title: Буковинські композитори

text:
Буковинські
         композитори

Буковинський край щедрий і багатий талантами. З давніх-давен українці розвивали і збагачували свою музичну культуру, зберігали народні традиції, обряди, які побутували на Буковині і передавались від покоління до покоління в різноманітних жанрах пісенної творчості. Буковинська земля дала світові композиторів: Сидора Воробкевича, Кароля Мікулі, Євсевія Мандичевського, Чіпріана Порумбеску, Дениса Руснака, Богдана Крижанівського, Степана Сабадаша, Андрія Кушніренка, Василя Михайлюка, Володимира Івасюка.

Сидір Воробкевич поєднував у собі дар композитора, письменника, драматурга, педагога, фольклориста, диригента і громадського діяча.
Серед перших професійних композиторів краю був композитор, піаніст, педагог, фольклорист Кароль Мікулі.
Творчість його інтернаціональна, за походженням вірменин, за місцем проживання буковинець.
Під керівництвом С.Воробкевича на його музичних творах виховувалось багато композиторів і діячів музичного мистецтва. Один із них, композитор і музикознавець - Євсевій Мандичевський. Користувався повагою у відомих композиторів П.Чайковського,  А. Рубінштейна, Ф. Ліста.

Є. Мандичевський своєю багатолітньою працею зробив вагомий внесок у розвиток української музики Буковинського краю і міста Чернівців.
Вагома роль у музичному житті Буковини належить видатному композитору, скрипалю, диригенту одному із основоположників румунської класичної музики Чіпріану Порумбеску.
Палким прихильником і популяризатором української музики був Денис Руснак. Обдарований композитор, співак, музикант вніс свій вагомий внесок у скарбницю української пісенної культури.

Поруч із всесвітньовідомими композиторами Буковини постає ім’я професійного українського композитора, диригента, педагога, заслуженого артиста України Богдана Крижанівського. У свій час він був найвищим музичним авторитетом Буковини. Його музичні твори охоплюють майже всі жанри симфонічної, камерної, театральної і хорової музики.
Після Б.Крижанівського об’єднанням композиторів керував талановитий український композитор Степан Сабадаш. Автор багатьох обробок українських народних пісень

Популярним серед народу України та за її межами є Василь Михайлюк – автор всесвітньовідомої пісні ”Черемшина” (1965 р.), яка завдяки виконанню її народним артистом України Д.Гнатюком облетіла весь світ.
З 1967 р. об’єднання композиторів очолив народний артист України, лауреат національної премії ім. Тараса Шевченка, член національної спілки композиторів України професор Андрій Кушніренко. Своїми музичними творами він збагатив українську культуру.

Одним із основоположників української сучасної естрадної пісні є український композитор, скрипаль, співак Володимир Івасюк. Життя його було недовгим, але творчим, змістовним, чітко виразним.
Багато творів стали популярними далеко за межами області. Такі пісні, як ”Марічка”, ”Пісня з полонини” С.Сабадаша, ”Червона рута”, ”Водограй” В.Івасюка, ”Черемшина” В.Михайлюка облетіли світ.

