title: Лятошинський Борис Миколайович

text:
                            Презентація на тему:
               “Лятошинський  Борис  Миколайович”
 Виконала:учениця 10-б класугімназії №315м. києва
Орел анастасія
                                зМІСТ
1 Біографія
1.1 Ранні роки
1.2 1920-ті роки
1.3 1930-ті роки
1.4 1940-ві роки
1.5 Повоєнні роки
2 Характеристика творчості
2.1 Ранній період
2.2 Зрілий період
3 Педагогічна діяльність
4 Фотографії
Бори́с Ми́колайович Лятоши́нський (*22 грудня 1894, за новим стилем: 3 січня 1895, Житомир — 15 квітня 1968, Київ) — український композитор, диригент і педагог, вважається одним з основоположників модерного напрямку в українській музиці. Неодноразовий член журі міжнародних і всесоюзних конкурсів та активний працівник у керівних органах Спілки композиторів України і в Київській консерваторії, Лятошинський виховав нову плеяду композиторів таких як І.Шамо, В.Сильвестров,І.Карабиць, Є.Станкович.
Нагороджений званнями Заслуженого діяча мистецтв УРСР (1945), народного артиста УРСР (1968), державними преміями СРСР (1946, 1952) та УРСР ім. Т. Г. Шевченка (1971)
                         бІОГРАФІЯ
	Народився у Житомирі в сім'ї інтелігентів: його батько Микола Леонтійович був вчителем історії, крім педагогічної роботи займався науковою діяльністю у галузі історичних наук, а як директор різних гімназій, вів громадсько-освітню роботу вЖитомирі, Немирові, Златополі. Мати добре грала на фортепіано й співала.

                       Ранні роки
	З ранніх років виявив велику музичну обдарованість, вчився грати на скрипці і фортепіано. В 14 років написав кілька музичних творів, серед яких — для фортепіано, фортепіанний квартет. Перші твори молодого композитора з успіхом виконувалися в Житомирі. Відвідував житомирську гімназію, закінчив її у 1913.
Житомирська гімназія № 2, в якій навчався Борис Лятошинський
У 1913 році Борис Лятошинський переїхав до Києва, та вступив до юридичного факультету Київського університету. Водночас готувався до вступу в тільки-но відкриту консерваторію, приватно навчаючись музиці у професора Київської консерваторії Р. Глієра: після запрошення останнього став студентом його класу. А вже в 1914 році відбулося знайомство Лятошинського з майбутньою дружиною Маргаритою Царевич.
Закінчив у 1918 юридичний факультетиївського університету, у 1919 року - Київську консерваторію у класі композиції Р. Глієра. Із вдячністю згадував роки навчання у Р. Глієра, у його спогадах про Глієра читаємо: «Він вимагав тільки одного: щоб ми були щирі у своїх музичних висловлюваннях, щоб у них незмінно відчувалась правдивість думки і почуття, щоб ми неухильно підвищували свій професіоналізм»[1]. Творчі зв'язки з Глієром Лятошинський підтримував, з часом вони переросли у щиру людську дружбу. Серед творів консерваторських років сам композитор виділяв як цілком зрілі два: Струнний квартет № 1, ор. 1 і Симфонію № 1, ор. 2.
  Б. Лятошинський (ліворуч) та
                   Р. Глієр
                       1920-ті роки
        З 1920 року Б. Лятошинський викладає музично-теоретичні дисципліни на виконавських факультетах Київської консерваторії, а з 1922 року — веде клас композиції. Першими його випускниками (1925) були згодом відомі митці — музикознавець І. Ф. Белза і композитор Г. П. Таранов.
 	20-ті роки стали для Лятошинського періодом творчої зрілості, формування індивідуального стилю. У першій половині 20-х років він глибоко цікавився новою музикою, стежачи за здобутками як російських композиторів (С. Прокоф'єв, І. Стравінський, М. Мясковський), так і західних (А. Шенберг, А. Берг, Б. Барток, А. Онеггер та ін.). З 1922 по 1925 роки Борис Лятошинський очолював Асоціацію сучасної музики при Музичному товаристві імені М. Д. Леонтовича. На засіданнях асоціації митці знайомилися з музикою XX ст. У той період композитор звертався переважно до камерних жанрів. Він написав струнний квартет № 2, Тріо для фортепіано, скрипки і віолончелі, дві сонати для фортепіано, цикл фортепіанних п'єс «Відображення» і низку романсів на вірші Г. Гейне, К. Бальмонта, П. Шеллі, І. Буніна, М. Метерлінка та ін. Музичні теми деяких ранніх творів композитор пізніше використав у великих симфонічних полотнах (наприклад, музична тема з «Відображень» з'явиться у Симфонії № 4).
	Друга половина 20-х років була не менш інтенсивною у творчості Б. Лятошинського. Композитор написав Струнний квартет, № 3, Сонату для скрипки й фортепіано, Баладу для фортепіано; тоді ж він знову звернувся до великих форм («Увертюра на чотири українські народні теми», опера «Золотий обруч» за повістю І. Франка «Захар Беркут»). «Увертюра» для симфонічного оркестру відзначена першою премією на республіканському конкурсі разом із Симфонією № 2 Л. Ревуцького.

                        1930-ті роки
	30-ті роки — важливий етап у творчій біографії Лятошинського. Композитор знову звернувся до великих оркестрових форм, створив сюїту з своєї музики до кінофільмів (1931—1932) та Симфонію № 2 (1936).
	У цей час композитор писав також романси на вірші О. Пушкіна, І. Франка, Л. Первомайського, зробив десять обробок українських народних пісень для голосу з фортепіано, створив дві кантати («Урочиста кантата» і «Заповіт») і оперу «Щорс».
	Через драматургічні вади лібрето та перекручення деяких історичних фактів, опера «Щорс» ішла на сценах кількох театрів України недовго. Нова редакція «Щорса», здійснена І. Белзою (під назвою «Полководець»), також швидко зійшла зі сцени. І все-таки окремі номери та сцени опери, зокрема заключна сцена й увертюра, і сьогодні виконуються з успіхом у концертах та по радіо.
	Поряд з написанням власних творів Лятошинський редагував і оркестрував оперу «Енеїда» М. Лисенка, оркестрував балет «Комедіанти» і оперу «Шах Сенем» Глієра, а у 1937 році блискуче оркеструє оперу «Тарас Бульба» Лисенка. У 30-ті роки Борис Миколайович також пише музику для кінофільмів.
	Творчу працю Лятошинському весь час доводилося поєднувати з педагогічною і музично-громадською роботою. Продовжувалась його викладацька діяльність у Київській консерваторії. 1935 року Борису Миколайовичу було присвоєно звання професора. У 1935—1938 Лятошинський викладав паралельно у двох консерваторіях — Київській і Московській, де також обіймав посаду професора.
	У 1939 році Лятошинського обирають головою правління Спілки композиторів України. Цю посаду він обіймав до початку війни.
                       1940-ві роки
	У квітні 1941 року в Київській філармонії відбувся великий авторський концерт Лятошинського, який пройшов з великим успіхом. Автор сам продиригував свою Симфонію № 2, танці з опери «Золотий обруч» і сюїту з опери «Щорс» для хору й оркестру.

	З початком війни Лятошинського було евакуйовано до Саратова, де вже знаходилась Московська консерваторія, де він продовжив викладацьку роботу. Тоді ж у Саратові організувалася радіостанція «Тарас Шевченко», яка вела свої передачі для партизанського підпілля України. В них постійно брав участь Лятошинський разом із своєю дружиною Маргаритою Царевич.

	Композиторська праця Бориса Миколайовича воєнних років була дуже плідною. За три роки він написав «Український квінтет», Струнний квартет № 4, Сюїту на українські народні теми для струнного квартету, Сюїту для квартету дерев'яних духових інструментів, Тріо № 2, Сюїту і Прелюдії для фортепіано, романси на вірші М. Рильського і В. Сосюри, обробив більше вісімдесяти українських народних пісень.

	Центральним твором Лятошинського першої половини 40-х роких став Український квінтет. За цей твір Б. Лятошинському було присуджено Державну премію. На початку 1945-го у зв'язку з 50-річчям композиторові присвоїли звання заслуженого діяча мистецтв УРСР, він був також нагороджений медаллю «За доблесний труд у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.».
Пам'ятник Б. М. Лятошинському в Житомирі
                     Повоєнні роки
	Влітку 1944 року Лятошинський повернувся на Україну і відразу ж включився у музичне життя Києва. З 1944 і до самої смерті (1968) він жив у будинку письменників Роліт, де встановлено меморіальну дошку композиторові. Лятошинського призначають художнім керівником Української філармонії, він працює музичним консультантом у Радіокомітеті, викладає у Київській консерваторії.

	Кінець 40-х — 50-ті роки стали наступним плідним етапом у мистецькій діяльності Лятошинського. В цей період він написав ряд хорових і оркестрових творів, романсів, музику до кінофільмів. Серед найзначніших творів — Симфонія № 3, симфонічна балада «Гражина», «Поема возз'єднання», поема «На берегах Вісли», Концерт для фортепіано з оркестром. Ваговим вкладом в українську хорову творчість повоєнних років стали хори Б. Лятошинського на вірші Т. Шевченка і О. Пушкіна.

	Серед останніх творів Б.Лятошинського — симфонії № 4 і № 5, «Слов'янська сюїта» та «Лірична поема».

	Помер 15 квітня 1968 року, похований на Байковому цвинтарі в Києві (надгробок — бронза; скульптор О. О. Банников, архітектор А. П. Сницарєв; встановлений у 1971 році)

Меморіальна дошка Б. Лятошинському на будинку письменників Роліт у Києві
                      Ранній період
	Його перші твори (зокрема, струнний квартет ор. 1, d-moll) виявляють значний вплив композиторів-кучкістів. Цим творам властива поміркована гармонічна мова (чітка акордова будова і ладотональна логіка), ясний рельєфний ритм і випукла мелодія.

	Дальший період творчості Б. Лятошниського (ор.5—18) характеризується зростаючою самозаглибленістю, пориванням у світ індивідуальних емоцій із забарвленням романтичного пасеїзму. Такі романси, як «Проклятое место» (на слова Ф. Ґеббеля), «Цветок самоубийцы» (Г. Гейне), «На кладбище» (І. Буніна), цикл «Лунные тени», «Камыши», «Подводные растения» (К. Бальмонта) та інші, написані близько 1921 р ., виявляють впливи «сучасництва» з його загостреними засобами музичної мови, з тяжінням до нервової, напруженої ритміки, до перенесення опорних функцій тризвуків на великий септакорд, нонакорд та інші складні гармонічні співзвуччя. У цьому розумінні особливо показові його фортепіанна соната ор. 13, фортепіанний цикл «Відображення», ор. 16, друга соната для фортепіано, ор. 18 і т. ін.
                   Зрілий період
	Починаючи з сонати для скрипки і фортепіано ор. 19, де знов виразно виступають життєві колізії, композитор поволі позбувається світу ілюзорних образів — його мелодика стає більш безпосередньою, гармонія більш упевненою. Композитора починає приваблювати гігантська боротьба за перебудову життя.

	Творча перебудова композитора особливо яскраво виявляється, починаючи з увертюри на чотири українські теми, ор. 20 (1926 р.) для великого оркестру. Тут прояснення його стилю пов'язане з використанням засобів виразності народної пісні. Ще більше це помітно в дальших творах — у трьох п'єсах на теми таджицьких народних пісень для скрипки з фортепіано, ор. 25 і особливо в першій опері композитора «Золотий обруч» за історичною повістю І. Франка «Захар Беркут» (1929 р.).

	Від вишуканих, рафінованих романсів через зв'язок з народною піснею композитор прийшов до створення своєї Другої симфонії (1935 р.), в якій прагнення дати героїчні образи боротьби, що стверджує життєві ідеали, стає вже основним. Ще ширше, ніж у «Золотому обручі», Лятошинський використав українські народні пісні в опері «Щорс». Водночас опера пронизана наскрізним оркестровим розвитком, має розгалужену систему лейтмотивів. Особливо виділяється увертюра, симфонічна картина бою з V акту і заключна сцена з хором. Останній номер позначений напруженим оркестровим розгортанням. З великою трагедійною силою звучить у хорі пісня «Козака несуть».

	Використання українського народного мелосу спостерігаємо в камерно-інструментальних жанрах, зокрема у Тріо № 2, Українському квінтеті, Струнному квартеті № 4, Сюїті для струнного квартету на українські народні теми.

	Живий зв'язок з життям, метод художньої правдивості, що стали характерними для композитора, забезпечили його місце як одного з визначних українських композиторів. В той же час музиці Лятошинського інколи закидають певну перенасиченість, що нагадує так званий «російський» стиль, який є, за словами С.Ріхтера, «щось середнє між Бородіним, „Богатирськими воротами“ Мусоргського і соковито-масивним Чайковським».

	Велика музична спадщина Б. М. Лятошинського є золотим фондом української музики. Симфонічний оркестр Держтелерадіо нині (Національна радіокомпанія України), під керівництвом народного артиста України Вадима Гнєдаша, був першим інтерпретатором творів Б. М. Лятошинського. Його симфонії, симфонічні поеми, хорові, камерні та вокальні твори записані в фонд українського радіо і складають золотий запас українського мистецтва.
	    Педагогічна діяльність
	Значну частину свого життя Борис Лятошинський присвятив педагогічниій діяльності. Серед учнів Лятошинського — відомі українські композитори: Леонід Грабовський, Леся Дичко, Іван Карабиць, Валерій Польовий, Валентин Сильвестров, Євген Станкович, Ігор Шамо, Георгій Мірецький, які вивели українську композиторську школу на світові обрії.

