ ЖИТТЯ, ФІЛОСОФІЯ МИТІ ЩАСТЯ ЛЮДИНИ
Підготувала вчитель
Бородянської спеціалізованої школи –                                              загальноосвітнього закладу
І-ІІІ ступенів №1
Баришенко Лариса Іванівна

Шукаємо щастя по країнах, століттях, а воно скрізь і завжди з нами; як риба в воді, так і ми у ньому, і воно біля нас шукає нас самих. Нема його ніде від того, що воно скрізь. Воно схоже до сонячного сяйва - відхили лише вхід у душу свою.      Г.Сковорода
Десь на дні мого серця заплела дивну казку любов. П. Тичина
Життя саме по собі — ні добро, ні зло, воно — вмістилище і добра, і зла, дивлячись по тому, у що ви самі його перетворили. Монтень

Епіграф уроку

Літературний диктант                         «Так» — «Ні»
Спини мене, отямся і отям,
Така любов буває раз в ніколи.
 Вона ж промчить над зламаним життям,
 За нею будуть бігти видноколи.
Вона ж порве нам спокій до струни,
Вона ж слова поспалює вустами.
Спини ж мене, спини і схамени,
Ще поки можу думати востаннє,
Ще поки можу, але вже не можу,
Настала черга й на мою зорю,
Чи біля тебе душу відморожу,
Чи біля тебе полум'ям згорю.
                               (Ліна Костенко)

Тлумачний словник подає такі пояснення:

Кохання — почуття глибокої сердечної прихильності до особи іншої статі;
Щастя — стан цілковитого задоволення життям, відчуття глибокого вдоволення та безмежної радості;
Життя — стан живого організму в стадії розвитку, зросту.

Так що ж таке кохання, щастя, життя?

«любов»,
«щастя»,
«життя».

Складіть асоціативні кущі до слів
З'ясувати, чи справді любов зробила щасливими героїв твору «За мить щастя».

Завданням нашого уроку:
Новела (іт. novella, від лат.novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вимальованою дією. Ознаки новели:
• лаконізм, яскравість і влучність художніх засобів;
• строга й усталена конструкція;
• наявність строгої та згорненої композиції з яскраво вираженим композиційним осередком (переломний момент у сюжеті, кульмінаційний пункт діл, контраст чи паралелізм сюжетних мотивів і т.д.);
• перевага сюжетної однолінійності, зведення до мінімуму кількості персонажів;
• персонажами новели є особистості, як правило, цілком сформовані, що потрапили в незвичайні життєві обставини;
• автор у новелі концентрує увагу на змалюванні внутрішнього світу героїв, переживань і настроїв;
• сюжет новели простий, надзвичайно динамічний, містить у собі момент ситуаційної чи психологічної несподіванки.

Теорія літератури
1.  Прочитайте опис місцевості на початку твору. Які деталі свідчать, що нещодавно тут була війна?
2.     Охарактеризуйте настрій головного героя на початку твору.
3.     На яких деталях акцентує увагу автор в описі жінки на полі?
4.    Опишіть мить кохання між героями.
5.    Як подає автор мить убивства?
6.     Які наслідки для Сашка Діденка мав випадок на полі? Чи усвідомлює він їх?
7.    Як до вчинку Сашка ставляться його сослуживці? Прочитайте.
8.     Чому, на вашу думку, такий жорстокий вирок призначено Сашку? Смерть за смерть — це ознака цивілізації?
9.    Чому немає майбутнього в кохання головних героїв?
10. Прочитайте епізод побачення закоханих. Чи дійсно вони люблять? Які деталі свідчать про це?
11. Чи каються герої в здійсненому? Обґрунтуйте.
12.У творі любов подається у двох вимірах: любов до Жінки й любов до Батьківщини. Що для героя ці почуття?
   Робота з текстом твору
писалась, коли в літературу прийшло більше
трагічної правди про війну. У ній художньо
осмислюється краса і сила кохання,подається
узагальнений образ миті життя. Філософія
героя говорить про те, що людське щастя
відносне й короткочасне.

Можливо, людина й живе на землі
заради цієї прекрасної миті, хоч і платить часто
дуже високу ціну.

Новела “За мить щастя”
Людина складається із вчинків, тому зараз я пропоную вам дати категоричну оцінку вчинкам героя в чорному і білому кольорах і коротко пояснити її, спираючись на текст. Розумію, що кожен з вас має власну думку, тому зараз кожна група має час для обговорення і остаточного визначення.

1.Перелічіть вчинки Сашка:
- був героєм-переможцем на війні,
- зробив вибір на користь свого кохання,
- вбив людину,
- поніс покарання.
2.Які почуття викликали у вас ці вчинки героя?
Завдання:
Було перше повоєнне літо.
…Сашко Діденко в пілотці набакиреній, у медалях на всі груди. Про демобілізацію думає, не інакше. Бо всі в ці дні живуть лише думками про те, що скоро додому, а там кожного очікує любов. З радості він гогокає на все горло. У голову лізе всяке, що чув про любощі фронтові, про знайомства в медсанбаті. А він знав тільки гармату, за боями ніколи на дівчат озиратися.
    На жнив'яному полі… раптом щось майнуло, як живе полум'я. …Волосся темніє, вільно спадаючи на плечі. Блищать загорілі ноги. Жінка … весело всміхається …,
     ніби під'юджує,
     припрошує до себе.

    Дивиться очима, в яких безодня жаги й ніжності. «Ніщо не боялось його, все ніби ждало цієї миті, цієї зустрічі з ним, ніби навіть довгожданим». Вказала на глечик — напийся, мовляв. Солдат не став, почав питати, як її звати. Відповідала, що Лорі, Лариса. Золоту соломинку знічев'я крутила в руках.
       Не пручалася, дивилася так, ніби все життя чекала саме його. У чорній хвилі волосся побачив срібну нитку сивини. З якого горя, якого смутку вона? «І сповнився ще гарячішим почуттям до неї, бажанням оберегти, прихистити її». Руку не хотілося випускати зі своєї, безодня очей зваблювала, а густо-вишневі губи були так довірливо близькі. Солдат припав до них. А вона ніби й чекала цього пориву, «віддарювала його жаркими поцілунками спраглості, вдячності й відваги».
     Раптом вона жахнулася, скрикнула йому в засторогу."До них наближалася смерть у вигляді незнайомого, чорного, в жилетці, з блискучим серпом у руці чоловіка. Це був її чоловік, наближався він з почуттям несамовитої правоти, з божевільною каламуттю в очах. Діденко згадав, що бачив недавно, як один їхній солдат лежав на винограднику затоптаний,з перерізаним горлом. І вихопив важкий трофейний пістолет. Пролунав постріл.
    Того ж дня Діденко вже сидів на гауптвахті. Перший, хто його допитував, був упевнений, що причиною всьому — вино, але солдат сказав, що це дійсно хміль, та не той, про який вони думають. І замовк.

      Симпатії вартових, звичайно ж, були на боці ув'язненого. Передавали йому й цигарки, і їжу, слухали безкінечні розповіді про його Ларисочку І вже спільно відтворювали легенду її життя: віддано за нелюба, напевно, безприданниця. Зав'язав старий жмикрут світ молодій. От і збурунилась її душа, коли побачила цього білявого артилериста. «Чули раніше хлопці, що любов змінює людину, що в коханні душа людська розквітає, а тут це диво відбувалося на їхніх очах. Був, як усі, їхній друг і ось враз — із звичайного став незвичайним, став щедрим, багатим, багатшим за царів, королів! І це був їхній Сашко Діденко! Наче напоєний чарами, тільки й жив він тепер своїми золотими видіннями, отими снопами, її красою, тільки й чекав, коли вийде з гауптвахти та знов гайне до своєї циганочки (так він свою мадярочку називав)».