Сидір Воробкевич(1836-1903)
Сидір Воробкевич — український буковинський письменник, композитор, музично-культурний діяч, православний священик, педагог, редактор часописів Буковини, художник. Мав псевдоніми: Данило Млака, Демко Маковійчук, Морозенко, Семен Хрін, Ісидор Воробкевич, С.Волох та інші.
Народився Сидір Іванович Воробкевич 5 травня 1836 р. в Чернівцях у родині вчителя філософії і богослов'я. Залишившись у дитинстві круглим сиротою, він разом із сестрою і молодшим братом Григорієм, що теж став відомим на Буковині громадсько — культурним діячем і письменником, виховувався дідом і бабою в містечку Кіцмань. Тут здобув початкову освіту (навчався у 4 - класовій німецькій школі).
Його прадід утік свого часу з Литви і звався Скальський Млака де Оробко, а дід переробив Оробко на Воробкевича. Частина прізвища Млака стала улюбленим псевдонімом Сидора. Батько його, Іван, на той час працював при Чернівецькій гімназії (тодішній ліцей) професором релігії і філософії. Його матір померла в 1840 році. Через п'ять років помер і батько, і Сидір разом зі своїм братом Григорієм залишилися сиротами. Їх дід, кіцманський протопоп Михайло Воробкевич, забрав онуків до себе жити в містечко Кіцмань. Першу науку в Кіцмані дітям надала бабка Параскева. Вона навчила любити рідну мову, пісню та народ. З уст своєї бабусі Сидір чув силу-силенну казок, пісень, народних оповідань про козаків і турків. Дід поета знав безліч оповідей про козацтво, Україну, Умань, Залізняка, Ґонту.

Сидір Воробкевич(1836-1903)

Навчався Сидір Воробкевич у Чернівецькій гімназії, згодом — у духовній семінарії, яку закінчив 1861 року. В гімназії він почав складати вірші й створювати до них музику. Потім був священиком у буковинських селах, де вивчав фольклор і побут місцевого населення.
Музичну освіту Сидір здобував приватно у професора Віденської консерваторії      Ф. Кренна. У 1868 році склав іспит на звання викладача співу й регента хору у Віденській консерваторії. З 1867 року викладав спів у Чернівецькій духовній семінарії та гімназії,  а з 1875 р. — на богословському факультеті Чернівецького університету. Як композитор складав літературні пісні і псалми, компонував хорові твори, сольні пісні та оперети, писав мелодії на власні вірші.
Літературна діяльність Сидіра Воробкевича розпочалася 1863 року, коли в збірнику «Галичанин» було надруковано п'ять перших віршів під загальною назвою «Думки з Буковини». В 1877 році він видав перший буковинський альманах «Руська хата».
Сидір Воробкевич — один із засновників і редакторів журналу «Буковинськая зоря».
Працюючи в Чернівецькому університеті, він очолював «Руське літературне товариство», а з 1876 року — студентське товариство «Союз». В 1887 році Сидір Воробкевич очолював товариство «Руський дім народний» в Чернівцях.
Сидір Воробкевич писав українською, німецькою і румунською мовами. В літературному доробку письменника — вірші, поеми, оповідання, повісті реалістичного і романтичного характеру

Сидір Воробкевич(1836-1903)

Найповніше талант С. Воробкевича проявився в ліричних віршах, де поет «розсипає велике багатство життєвих спостережень, осяяних тихим блиском щирого, глибокого, людського і народолюбного чуття» (І. Франко). Характерними рисами поезії Воробкевича є мелодійність, близькість до фольклорних джерел (вірш «Летить, летить чорний ворон…» та ін.). Багатьом його творам властивий гумор.
Перебуваючи на викладацькій роботі в Чернівецькій духовній семінарії, гімназії, університеті, Сидір Воробкевич багато уваги приділяв молоді: уклав пісенники для початкової школи, створив посібники з теорії музики й співу та ін. Виступаючи одночасно як композитор і письменник, він створює чимало віршів, пісень для дітей («Рідна мова», «То наші любі, високі Карпати», «Веснянка», «Осінь»). Після поїздки до Києва (1874) Воробкевич написав два чоловічі хори «Цар-ріка наш Дніпро» та «Я родився над Дніпром, отому я козаком».
Перу поета належить ряд оповідань, новел, нарисів і сміховинок («Нерон», «Сабля Скандербега», «Клеопатра», «Іван Грозний»). Він — автор циклу статей «Наші композитори», у якому чільне місце відведене композиторові М. І. Глінці. Автор багатьох і різноманітних за жанром літературних, музичних творів — пісень і хорів, романсів, оперет. Писав музику на слова Т. Шевченка, Ю. Федьковича, І. Франка, В. Александрі,
М. Емінеску, В. Бумбака. Також виступав як музичний педагог; зокрема, його учнем був видатний австрійський музикознавець українського походження Євсевій Мандичевський.
Помер Сидір Воробкевич 19 вересня 1903 року в Чернівцях.