	За спогадами Ф.Аерової, «до студентів Б.Лятошинський ставився дуже уважно, намагався виявити індивідуальність кожного, оцінював його успіхи з доброзичливістю й водночас суворою вимогливістю». Студентів підкоряла «…глибока змістовність і громадська значущість його творів, величезна майстерність втілення мистецьких задумів, енциклопедичні знання, широта інтересів, чесність у характеристиці явищ і поряд із тим — простота й доброзичливість у спілкуванні…».
                  Дякую за Увагу


Творчість М. Пимененка, С.Васильківського, О. Мурашка та ін.


Запальні захворювання рогівки


Портрет


title: "Рафаель Санті"

text:
Рафае́ль Са́нті -
італійський живописець, графік, скульптор і архітектор епохи Відродження. Втілив у своїх творах гуманістичні ідеали високого Відродження.
В 1504 році художник приїхав до Флоренції — центру тогочасного Відродження у мистецтві Італії. З містом пов'язана творчість Арнольфо ді Камбіо, Філліппо Брунеллескі, Мазаччо, Доменіко Гірляндайо, да Вінчі, Мікеланджело, та інших велетнів італійської культури.До цього періоду належать три маленькі шедеври молодого художника:«Мадонна Конестабіле»«Сон лицаря» (Лицар на перетині шляхів)«Заручини Діви Марії».
Заручини Діви Марії. 1504. Пінакотека Брера. Мілан

В невеличкій картині «Заручини Діви Марії» Рафаель розробив біблійний сюжет. Робить спробу побудувати групу свідків заручин симетричною і невимушеною(хоча не обтяжує себе портретністю персонажів), грає з перспективною побудовою вимостки напівпорожнього майдану, що веде погляд глядачів до центричного, фантазійної архітектури храму. Його спокійна і гармонійна побудова — ще один головний персонаж композиції.
Мадонна Конестабіле. 1504. Ермітаж. Санкт-Петербург
«Мадонна Конестабіле» — тондо, створене ще зовсім молодим і несміливим майстром. Картина виконана в техніці темпери і досить сильно нагадує образи, які десятками випускали з майстерні Перуджино.
«Сон лицаря» (Лицар на перетині шляхів), Національна галерея (Лондон)
Значно більші завдання поставив митець перед собою і успішно розв'язав в композиції «Сон лицаря» (Лицар на перетині шляхів). На дорозі, майже в пилюці спокійно і зручно розмістився молодий лицар-юнак. Він чи то заснув, чи то замріяв, і перед його внутрішнім зором предстали дві привабливі жіночі постаті — гарненька Насолода з квітами і серйозна Доброчинність з мечем і книгою. Юнак-лицар ще перебуває в скутому стані, але жереб вже кинутий. І йому обов'язково треба обрати життєвий шлях — або життя, витрачене на насолоди, або нелегкий шлях подолання перешкод, уславлених вчинків і праці, яку уособлюють меч і книга серйозної Доброчинністі.
Рафаель портретист
Серед перших портретних зображень художника — портрети Аджело та Маддалени Доні. Він подав подружжя на тлі далекого пейзажа. Позування було довгим, тому вимога довго сидіти без рухів відбилася відвертою нудьгою на обличчі Маддалени Доні. Молодий художник старанно відтворив каблучки на руках Анджело чи ювелірну прикрасу з великою перлиною на Маддалені, її коштовне вбрання червону сукню, сині рукава, прозору хустку на плечах. Але психологічний стан персонажів ще мало відтворений в портретах.
Портрет Маддалени Доні. 1506. Галерея Палатіна. Флоренція
Портрет Анджело Доні.
1506. Галерея Палатина. Флоренція

Донна Велата, сеньора під покривалом, Палаццо Пітті, Флоренція
Портрет Балтазара Кастильоне. 1514-1515. Лувр, Париж
Мадонни пензля Рафаєля
Твори Рафаеля зображають переважно Мадонн, яких художник малював поетично і водночас просто за своєю композицією. Ні до ні після Рафаеля жоден художник не спромігся створити стільки довершених і при цьому різноманітних картин із зображенням Мадонни з немовлям. Діва Марія на його картинах то зовсім юна і ніжна, то зображена у вигляді простої напрацьованої та стомленої селянки. Мадонна чи надійно тримає немовля Ісуса у руках чи бавиться з ним на тлі різноманітних пейзажів.
Мадонна Великого герцога, Палаццо Пітті, Флоренція
Мадонна Темпі. 1507. Стара Пінакотека. Мюнхен
Мадонна на луці. 1505. Музей історії мистецтв. Відень
Мадонна з гвоздиками. 1509-1512. Національна галерея, Лондон
«Си́кстинська Мадо́нна» — картина Рафаеля. Знаходиться в Галереї старих майстрів у Дрездені, придбана у 1754 році з П'яченци Августом III Фрідріхом за близько 20 000 цехінів (70 кг золота). Розмір: 265×196 см. Є одним з найвідоміших творів італійського Ренесансу. Виконана ця картина близько 1512—1514 років на замовлення церкви святого Сикста у П'яченці, звідси і її назва.
На картині зображені Мадонна з немовлям в оточенні папи Сикста II і Святої Варвари по сторонах і з двома ангелятами, що дивилися знизу вгору на сходження Бога. Фігури утворюють трикутник. Розкрита по сторонах завісу зайвий раз підкреслює геометричну продуманість композиції. Це один з перших творів, в якому глядач незримо виявляється вписаний в композицію: здається, що Мадонна спускається з небес прямо назустріч глядачеві і дивиться йому в очі. В образі Марії гармонійно поєднані захват релігійного тріумфу з такими загальнолюдськими переживаннями, як глибока материнська ніжність і окремі ноти тривоги за долю немовляти.
У XVIII столітті поширилася легенда (не підтверджена історичними документами), що Юлій II замовив полотно Рафаелю для своєї гробниці, і що моделлю для Мадонни послужила кохана Рафаеля Форнаріна, для Сікста — сам папа Юлій (племінник Сікста IV), а для святої Варвари — його племінниця Джулія Орсіні. Прихильники теорії про те, що полотно створювалося для папської гробниці, підкреслюють, що жолуді на ризі Сікста явно відсилають до цих двох пап з роду делла Ровере (rovere перекладається як «дуб»).
Рафаель і архітектура
Рафаель Санті недовго, але яскраво попрацював як архітектор. Низка його художніх творів має зображення архітектурних споруд, що свідчать як про інтерес до будівництва і вивчення спадку Стародавнього Риму, як і обізнаність з архітектурною практикою своїх уславлених сучасників, серед яких Донато Браманте, Джуліано да Сангалло тощо.
Збудоване крило Вілли Мадама з боку саду.

Вілла Мадама, декор склепіння лоджиї.

Рафаель прожив коротке життя, але залишив величезну кількість шедеврів. Він помер 6 квітня 1520 року у Римі (несподівано захворів і кілька останніх тижнів життя промучився від гарячки) та похований у римському Пантеоні. Могилу Рафаеля прикрашає статуя мадонни, виготовлена із мармуру, яку виконав учень митця — скульптор Лоренцо Лоренцетто.Епітафія на надгробку написана латиною. Її можна перекласти так: «Тут покоїться той Рафаель, при житті якого велика природа боялась залишитись переможеною, а після його смерті вона боялася вмерти»


№ 1
обов’язкові для розпізнавання абітурієнтами
Пам’ятки архітектури та образотворчого мистецтва України
Підготувала учитель художньої культури зош І – ІІІст. с.Мерва Грицина О.М.
Київської Русі
Виникнення та розквіт
Софійський собор в Києві (перша половина 11 ст.). Сучасний вигляд.
   Оранта (з лат.) –
                        та, що молиться.

Мозаїка Богоматері Оранти  із Софійського собору в Києві.
 Мозаїка Христа Вседержителя із Софійського собору в Києві.
Спасо-Преображенський собор в Чернігові. Сучасний вигляд.Закладений у 1036р. князем Мстиславом Володимировичем, закінчений за князя Святослава Ярославича.
Успенська соборна церква Києво-Печерського монастиря. 1073–1087.
Зруйнований Успенський собор (фото з архівів Києво-Печерської лаври)
Успенська соборна церква Києво-Печерського монастиря. 1073–1087. Сучасний вигляд.
Вишгородська ікона Богородиці (візантійська традиція) 1 пол. ХІІ ст.
Євангеліст Лука. Мініатюра з Остромирового Євангелія. 1056–1057.
 Родина князя Святослава Ярославовича. Мініатюра з «Ізборника» 1073.
Галицько-Волинська держава
Київська Русь за часів роздробленості
Мозаїчна композиція «Євхаристія» з Михайлівського Золотоверхого собору. 1108–1113.

Холмська ікона Богородиці (візантійська традиція). ХІ ст.
Свенська ікона Богородиці зі святими Антонієм та Феодосієм Печерськими (початок ХІІ ст.)
Дорогобузька ікона Богородиці (остання третина 13 ст.)
Успенський собор у Володимирі. 1161.
П’ятницька церква в Чернігові. Кінець 12 ст.
Церква святого Пантелеймона в Галичі. Кінець 12 ст.
Вежа в селі Стовп поблизу Холма. Середина 13 ст.
Далі буде…
Люби і знай свій рідний край !
№ 1


title: "Театр «Березіль»"

text:
Театр «Березіль»
Новий період в історії національного театру розпочався в 1918 році, коли у Києві утворилися Державний драматичний театр і «Молодий театр» (з 1922 року —модерний український театр «Березіль») Леся Курбаса та Гната Юри. Державний драматичний театр продовжував традиції реалістично-психологічної школи, а Молодий театр обстоював позиції авангардизму. З утворенням театру «Березіль» його сцена стала своєрідним експериментальним майданчиком. Не випадково макети театрального об'єднання «Березіль» отримали золоту медаль на Всесвітній театральній виставці у Парижі в 1925 році.
Датою народження театру прийнято вважати 31 березня 1922 року, а першу виставу «Березілю» було представлено 7 листопада того ж року. Вона називалася «Жовтень» і була створена за текстом творчого постановчого колективу.

Працював як державний театр з 1922 до 1926 у Києві, а з 1926 до 1933 — у Харкові (тодішній столиці радянської України). Період життя та становлення театру у Києві вважають його «політичним» періодом, а харківський період — філософським.
У час свого розквіту театр «Березіль» налічував 6 акторських студій (три у Києві та по одній у Білій Церкві, Умані та Одесі), близько 400 акторів і співробітників, режисерську лабораторію (режлаб), музей театру та десять комітетів, у тому числі й так званий «психологічно-технічний» комітет, який застосовував методи прикладної психології для розробки нових методів навчання акторів та режисерів.
Кожна майстерня, крім постійного репертуару, мала своє особливе завдання і займалася пошуковою роботою в різних галузях театрального мистецтва. У театрі діяв мюзик-хол (спектаклі «Шпана», «Чотири Чемберлени»), агітпроп. Було підготовлено серію «Костюмовані історії» (спектаклі «Жакерія», «Сава Чалий», «Король бавиться», «Змова Фієско»). Театр також видавав журнал «Барикади театру». «Березіль» був сміливим і міцним експериментальним колективом, у якому променіли молоді таланти — Амвросій Бучма, Мар'ян Крушельницький, Наталія Ужвій, Йосип Гірняк, Валентина Чистякова, Олександр Сердюк, Данило Антонович, Іван Мар'яненко, Федір Радчук та інші.
«Березіль» зосередив творчі зусилля на пошуку нових сценічних засобів. На відміну від «реалістичного» театру (ідеї якого сповідував Гнат Юра), Курбас еволюціонує у бік авангардизму, експресіоністичності, конструктивізму та необарокового символізму. Він робить наголос на використанні простих декорацій, на ощадливості в коштах, ерудиції акторів та поміркованій прозорій мізансцені, до якої долучає фотографію, кіно та музику. Режисер уникає вторинності і не бажає звертатися до російських переспівів західної культури. 29 вересня 1925 року у мистецькому об'єднанні «Березіль» заснована студія мови та термінології, що при допомозі Всеукраїнської Академії наук бралася виробити театральну термінологію для підготовки спеціального словника; На утворену посаду знавця української мови було запрошено Ніковського.
У квітні-травні 1926 р. Всеукраїнська театральна нарада ухвалила рішення про перейменування київського театру «Березіль» у Центральний український театр Республіки і переведення його до Харкова. 4 травня 1926 р. в Київському театрі ім. В. І. Леніна відбулися урочисті проводи «березільців». Колектив «Березолю» об'єднав найкращі сили з усіх майстерень. 16 жовтня 1926 р. розпочався перший харківський сезон. Прем'єрна вистава за п'єсою Ф.Кроммелінка «Золоте черево» була представлена у приміщенні на вулиці Карла Лібкнехта (зараз Сумська вулиця) — там, де раніше працював театр імені І.Франка під керівництвом Г.Юри.
У харківському «Березолі» засяяла яскрава тріада митців — Л.Курбас, художник Вадим Меллер, драматург М.Куліш. У Харкові, після знайомства з М.Кулішем, Курбас остаточно піддає сумніву свої естетичні концепції і переорієнтовується. З 1926 по 1936 роки «Березіль» переживає новий період так званого національного синтезу з необароко. Яскравими прикладами такого нового спрямування були дві вистави за творами Куліша — «Народний Малахій» (1928) та «Мина Мазайло» (1929)
Ці дві вистави стали причиною для всеукраїнської літературної дискусії. Пройшов 1-й Всеукраїнський театральний диспут, засідання якого починалися о 8-й ранку, а закінчувались о 2-й ночі. Головними суперниками були Гнат Юра з театру ім. І.Франка та Лесь Курбас з «Березолю», які відстоювали відповідно перший курс на реалістичну психологічну драму, а другий — авангардистське розуміння театру. Попереду були ці дві вистави «Березолю», але взятий Курбасом напрям на «негайну реформу людини», тобто фактично перехід від гімну масам, колективізму до возвеличення індивідуалізму, став початком нападів з боку влади на Курбаса персонально та театр загалом. Курбасівський театр був звинувачений у недоступності масам, а сам режисер у антидемократичній позиції, буржуазному націоналізмі та контрреволюційності. «Патетичну сонату» за Кулішем заборонили ставити. Прем'єра ще однієї вистави за твором Куліша «Маклена Граса» відбулася у вересні 1933 року під наглядом чекістів, а згодом була заборонена.
У 1933 році після арешту Леся Курбаса театр було закрито, а акторський колектив долучився до трупи Харківського українського драматичного театру ім. Т.Шевченка (зараз Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т. Г. Шевченка), керівником якого став М. Крушельницький.
Оцінка діяльності Курбаса та його театру була переглянута після оголошення незалежності України. Неллі Корнієнко, директор Центру Леся Курбаса, академік Академії мистецтв України, доктор мистецтвознавства так висловилась про генія української культури: «Ми мали митця 21-22 століття. Це абсолютно сьогодні зрозуміло після реконструкції його вистав. Це людина, яка вважала, що театр є парламентом держави, що культура важливіша від інших сфер діяльності, що виявилося у 21 столітті правдою.»
Величезна генерація талановитих акторів та режисерів була вихована театром «Березіль»:
М.Крушельницький
Й.Гірняк
Н.Ужвій
А.Бучма
І.Мар'яненко
Г.Ігнатович
 І.Стешенко, Н.Титаренко, С.Шагайда, Л. Гаккебуш, В. Василько, O.Сердюк, Д. Мілютенко, Д.Антонович, Г.Бабіївна, O.Добровольська, Г.Ігнатович,  Януарій Бортник, Фавст Лопатинський, Борис Тягно, Володимир Скляренко, Борис Балабан