      Мріяв про весілля. Але закон забороняв брати шлюб з іноземками.Старий ревнивець помер у лікарні, і справа набула широкого розголосу в країні. Говорили про безчинства окупаційних військ. Йшли депутації, вимагали винуватцеві найвищої кари. А тут ще й вибори. Лариса кричала, що це її провина, але тільки заступництво священика врятувало її від самосуду.
Діденка засудили до розстрілу. На варту заступили молоді, і до ув'язненого нікого не допускали.

Приходила Лариса, але їй теж не дозволили наблизитися. Тільки в інші зміни вдалося зустрітися закоханим. Бійці без сліз і розчулення не могли дивитися на це побачення.

Вирок подали на апеляцію, але надійшла відповідь — усе залишається в силі. Комбату доручили вислухати останнє слово. Діденко сказав, що ні про що не жалкує.
   За півгодини засудженого розстріляли в яру, і тільки пронизливий жіночий скрик сколихнув тишу над виноградниками.

     Дива не трапилося.
     Сталося все, що мусило статися.
   	Задум новели виник у далекій Бірмі, в місті Рангуні. Тамтешні молоді солдати з автоматами, що нагадують оповідачеві «стоги жовтогарячого жнив'яного блиску», стали імпульсом спогаду про давню історію. Очевидно, цей  образ сонячних жнив, снопів, полукіпків, як символ життя, зберігався в підсвідомості автора ще з повоєнного літа поруч з образом смерті як кари за смерть. Але тієї смертної кари не приймала душа автора, котрий пройшов крізь пекло війни й таборів. Більше того, смерті на війні протиставлено радість життя й кохання — і ті дві смерті вже після війни, коли фронтовикам мріялось про вічний мир. Свої давні тривоги й сумніви автор відбив у слові, воскресивши найбільш вражаючі епізоди тієї давньої історії й намагаючись осмислити те, що сталося ...

КОМЕНТАР:
Щастя — це те, що було.
Щастя — не те, що буде.
Неба набрало в груди
І гай-гай — одгуло.
Щастя — це те, що було.
Щастя — воно мана є.
Щастя — це те, що минає,
Як не минає зло.
Хай підминає погода
Щастя — жар-птиці перо,
Щастя — від Бога нагода
Творити добро! (І. Драч)

З'ясувати, чи справді любов зробила щасливими героїв твору «За мить щастя».

Завданням нашого уроку:

1.    Дослідити, які кольори домінують у творі, їх роль у створенні настрою або ознаки романтизму в новелі.
2.    Скласти есе, вибравши за тему один із епіграфів уроку.
3.    Читати новелу «Залізний острів».

Домашнє завдання


На шлях я вийшла ранньою весною


title: Олесь Гончар

text:
ДНЗ «Березанський
професійний аграрний ліцей»
Над презентацією працювала:
учениця ІІІ курсу, групи №33
Багрій Катерина Василівна
Керівник:
Мислик Г. О.
викладач української
мови і літератури
До 100 – річчя з дня народження
О. Т. Гончара (1918-1995)

Тема виступу:
«Публіцистика О. Т. Гончара»
«Дякую Богові,
що дав мені народитися
українцем»
Мета виступу: – прагнення дослідити літературну діяльність О. Т. Гончара як публіциста, журналіста і редактора; розглянути жанрову систему і особливості поетики публіцистичних творів автора; обґрунтувати значення публіцистики майстра слова як невід'ємної частини естетичної системи письменника; 					  осмислення дійсності, 				    духовні орієнтири якої               			     є актуальними і  	    		сьогодні.
Дошкульним закидам про те, що «в Україні публіцистики немає» можна протиставити незаперечні факти:
в Україні – 80 лауреатів Республіканської премії ім. Я. Галана «за визначні праці в галузі публіцистики». А ще – лауреати премії Спілки журналістів та нагороди «Золоте перо»
Чорнобильська біда ніби поставила риску під періодом лакування «героїчної радянської дійсності».
Пролунало «тривожне слово Олеся Гончара «То звідки ж взялася «Звізда Полин»?!
 А ще – великий резонанс мали й інші публіцистичні виступи майстра слова (книга  «Чим живемо. На шляхах до українського Відродження»)(1991)
Олесь Гончар «був духовним лідером української нації і його творча енергія заряджала енергією високого патріотизму, енергією індивідуального самоздійснення мільйонів українців».
Нова доба, доба української незалежності, дала нову оцінку місцю і ролі в її історії Олеся Гончара. Зокрема ,М. Жулинський писав:
		«Духовним лідером нації 		Олесь Гончар і залишається…»
Публіцистичні твори О. Гончара – вияв своєрідної динаміки формування його поглядів на місце мови в культурному житті народу.
Мовний мотив стає провідним – у статтях, промовах, нарисах, радіовиступах, телевиступах, інтерв'ю.
Жанри публіцистики Олеся Гончара – система зі своєю сформованою поетикою. І так гармонічно доповнює його спадщину літературну.
Як журналіст і публіцист, із 27 жанрових форм 13 – публіцистичні жанри, до 8 належать: інтерв'ю, нарис, стаття, звернення, рецензія, лист, репліка, фейлетон, а ще 6 – суто журналістські жанри.
Письменницька публіцистика – об'єднання опублікованих раніше статей в окремі збірники. Це – книги Олеся Гончара: «Про наше письменство», «Письменницькі роздуми», «Чим живемо», або  збірники публіцистики («Бо то не просто мова, звуки…» І. Дзюби, «Неложними устами» П. Загребельного, «Духовний меч» І. Драча, «право власного імені» В. Яворівського тощо)
Проблемні статті, окрім оглядових, літературно-критичних, ювілейних і ін, найбільш характерні для О. Гончара («Зберегти мир – вимога сучасності!, «Про що запитують обеліски», «Будьмо гідними святинь», «Різдвяне слово вразливого автора», «На пути в ХХІ век», «Правосудие должно свершиться! І т.д.)
Об'єктивний аналіз подій і фактів, певних тенденцій розвитку суспільства містять публіцистичні статті Олеся Гончара.
Висновки аргументовано витікають з аналізу, надзвичайно розкуто, послідовно, насичено, емоційно, іноді – дискусійно.
112 творів – гостро проблемні, соціально спрямовані, з наявною відкритою політичною позицією О. Т. Гончара.
Це – його інтерв'ю. Про власне бачення політичних, мистецьких, а також екологічних проблем.
Серед жанрових форм публіцистики О.Т. Гончара нараховується і 79 нарисів, в яких виявляється індивідуальність автора як особистості неординарної («Зустрічі з друзями», «Японські етюди», «Орхідеї з тропіків», «Під небом алтайським», «Золотий сніп Таврії» та ін)
Яскраво виявлена авторська позиція у передмовах та післямовах Олеся Гончара. («Читаючи Бориса Олійника», «Витязь молодої української поезії» і т. д.)
Не часто представлено рецензію у творчому доробку Олеся Гончара.
І твори саме цього жанру містили оцінку, а також аналіз праць тих, кого він знав 			особисто («Очима 				природолюба», «У поєдинку з вічністю» тощо)
Виступи, інтерв'ю і нариси належать до телепубліцистики О. Т.  Гончара. Відзначилися емоційним колоритом бесіди, відтворенням слова, інтонацією мовлення, вбранням, жестами і рухами.
Радіоінтерв'ю та радіовиступи – жанри радіопубліцистики Олеся Гончаря.
Ті, хто чув його по радіо, знайомилися з певною інформацією, в якій розкривалися його погляди в економічній, політичній та соціальній сторонах життя.
Надзвичайно рідко згадується у письменницькій публіцистиці
О. Т. Гончара чимало інших жанрів: звернення, відкриті листи, заяви, некрологи, привітання, записи до книг музею.
А саморедагування митцем власних текстів – риса публіцистичної	творчості Олеся Гончара.
Три періоди відображають творчу діяльність неповторного класика письменницької публіцистики другої половини ХХ ст. – О. Т. Гончара.
Перший – учнівський …
Другий – бере початок з війни…
Третій період – з того часу, коли слово
О. Гончара перейнялося й заговорило
			    самим українським 				народом…