"Сучасна зорова поезія"


"Просторово-часові види мистецтва"


Образотворче мистецтво (X-XXст.)


title: "Творчість Георгія Нарбута"

text:
Творчість Георгія Нарбута
Презентацію підготували учні 6(10) класу Чечет  Аліна та Ярич Михайло
Гео́ргій (Ю́рій) Іва́нович На́рбут (*25 лютого (9 березня) 1886, Нарбутівка — †23 травня 1920, Київ) — український художник-графік, ілюстратор, автор перших українських державних знаків (банкнот і поштових марок). Один з засновників і ректор Української Академії Мистецтв.
І. Білібін
М. Добужинський
В. Модзалевський
«Герби гетьманів Малоросії »
Ілюстрація до “Енеїди” Котляревського
Печатка Української  Академії мистецтв


title: "Опера"

text:
Опера.

       Політ Валькірія.
      Вільге́льм Рі́хард Ва́ґнер.

Опера.
 Опера (італ. opera — «дія», «праця», «твір») — музично-драматичний жанр, що ґрунтується на синтезі музики, слова, дії. В опері сценічна дія органічно поєднується з вокальною (солісти, ансамблі, хор), та інструментальною (оркестр) музикою, досить часто — з балетом і пантомімою, образотворчим мистецтвом (гримом, костюмами, декораціями, світловими ефектами, піротехнікою тощо). У більшості випадків опери пишуться за літературними сюжетами. Основою вокальних номерів є текст, який називається лібрето. Опери розраховані на виконання оперними співаками в супроводі оркестру. В багатьох країнах світу існують спеціально обладнані будівлі для виконання опер — оперні театри.

              Вільге́льм Рі́хард Ва́ґнер.
Вагнер - один з найбільш видатних німецьких композиторів, музикант геніальної обдарованості, творчість якого залишило найглибший слід в історії європейського музичного мистецтва. Можна навіть сказати, що в німецькій музиці після Бетховенського часу не було композитора з таким розмахом, такими сміливими дерзання, титанічними новаторськими задумами, з такою наполегливістю в боротьбі за їх здійснення, як Вагнер. І разом з тим в історії світового музичного мистецтва навряд чи знайдеться творча постать більш суперечлива, ніж Вагнер. Протиріччя Вагнера відображали протиріччя німецького романтизму, що вступило в пізню стадію розвитку.

 Тому навколо Вагнера і його музичної драми йшла запекла боротьба. З одного боку, Вагнер мав численних прихильників, безроздільно схиляється перед ним не тільки як перед музикантом, але і як перед поетом-драматургом, мислителем, філософом-теоретиком мистецтва і вважали, що Вагнер, і тільки він один, повів мистецтво по істинному шляху; з іншого боку, не було недоліку в супротивниках Вагнера, не тільки не розділяли його оперно-реформаторських ідей, але навіть відмовляли йому в композиторському таланті. Звичайно, і ті й інші були неправі. Найбільш правильну позицію займали ті, які, віддаючи належне геніальному даруванню і майстерності Вагнера, оцінюючи по достоїнству його музику, бачили ідейно-художні протиріччя Вагнера і піддавали принципової критиці його помилки у світогляді і творчості.

 Оркестр Вагнера.
Оркестр Вагнера являє собою одне з найбільших завоювань в музичному мистецтві XIX століття. Природжений симфоніст, Вагнер надзвичайно розширив і збагатив виражальні та зображальні можливості оркестру, звучність якого відрізняється разючою красою, багатством барв, тембровим розмаїттям і оксамитовою м'якістю, навіть в самих оглушливих fortissimo. Оркестр у музичних драмах Вагнера набагато перевершує складу звичайного в той час оперного оркестру, особливо за рахунок збільшення мідної духової групи. Найбільший склад оркестру - в «Кільці Нібелунгів», що відповідає грандіозного задуму тетралогії; Вагнер використовує тут четверний склад оркестру, вводить квартет спеціально сконструйованих туб (що отримали назву «вагнерівських туб»), басову трубу, контрабасовий тромбон, вісім валторн, шість арф, відповідно

збільшує струнну групу. Кожна з груп цього небувалого за своїм складом оперного оркестру складає як би самостійний, внутрішній «оркестр в оркестрі», досить обширний за діапазоном і багатий виразними можливостями, якими широко, різноманітно і майстерно користується Вагнер. Зазвичай той чи інший лейтмотив отримує певну, більш-менш постійну темброву забарвлення, завжди пов'язану з драматичною функцією цього лейтмотиву і з даної конкретної драматичною ситуацією. Таким чином, оркестрова звучність є активним елементом в музично-драматичному цілому. «Парсіфаль».

Валькірії (старонорвезькою: valkyrjur — ті, що вибирають загиблих, в однині: valkyrja) — у скандинавській міфології — нижчі жіночі божества діси, що слугують Одіну.
Метою валькирій було вибрати найбільших героїв серед загиблих та перенести їх у Валгаллу, де вони ставали ейхер'яр — героями, що на чолі із Одіном битимуться із армією мертвих та Йотунів в час Раґнарьок. Хоча у сучасному поп-мистецтві валькирії часто зображаються як прекрасні діви на крилатих конях, древніми скандинавами вони уявлялись швидше як вершниці на вовках — пожирачах трупів загиблих. На користь цього свідчить те, що у скандинавській поезії для вовків вживається «кеннінґ» — кінь валькирії.

Самі валькирії уявлялись схожими на вороння що кружляє над полем бою та "вибирає" тіла. Тому ймовірно вважалось що зграї вовків та вороння, що пожирали тіла загиблих, слугували вищій цілі. Про невідповідність популярного іміджу валькирій їх історичному образу свідчить також ісландська «Сага про Ньялу». У ній збереглась «Пісня валькирій», а сама сага розповідає, як під час битви у 1014 році між ірландськими дружинами та вікінгами, дванадцять валькирій ткали тканину із людських кишок та співали цю пісню.


title: Сюрреалізм

text:
René Magritte - Marea familie
Tom Krieger - Open View
«
»


title: світ вишивки

text:
Світ вишивки
Підготувала: студентка
42 групи
Мирошник С.
План:
Історія виникнення.
Символізм кольорів у вишивці давніх українців.
Вишивка за межами України.
Цікаві факти.
Історія виникнення
      Цікаво, що перші вишивки на території України з'явилися ще за скіфів. Археологічні розкопки підтверджують, що знайдені на Черкащині фігурки чоловіків, створені ще у VI столітті, в своєму оздобленні мають не тільки структурні особливості українського одягу XVIII-XIX століть, а й елементи давнього орнаменту. Про той же орнамент розповідав і арабський мандрівник у своїх описах русів, які датуються Х століттям. Тому варто схилитися перед цим феноменом, що пройшов через стільки століть і повернувся до сучасних жителів нашої Неньки.

Вишивка - це і оздоблення одягу, і весільні рушники, і елементи, покликані прикрасити оселю: скатертини, фіранки, покривала тощо.
Види орнаменту та регіональний вплив на різноманіття візерунків у шитві пращурів
    Перш за все варто зазначити, що більшість мотивів для орнаменту українцям подарувала сама матінка-природа. Але тим, що всю природу зобразити за допомогою голки і нитки неможливо, визначають основні інтерпретації візерунків, які містять той чи інший елемент з широким смисловим навантаженням. Перш за все це  геометричний (Гуцульщина, Поділля, Полтава) та рослинний (Буковина, Волинь, Поділля, Побужжя) орнаменти.

У зразках, створених переважно майстринями Північної Буковини, зустрічаються зображення людей і тварин (зооморфний та антропоморфний види). Хоча така регіональна прив’язка не є остаточною: відомо, що по всій території України були розповсюджені весільні рушники з вишитими птахами і навіть символічно зображеними молодятами.

Символізм кольорів у вишивці давніх українців.
Найпоширеніші та найбільш шановані давніми українцями кольори – червоний та чорний. Вони вважалися магічними.

Червоний свідчив про життєдайну енергію сонця, кохання, радість землі.

Чорний – в жодному разі не колір смерті чи жалоби, як ми звикли вважати, швидше навпаки: пращури наділяли його магією життєвої сили рідної землі, він уособлював безліч таємних знаків і закликів до родючого ґрунту, що забезпечував урожай і достаток.

Вишивка за межами України
До світу великої моди українські етнічні мотиви почали «просочуватись» ще з 2012 року, коли законодавці стилю «Dolce&Gabbana» та «Valentino» додали до своїх суконь вишивані елементи.
Після цього літня колекція відомих модельєрів Alberta Ferretti та Isabel Marant просто мусила ввібрати в себе українські етнічні мотиви. Завдяки великій моді вишиванки тепер добре відомі у світі. Цьому посприяв і концерт Мадонни в Києві, до якого був приурочений захід «Вишиванка для Мадонни».
Білоруська вишивка
Порівняно з українською, білоруська вишивка більш насичена геометричними символами: у нас – квіти й калина, у білорусів – ромби й квадрати (можете подивитися на українські схеми вишивки сорочок). Проте прадавня символіка скрізь схожа: узори позначають життя людини, її працю на землі, народження дітей та злагоду.
Символ людського життя. У білоруській вишивці його позначають восьмикутною симетричною зіркою, розділеною навхрест на чотири сектори. Саме таку символіку ми можемо побачити у відео роботі гурту «Ляпис Трубецкой»: у вишиванки з таким орнаментом вбрані учасники гурту.
Символ землі. Обрамлення символу людського життя у ромб символізує поєднання з землею. Символом землі у білоруській вишивці є ромб, однак порожнім (без людини) його рідко коли можна зустріти.
Символ любові. Тут у білорусів є свої орнаменти: дві птахи, повернути одна до одної, означають взаємне кохання, голуби, що дивляться у різні боки – невзаємне кохання, а дві пташки, які ніби ходять одна за одною означають стосунки на початковій стадії – залицяння.
Дуже поширене у білоруській вишивці також схематичне зображення людей. Вишити хрестиком можна як жінку, так і чоловіка.
Японська вишиванка
Мандруючи далі країнами Далекого Сходу, ми потрапимо до однієї із найзагадковіших країн світу – Японії. Тут мистецтво вишивки теж має свою багатовікову історію. Розквіт популярності вишиваного одягу припадає на XVII століття. Незважаючи на те, що Японія – острівна країна, її традиції складалися у відповідності до світових тенденцій моди. Яскравий вишитий одяг могли собі дозволити лише заможні люди з вищих прошарків суспільства, представники імператорського двору, багаті торговці.
Характерною особливістю японської вишивки є багатошаровість. Японські майстрині зазвичай складали разом декілька полотнищ тканини, простьобували їх, а потім вже наносили візерунки. Слід зауважити, що японці, як люди із тонким смаком у всьому, приділяли та приділяють величезну увагу символам, вишитим на одязі. Неможливо уявити собі японку, яка б не знала, що означають узори її кімоно. Як правило, японці надають перевагу рослинним та тваринним орнаментам, головне – яскравість, витонченість малюнку, естетизм та смислова наповненість.
Стилізовані зображення, які умовно передають у вишитих композиціях розквітання квітів, рух крил птахів, проростання ніжних паростків трави, символізують неперервність життя і потужність сил природи.
Традиційні сучасні японські сукні вишивають бавовняними та шовковими нитками, використовуючи різноманітні техніки накладання стібків. Модниці надають перевагу вишиванкам, виконаним гладдю шовковими нитками по шовковій тканині, що виглядає святково та надзвичайно елегантно.
Виготовлення та носіння вишитого одягу народами Далекого Сходу – надзвичайно гарна та перевірена віками традиція. Вона продовжує впевнено крокувати уперед, набуваючи нових значень.

Цікаві факти.
Перша школа вишивки в Київській Русі
Першу школу вишивки в Київській Русі було створено ще в ХІ столітті. Її заснувала Анна, сестра Володимира Мономаха. Тут дівчата опановували мистецтво гаптування золотом і сріблом.
Поєднання вишиванки з європейським одягом
Вважається, що першим сміливцем, хто пішов на таке поєднання, є Іван Франко, який одягнув поверх вишиванки піджак.
Техніки виконання вишивки
З давніх-давен і до сьогодні українці можуть похвалитися більше, ніж сотнею технік виконання вишивки! Таке різноманіття свідчить як про любов пращурів до краси та їх винахідливість, так і про незамінність вишитого одягу на всій території України. Найбільш популярні прийоми: вишивка хрестом та гладдю, бігунок, мережка та ін.
Краще брудна сорочка, ніж випрана?!
Маємо багато прикмет, пов’язаних з вишитим одягом, а старі люди й досі переповідають легенди про це мистецьке явище в українському побуті. Ось, наприклад, про вишиванку як символ вірності: у багатьох чумацьких піснях зустрічаються тези про "невипрану сорочку" - адже випрати її мала право тільки дівчина, якій чумак зберігає вірність. Прання сорочки іншою жінкою підтверджувало факт зради.
Бути в тренді – це просто!


Творчість Архипа Куїнджі


title: Образотворче мистецтво XX-XXI століття

text:
Образотворче мистецтво XX-XXI століття
Найденко Валентина, Єременко Лілія, Сьомочкіна Анастасія
План:
Соціальний реалізм
Неореалізм
«Соціалістичний реалізм»
Модернізм
Абстракціонізм
Сюрреалізм
Концептуалізм
Постмодернізм

Неореалізм
Д. Налбандян
В. Лопухова
«Соціалістичний реалізм»
«Соціалістичний реалізм»
Рабочий и колхозница
В. Мухіна
В. Мухіна
Модернізм
Абстракціонізм
Нові стилі абстракціонізму

Сюрреалізм
С. Далі
П. Пікассо
Концептуалізм
Клас Олденбург

А. Христо Явачев

Постмодернізм
Чижова Тетяна
Жидяєв Віктор
Постмодернізм
Горецька.П
Ляшко.К
Сугінт.С
Філіпович.А
Лучкіна.Ю
Філіпович А.


Творчість Марії Примаченко


Лютніст


творчість Катерини Білокур


5 клас


title: Творчість Білокур

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style


title: Луї Армстронг

text:
Луї Армстронг
Виконала: Палієнко Яна
Біографія
Дитинство
Луї, як називали його на креольський манер, народився в найбіднішому негритянському районі Нового Орлеана. Ріс у неблагополучній сім'ї (мати — праля, батько — робітник-поденник). Його батько рано покинув сім'ю, і хлопчика разом з молодшою сестрою Беатрис віддали на виховання бабусі Джозефіна, яка ще пам'ятала часи рабства.
Через деякий час мати Армстронга, Мейенн, забрала Луї і надалі виховувала його сама (хоча належної уваги йому ніколи не приділяла). Вони жили в Сторивилля, районі, відомому своїми вільними мораллю, а також барами, клубами, танцзалами і публічними будинками. Армстронг з дитинства працював, розвозив вугілля, продавав газети тощо.

Семирічного хлопчика пошкодувала і пригріла у себе єврейська сім'я Карнофскі, що нещодавно іммігрували до Америки з Литви. Спочатку вони просто давали йому «роботу» по дому, щоб підгодувати вічно голодну дитину. Потім він став залишатися ночувати в будинку євреїв, де вперше в житті з ним поводилися з добротою і ласкою.

Коли він лягав спати, пані Карнофскі співала йому російську колискову, і він підспівував їй. Пізніше він навчився співати і грати безліч російських і єврейських пісень. Згодом хлопчик фактично став прийомним сином у цій родині. Карнофскі дали йому гроші на купівлю його першої труби; як водиться в єврейських сім'ях, вони щиро захоплювалися його музичним талантом.

Пізніше, коли він став професійним музикантом і композитором, він використовував єврейські мелодії, в таких, наприклад, композиціях, як St. James Infirmary and Go Down, Moses. У пам'ять про них він до кінця життя носив Зірку Давида і розповідав, що саме у цієї сім'ї він навчився «how to live — real life and determination.»
Початок музичної діяльності

Армстронг рано почав співати в невеликому вуличному вокальному ансамблі, грав на барабанах і за кілька років натренував свій слух. Першу музичну освіту він здобув у виправному таборі-інтернаті «Уейф'с Хоум» для кольорових підлітків у 1913, куди потрапив за випадковий пустотливий вчинок — стрільбу з пістолета на вулиці в Новий рік (пістолет був викрадений ним у полісмена — одного з клієнтів матері).

На час закінчення терміну Луї вже вирішив стати музикантом. Звільнившись, він почав ходити по клубах і грати на позичених інструментах у місцевих оркестрах. Його взяв під своє заступництво Кінг Олівер, що вважався тоді найкращим корнетистом міста і якого сам Луї Армстронг вважав своїм справжнім вчителем.

Після від'їзду Олівера в Чикаго в 1918 Армстронга взяв у свій ансамбль вельми авторитетний тромбоніст Кід Орі. Луї епізодично починає виступати в ансамблі «Tuxedo Brass Band» Оскара «Папи» Селестина, де грали тоді такі музиканти як Пол Домінгес, Затті Сінглтон, Альберт Ніколз, Барні Бігард і Луїс Рассел. Бере участь у джазових парадах по вулицях рідного міста

За ним, поступово, в середовищі музикантів закріплюється прізвисько Сачмо — скорочення від англійського Satchel Mouth.
Професійна мистецька діяльність

У 1922 році Оліверу знадобився другий корнетист, і він запрошує Армстронга в Чикаго грати в «Лінкольн Гарденс» (ресторан на 700 місць) у своєму оркестрі «Creole Jazz Band».

 У 1924 він удруге одружується (першою його дружиною була повія, креолка Дейзі Паркер з Нового Орлеана) на піаністці ансамблю, Ліл Хардін, і за наполяганням своєї дружини починає самостійну кар'єру.

У 1926 Луї — соліст оркестру Керролла Діккерсона. У той же час Армстронг відмовляється від корнета і повністю переходить на трубу, що любиться йому яскравішим звучанням. Виступає в дуетах з піаністом Ерлом Хайнсом і починає співати у манері «скет» (вперше це відбувається при записі п'єси «Heebie Jeebies»), отримуючи величезний успіх у слухачів.

Найбільш значні й революційні записи зроблені Армстронгом у 1927 і 1928 роках: відомі як «Louis Armstrong and His Hot Fives». Ці записи стали зразком для наступаючої «ери свінгу». Аж до кінця 1940-х Армстронг залишався імпровізатором, мав найбільш імітаторів серед усіх джазових музикантів.

У 1936 в Нью-Йорку виходить його автобіографічна книга «Swing That Music». Потім настають проблеми зі здоров'ям: переносить кілька операцій, пов'язаних з лікуванням травми верхньої губи (деформація і розрив тканин з-за надмірного тиску мундштука і неправильного амбушюра), а також операцію на голосових зв'язках (з її допомогою Армстронг намагається позбутися від хрипкого тембру голосу, цінність якого для його неповторною виконавської манери він усвідомлює лише згодом).

У 1938 Луї Армстронг одружується четвертий (і востанній) раз на танцівниці Люсіль Вілсон, з якою він проживе мирно і щасливо до кінця своїх днів.

У 1947 Джо Глейзер, його менеджер, збирає для Армстронга ансамбль «All Stars» (англ. «Усі зірки»). Спочатку це дійсно був оркестр всіх зірок — у нього тоді входили окрім Луї Армстронга (труба, вокал) Ерл Хайнс (фортепіано), Джек Тігарден (тромбон), Барні Бігард (кларнет), Бад Фрімен (тенор-саксофон), Сід Кетлетт (ударні) та інші знамениті майстри джазу.

Класичною стала зроблена їм і Еллою Фіцджеральд в 1950-ті роки запис опери Гершвіна «Поргі і Бесс». У зеніті слави Армстронгом записана пісня «Хелло Доллі!» англ. «Hello, Dolly!»; пісня входила в репертуар багатьох виконавців-знаменитостей, проте Армстронг з них найвідоміший.

Останнім хітом Армстронга стала пісня «What а Wonderful World».
У 1954 він пише другу автобіографічну книгу «Satchmo. My Life in New Orleans».

У 1959 Армстронг переніс інфаркт і з цього моменту здоров'я вже не дозволяло йому виступати в повній мірі, проте він ніколи не припиняв концертні виступи. У 1960-і рр.. Армстронг працює частіше як вокаліста, записуючи як нові версії традиційних композицій у стилі госпел («Go Down Moses»), так і нові пісні (наприклад, тема до фільму" На секретній службі Її Величності", «We Have All the Time in the World»).
Творчий та життєвий фінал

В кінці 60-х років здоров'я артиста стало різко погіршуватися, але він продовжує працювати. 10 лютого 1971 він востаннє грав і співав в телешоу зі своїм старим партнером по сцені Бінгом Кросбі. У березні Сачмо і його «All Stars» ще два тижні виступали в «Уолдорф Асторія» в Нью-Йорку. Але черговий серцевий напад знову змусив його лягти в лікарню, де він пробув два місяці. 5 липня 1971 Армстронг просить зібрати його оркестр для репетиції. 6 липня 1971 найбільший джазмен йде з життя. Серцева недостатність призвела до відмови нирок.

Смерть Армстронга викликала справжній потік самих щирих і глибоких співчуттів. Багато газет не тільки в США, але і в інших країнах (у тому числі і радянська газета „ Известия «) помістили на першій смузі повідомлення про його смерть. Похорон відбувся дуже урочисто і транслювалися по телебаченню на всю країну. 8 липня тіло було виставлено для урочистого прощання в навчальному манежі Національної гвардії, наданому для цих цілей за особистим розпорядженням президента США


title: Осіння мозаїка: вірш “Осіння тиша”

text:
Урок №10 в 1 класі
Підготувала презентацію Савченко Тетяна Терентіївна
Осіння мозаїка:вірш “ Осіння тиша”
Пісня “ Осінь”
П’єса “ Осінь”
Картина “ Осінь”

Перетворю на музику…
Я всю красу, що навкруги, —
схід сонця, запашні луги,
осінній сад, ясну зорю —
на музику перетворю.
Дзвінку розмову солов’їв —
на ніжний мелодійний спів,
веселі дощові струмки —
на марш грайливий і дзвінкий.
Ласкаві руки неньки —
на плавний вальс маленький,
співучу рідну мову —
на пісню калинову.
Музика — це мистецтво, яке мовою звуків  передає почуття людей і зображує навколишній світ.
Едвард Гріг “Пташка”
Музичні і шумові звуки
В дуже гучних чобітках
Ходить по лісу БА-бах!
І, почувши його звук,
Заховавсь в гіллі Тук-Тук.

На сосну забіг Цок-Цок,
У кущі стрибнув Стриб-скок;
Чик-чирішка в листя – порх!
Шебуршонок в нору-шорх!

Тихо-тихо всі сидять,
Бо потрібно пильнувать,
Коли лісом йде Ба-бах
Вдуже гучних чобітках.
Зна-єш пі-сень-ку та- ку: ку- ку, ку- ку?Хто спі- ва-є у ліс- ку: ку- ку, ку- ку?
“Рідний край”

Овал,
плюс штиль,
плюс хвостик —
нас ноти кличуть в гості:
«Заходьте в нашу хату,
співанками багату!»
Крокують ноти з нами
музичними стежками.
І їх впізнати просто:
овал,
плюс штиль,
плюс хвостик.
Дякую за урок!


title: Презентація гуртка «Декоративний розпис»

text:
Презентаціягуртка «Декоративний розпис»
Гурток «Декоративний розпис»

 Кількість вихованців – 79
 Вік вихованців – 8 - 17 років
 Програма по терміну реалізації – до 5 років
 За формою організації змісту – комплексна
 За типом програм – авторська
 Гурток «Декоративний розпис»

Мета програми:
формування компетентностей особистості  у  процесі оволодіння майстерністю техніки декоративного розпису

Гурток «Декоративний розпис»
                                Основні завдання:
виховання в учнів почуття прекрасного, національної самосвідомості, любові до рідного краю, його народу та історії;
розвиток специфічних для художньо - творчого процесу якостей   особистості;
формування знань і уявлень про традиції та культуру українського та російського народів в мистецтві декоративного розпису;
формування вміння створити художній образ, оригінальну композицію за допомогою різних видів декору;

                                                Основні завдання:

ознайомлення вихованців зі зразками творчості народних майстрів: М. Тимченко, Т. Куліш, Т. Пати, Ф. Панко;
ознайомлення з напрямками роботи з декоративного розпису: тематичні композиції, ілюстрації до казок, декоративні малюнки;
навчання вмінню створювати декоративні композиції за зразком та розвиток індивідуальної манери виконання виробів;
прийняття участі у конкурсах, виставках, фестивалях різного рівня (міських, обласних, всеукраїнських).