Аналіз публіцистики О. Т. Гончара підтверджує її специфічний різновид – письменницький. Використання художніх засобів, особлива жанрова система, неординарне поєднання різноманітних публіцистичних ознак – її переваги над журналістською публіцистикою.
Сьогодні публіцистичні  твори Олеся Гончара і багатьох  його сучасників:
І. Драча, І. Дзюби, М. Жулинського,
Б. Олійника, Д. Павличка і ін. виступають високим взірцем служіння народові України, його незалежній державі.
Звертаючись до проблем доби, якщо вони – навіть планетарного масштабу, чи проблеми невеликої, яка позначається на долі звичайної простої людини, автор публіцистичних творів О. Гончар брав до уваги конкретну миттєвість буття з погляду вічності і саме цим має цілком заслужено – вдячну пам’ять поколінь.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


17.12.2014
1
Батьківщино, земле рідна,Земле сонячна і хлібна, Ти навік у нас одна.Ти , як мати , найрідніша, Ти з дитинства нам миліша…                    М. Сингаївський
17.12.2014
2
 Вже сніп у полі споловів,
 І став зіркішим дух полину,
 І червоніють кетяги калин
 На узліссі вечорів осінніх.
 Радію квітам я і травам,
 Що ще красуються в гаях,
 Вони – це спогад про життя яскравий,
 Про щось приємне у людських серцях.
17.12.2014
3
Тема уроку:

 «Микола Вороний.  «Євшан – зілля» - поема про необхідність повернення людині історичної пам’яті та усвідомлення своєї національної приналежності»
17.12.2014
4
 Вічні будьте, калина й верба,Мальви й ружі як спогад про матір стареньку.
Дух полину хай пробудить  у нашій душі
Пам'ять про рідну Вітчизну-неньку.
Микола  Вороний

19  березня 1904
Розстріляний
7 червня 1938
Високих дум святі скрижалі,
Всі наші радощі й жалі…
 Моя девіза – йти за віком
І бути цілим чоловіком!
17.12.2014
6
ОСВІТА:
Початкова школа
Реальне училище
Ростовська гімназія
Університети Львова та Відня

ЖИТТЄВА    ПОЗИЦІЯ:
Прихильник народницького руху;
Співробітник журналів “Громадський друг” та “Зоря”;
Член УСДРП;
Емігрант із 1920 року;
Патріот;
1926 – повернення в Україну;
Переслідуваний більшовицькою владою;
1938 – розстріляний.

НЕПЕРЕСІЧНІСТЬ  ВОРОНОГО:
Поет;
Перекладач;
Критик;
Літературознавець;
Публіцист;
Актор;
Режисер;
Редактор;
Музикознавець;
Дослідник національного театру, світової  та вітчизняної драматургії.
Поетична      творчість:
1893 – перший вірш;
1911 – збірка    “Ліричні поезії”;
1920 – поетична збірка “Поезії”;
1929 – останнє   прижиттєве в
  видання збірки “Поезії”.

17.12.2014
7
СЛОВНИКОВА РОБОТА
Пояснити  лексичне значення слів:

Зацурали - ………………….
Гудець - ………………..
Пустка - ……………….
Ясир- ……………….
Сірома - ……………….
Блукати манівцями - ………………..

17.12.2014
8

( написав у 1899 році)
«Повість минулих літ»
Нестор Літописець
17.12.2014
9
ПОЛОВЦІ, КУМАНИ,  КИПЧАКИ – “ ЛЮДИ ПОЛЯ ”
17.12.2014
10
17.12.2014
11
Р У С И Ч І
17.12.2014
12
17.12.2014
13
17.12.2014
14

В. ВАСНЕЦОВ “ПІСЛЯ БИТВИ  КНЯЗЯ ІГОРЯ З ПОЛОВЦЯМИ”
17.12.2014
15
	Після смерті Ярослава у князівському роді почалися запеклі сімейні чвари та суперечки. Цим скористалися давні вороги держави - кочові племена половців. Вони вчинили кілька набігів на її території. Цієї тяжкої доби великокняжий престол посів новий видатний діяч - Володимир Мономах, онук Ярослава Мудрого. Завдяки своїм переможним походам на половців він завоював гучну славу і популярність у народі. Переказують, що ніби 83 рази князь виступав проти них і знищив 200 половецьких вождів.
	Володимир Мономах почав своє князювання у Києві в 60-річному віці, але вмілими дипломатичними й воєнними діями швидко досяг встановлення порядку в державі.
17.12.2014
16

Та не так жилося хану
Без коханої дитини.
Зажурився, засмутився…
Вдень не їсть, а серед ночі
Плаче, бідний, та зітхає,
Сну не знають його очі.
Ні від кого він не має
Ні утіхи, ні поради.
Світ увесь йому здається
Без краси і без принади.

17.12.2014
17
Л І Р И К А
вірші
о д и
сонети
г і м н и
епіграми
е п о с
оповідання
повість
роман
н о в е л а
н а р и с
Д Р А М А
комедія
трагедія
трагікомедія
водевіль
містерія
ЛІРО-ЕПОС

17.12.2014
18
http://aida.ucoz.ru
Б А Т Ь К І В Щ И Н А

батьки, будинок
тепло, турбота
вірність, вічність,
пам'ять
надія, ніжність

щирість, щастя

бабуся,
дідусь

стежина, любов

колискова пісня,
казка

верба,
калина,
мальви
17.12.2014
19
Слово "євшан" за походженням тюркське.  У тлумачному словнику  воно має кілька значень.
1 значення. Євшан-зілля /полин/ - символ пам'яті; рідної землі, Батьківщини; своєрідний пароль українців.2 значення.  Євшан-зілля /полин/ - степова запашна рослина з червоним або пурпуровим цвітом.
17.12.2014
20
	Образ "євшан-зілля" зустрічається у творах Івана Франка, Олександра Олеся, Любові Забашти, Олеся Гончара та інших письменників. Євшан-зілля – символ вічної любові до Батьківщини, символ  її незнищенності, символ єднання всіх, хто любить Україну, де б вони не жили - чи в Канаді, чи в Америці, чи в Австралії...»

17.12.2014
21
 «НЕЗАКІНЧЕНЕ РЕЧЕННЯ»

Для хана євшан-зілля  -  це …..

Для співця євшан-зілля  -  це …..

Для сина євшан-зілля  -  це …..

Для ліричного героя євшан-зілля  -  це …..
17.12.2014
22
Дослідницько-пошукова робота у групах

Етнографи та фольклористи: скласти план до характеристики юного половця із поданих цитат;

Історики:  визначити композицію поеми, розмістивши подані епізоди у правильному порядку.

Літературознавці: знайти художні особливості поеми.

Митці: визначити ідейно-тематичний зміст поеми “Євшан-зілля”.
17.12.2014
23
За Україну,
За її волю,
Зачесть і славу,    За народ!

17.12.2014
24

Домашнє завдання:

Дати відповіді на питання ( с. 41 ).

2. Записати терміни у зошит із теорії літератури,  вивчити їх ( с.40 – 41).

Творче завдання на вибір:

Продовжити поему « Євшан – зілля» про повернення сина додому  (с. 41 – з/д).