          На заняттях гуртка
Творчі роботи виконують гуртківці початкового рівня навчання
Вихованці гуртка основного рівня навчання за практичною роботою

Гурток «Декоративний розпис»
Форми
роботи
індивідуальні, групові заняття гуртків;
творчі групи за інтересами;
вікторини, дискусії, практичні роботи в творчій майстерні.
Методи навчання:

методи організації навчальної діяльності:розповіді, бесіди, демонстраціЇ, організація практичних вправ та завдань;
методи стимулювання навчально-пізнавальної діяльності: навчальні дискусіЇ, ділові ігри, заохочення, творчі звіти, виставки;
методи контролю за ефективністю навчально-пізнавальної діяльності: аналіз помилок, способи їх виправлення, виконання практичних творчих завдань.
Персональна виставка у ЗОШ №13
Привітання директора КЗ «КПНЗ КБДЮТ м. Луганська» Нагрудної Т.А.  на  відкритті персональної виставки
Коломієць Анна
вихованка гуртка
 «Декоративний розпис»
Персональна виставка
 у ЗОШ №13
Чумак Олександра
вихованка гуртка «Декоративний розпис»
Чумак  Катерина
вихованка гуртка «Декоративний розпис»
На заняттях гуртка «Декоративний розпис»
Творчі роботи вихованців гуртка «Декоративний розпис»
Досягнення вихованців на обласній виставці-конкурсі «Знай і люби свій край»
2006 р. - Михайлова Ольга – І місце
2007 р. - Ращупкіна Ольга – І місце
	            Супрун Ганна – ІІ місце
	            Мартинчук Катерина – ІІІ місце
2008 р. - Літвінова Анастасія - І місце
	            Ращупкіна Ольга - І місце
	            Мартинчук Катерина - ІІ місце
2009 р. - Шамаєва Юлія - І місце
	            Літвінова Анастасія - ІІ місце
2010 р. - Літвінова Анастасія - ІІІ місце
	            Приходько Анастасія - ІІІ місце
2011 р. - Літвінова Анастасія - І місце
	            Мартинчук Катерина - ІІ місце

Літвінова Анастасія
переможниця всеукраїнської виставки-конкурсу
  «Знай і люби свій край - 2011»
Керівник гуртка «Декоративний розпис» Бондаренко С.Д.
з вихованками вищого рівня


Майкл Джексон


Образотворче мистецтво у житті Тараса Шевченка


title: Орнамент.

text:
.
2.


Творчість Тропініна В.А.


Осінь-чарівниця


title: Nationale Symbole

text:
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die  Nationalflagge   der Ukraine
Die Nationalflagge der Ukraine ist Blau-Gelb.
Die gelbe Farbe symbolisiert  der Acker.
Die blaue Farbe symbolisiert der Himmel.
Am 23. August feiert man in der  Ukraine der Tag der Nationalflagge.
Die Nationalflagge der Ukraine wurde am 28. Januar 1992 bestätigt.
Die Nationalflagge Deutschlands
Die Nationalflagge von Deutschland ist Schwarz-Rot-Gold. Diese Flagge wurde am 23. Mai 1949  bestätigt.
Die schwarze Farbe  symbolisiert  die trübe  Jahre der Gegenwirkung.
Die rote Farbe symbolisiert  das Blut
der Patrioten.
Die goldene (gelbe) Farbe symbolisiert  die Sonne
der Freiheit.
Das Staatswappen der Ukraine
Das ist das Kleine Wappen der Ukraine.

Es wurde am 19. Februar 1992 bestätigt.
Dreizack bedeutet die Luft, das Wasser und die Erde.
Dreizack symbolisiert auch die Klugheit, das Wissen und die Liebe.
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.
Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.
Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Dieses Wappen hat der Bundespräsident  Theodor Hois  am 20. Januar  1950 eingeführt.
Die nationale  Kleidung
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die  Nationalflagge   der Ukraine
Die Nationalflagge der Ukraine ist Blau-Gelb.
Die gelbe Farbe symbolisiert  der Acker.
Die blaue Farbe symbolisiert der Himmel.
Am 23. August feiert man in der  Ukraine der Tag der Nationalflagge.
Die Nationalflagge der Ukraine wurde am 28. Januar 1992 bestätigt.
Die Nationalflagge Deutschlands
Die Nationalflagge von Deutschland ist Schwarz-Rot-Gold. Diese Flagge wurde am 23. Mai 1949  bestätigt.
Die schwarze Farbe  symbolisiert  die trübe  Jahre der Gegenwirkung.
Die rote Farbe symbolisiert  das Blut
der Patrioten.
Die goldene (gelbe) Farbe symbolisiert  die Sonne
der Freiheit.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die  Nationalflagge   der Ukraine
Die Nationalflagge der Ukraine ist Blau-Gelb.
Die gelbe Farbe symbolisiert  der Acker.
Die blaue Farbe symbolisiert der Himmel.
Am 23. August feiert man in der  Ukraine der Tag der Nationalflagge.
Die Nationalflagge der Ukraine wurde am 28. Januar 1992 bestätigt.
Die Nationalflagge Deutschlands
Die Nationalflagge von Deutschland ist Schwarz-Rot-Gold. Diese Flagge wurde am 23. Mai 1949  bestätigt.
Die schwarze Farbe  symbolisiert  die trübe  Jahre der Gegenwirkung.
Die rote Farbe symbolisiert  das Blut
der Patrioten.
Die goldene (gelbe) Farbe symbolisiert  die Sonne
der Freiheit.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Das Staatswappen der Ukraine
Das ist das Kleine Wappen der Ukraine.

Es wurde am 19. Februar 1992 bestätigt.
Dreizack bedeutet die Luft, das Wasser und die Erde.
Dreizack symbolisiert auch die Klugheit, das Wissen und die Liebe.
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.
Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.
Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Dieses Wappen hat der Bundespräsident  Theodor Hois  am 20. Januar  1950 eingeführt.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die nationale  Kleidung
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Das Staatswappen der Ukraine
Das ist das Kleine Wappen der Ukraine.

Es wurde am 19. Februar 1992 bestätigt.
Dreizack bedeutet die Luft, das Wasser und die Erde.
Dreizack symbolisiert auch die Klugheit, das Wissen und die Liebe.
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.
Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.
Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Dieses Wappen hat der Bundespräsident  Theodor Hois  am 20. Januar  1950 eingeführt.
Die nationale  Kleidung
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die  Nationalflagge   der Ukraine
Die Nationalflagge der Ukraine ist Blau-Gelb.
Die gelbe Farbe symbolisiert  der Acker.
Die blaue Farbe symbolisiert der Himmel.
Am 23. August feiert man in der  Ukraine der Tag der Nationalflagge.
Die Nationalflagge der Ukraine wurde am 28. Januar 1992 bestätigt.
Die Nationalflagge Deutschlands
Die Nationalflagge von Deutschland ist Schwarz-Rot-Gold. Diese Flagge wurde am 23. Mai 1949  bestätigt.
Die schwarze Farbe  symbolisiert  die trübe  Jahre der Gegenwirkung.
Die rote Farbe symbolisiert  das Blut
der Patrioten.
Die goldene (gelbe) Farbe symbolisiert  die Sonne
der Freiheit.
Das Staatswappen der Ukraine
Das ist das Kleine Wappen der Ukraine.

Es wurde am 19. Februar 1992 bestätigt.
Dreizack bedeutet die Luft, das Wasser und die Erde.
Dreizack symbolisiert auch die Klugheit, das Wissen und die Liebe.
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.
Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.
Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Dieses Wappen hat der Bundespräsident  Theodor Hois  am 20. Januar  1950 eingeführt.
Die nationale  Kleidung
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die  Nationalflagge   der Ukraine
Die Nationalflagge der Ukraine ist Blau-Gelb.
Die gelbe Farbe symbolisiert  der Acker.
Die blaue Farbe symbolisiert der Himmel.
Am 23. August feiert man in der  Ukraine der Tag der Nationalflagge.
Die Nationalflagge der Ukraine wurde am 28. Januar 1992 bestätigt.
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.
Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.
Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Dieses Wappen hat der Bundespräsident  Theodor Hois  am 20. Januar  1950 eingeführt.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Die Nationalflagge Deutschlands
Die Nationalflagge von Deutschland ist Schwarz-Rot-Gold. Diese Flagge wurde am 23. Mai 1949  bestätigt.
Die schwarze Farbe  symbolisiert  die trübe  Jahre der Gegenwirkung.
Die rote Farbe symbolisiert  das Blut
der Patrioten.
Die goldene (gelbe) Farbe symbolisiert  die Sonne
der Freiheit.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend
Das Staatswappen von Deutschland
Das Bundeswappen ist das Staatswappen  der Bundesrepublik Deutschland.

Es weist die Farbe der Nationalflagge  Schwarz-Rot-Gold auf.

Das ist Bundesadler im goldenen Schild.
Weihnachtssymbole
Der Heilige Abend


title: Клод Моне

text:
Клод Моне
Клод Моне. «Враження. Схід сонця» («Impression. Soleil levant»).
Клод Моне.
 «Латаття. Зелене  відзеркалення , ліва сторона"
Клод Моне. "Біле латаття"
Клод Моне. "Водяні лілії  та японський місток"
Клод Моне ." Клумба з ірисами у саду "
Клод Моне ."Водяні лілії  (хмари)"
Імпресіонізм
Художній напрям, якому властиве витончене відтворення особистісних вражень, спостережень, мінливих миттєвих відчуттів і переживань.
Сформувався у Франції в другій половині  XIX ст., насамперед у малярстві.            Слово «імпресіонізм» походить від назви картини Клода Моне «Враження. Схід сонця» («Impression. Soleil levant», 1872).
  Визначальні риси імпресіонізму:
зображення не самого предмета, а враження від нього;
орієнтація на почуття, а не на розум;
суб’єктивне переживання кольору, світла, простору;
чисті, спектральні кольори, майже не змішуючись, наносяться на полотно;
контрастність.

    У музиці напрям розвивався у творчості М. Равеля, К. Дебюссі, Дж.Пуччіні.

    Засновниками літературного імпресіонізму вважаються брати Ґонкури. Виявився він також у творчості                      Ґі де Мопассана, М. Пруста, К. Гамсуна,            О. Уайльда, Р. Л. Стівенсона, А. Шніцлера, А. Чехова, І. Буніна та ін.

 Визначальні риси імпресіонізму в літературі:
 змалювання світу ніби у процесі безпосереднього бачення;
 етюдність;
 суб’єктивність образів, ліризм;
 використання метафор, епітетів, що створюють певний настрій, враження;
 описи епізодичні, фрагментарні;
 велике значення - кольору, світлотіні;
 використання ліричного монологу, незакінчених фраз і думок.


Рукоділля


title: "Скульптура – гімн людині"

text:
Скульптура – гімн людині
Скульптура (лат. sculptura, від лат. sculpo — вирізаю, висікаю) — ліпка, пластика, вид образотворчого мистецтва, твори якого мають об'ємну, тривимірну форму і виконуються із твердих чи пластичних матеріалів.    Скульптура зображує головним чином людину, рідше тварин.    Її головні жанри — портрет, історичні, побутові, символічні, алегоричні зображення, анімалістичний жанр.
Скульптура
Кругла- можна розглядати з різних сторін (статуя, група, статуетка, погруддя)
Рельєф- зображення розміщене на площині)

          Кругла			Рельєф

Бюст Ричарда Бентли
Бюст Аллегория солнца
              Данія		         Австралія
Архаїчний період- Виникає монументальна грецька скульптура. - Створювалися статичні статуї богів.
   Оголений юнак Курос. Статуї зводились в честь переможців олімпійських ігор. Юнаки виступали оголеними, так з’явились скульптурні зображення куросів, яких довго називали «архаїчними аполлонами», а їх посмішки архаїчними. В фігурах передано мужність, силу.

   Поширеними  в цей період стають два типи скульптури:
Задрапована Кора (Діва)     жриця богині Афіни
Статуї зазвичай розфарбовували. Оскільки статуї мали ритуально - культове значення їх зображали одягненими у хітони.
Класичний періодПри створенні скульптур зникла статичність, скульптори почали підкреслювати гармонійне поєднання у людині фізичного і духовного.
Найвідомішими скульпторами цього періоду були:- Мирон, Фідій і Пракситель.- Найвідоміша скульптура Мирона є «Дискобол».- У статуї втілена фізична напруга атлета, вольова зосередженість
« Афіна і Марсій»
 Скульптура створена на основі міфу
Афіна створила флейту,але побачивши ,яким не красивим стало її обличчя під час гри, у гніві прокляла кожного, хто стане грати на ній. Одного разу  Афіна побачила Марсія, який підкрався до флейти. Він злякався погляду Афіни і відсахнувся. Саме цей момент зобразив Мирон

Розквіт класичного мистецтва пов’язаний  з ім’ям  Фідія - Найвизначнішими  його роботами є 12м статуя Афіни Парфенос .
- Тіло богині вкрите шматками слонової кістки, одяг та озброєння із золота важили близько 2тисяч кг. - - Усі золоті пластини знімались, і кожні 4 роки зважувались

Найбільшим шедевром Фідія вважається статуя Зевса
Статуя Зевса вважається одним із семи чудес світу
14 м зображення верховного грецького бога із богинею Нікою  в руці. Статуя виготовлена за тією ж технологією, що і Афіна Парфенос
Статуя Афіни Промахос
9 метрова бронзова статуя , встановлена серед руїн після знищення персами Акрополя. Грізна і сувора захисниця свого міста.
Пракситель
- У своїх творах прагнув передавати почуття людини: героїв зображував мрійливими, ліричними, красивими.
- Статуя Гермеса з немовлям Діонісом
Афродіта КнідськаОдин із найпопулярніший твір Праксителя.

Лаокоон
- Троянський жрець Аполлона. Застерігав земляків від того, щоб ввозили до Трої дерев’ного коня. Боги вирішили знищити Трою, тому наслали величезних зміїв, які задушили Лаокоона і його синів.
- Ск. Агесандр, Полідор, Атенодор
Елліністичний період
- Їй притаманна грандіозність, складність композиції, драматизм і динамічність.
Ще за життя майстра його твори вважалися найвищими досягненнями мистецтва Відродження.
Символ людської
     краси та сили.

			«Давид»

Одним із найбільш вражаючих майстрів Високого та Пізнього Відродження був Мікеланджело Буонаротті
«Пієта»(Оплакування Христа)
Знаходиться у соборі Св. Петра в Римі.
Митець спромігся передати в камені страждання Матері Марії
Статуя Мойсея
Створена для гробниці Папи Юлія II, пройнята мудрістю, владною силою,могутністю та зрілістю

Виконала:учениця 11-го класу Масляк Марічка

Дякую за увагу!


title: Творчий натюрморт

text:
6 КЛАС
Творчий
натюрморт
Чарівний світ предметів вабить наші очі,Хочеться їх бачити, малювати хочу.
Всі предмети побуту скажуть нам  багато, чи то був звичайний день, чи це було свято.
Натюрморти створять настрій затишок в оселі, допоможуть світ пізнати у містах та селах.
Це зображення предметів, які добре знаємїх на кожному малюнку й полотні пізнаєм.
Можна творчо підійти до цієї справи, і здобудеш саме ти всесвітньої слави,Візьми голку та нитки, попрацюй щосили і побачиш саме ти, як це все красиво!
Якщо вдало камінці на цемент  покласти – мозаїку на стіні не зможуть украсти.Поважатимуть усюди, якщо справжній майстер, головне – щоб був учитель, Вчитель - не чугайстер!
А якщо ти полюбляєш скло та світло з неба,спробуй вітраж змайструвати, людям цього треба!Промінь кольором заграє з відблиском у храми – і барвисто засіяють кольорові гами.
Можна різьбу майстру- вати, розпис чи чеканку, та для цього треба встати із самого ранку!
Головне не лінуватись, якщо маєш фарби, то напевне намалюєш ці чудові барви.
Аплікацію створити зможе й першокласник, головне не поспішати – клей не вогнегасник! Ножиці тримай надійно, папір кольоровий , натюрморт тобі під силу – ти ж такий здоровий!
А коли вже станеш справжнім майстром з КоломиїПам”ятай, що 5 школа стоїть і до нині! І навчають тут як завжди з розумом науки, Щоб в житті жилося легко й не боліли руки!


title: "Романтизм у музиці"

text:
Романтизм в музиці
Підготували учениці 9класу
Кисленко є.
Музичний Романтизм, як художній напрямок, постав на початку XIX століття під впливом раннього німецького літературно-філософського романтизму (Ф. В. Шеллінг, Жан Поль та ін.); надалі розвивався в тісному зв'язку з різними течіями літератури, живопису і театру (Дж. Г. Байрон, Делакруа, Г. Гейне, А. Міцкевич та ін.).
Періодизація
Музичний романтизм умовно поділяють на три етапи.Початковий етап музичного романтизму пов'язаний з творчістю Ф. Шуберта, Н. Паганіні, Дж. Россіні та інших.Наступний етап (1830 — 1850-ті рр.) пов'язаний з творчістю Ф. Шопена, Р. Шумана, Г. Берліоза, Ф. Ліста, Дж. Верді.Пізній етап продовжувався до кінця XIX століття і представлений творчістю Й. Брамса, А. Брукнера, Р.Вагнера та інших.
Образна сфера та естетика
У порівнянні з попередніми епохами, музичний романтизм вирізняється глибшим розкриттям індивідуального світу особистості, висуванням психологічно складного, відзначеними рисами роздвоєності ліричного героя. При цьому ставлення романтиків до традицій класицизму було неоднозначним: у творчості Шуберта, Шопена, Мендельсона, Брамса ці традиції органічно перепліталися з романтичними, у творчості Шумана, Ліста, Вагнера, Берліоза вони радикально переосмислювалися.
Провідною стала тема особистої драми самотнього, непорозумілого художника, тема безмовної любові й соціальної нерівності. У творчості ряду композиторів ця тематика набуває рис автобіографічності (Шуберт, Шуман, Берліоз, Ліст, Вагнер).

Важливим моментом естетики музичного романтизму стала ідея синтезу мистецтв, що знайшла найяскравіше вираження в оперній творчості Вагнера й у програмній музиці (Ліст, Шуман, Берліоз), котра відзначається більшою розмаїтістю джерел програми (література, живопис, скульптура й ін.). Виразні прийоми, що постали в рамках програмної музики, проникнули в непрограмні твори, що сприяло посиленню їхньої образної конкретності, індивідуалізації драматургії.

Різноманітно трактується романтиками сфера фантастики — від витонченої скерцозності, народної казковості («Сон у літню ніч» Мендельсона, «Вільний стрілець» Вебера) до гротеску («Фантастична симфонія» Берліоза, «Фауст-симфонія» Ліста).

По-новому, з небаченої до того конкретністю, мальовничістю й натхненністю, відтворять романтики образи природи. Із цією образною сферою тісно зв'язаний розвиток жанрового й лірико-епічного симфонізму (одне з перших творів - «Велика симфонія» C-dur Шуберта).

Виникнення національних шкіл
Інтерес до народної творчості у його національно-самобутніх форм значною мірою стимулював виникнення в руслі романтизму нових композиторських шкіл. В середині XIX століття постають національні школи:
польської (Ф. Шопен, С. Монюшко),
чеської (Б. Сметана, А. Дворжак),
угорської (Ф. Ліст),

пізніше, до кінця XIX століття у руслі романтизму постали:
норвезька (Е. Гріг),
іспанська (Альбеніс),
фінська (Я. Сібеліус)

В романтичному ключі проходить і становлення української композиторської школи, зокрема у 1863 році С. Гулак-Артемовський написав першу українську оперу, а з 1870-х до українського фольклору і поезії звертаються Микола Лисенко, Анатоль Вахнянин та інші.
Що стосується російської музики, то російські музикознавці вказують на переважання естетики реалізму, проте відмічають стикання з романтизмом у творчості П.І. Чайковського, О. М. Скрябіна, С. В. Рахманінова, М. К. Метнера.

Розвиток музичного романтизму мав свою специфіку в інших європейських країнах. У Німеччині й Австрії музичний романтизм був нерозривно пов'язаний з німецькою ліричною поезією (що визначила в цих країнах розквіт вокальної лірики), у Франції - з досягненнями драматичного театру.

Музична мова
Нові теми й образи зажадали від романтиків розробки нових засобів музичної мови й принципів формоутворення. Поряд з методом образних антитез великого значення набуває і метод послідовної еволюції та трансформації образів, що спричинив появу техніки лейтмотивів (найбільш розгалуженої - у творчості Вагнера), та монотематизму (Ф. Ліст). Романтичній музиці також властива індивідуалізація мелодики і впровадження мовних інтонацій, розширення тембрової й гармонічної палітри музики. Так, наприклад у симфонічній творчості таких композиторів, як Берліоз, Вагнер, Малер спостерігається тенденція до розширення складу симфонічного оркестру за рахунок введення видових дерев'яних духових, а іноді й розширення групи мідних та ударних інструментів. Гармонічна система збагачується натуральними ладами, барвистими зіставленнями мажору й мінору й т.д., а в кінці XIX століття процес її розширення підготував повну відмову від неї наступників німецьких романтиків - композиторів нововіденської школи.
Послідовники
Музика романтизму, будучи провідним напрямком у мистецтві 19 століття, на пізньому своєму етапі породила нові напрямки й течії в музичному мистецтві - веризм, імпресіонізм, експресіонізм. Музика XX століття багато в чому розвивається під знаком заперечення ідей романтизму, однак його традиції живуть у рамках неоромантизму.


Творчість Дмитра Анненкова


title: Мелодійний шлях Костянтина Меладзе

text:
Мелодійний  шлях Костянтина Меладзе

План
1.Вступ.
2.Біографія Костянтина.
3.Творчі здібності.
4.Спадчина композитора.
5.Моє ставлення до творчості Меладзе.
6.Висновок.
7.Використана література.
Вступ.
  Костянтин Меладзе видатний російський, український композитор та музикант . Володар надзвичайно ніжної душі, тонкого слуху, людина – музика.
  Один із найталановитіших композиторів сьогодення, автор тисячі хітів які відомі по всьому світу та нагороджені достойними нагородженнями.
   Володар багатьох звань таких як «Людина року»
Біографія Костянтина.  Місце народження та освіта
Народився Костянтин
в місті Батумі(Грузія).
Закінчив музичну школу
по класу фортепіано та скрипки.
Пізніше - Миколаївський кораблебудівний інститут. Ріс дуже тихим, спокійним хлопчиком збирав пластинки і разом із братом слухали їх.
Уже з студеньських років Меладзе потрапив у полон до музики. Але його талан ніхто поки що не помічає, адже були захмарені надзвичайним  успіхом молодшого брата Кості – Валерія.
                      Початок кар’єри
Працював
інженером-проектувальником
 в конструкторському бюро
до тих пір,
 поки в 1989 року
 не захопився
 серйозно музикою.
Саме тоді він став учасником популярної радянської групи "Діалог" в якості клавішника та автора пісень.
Творчі здібності.
У 1989 році Костя не зважає на настанови своїх батьків і допомагає брату та гурту «Діалог» піднятися на вершину успіху. Валерій був солістом групи із великим задоволенням виконував пісні написані Костянтином.
Творча діяльність.
Далі разом з Валерієм
 Костянтин працював
 в групі «Квітень»,
 пізніше вони зайнялися
 сольною творчістю.
У 2000 році Костянтин спільно з Дмитром Костюком заснував групу «ВІА Гра». Пише пісні для Софії Ротару, Валерія Меладзе, груп «БиС», ВІА Гра, «Інь-Ян» та іншим артистам.
Спадщина композитора.
Працювати з Костянтином мрія кожного артиста сьогодення. Але на жаль пощастило не всім бажаючим і не менш талановитим . Найвдалішими проектами творця на сьогодні стали.
Валерій Меладзе
Валерій Меладзе
 молодший брат Костянтина
 після того як вони разом
 із братом залишили
 творчу діяльність
 у групі «Квітень»
Валерій розпочав
 сольну кар’єру
продюсером та автором
 якого став Костянтин.
Прекрасні пісні
Костянтина та у виконанні
 Валерія дуже швидка стали хітами.
Гурт «Виа-Гра»

У 2000 році Костянтин спільно з Дмитром Костюком заснував групу «ВІА Гра». Яка проіснувала на естраді больше ніж 10 років, заполонили серця тисячів шанувальників особливо представників сильної статі.
Склад групи багато разів змінювався, але не зважаючи на те популярність група ніколи не втрачала, адже 95.9 % ропулярності залежить від пісень Костянтина.
«Інь-Янь»

Продюсувати гурт «Інь – Янь» Меладже старший ства після закінчення російської «Фабрики зірок 7» Творчий потенціал учасників відразу помітив Костянтин і став надалі опікуватися групою.
          Інші праці композитора
А також
Костянтин Меладзе
являється автором пісень
 які виконують:
 Анастасія Приходько,
Поліна Гагаріна,
Софія Ротару,
 Анні Лорак
та багато інших
                          Фильмографія
Композит
музичних мюзиклів
таких як:
 «Незнайка на Місяці,
Вечір на хуторі біля Диканьки ,
Попелюшка (2002 та 2012р.)
Сорочинскьая ярмарка,І
рония долі продовження ,
Стиляги.»
Моє ставлення до творчості Меладзе.
Костянтин Меладзе дуже творча людина, ще з малих літ я слухала його твори і стала його палкою шанувальницею.
Для мене є дивовижними його тексти до пісень та музика. Кожний рядок сповнений сильним почуттям любові та переживань а мелодія потрапляє в глибину душі та зачаровує її.
«З кожним роком мені стає все складніше писати, нема натхнення, тих емоцій які були раніше»– говорить Костянтин.
Висновок.
Отже, вивчаючи та аналізуючи детальніше творчий шлях Костянтина Меладзе а ще раз переконалась в тому, що Костянтин дійсно людина слова, йому притаманна людяність, скромність, доброта. Його талант безмежний полонив серця тисячів.
Використана література.
Стаття із журналу «Телениделя»,
http://ru.wikipedia.org/wiki
http://file.liga.net
http://glamurchik.tochka.net
http://www.mk.ru.
Дякую за увагу!!!!
Презентацію підготувала
студентка другого курсу  групи Доб-3-11-4.Од.
Федоричко Тетяна Іванівна.


title: Композиція і Графіка

text:
Презентація на тему: Композиція і Графіка

                 Виконали:учні 10-б класу
                         Юра Кінах і Орест Патлика

Основні поняття композиції
Композиція (від лат.compositio – поєднання суміщення) – поєднання різноманітних частин в єдине ціле відповідно до певної ідеї.
Композиція в ландшафтній графіці – це побудова графічного зображення (креслення, ескізу, архітектурного рисунку), обумовленого його змістом, характером, призначенням, необхідністю передати основний зміст, ідею проекту або окремих проектних рішень зрозуміло та переконливо.

Композиції бувають:
Фронтальна
Обємна
Глибинно-просторова

Засоби гармонізації композиції
Пропорція – це рівність двох відношень

Пропорційні величини – це величини, які залежать одна від одної таким чином, що із збільшенням однієї з них в декілька разів збільшується друга величина. В іншому випадку пропорції порушується

1. Поняття композиції в ландшафтній графіці. Основні види композиції
Фронтальна композиція характеризується розподіленням в одній площині елементів форми у двох напрямах по відношенню до спостерігача
Об’ємна композиція являє собою форму, яка має відносно замкнену поверхню, що сприймається з усіх сторін.