Діалог у  парі  « Що таке патріотизм і чи потрібен він у сучасному житті ? ».
17.12.2014
25
 Вічні будьте, калина й верба,Мальви й ружі як спогад про матір стареньку.
Дух полину хай пробудить  у нашій душі
Пам'ять про рідну Вітчизну-неньку.
17.12.2014
26

У кожного є клаптик землі, де він народився.
У кожного є зірка, яка благословила його у дорогу,
У кожного є дерево роду, яке своїм корінням дістає
Найглибших джерел і напуває його соками.
У кожного є слово, від якого почався він як людина…
Але не кожен має мужність і розум
На все життя зберегти у собі відчуття свого клаптика землі,
Висоту і незайманість своєї зірки, гордість свого дерева роду,
Яке зробило його людиною…
… І без якого немає і не буде йому  вірної дороги у житті.


Квітковий етикет


title: Куліш

text:
Микола Гурович Куліш(1892-1937)

Микола Гурович Куліш
народився 6 грудня 1892 року в селі Чаплинка Херсонської області.
НАВЧАННЯ
 Сільська школа;

 Олешковський університет;

 Громадська чоловіча гімназія;

 Одеська школа прапорщиків.

Влітку 1915 року М. Куліш одружився на Антоніні Невелль.

 У серпні 1915 року він був направлений на фронт.

 У 1918 році Микола Куліш повернувся з фронту до рідних Олешок і поринув в культурно-громадське життя.

 У 1919 році сформував у Херсоні Дніпровський селянський полк.

Юрій Яновський у своєму романі "Вершники" описав полк Куліша під назвою "олешківського батальйону Шведа", а сам Микола Гурович став прототипом комісара Данила Чабана, якого Яновський характеризує як "майбутнього письменника".

У 1924 році Куліш написав свою першу п’єсу «97».
Прем’єрна вистава пройшла в Харківському театрі ім. І. Франка

У 1925 році М. Куліш входив у літературну організацію ВАПЛІТЕ, а 1926 року його обрано президентом організації і до січня 1928 року він займав цю посаду.

 14 червня 1934 року його виключають з партії та не дають можливості писати й друкуватися.

 7 грудня 1934 року М. Куліш був заарештований і за фальшивим обвинуваченням засуджений на 10 років ув’язнення.

3 листопада 1937 року Миколу Куліша розстріляли разом із великою групою української інтелігенції в лісі під Сандармохом (Карелія).

Літературна спадщина:
 «На рыбной ловле» (1913р.) - перша п’єса російською мовою

 роман
«Трохим Леміш» (1918р.)

 «97» (1924р.) – перша п’єса українською мовою

 комедії
«Отак загинув Гуска» (1925р.), «Мина Мазайло»  (1929р.)

 п'єси
«Народний Малахій» (1927р.), «Маклена Граса» (1933р.), «Прощай, село» (1933р.),
«Поворот Марка» (1934р.),
«Вічний бунт»

 драма
«Патетична соната» (1929р.)

 Реабілітований 4 серпня 1956 року за відсутністю складу злочину.


Могутня й своєрідна постать українського поета


title: Мариністичні мотиви на прикладі твору "Дівчина-чайка"

text:
Тема уроку: Мариністичні  мотиви на прикладі твору Дніпрової Чайки              «Дівчина –чайка».
І виросла дивно хороша дочка
у старого: біла, мов піна
морська... І тільки до кого
торкнеться вона, —
того не займає розлючене
море. Ревіть собі, хвилі зелені,
чорнійте од злості, казіться!
А я не оддам на поталу людей відважних..

Пісок і галька. Пустище суворе,
Стихії шал, і мужності урок.
Споконвіків штурмує скелі море,
А ті не відпускають і на крок.
Подивишся: нерівний поєдинок.
Мільйони хвиль – нечувана могуть.
Ну що для них ці декілька піщинок? –
Затоплять, змиють, знищать, розметуть!
                                                         Микола Луків

Легенда ( від лат. – те, що слід прочитати) – один із жанрів народної прози про видатну подію чи вчинок людини,в основі якого – диво, фантастичний образ або уявлення, яке сприймається як достовірне.
На Чорному морі є острів
суворий німий; червоная
скеля на буйнім зеленім
роздоллі одна піднімається
вгору червоним шпилем;
                                  Що на Чорному морі,
                                  На камені біленькому
                                 Там стояла темниця
                                 кам'яная.
МОРЕ
На початку твору

У момент появи козаків
ПЕСТЛИВЕ
СПОКІЙНЕ
РІДНЕ
МОВЧАЛО
ДРІМАЛО
КОЛИХАЛО
ПЕСТИЛО
СПИТЬ
ЛЮТУЄ
РЕВЕ
СУВОРЕ
СЕРДИТЕ
ЗЛЕ
ГРІЗНЕ
КАЗИТЬСЯ
ХИЖЕ
Іван Костянтинович     Айвазовський

  Вже сонечко в море сіда;
  У тихому морі темніє;
  Прозора, глибока вода,
  Немов оксамит зеленіє.
         На хвилях зелених тремтять
        Червонії іскри блискучі
        І ясним огнем миготять,
        Мов блискавка з темної тучі.
                    А де корабель ваш пробіг,
                   Дорога там довга й широка
                   Біліє, як мармур, як сніг,
                  І ледве примітно для ока.
                            Рожевіє пінистий край;
                           То іскра заблисне, то згасне…
                           Ось промінь останній! Прощай,
                           Веселеє сонечко ясне!
Оксамит – символ пошани;
                      Верховний Бог блискавки,
                                          грому – Перун;
                        Бог Хорс та його
                         промені-діти

Синквейн – форма віршування, яка складається з п'яти рядків і заснована на підрахуванні складів.
Його структура виглядає так: 2-4-6-8-2
Домашнє завдання
Написати твір мініатюру “Моя розмова з морем”, використовуючи підібрані слова на уроці: 5 іменників, 5 прикметників, 5 дієслів.


Мартин Боруля


Михайло Старицький - Життя і творчість. Багатогранність діяльності


Коваленко Іван Юхимович


title: М.Коцюбинський. Біографія, новелістика

text:
¨

3


title: «Шістдесятництво» як явище культурологічне й соціальне

text:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
 10
1
 2
 3
4


ЛЕОНІД МОСЕНДЗ


Образи весняної природи


Михайло Старицький - Життя та творчість драматурга


title: Михайло Коцюбинський. Презентація до новели "Intermezzo"

text: (1864 - 1915)


НАЙВІДОМІШІ УКРАЇНСЬКІ ОРАТОРИ


Новела “Intermezzo” Михайла Коцюбинського


"Микола Гурович Куліш"


Марина Чурай


МИХАЙЛО СТАРИЦЬКИЙ. ЖИТТЯ І ТВОРЧІСТЬ. БАГАТОГРАННІСТЬ ДІЯЛЬНОСТІ. ІСТОРИКО-РОМАНТИЧНА ПОВІСТЬ «ОБОРОНА БУШІ»


Наймичка


НОВЕЛА «КАМІННИЙ ХРЕСТ» — ПСИХОЛОГІЧНЕ РОЗКРИТТЯ ТЕМИ ЕМІГРАЦІЇ. НОВАТОРСТВО ПИСЬМЕННИКА. ІДЕЯ НЕРОЗРИВНОЇ ЄДНОСТІ ІВАНА ДІДУХА З РІДНОЮ ЗЕМЛЕЮ. ПОНЯТТЯ ПРО ЕКСПРЕСІОНІЗМ


title: Презентація на тему: Олена Пчілка - Життєвий і творчий шлях

text:
Північна Америка

Виконала – Гаврилюк
Ольга
Географічне положення
Північна Америка розміщена на півночі західної півкулі і простягається від екваторіальних до арктичних широт.
Дослідження та освоєння материка
Відкриття Америки – Нового Світу – пов'язане
 з пошуками морського шляху до Індії, її відкрив
у 1492 р. Христофор Колумб.
  Клімат
Північна Америка витягнута з півночі на південь на 7000 км і в зв'язку з цим розташована в усіх широтних кліматичних поясах Північної півкулі, за винятком екваторіального.
Рельєф