Фото композиції


title: Малюємо людину

text:
Малюємо людину
Мета. Ознайомити учнів з портретом як жанром образотворчого мистецтва, його видами,  навчати передавати основні пропорції типового обличчя та характерні особливості окремої людини. Сприяти формуванню в учнів умінню та навичкам аналізувати твори вітчизняного та зарубіжного образотворчого мистецтва. Розвивати художньо-творчі якості особистості. Виховувати естетичне сприйняття дійсності.
4 клас
Портре́т (фр. portrait) — мальоване, скульптурне або фотографічне зображення людини або групи людей.
 Відповідний жанр образотворчого мистецтва.
 Багато портретів створено і в гравюрі.
Рити́на або гравю́ра (фр. gravure від graver — вирізати, створювати рельєф) — вид графічного мистецтва, створення тиражованих зображень шляхом контрастного друку з рельєфних поверхонь або через трафарет. Кожен відтиск з друкарської форми вважається авторським твором.
 Портрет молодої жінки
 бл. 1536 Ермітаж, Санкт-Петербург.
Автопортрет бл. 1566 Прадо, Мадрід

Тіціан Вечелліо (бл. 1480-1485 – 1576) –
 італійський живописець епохи Високого та Пізнього Відродження у Венеції.
 Мав великий вплив на творчість митців різних країн і епох.
Вільгельм Гондіус  або Віллем Гондіус або Віллем Гондт  (біля 1598 –  1652 або 1658, Гданськ) –  фламандський картограф, гравер і художник.
Вільгельм Гондіус

Портрет Зіновія Богдана Хмельницького.
Національний музей (Варшава)
Дмитро Григорович Левицький (близько 1735 - 1822) - російський живописець українського походження, академік, майстер парадного і камерного портрета.
Автопортрет 1783
Дмитро Левицький з Києва - перший портретист імператриці Катерини ІІ
Васи́ль Андрі́йович Тропі́нін
 (1776 – 1857) – російський художник-портретист, представник класицизму;  до 1823 – кріпак.
Автопортрет
В Україні В. А. Тропінін багато працював над створенням портретів.
Одна з кращих ранніх робіт Тропініна — «Дівчина з Поділля». Образ відмічений особливою чистотою і святковістю, яку створює любовно переданий національний костюм. Образ подолянки пройде потім через всю творчість художника
Васи́ль Андрі́йович Тропі́нін
 (1776 – 1857) – російський художник-портретист, представник класицизму; до 1823 — кріпак
Боровиковський
 Володимир Лукич
 (1757, Миргород – 1825, Петербург) – живописець-портретист,  автор картин на алегоричні та релігійні сюжети, академік Петербурзької Академії мистецтв (1795 р.). За своє життя митець створив близько 500 живописних полотен, абсолютну більшість з яких складають портрети.

Портрет В.Л. Боровиковського
роботи Бугаєвського-Благодатного
Портрет Марії Лопухіної - портрет кінця 18 ст. пензля художника Боровиковського Володимира Лукича, що зберігає Третяковська галерея. Москва.
Автопортрет
 Г. І. Скородумов
(1748/55 — 1792) — російський
художник XVIII ст., академік-гравер.
 Г.І. Скородумов. «Портрет невідомого». . Мініатюра. Гуаш і акварель на пергаменті. 1787. Російський  музей. Санкт-Петербург.
Поль Сеза́нн
 (1839 – з 1906) –  французький художник. Імпресіоніст і постімпресіоніст, його творчість мала великий вплив на живопис ХХ сторіччя, зокрема на розвиток кубізму.
«П’єро та Арлекін»,
1888-1890.
 При створенні цього шедевра Сезанну позували його син і друг сина.
Вперше вдалося за рахунок костюмів показати не тільки характер персонажів, але і їх долю
“Портрет актриси Жанни Самарі”, П’єр-Огюст Ренуар 1877. Один з багатьох портретів зірки і прими паризького театру.
П’єр-Огюст Ренуар
 (1841-1919) французький живописець, графік і скульптор. Автопортрет
Перший автопортрет
Т.Г.Шевченка 1840 р. С.-Петербург.
Полотно, олія. 43 × 35 см (овал).
Національний музей Тараса Шевченка.
 1849р. Оренбург.  Папір, сепія
(16.2 × 13 см). Державний музей
Т. Г. Шевченка АН УРСР, Київ
Т.Г.Шевченко. Портрет Петра I. Гравюра (14,5 × 12,3 см) вміщена перед першою сторінкою книжки М.О. Полевого «Російські полководці»
Т.Г.Шевченко. Портрет М.І. Голенищева-Кутузова. Гравюра (11,5 × 10,8 см) вміщена між сторінками 198 – 199 книжки М.О. Полевого «Російські полководці»
Аркадій Пластов (1893 – 1872) –  російський живописець. Автопортрет
«Портрет онука»
Валенти́н Олекса́ндрович Сєро́в (1865 – 1911, Москва) – російський художник кінця 19 – початку 20 ст., представник російської гілки імпресіонізму. Малював портрети, побутові картини, пейзажі. Зробив спроби в стінопису. Надзвичайно обдарований художник-графік.
Автопортрет
« Дівчинка з персиками»
1887р.
 Полотна В.О.Сєрова, що втілюють дитячу тему - відзначені не тільки глибиною психологічного осягнення світу дитинства, але й пройняті високим і світлим гуманізмом. Він зумів проникливо побачити у притаманному світосприйнят-ті захопленість і радісне сприйняття життя, зача-рованість ним, яке вже ніколи не повториться в їх дорослому житті, обтяженої тривогами і турботами.
Використані Інтернет-ресурси
http://uk.wikipedia.org
http://wallpapers-hq.ru
http://bse.sci-lib.com
http://www.t-shevchenko.name

Презентація до уроку образотворчого мистецтва в 4 класі

Учитель-методист початкових класів Маньківської загальноосвітньої школи
І – ІІІ ступенів №1 Маньківської районної ради Черкаської області
Дорошенко Катерина Миколаївна


title: "Сєров Валентин Олександрович"

text:
Сєров Валентин ОлександровичАвтопортрет, 1880 рр.
Валентин Сєров — російський художник кінця 19 — початку 20 ст., представник російської гілки імпресіонізму. Малював портрети, побутові картини, пейзажі. Зробив спроби в стінопису. Надзвичайно обдарований художник-графік.
Валентин Олександрович Сєров народився в артистичній родині. Мати була піаністкою, батько — композитор. Як і в багатьох артистичних родинах, дитина була покинута. Сєрова підлітка пам'ятають похмурим, мовчазним, малоконтактним. Про невеселе дитинство та юність майбутнього художника свідчать і його ранішні графічні автопортрети, яких він зробив декілька
«Автопортрет», 1883 р., Держ. Російський музей
«Автопортрет в 15-річному віці», 1880 р.
Навчання1880 року він вступив до Імператорської Академії мистецтв. Головним наставником в академії був П. П. Чистяков, другорядний художник, але цікавий педагог. Саме у нього начався і Врубель. Серов залишив Академію у 1884 році і почав працювати самостійно.
Серов рано перетворився на видатного художника. Пройшовши могутню художню школу у Рєпіна, доброго малювальника, Серов вдосконалював мистецтво малювання усе життя. Він з тих, чиї малюнки дорівнюють картинам олійними фарбами і мають окрему мистецьку вартість.Пізніше він з віртуозною легкістю виконуватиме замови на театральні афіші, що стали новим словом в російському мистецтві, як новим словом в мистецтві Франції стали афіші Тулуз-Лотрека (1864 — 1901).
Афіша для балерини Анни Павлової, 1909 р.
Марія Мамонтова верхи, 1884 р.
Портрет співака Шаляпіна, 1905 р
Генріетта Гіршман
Костянтин Бальмонт, 1905 р.
Ілля Репін , 1901 р.
Ескіз до портрета
Російське село взимку.
Венеція
Церква в Абрамцево взимку
В садибі Домотканово.
Зінаїда Юсупова, Фрагмент
Ольга Орлова, Фрагмент.
Марія Акімова
Софья Боткіна, Фрагмент
Дякуємо за увагу!
Над презентацією працювали Погрібніченко В. Ковтун А.


title: "Образотворче мистецтво у післявоєнні часи"

text:
Образотворче мистецтво у післявоєнні часи
Презентацію підготувала
Учениця 7 (11) – А класу
Єзерська Валентина
Неореалізм
		Художники неореалісти прагнули до критичного осмислення подій, що відбувалися, максимальної узагальненості образів своїх картин, що переходили вобрази-символи.

		Одним з основоположників неореалістичного напрямку став Р. Гуттузо, А. Фужерон, Б.Таслицький.
 Р. Гуттузо
“Зайняття земель, що пустують сицилійськими батраками”
Р. Гуттузо
“Битва біля моста Амміральо”

А. Фужерон
“Слава Андре Ульє”

Б. Таслинський
“В'язні Бухенвальда”

Соціалістичний реалізм

		Авторам творів, створених у цьому стилі, був властивий показний, часто фальшивий оптимізм.

		До творців Соцреалізму можна віднести живописців Д. Налбандяна,
	В. Лопухова, В. Мухіну
Д. Налбандян
“Власть – советам, мир – народам”
В. Мухіна
“Робітник і колгоспниця”

Абстракционізм
 		Йому притаманно віддавати перевагу формам, фарбам, кольору. Поділяється на три течії:
1.	У першій течії мистецтва акцент робиться на самій дії
2. “Загадкова”- автори покривають свої полотна нічого не значущими знаками
3. Технізоване мистецтво

Д. Поллок
“Конвергенція”

Е. Воргол
“Мерилін”
Сюрреалізм
		Сюрреалізм – напрямок у мистецтві, який прагне замінити реально існуючий світ містичним, невідомим.

		Найвідоміші художники-сюрреалісти – С. Далі, П. Пікассо, М. Шагал.
М. Шагал
“Над Витебском”

С. Далі
“Спокуса святого Антонія”
П. Пікассо
“Голуб Миру”


Творчість Леонардо да Вінчі


Античная мифология в изобразительном искусстве (Часть 1)


title: творчість м.приймаченко

text: Марыя приймаченко


title: ОСІННІ КОЛЬОРИ

text:
Осінні кольори
образотворче мистецтво
2 клас
КЗ “Нікопольська середня
загальноосвітня школа
І-ІІІ ступенів №6”
Вчитель початкових класів:
Долотова В.Є.
ОСІНЬ
А. М’ястківський
Ось я за сосною,
Ось і листя в’яне…
Осінь я… За мною
Йдуть густі тумани.
Осінь я. Осоння
Листям засипаю.
Осінь… Трави сонні
Долу нагинаю.
Ранками імлиста,
Вдень – як позолота.
Обриваю листя –
Це моя робота.
Основний засіб живопису –
колір.
ОСНОВНІ КОЛЬОРИ

ПОХІДНІ КОЛЬОРИ
Ігор Грабарь “Іній” 1905
ХОЛОДНІ КОЛЬОРИ
Йосип
Бокшай
“Село Ясиня”
ТЕПЛІ КОЛЬОРИ
Осінній букет


"Естетичний феномен китайського живопису"


Чи варта крапля задоволення життя людини?


Організація позакласної роботи з образотворчого мистецт


архип куїнджі


“Ми бачимо очима греків і розмовляємо їхніми зворотами               мови”                                       Якоб Бургхарт
Скульптура  Античності      “Людина є мірою всіх речей”                                                                                ( давньогрецький філософ Протагор)
Полідор, Афінодор  «Лаокоон»
«Аполон Бельведерський»
4  ст.до н.е.
Мірон  «Дискобол»
  5 ст.до н.е.
«Ніка   Самофракійська»    4 ст.до  н.е.
Агесандр «Венера Мілоська»
3-2 ст.
до н.е.
Прекрасні  грецькі статуї  стали  эталоном краси   людського  тіла
Статуя імператора Октавиана Августа
Портрет Філіпа Араба
Портрет римлянина
Римський портрет – це історія Риму, розказана в особах, висловлена мовою мистецтва.
Юлій Цезарь
Калігула
В основі грецької архітектури з самого початку лежала певна  система  співвідношення несених та несучих частин – ордерів (від лат. – ордо – стрій). Ордери називали за місцем їх виникнення
 доричним
іонічним
коринфським
Архітектура   Античності
Афінський                Акрополь
Ерехтейон
Парфенон
Арка Тіберія
Колізей
Інтер’ер Пантеона в Римі
Акведук Давньої Греції, І ст. до н.е.

3
2
1
4
5
6
Живопис   Античності
Червонофігурний кратер  із зображенням Геракла в підземному царстві. 450 р.до н.е. Париж. Лувр
Чорнофігурна ваза
“Відпочиваючий Геракл”
Сцена із «Іліади» на амфорі
«Битва Олександра Македонського з Дарієм при Іссах».                      Неаполь. Національний музей
Антигон з матір’ю
Аполон з лірою
Помпейська фреска
Фаюмський портрет
Сан-Фелікс.
Іспанія
Античний   храм
Сен-Савен-сюр-Гартамп. Франція
Замок Тауер в Лондоні
Замок Комберг. Німеччина
Романський   стиль   в   архітектурі
Церква Санкт Міхаель. Німечина
Зв'язок   костюму  з  архітектурою
Ам’єнський собор
Абацтво  Мон Сен Мішель

Інтер’єр Ам’єнського собора
Інтер’єр монастиря  в Мон Сен Мішель

Готичний   храм
Готичний собор  у Реймсі, 13 ст.: поперечний розріз
Собор   Паризької   Богоматері
Шартрський собор
Собор  у Реймсі
Міланський собор (Італія)
Портрет соправителів. Собор Св.Марка.
Скульптура                                  середньовіччя
Скульптура романського стилю- займає досить скромне місце і повністю підкорюється архітектурі.
Скульптура в романському                            стилі в Музеї Августинців.                       Франція.
Христос, який благословляє на добрі діла. Амьєнський собор
Святі Шартского собора
Готична   скульптура більш  самостійна.  Поступово вона відокремлюється від стіни, набуває круглого об’єму.
12 статуй засновників собору в Наумбурзі
Статуї-колони южного портала Собору в Шартрі.
Живопис   середньовіччя. Ікона
Андрій Рубльов.  Свята Трійця
Середньовічний     живопис
фрески
мозаїка
вітраж
Визначте    стиль:
Собор
Монастир
Замок

прості великі об'єми;
куби;
призми;
циліндри;
римські базиліки;
арки;
товсті колони;
невеликі вікна.
1
Собор
Замок

Висота;
Стрілчасті арки;
Опуклі ребра;
Зовнішні колони;
Великі вікна з вітражами;
Акцент на вертикаль – прагнення до Бога
2
Визначте, до якого стилю  епохи належать наведені твори мистецтва. Античність, Стародавня Греція ;       Античність, Стародавній Рим ; Середньовіччя, романський стиль ;     Середньовіччя, готичний стиль .
1
2
3
4
5
6
7


title: Сучасні види техніки та їх попередники

text:
Сучасні види техніки та їхні давні попередники
Протягом багатьох років технології оновлювалися, наука розвивалася, техніка поліпшувалася. Транспорт з часом став більш швидшим, надійнішим. Швидко розвивалася наука, що називається науково-технічним прогресом. Людина побувала під водою, у повітрі, під землею і навіть у космосі…. Задумайтеся, ще 50 років тому люди жили зовсім по-іншому…. Тепер на ту техніку можна подивитися  тільки у музеях.

Сучасний наземний транстпорт
Їх попередники
Годинники

Водний транспорт

Повітряний транспорт
Побутова техніка

Побутова техніка

Виготовлення аплікації техніки з геометричних фігур

Виставка робіт
Які види техніки ви запам᾿ятали?
Яким буває транспорт?
 Які з них вам найбільше сподобалися?
Що таке науково-технічний прогрес?

Підсумок уроку


title: "Основні елементи художньо-образної мови театрального мистецтва"

text:
Основні елементи художньо-образної мови театрального мистецтва
Автор проекту:
Загородня Катерина
Значення художньої культури та мистецтва
Художня культура є невід'ємною частиною духовної культури людства. Вона відкриває людині шлях до прекрасного. Основа художньої культури - мистецтво, яке в художніх образах відображає дійсність, концентрує в собі головні особливості естетичного ставлення до світу. Мистецтво покликане виховувати художній смак людини, розвивати її здатність до творчості за законами краси. Тож який зміст ми вкладаємо в поняття "мистецтво"?

Мистецтво
Мистецтво - водночас і творення, і пізнання світу, і спілкування.Воно звернене до почуттів людини і впливає на неї з великою силою, виховуючи через любов до прекрасного моральні якості. Ми слухаємо музику, читаємо книги, відвідуємо музеї, дивимось кінофільми й театральні вистави - і наше життя наповнюється красою, набуває нового змісту.

Українське мистецтво
Українське слово "мистецтво" походить від німецького Meister (майстер), яке в свою чергу походить від латинського Magister (навчитель, начальник), що в свою чергу, вірогідно, утворене шляхом поєднання слів magis ("великий") та histor знавець, умілець, згодом - актор (histrion).

Сучасне значення
Термін "мистецтво" не відразу набув сучасного значення. У Стародавній Греції, наприклад, і мистецтво, і техніку виконання, тобто майстерність, позначали одним словом - "техне".

Художній образ
Одним із найважливіших понять у мистецтві є художній образ, який поєднує реальний світ і творчий задум митця. Художній образ - особливий спосіб відображення життя, характерний лише для мистецтва. У художньому образі автор не просто відтворює побачене або почуте, а й створює за допомогою слів, кольору, звуків або пластичної форми ще одну дійсність. Образ може бути простим, зрозумілим- реалістичним, а може бути й дуже складним, ґрунтуватися на символічному рішенні митця.

Висновок
Взаємовплив різних видів мистецтва часто зумовлює виникнення дуже цікавих творів. Наприклад, відомий літературний твір   М. Гоголя "Тарас Бульба" став основою створення шедеврів художнього, музичного, театрального й кінематографічного мистецтв.
 Дякую за увагу!


title: "Українське анімаційне кіномистецтво"

text:
Українське анімаційне кіномистецтво
Підготували Хірова Вікторія
І Ясковець Катерина
Історія українського анімаційного кіно розпочалася 1934 року, коли на Київській фабриці «Українофільм» група молодих аніматорів під керівництвом режисерів С. Гуєцького та Є. Горбача створила перший український графічний мультиплікаційний фільм «Мурзилко в Африці». Ця стрічка розповідала про подорож казкового персонажа Мурзилка, який вирушив до Африки, щоб урятувати негреня від жорстокості й несправедливості.
Уперше українське анімаційне кіно заявило про себе п'ятихвилинною стрічкою, знятою 1927 року режисером-мультиплікатором В. Левандовським за народною «Казкою про солом'яного бичка». Мультфільм було створено в техніці «пласкої маріонетки» — тобто за допомогою невеличких паперових фігурок, частини яких були з'єднані шарнірами. В. Левандовський працював над стрічкою як сценарист, режисер і художник-мультиплікатор. На превеликий жаль, фільм не зберігся, нам відомо про нього лише за кількома кадрами.

Після тривалої перерви, зумовленої роками війни, українська мультиплікація продовжила свій розвиток наприкінці 1950-х років. На базі студії «Київнаукфільм» було створено Об’єднання художньої анімації. Молоді художники-аніматори та режисери, що прийшли сюди працювати, стали засновниками української національної школи мультиплікації: Є. Пружанський, В. Дахно, Н. Василенко, В. Гончаров та ін. їхня творчість визначила жанрову палітру українського анімаційного кінематографа. Так, фільми Н. Василенка («Маруся Богуславка», «Микита Кожум’яка») представляють героїко-епічний жанр, твори Є. Сиво коня («Як у нашого Омелечка невелика сімеєчка», «Таємниця приворотного зілля») — жанр комедійної анімації, а твори Б. Храневича («Капітошка», «Повертайся, Капітошко!») — казковий жанр. Режисер І. Гуревич відкрила жанр фільму-пісні («Як дружини чоловіків продавали», «Як чоловіки дружин провчили»).

До середини 1970-х років в українському анімаційному кінематографі остаточно сформувалася національна школа, головною ознакою якої став тісний зв’язок із рідною культурою, народними традиціями у мистецтві. Цей час можна назвати періодом розквіту української анімації, оскільки саме тоді відбувалися найвизначніші творчі досягнення художників студії «Київнаукфільм», активний пошук нових форм, тем, образотворчих рішень і технік. Творчий колектив студії поповнився новими художниками й режисерами, які підняли українську анімацію на новий, надзвичайно високий професійний рівень.

Основним джерелом став народний фольклор. Це проявилося в сюжетах творів, образах персонажів, особливостях художньої мови. Чимало творів української анімації створені на основі народних казок та легенд, зокрема «Чарівник Ох» (реж. Д. Черкаський), «Івасик Телесик», «Колосок» (реж. Л. Зарубін), «Кривенька качечка» (реж. А. Грачова), «Котигорошок» (реж. Б. Храневич).

Величезної популярності набула «козацька» серія, яку створили художники А. Вадов, Є. Кирич, Г. Уманський та І. Будз під керівництвом видатного українського режисера В. Дахна. У яскравих мультиплікаційних образах козаків Тура, Грая та Ока, надзвичайно близьких до героїв народних казок, утілено риси українського характеру: патріотизм, кмітливість, винахідливість, гумор.

Окрім «Козаків» українські мультиплікатори створили ще кілька анімаційних серіалів, які увійшли до золотого фонду вітчизняної мультиплікації: «Пригоди капітана Врунгеля» й «Лікар Айболить» (реж. Д. Черкаський, худ. Р. Сахалтуєв), «Аліса в Країні чудес» і «Аліса у Задзеркаллі» (реж. Є. Пружанський, худ. І. Смирнова та Г. Уманський).

Про талановитість українських мультиплікаторів свідчить і повнометражний твір анімаційного кінематографа «Острів скарбів» — дійсно високохудожня стрічка, у якій органічно переплелися елементи комедійного німого кіно, відеокліпу, циркової буфонади.

Наприкінці XX ст. Об’єднання художньої анімації «Кифївнаукфільму» перетворилося на самостійну художню студію «Украніма- фільм». Одним із перших творів, знятих на студії, стала славетна повнометражна стрічка «Енеїда» — екранізація однойменного твору І. Котляревського. Саме вона проголосила початок нової ери в розвитку мистецтва української мультиплікації.

КІНЕЦЬДякуємо за перегляд=)


title: "Образотворче мистецтво як спосіб життя"

text:
Образотворче мистецтвояк спосіб життя
Виконалаучениця 11-Б класуДвойнос Ольга
Зміст
Мистецтво
Живопис
Формула шедевра
Галерея
Види живопису
Моє захоплення

Види живопису
Масло
Акварель
Ебру
Образотворче мистецтво
Це мистецтво відображення сущого у вигляді різних образів. Зазвичай це графіка, малярство та скульптура.
Любов до мистецтва потрібно прививати з самого дитинства

Живопис
Моїм захопленням є саме цей вид образотворчого мистецтва. З самого дитинства мені подобалось малювати. Тепер це мій спосіб вираження своїх думок.

Вираження думок
Малярство (живопис) – це вид образотворчого мистецтва, пов’язаний з передачею зорових образів нанесенням фарб.
Найбільш поширені твори живопису створені на пласких або майже пласких поверхнях.
Я – шматочок внутрішнього світу!
Відображення на картині – це шматочок внутрішнього світу живописця.
Художники діляться своїми думками, шукаючи споріднені душі.
Але деякі картини залишаються непоміченими, а інші стають шедеврами.
А я – думка художника
Але чого не вистачає, щоб вийшов шедевр?

Шматочок внутрішнього світу
Думка художника
Душа і серце

А якщо ви думаєте, що для того, щоб намалювати шедевр – потрібно вміти малювати, то згадайте квадрат Малевича 
Галерея шедеврів
Вінсент ван Гог “Зіркова ніч”1889 р.
Клод Моне “Враження. Світанок”1872
Іван Шишкін “Ранок у сосновому лісі”1889
Пабло Пікассо “Дівчинка на кулі”1905
Улюблені картини
Із тисяч картин кожна людина може обрати ту, яка найбільш точно відтворює її внутрішній світ.
Мені дуже подобаються два полотна.
Народження Венери
Сталість пам’яті
Народження Венери
Сандро Боттичеллі, 1486 р.
Особисто мене ця картина заворожує своєю красою, щирістю, яскравістю і в той же час простотою.  Вона зберігається у Флоренції, у галереї Уффіці.

Сталість пам’яті
Сальвадор Далі, 1931
Це моя найулюбленіша картина. Вона добре відображає моє внутрішнє становище у будь-якій ситуації, у будь-який час. Ніхто, хоч раз побачивши цю картину, її вже не забуде.

Масляні полотна
Найрідніший стиль малювання для мене – це малювання маслом. Поступове втирання фарби у полотно – дуже цікавий процес 
А яскравість моментів і кольорів просто вражаюча.
Акварель
Не менш цікавим способом зображення картин є акварель. На відміну від масляних фарб, акварель наносять на папір. На полотні такі фарби просто розпливуться і стануть плямами.
У дитячому садку всі ми малювали саме аквареллю.
Ебру
Ще однин цікавий, але не дуже відомий, спосіб малювання – це ебру, або малювання на воді. Оволодіти цим видом живопису дуже важко. Але результат вражаючий.
Моє захоплення
Мені подобаються всі види зображувального мистецтва. Але малюю я переважно простими олівцями або акриловими фарбами.
Натхнення
Зазвичай моя муза повзе до мене, наче равлик, і чудовій спосіб її кинути в мою сторону – знайти джерело натхнення. Ідеї для своїх робіт я шукаю в музиці або шоколаді.
Музику обираю, в залежності від того, що хочу намалювати.
Плейліст юного художника 

(Правила користування МП3!Натиснувши на одну пісню – слухай її до кінця, тільки потім обирай іншу пісню! При неправильному користуванні він може глюкнути і включити дві пісні одночасно. Це на вашій совісті )
На кінець
Мистецтво – це вияв найскладніших думок найпростішим способом.


Колорит


title: "Wasser – eine Lebenskraft"

text:
Projekt : Gesundes Leben
Thema der Präsentation :
Gliederung :
Aktualität des Themas
Ohne Wasser  - kein Leben auf der Erde
Die Wasserarten
Die billigste Arznei auf der Erde
 Wasser  - der größte Schatz auf der Erde

Kraft, wo wir schon die Hoffnung auf das Leben verloren haben.

                         Antuan de Sent - Eksjuperi

Über 70 %  der Oberfläche der Erde besteht aus Wasser
Ohne Wasser  - kein Leben auf der Erde
Das menschliche Blut -  92 %   Wasser

Das Gehirn
- 75% Wasser
Die  Wasserarten:
Mineralwasser
Silbernes Wasser
Aktiviertes Wasser
Magnetisches Wasser
Aufgetautes Wasser
Die billigste Arznei  auf der Erde:

 löst das Essen aus
 erneuert den Schlaf
 ist das beste Mittel gegen Müdigkeit, Stress, Depressionen
 ist das beste Mittel um abzunehmen
 ist Quelle der Energie
 es gibt Kraft zum Leben
 nimmt  an biochemischen Prozessen teil

                                         ENDE


Творчість М. Примаченко


title: Твори художників анімалістів. Зображення тварин у статичному стані

text:
1
2
3
4
5
6