Поверхня Північної Америки дуже різноманітна. При середній висоті материка 720 м над рівнем моря більша частина його має висоти від 200 до 500 м, на низовини припадає 20%. Більш як 25% території становлять висоти понад 1000 м.
Корисні копалини
Материк дуже багатий на різноманітні корисні копалини. Це пов'язано з тектонікою та геологічною будовою континенту.


title: "Найвідоміші Пам’ятники Тарасові Шевченку у світі"

text:
 Найвідоміші Пам’ятники Тарасові Шевченкуу світі

Підготувала Рибак Вікторія, 7 клас

Україна, Київ
Пам'ятник Тарасу Григоровичу Шевченку в Києві в Шевченківському парку.

Азейбарджан, Баку
Баку. Пам'ятник Тарасу Шевченку в Баку відкрито 30 червня 2008 року за участю голів держав України та Азербайджану. Автор пам'ятника — член Національної спілки художників України Ігор Гречаник.
Аргентина, Буенос-Айрес.
Пам'ятник Тарасові Шевченку в Буенос-Айресі було відкрито в 1971 році на замовлення Української Громади Аргентини на знак подяки за наданий притулок українським мігрантам.
Білорусь, Мінськ
Пам'ятник Тарасу Шевченкові в білоруській столиці (і перший за часом встановлення в цій країні) розташований у Степановському саду, поруч з новобудовою Посольства України в Республіці Білорусь.  Пам'ятник є подарунком Києва й був урочисто відкритий 23 квітня 2002 року в ході Днів Києва в Мінську.
Бразилія, Куритиба
Пам'ятник Т. Г. Шевченку в Куритибі — бронзова фігура поета у повний зріст на гранітному постаменті, був встановлений 29 жовтня 1967 року
Греція, Афіни
Уперше в столиці Греції  Афінах  відкриття пам'ятника Тарасові Шевченку відбулося в рамках Днів України в Греції й було приурочене до 192-ї річниці від дня народження Великого Кобзаря (9 березня 2006 року). На той момент пам'ятник став 45-им монументом Тарасові Шевченку, відкритим за кордоном.
Грузія, тбілісі
Пам'ятник було відкрито 2 березня 2007 року. У відкритті брали участь Президент України Віктор Ющенко (який перебував з офіційним візитом у Грузії) та Президент Грузії Михаїл Саакашвілі. Глави держав заклали у фундамент пам'ятника капсулу з землею з села Моринці Черкаської області, де народився Тарас Шевченко.
Данія, Копенгаген
У вересні 2010 року в столиці Данського Королівства відбулось урочисте відкриття бюста національного поета України, що став першим і допоки єдиним пам’ятником Шевченкові у Скандинавії.
Італія, Рим
Оригінальний пам'ятник, де Т. Г. Шевченка зображено в ролі римського патриція, урочисто відкрито 1973 року перед греко-католицьким собором Святої Софії.
На жаль, фотографія відсутня.
Канада, вінніпег
У Вінніпезі є два пам'ятника Тарасу Шевченку: монумент біля провінційного парламенту, відкритий у 1961 році
Китай, пекін
 8 серпня 2008 року у Пекіні у парку Чаоян відкрито пам'ятник Шевченку, єдиний не лише в Китаї, але й в усьому азіатсько-тихоокеанському регіоні. Скульптор — Юань Сікунь.
Куба, гавана
. У квітні 1999 року в столиці Куби місті Гавані відбулось урочисте відкриття пам'ятника Т. Г. Шевченку.
Литва, вільнюс
Пам'ятник — погруддя на постаменті встановлено 2001 року.
Польща, варшава
Пам'ятник Тарасові Шевченку в Варшаві Відкритий за участю міністрів закордонних справ України та Польщі Анатолія Зленко та Влодзімежа Цімошевича 13 березня 2002 року у сквері його ж імені на перетинанні вулиць Спацерова, Говорка і Хотиньська.
Росія, москва
Пам'ятник Тарасу Шевченку у Москві — роботи українських скульпторів М. Грицюка, Ю. Синькевича, А. Фуженка та архітекторів А. Сницарєва і Ю. Чеканюка був урочисто відкритий у Москві 10 червня 1964 року з ініціативи Микити Хрущова.
Сполучені Штати Америки, Вашингтон
пам'ятник Тарасу Григоровичу Шевченку у Вашингтоні створив скульптор із українським корінням Леонід Молодожанин.
Франція, париж
 урочисто відкрито  радянським посольством 1978 року на бульварі Сен-Жермен у скверику, який отримав ім'я
Т. Шевченка
Використані ресурси
 Українська література  від michel corporation
 презентація 2

Michel corporation
M
с


title: "Нова Українська література"

text:
Кінець XVIII-початок XIX століття
Нова Українська література
Столітній шлях розвитку нової української літератури був позначений складними, неоднозначними в художньому відношенні процесами. Але це був шлях поступальний, еволюційний, хоч і розвивалася нова література в умовах адміністративно-цензурних утисків, заборон і принижень. Питання «бути чи не бути?» літературі українського народу як народу офіційно забороненого і зневаженого стояло впродовж всього XIX ст., відповідно впливаючи на творчі критерії та орієнтири. За відсутності української держави література перейняла на себе функціональні обов'язки неіснуючих державних інститутів: вона захищала, обороняла, відстоювала права й інтереси народу, витрачаючи часто енергію далеко не на творчі процеси. Саме цим пояснюється соціальна заангажованість нової української літератури, переважання у ній громадянських мотивів і настроїв. Оскільки ядром народу було селянство, саме воно берегло морально-етичний і культурно-естетичний досвід нації, то й головним героєм нової української літератури був селянин. В силу неоднозначності своєї художньої сутності (ідей-но-тематичної спрямованості, типу героя, художніх особливостей)
нова українська література поділяється на кілька етапів: література кінця XVIII—40-х pp. XIX ст.; література 40—60-х pp. XIX ст.;
література 70—90-х pp. XIX ст.; література кінця XIX—початку XX ст. Зрозуміло, що будь-яка періодизація є умовною, але так чи інакше вона відображає основні віхи й тенденції літературного розвитку.
Так, література кінця XVIII — 40-х pp. XIX ст. характеризується новим поглядом на народ як позитивного героя художнього твору, що обумовило й відповідну систему художніх засобів. Джерелом оновлення і змісту, і форми стала народна поезія. Інтерес до неї був викликаний процесами слов'янського національно-культурного відродження з їх активізацією фольклористичних рухів і наукових студій. Записи народних пісень, вміщені у збірниках М. Цертелєва, М. Максимовича, І. Срезневського, П.Лукашевича, явили неповторну красу змісту і мови, продемонструвавши високі художні можливості народнопоетичного слова.
Широко були представлені оповідання, переважно релігійного змісту –про святих та їх чудеса. Чималою популярністю користувалась проповідницька література. Теорію проповіді розробив Й. Галятовський, ним же видано кілька збірок проповідей. Відомими були також проповіді Л. Барановича, А. Радивилонського, Л. Мацієвича.Великий інтерес викликала так звана паломницька література. Найвідомішим твором цього напрямку у 18 столітті стало “Странствование” В. Григоровича – Барського, в якому описані мандрівки автора по країнам Східної Європи та Сходу, що тривали 24 роки.
Улюбленим видом літератури кінця 17 середини 18 століття була драма. Зародилась вона під впливом польської літератури початку 17 століття. Спочатку дія відбувалася за сценою, а на сцені тільки розповідалося про події. На зламі 17 та 18 століть з’являються справжні драми. На Україні розвиток драми був пов’язаний з Київською Колегією. Спочатку вистави були переважно релігійного змісту – присвячені Різдвяним та Великоднім святам. Але потім з’являються драми моралістичного змісту, в яких виступають реальні постаті – “Лазарь”, “блудний син” тощо; з’являються драми історичні: збереглися три драми з історії України, одна з римської та одна з сербської історії. Вчення поетики в Академії сприяло розвитку української поезії. Видатними зразками української поезії , в якій поєдналися академічні та народні традиції, стали збірки “Сад божественних пісень” та “Басні харківські” Григорія Сковороди.
“Батьком української літератури ” часто називають Івана Котляревського. І це не випадково, бо поема Котляревського “Енеїда” (вперше побачила світ у неповному виданні у 1798 році) була першою поемою, написаною українською літературною мовою. “Енеїда” – це пародійний твір, бурлеско – травестійна поема, переробка поеми римського поета Вергілія, в якій Котляревський дав широку картину народного життя, з його додатним і від’ємними сторонами.
 І.Котляревський
Григорій Квітка – Основ'яненко відомий як засновник української художньої прози. Можна виділити дві основні стильові течії в прозі Г. Квітки: сентименталізм (твори “Маруся”, “Сердешна Оксана”, “Щира любов” тощо) та початок романтизму (повісті “ Конотопська відьма”, “Мертвецький Великдень”).
З творчістю Котляревського та Квітки – Основ’яненко пов’язане становлення української драми – обидва  письменники виступали як організатори театрального життя першої половини 19 століття, режисери. П’єси Котляревського “Наталка Полтавка”, “Москаль - чарівник”, комедії Г. Квітки “Сватання на Гончарівці”, “Шельменко - денщик” і зараз зберігають свою популярність.
Гумористично – сатирична форма мала послідовників. Найбільш яскравими є Петро Гулак – Артемовський та Євген Гребінка, які користувалися в своїй творчості формою байки.
Петро Гулак – Артемовський
Євген Гребінка
Подальший розвиток української літератури пов’язаний з творчістю видатного українського письменника, громадського і політичного діяча, Тараса Григоровича Шевченка. Поява у 1840 році “Кобзаря” відкрила новий етап розвитку літератури.
Починав Шевченко свій літературний шлях як романтик. В баладах “Причинна”, “Утоплена”, “Тополя”, “Русалка” сплітається світ реальний та світ казково – фантастичний, побутові образи з образами уяви. Також риси романтичності мають історичні поеми Шевченка. Постаті гетьманів, козацьке життя, воєнні походи, які знайшли художнє втілення в поемах, яскраво говорять нам про захоплення поета минувшиною: “До Основ'яненка”, “Іван Підкова”, “Гамалія”, “Тарасова ніч”, “Гайдамаки”.Шевченко став засновником критичного реалізму в українській літературі. Його побутові поеми (“Катерина”, “Наймичка”, “Сон”), суспільно – політичні (“Єретик”, “Сліпий”, “Кавказ”, “Посланіє”) виступали проти кривдників народу – царів, панів тощо. У своїй творчості (а також і політичній та громадській діяльності) він засуджував та викривав кріпацтво, самодержавство, національне гноблення.
Творчість Т. Г. Шевченка мала великий вплив на подальший розвиток української літератури, суспільної та політичної думки. Творчість письменника надихала багатьох інших, його політичні ідеї, які були викладені в одній з програм Кирило – Мефодієвського братства, залишалися популярними і набули подальшого розвитку.
Загалом спрямування післяшевченківської літератури, що слугувалося народною українською мовою, виразно реалістичне. У 1857 році (одночасно з романом “Чорна рада”) з’являються “Народні оповідання” Марко Вовчок. У 1861 – 1862р.р. написані “Люборацькі” А.П. Свидницького – перший український соціальний роман (надрукований частково у 1886р.), в 60 – х роках “Марко проклятий” О.П. Стороженка, повість із селянського життя, у 1865р. – “Лукян Кобилиця” – О. – Ю. Федьковича, “Турецькі бранці” буковинського священика Сидора Воробкевича, які відкрили низьку збірок його романтичних оповідань. Наступного року вийшли “Дві московки” І.С. Нечуй – Левицького, у 1872р.  – оповідання “Лихий  попутав” Панаса Мирного. В цьому ж році він починає писати роман “Хіба ревуть воли, як ясла повні?”, який став класикою українського реалізму. Роман закінчено у 1875 році , а у 1876 році з’являється “Микола Джеря” Нечуй – Левицького, а ще через два роки – “Кайдашева сім я”. У 1874 р. в журналі “Друг” надруковано перші твори Івана Франка, а вже у 1880 – 81 роках  - “Борислав сіється”.
Популярними були оповідання та повісті О. Косинського. Широкої популярності набуває великий реалістичний прозовий жанр.
Проза Марка Вовчок, а ще більш Нечуя – Левицького, Панаса Мирного та Івана Франка була цілком зрілою, займала гідне місце серед реалістичних авторів тієї епохи. В цей період відбувається завершення формування післяшевченківської національної української літератури, що зіграло велику роль у подальшому розвитку культурного процесу на Україні. Взагалі, українська література другої половини 19 століття була одним з найголовніших чинників формування української національної ідеї, рушієм національного відродження кінця 19 – початку 20 століття.
Ну що б, здавалося, слова... Слова та голос — більш нічого. А серце б'ється, ожива, Як їх почує!
                                                            Тарас Шевченко
Виконала:Гуцал Наталія учениця 9-Б класу
Дякую за увагу!


title: "Письменники-науковці"

text:
Письменники-науковці

Борейко Альона
Іван Антонович Єфремов (рос. Иван Антонович Ефремов, * 22 квітня 1908, Вириця — † 5 жовтня 1972) — російський фантаст,письменник, науковець, енциклопедист, мандрівник, археолог, палеонтолог, засновник сучасної тафономії. У 19 років здійснив своє перше наукове відкриття, а в 30 — став доктором наук.
Наукові праці
 Перспективи розкопок та пошуків найдавніших хребетних на території СРСР, 1939 р.
Тафономія: нова галузь палеонтології — наукова стаття, 1940 р. (англ.)
 Про підклас Batrachosauria — групу форм, проміжних між земноводними та плазунами, 1946р.
Тафономія і геологічна літопис - монографія, 1950 р.
 Про будову колінного суглоба вищих дицинодонтів — наукова стаття, 1951 р.
Борис Дмитрович Грінченко — видатний український письменник і вчений, критик, мовознавець, освітній і громадський діяч кінця XIX - початку XX століття. Його шанували І. Франко, М. Коцюбинський, Леся Українка, П. Грабовський та інші видатні сучасники.
Іван Олексійович Бунін (* 10 жовтня (22 жовтня) 1870, Воронеж — †8 листопада, 1953) — російський поет, письменник, почесний академік Петербурзької Академії наук (1909)
Рудольф Еріх Распе (нім. Rudolf Erich Raspe) (березень 1736 — листопад 1794) — німецький бібліотекар, письменник та науковець, відомий переважно через свою книгу«Неймовірні пригоди барона Мюнхаузена». Після виключення з Королівського товариства він влаштувався на роботу до Джона Сінклера як гірничий експерт у Корнуолі.

Джеральд Малкольм Даррелл (англ. Gerald Durrell; *7 січня 1925 — †30 січня 1995) — британський вчений-зоолог, засновникДжерсійського тресту збереження диких тварин, письменник-анімаліст, молодший брат Лоуренса Даррелла.
У 1959 році Даррелл створив на острові Джерсі зоопарк, а в 1963 році на базі зоопарку був організований Джерсійский трест збереження диких тварин. Основна ідея Даррелла полягала в розведенні рідкісних тварин в умовах зоопарку і подальшому розселенні їх в місця природного існування. В наш час ця ідея стала загальноприйнятою наукової концепцією. Якщо б не Джерсійскій трест, багато видів тварин збереглися б тільки у вигляді опудал в музеях.
Омар Хайям (18 травня 1048, Нішапур — 4 грудня 1131) — перський поет, математик, філософ.
Наукова діяльність
Наукова діяльність Омара Хайяма протікала при дворі караханідського принца (хакана) Шамс ал-Мулука (1068—1079). Омар Хайям був запрошений султаном Малик-шахом — на настійну вимогу Низам ал-Мулка (візиря Малик-шаха) аби очолити палацову обсерваторію. Тут працювали «кращі астрономи століття», (записи тогочасних джерел), надали великі кошти для придбання відповідного устаткування. Султан наказав Омару Хайяму розробити новий календар-епохальне завдання.
Хайям — математик
У Ісфахані, при дворі Малик-шаха, Омар Хайям продовжив заняття математикою. Відомі математичні результати, досягнені Хайямом, відносять до трьох напрямків: до алгебри, до теорії паралельних та до теорії відношень і вченню про число.
Медієвістика (фр. médiévale — середньовічний) — розділ історичної науки, який вивчає події минулої дійсності, що відбувалися у середні віки, а також побут, культуру,мистецтво середньовіччя.
Медієвіст — історик, спеціаліст із медієвістики.

Семіотика, або семіолóгія (від грец. σημειωτικός — такий, що має ознаки від грец. σημεῖον — знак, ознака, грец. σῆμα — знак) — наука, яка досліджує способи передачі інформації, властивості знаків та знакових систем в людському. Іншими словами, семіотика — це теорія знаків та знакових систем.
Наукова робота і творчість
Як науковець є найвідомішим спеціалістом нашого часу з історії середньовічної Європи. Є також філософом, хоча цим менш відомий. Написав понад два десятки наукових праць із семіотики, лінгвістики, теорії літератури, теорії культури, естетики та моралі. Але світову славу Умбертові Еко принесла не його наукова діяльність, а літературна. Хоча у тканину оповіді кожного роману вплетені знання, здобуті ним зі своїх наукових досліджень. Літературну діяльність почав 1980 року написанням філософсько-детективного роману «Ім’я рози». Цей роман досі залишається найпопулярнішим його твором. Інші відомі романи: «Маятник Фуко» (1988), «Острів попереднього дня» (1994), «Бавдоліно» (2000), «Дивовижний вогонь королеви Лоани» (2004) і «Празьке кладовище» (Il Cimitero di Praga) (2010). Енциклопедичні знання Еко вражають. Складається враження, що він намагається охопити весь інтелектуальний набуток європейської цивілізації і зрозуміти культурологічні процеси, які відбувалися і відбуваються у Європі. Умберто Еко є наче сучасним втіленням ідеалу італійського Ренесансу — «універсальної людини» (homo universale).
Умберто Еко (італ. Umberto Eco; * 5 січня 1932, Алессандрія, П’ємонт, Італія) — італійський письменник, семіотик і медієвіст.
Альбер Камю (фр. Albert Camus; *7 листопада 1913, Мондова — †4 січня 1960, Вільблевен) — визначний французький романіст, філософ, публіцист, один з лідерів філософсько-мистецького напрямку екзистенціалізму.
Екзистенціалізм — (фр. existentialisme від лат. exsistentia — існування), Філософія існування — напрям у філософії XX ст., що позиціонує і досліджує людину, як унікальну духовну істоту, що здатна до вибору власної долі. Основним проявом екзистенції є свобода, яка визначається як відповідальність за результат свого вибору.
Іван Якович Франко (* 27 серпня 1856, с. Нагуєвичі, Дрогобицький повіт — † 28 травня 1916, Львів) — український письменник,поет, вчений, публіцист, перекладач, громадський і політичний діяч.
Філософія
Філософсько-соціологічні й суспільно-політичні концепції Франко трактував у студіях «Nauka і jej stanowisko wobec klas pracujących» (1878 р.), «Мислі о еволюції в історії людськости» (1881—1882 рр.), «Найновіші напрямки в народознавстві» (1895 р.); студію «Соціалізм і соціал-демократизм» (1897 р.) Франко присвятив критиці «науковому соціалізму» і матеріалістичної концепції історії, «Що таке поступ?» (1903 р.) — оглядові суспільно-культурного розвитку з критикою комуністичної концепції держави. У 1904 році Франко написав наукову працю, яка відома під назвою "Поема про сотворення світу".
На світогляд Франка мали вплив позитивізм філософії Конта і Спенсера, еволюціонізм у природознавчих дослідах Дарвіна і Геккеля, теорії французських, німецьких, російських соціологів, літературні критики від Буальо і Лессінґа до Тена, Леметра, Ґійо, Брюнетьера,Брандеса та ін. Проте, Франко залишився собою, мав власний світогляд й увійшов у свідомість наступних поколінь, як невтомний будівничий людських душ українського народу.
Жуль Габріель Верн (фр. Jules Gabriel Verne; *8 лютого 1828, Нант, Франція — †24 березня 1905, Ам'єн, Франція) —французький письменник. Разом з Гербертом Уеллсом вважається засновником жанру наукової фантастики. Також був французьким географом і під час своїх подорожей писав деякі свої шедеври. Член Французького географічного суспільства.
Цикл «Незвичайні подорожі»
У 1863  р. опублікував в журналі Ж. Етцеля «Журнал для освіти і відпочинку» перший роман з циклу «Незвичайні подорожі»:
«П`ять неділь на повітряній кулі» Успіх романа надихнув Верна; він вирішив і надалі працювати в цьому «ключі», супроводжуючи романтичні пригоди своїх героїв все більш майстерними описами неймовірних, але проте ретельно продуманих наукових чудес, народжених його уявою. Цикл продовжили романи:
«З землі на місяць» (1865),
«Діти капітана Гранта» (1867),
«П`ятнадцятирічний капітан» (1878),
Всього Жуль Верн написав 66 романів, зокрема нескінчені, опубліковані в кінці ХХ століття також більше 20 повістей і розповідей, більше 30 п'єс, декількох документальних і наукових робіт. Творчість Жуля Верна пройнято романтикою науки, вірою на благо прогресу, преклонянням перед силою думки. Співчутливо описує він і боротьбу за національне звільнення.
У романах Ж. Верна читачі знаходили не тільки захоплений опис техніки, подорожей, але і яскраві і живі образи благородних героїв та симпатичних дивакуватих учених
Иоганн Кристоф Фридрих фон Шиллер (нім. Johann Christoph Friedrich von Schiller; 10 листопада 1759, Марбах-на-Ніккарі — 9 травня 1805, Веймар) — німецький поет, філософ, теоретик мистецтва и драматург, професор історії и військовий врач, представник романтичного напряму  в літературі.
Філософські роботи
Про взаємозв'язок тваринної природи людини з його духовною природою / Uber den Zusammenhang der tierischen Natur des Menschen mit seiner geistigen (1780)
Die Schaubuhne als eine moralische Anstalt betrachtet (1784)
Про грацію і гідність / Uber Anmut und Wurde (1793)
Письма про естетичне виховання людини / Uber die asthetische Erziehung des Menschen (1795)
Про наївну і сентиментальну поезію / Uber naive und sentimentalische Dichtung (1795)
Про дилетантизм / Uber den Dilettantismus (1799; у співавторстві з Гете)
Про піднесенне / Uber das Erhabene (1801)

Айзек Азімов (англ. Isaac Asimov) (2 січня 1920 — 2 квітня 1992), американський письменник, професор біохімії Бостонського університету, популяризатор науки, один з найвідоміших майстрів наукової фантастики.
Азімов народився 2 січня 1920 в єврейській родини в містечку Петровичі Литовсько-Білоруської РСР (нині Смоленська областьРосії). У 1923 його батьки переїхали в США, у 1928 стали громадянами цієї країни. Між 1939 і 1948 Азімов одержав магістерську і докторську ступені з хімії в Колумбійському університеті. Викладав біохімію в Медичній школі при Бостонському університеті. У1958 покинув університет, щоб повністю присвятити себе літературній діяльності. Помер Азімов у Нью-Йорку 2 квітня 1992.
Вольтер (фр. Voltaire, справжнє ім'я Марі Франсуа Аруе, фр. François Marie Arouet, 21 листопада 1694, Париж, Франція — †30 травня 1778, Париж, Франція) — французький письменник і філософ-деїст.
Лірика молодого Вольтера перейнята епікурейським мотивами, містить випади проти абсолютизму. Його зріла проза різноманітна за темами та жанрами: філософські повісті «Макромегас» (1752), «Кандид, чи Оптимізм» (1759), «Простодушний» (1767), трагедії в стилі класицизму «Брут» (1731), «Танкре (видана в 1761), сатиричні поеми («Орлеанська незаймана», 1735, видана в 1755), публіцистика. Історична творчість Вольтера пов'язана з боротьбою проти релігійної нетерпимості, критикою феодально-абсолютистської системи: «Філософські листи» (1733), «Філософський словник» (1764-69). Вольтер зіграв значну роль у розвитку світової філософської думки, в ідейній підготовці Великої французької революції кінця XVIII ст.
Вальтер Скотт  (англ. Walter Scott;  15 серпня 1771 Единбург 21 вересня 1832 Ебботсфорд похований в Драйбурзі)  всесвітньо відомий британський письменник, поет, історик, збирач старовин, адвокат, за походженням шотландець. Для шотландців він більш ніж письменник. Він відродив історичну пам'ять народу, він відкрив Шотландію для решти світу і насамперед для Англії. Вважається за основоположника жанру ісоричного романа. Володів феноменальною пам'яттю.

Джефрі Чосер (англ. Geoffrey Chaucer) (1344?—1400) — англійський поет Середньовіччя, визначна постать у англійській літературі. Чосер відіграв значну роль у становленні розмовної англійської мови в літературі в часи домінування латини та французької. Окрім свого поетичного доробку Чосер відомий також як філософ, алхімік, астроном, урядовець, придворний та дипломат.
Борейко Альона


title: "Наша галактика"

text:
Наша Галактика
Виконали учні 11-А класу:
Фурдиш Вероніка та Манакова Світлана
Галактика— гігантська, гравітаційно-зв'язана система із зірок і зоряних скупчень, міжзоряного газу і пилу, і темної матерії.

Всі об'єкти в складі галактик беруть участь в русі відносно загального центру мас.
Галактики відрізняються великою різноманітністю: серед них можна виділити сфероподібні еліптичні галактики, дискові спіральні галактики, галактики з перемичкою (баром), карликові, неправильні і т. д.

У просторі галактики розподілені нерівномірно: в одній області можна знайти цілу групу близьких галактик, а в іншій можна не знайти жодної, навіть найменшої галактики (такі порожні області простору називаються войдами). Точна кількість галактик в спостережуваній частині Всесвіту невідома, але, за оцінками, їх близько ста мільярдів.
Чумацький Шлях — власна назва галактики, у якій розташована Сонячна система, а також усі зорі, які ми бачимо неозброєним оком.
Українці здавна мали багато назв нашої галактики. Чумацький шлях — найпоширеніша з них.

 Згідно з легендою чумаки їздили до Криму по сіль, орієнтуючись вночі на світлу смугу на небі. Також вживаються назви Молочний шлях і Галактика (з великої літери, щоб уникнути плутанини з іншими галактиками).
Чумацький Шлях при спогляданні на небі виглядає як неяскрава дифузна світла смуга, що проходить приблизно вздовж великого кола небесної сфери.
Основний диск Чумацького Шляху має близько 100 000 — 120 000 світлових років у діаметрі та близько 250 000 — 300 000 у периметрі. Поза межами ядра галактики товщина Чумацького Шляху становить приблизно 1 000 світлових років. У Чумацькому Шляху налічується понад 300 млрд зір.
У лютому 2010 року астрономи Європейської південної обсерваторії (Чилі) виявили такі ж зірки в карликових галактиках у сузір'ях Печі, Скульптора, Секстанта і Кіля.
Галактичний диск оточено сфероїдним гало, що складається зі старих зір та кулястих скупчень, 90% яких перебуває на відстані менше 100 000 світлових років[13] від центру галактики.
Гало — оптичне явище, що виникає внаслідок заломлення та відбиття світла в льодяних кристалах і спостерігається найчастіше в атмосфері у перисто-шаруватих хмар, рідше — за інших умов.
Наша Галактика є гігантською зоряною системою і логічно, що у неї мають бути супутники.

Серед них найвідоміші такі карликові галактики, зоряні потоки та кулясті скупчення:

    Велика Магелланова Хмара
    Мала Магелланова Хмара
    Карликова галактика Великий Пес
    Потік Стрільця
    Потік Хелмі
    кулясте скупчення NGC 5466
Спіральні галактики мають рукава, які простягаються з центру, як колісні спиці, які скручуються по спіралі. Наша Сонячна система розташована в центральній частині одного з рукавів, який називається рукав Оріона.
Рукав Оріона колись вважався невеликим "відростком" більш великих рукавів, таких як рукав Персея або рукав Щита-Центавра. Не так давно з'явилося припущення, що рукав Оріона дійсно є відгалуженням рукава Персея і не виходить з центру галактики.
У центрі Чумацького шляху знаходиться неймовірно масивна чорна діра, масу якої складно собі уявити.
Анімація, представлена нижче, демонструє реальний рух зірок навколо чорної діри з 1997 по 2011 роки в районі одного кубічного парсека в центрі нашої галактики. Коли зірки наближаються до чорної діри, вони роблять петлю навколо неї на неймовірній швидкості.
Навіть якщо в галактиці Чумацький шлях будуть постійно утворюватися нові зірки, вона не зможе збільшитися в розмірах, якщо не отримуватиме новий матеріал звідкись ще. А Чумацький шлях дійсно розширюється.
За допомогою комп'ютерного моделювання, фахівці з Гарвардського-Смітсонського Центру Астрофізики зробили висновок, що наша галактика та галактика Андромеди, які наближаються одна до одної зі швидкістю біля 500 тисяч км/год, врешті-решт об'єднаються. Це станеться приблизно через 2 мільярди років

Тести

Які об'єкти в складі галактик беруть участь в русі відносно загального центру мас?

А) Всі
Б) Астероїди
В)Комети

У просторі галактики розподілені
А) Рівномірно
Б) Нерівномірно
В) Хаотично

 Де знаходиться неймовірно масивна чорна діра?
В) У центрі Чумацького шляху
А) У сонячній системі
Б) Невідомо
Яка власна назва галактики, у якій розташована Сонячна система, а також усі зорі, які ми бачимо неозброєним оком?
В) Чумацький Шлях
А) Туманність Андромеди
Б) Велика Магелланова Хмара
Дякуємо за увагу!!


О.Кобилянська (емансипація жінки )