КАРОЛЬ МІКУЛІ(1821-1897)

Кароль Мікулі — композитор, диригент, педагог, музичний фольклорист та музично-громадський діяч. За походженням — вірменин.
Народився у Чернівцях. Спочатку вивчав медицину у Віденському університеті, а потім переїхав до Парижу.
З 1844 року присвятив себе музиці і ретельно займався фортепіанною грою з Ф. Шопеном та теорією композиції з Г. Ребером. У 1848 році повернувся на батьківщину і почав виступати у концертах в якості піаніста. Набув широкої відомості своїми концертами в Австрії, Румунії, Росії, Франції. У 1859 році успішно гастролював у Києві.
З 1858 року займав посаду директора Галицького Музичного Товариства у Львові. Диригував у концертах та одночасно виступав як піаніст, разом з тим, присвятив себе педагогічній діяльності та приділяв вільний час композиції, створюючи духовну, вокальну та інструментальну музику.

КАРОЛЬ МІКУЛІ(1821-1897)

У 1887 році заснував власну музичну школу, яку очолював до кінця свого життя. Його учнями були видатні органісти та музичні діячі: Рудольф Шварц,  Чипріан Порумбеску та інші. Деякі його фортепіанні твори носять відбиток впливу Шопена, а частково Шумана, дуже мелодійні, чудово гармонізовані, бездоганні по формі та фактурі.
Деякі з них увійшли у програми фортепіанних класів.
Похований у Львові на Личаківському цвинтарі.
Своєю творчістю Кароль Мікулі збагатив і світову музичну скарбницю, став однаково дорогим, як для вірменського народу, з якого походив, так і для українського, польського, румунського та інших народів, мову, музику яких знав і любив. Він мріяв і творив музику, яка не знає ні меж, ні кордонів, об’єднуючи людство незалежно від національності і віровизнання.

ЄВСЕВІЙ МАНДИЧЕВСЬКИЙ(1857-1929)

Народився  17 серпня 1857 року в селі Молодія, що під Чернівцями, в сім’ї переселенця з Галичини Василя Мандичевського, активного учасника українського громадського життя, члена управи культурно-освітнього товариства на Буковині ”Руська бесіда”.
В сім’ї, в родинному колі і особливо в Чернівецькій гімназії любов до музики прищеплював йому С.Воробкевич, який фактично розкрив його талант.
Уроки гри на віолончелі, піаніно брав у музичній школі якою керував чеський композитор, музикант і активний музично-громадський діяч Адальберт Гржімалі.
В творчому доробку Є.Мандичевського п’єси для фортепіано, пісні, хори, вокальні ансамблі, струнний квартет, 2 симфонії, 2 увертюри, кантати. Його твір ”Сила гармонії” був премійований на конкурсі молодих талантів у Лейпцигу, що дало підставу клопотати перед Міністерством освіти про надання йому стипендії у Віденському університеті, до якого він вступив у 1875 році.

ЄВСЕВІЙ МАНДИЧЕВСЬКИЙ(1857-1929)

Є.Мандичевський – автор 11-ти українських хорів, канону на 3 голоси ”І день, і ніч іде…” на слова Т.Шевченка, музики на тексти Ю.Федьковича ”Кобзарська зіниця”,  ”Наш рідний край”,  ”Місяцю князю”,  ”Зазулька”.
Є.Мандичевський ніколи не забував і про рідний край. Він неодноразово приїжджав до Чернівців, де його молодший брат був директором Вищої реальної школи та університетської бібліотеки, а сестра викладала музику в дівочому ліцеї. На Батьківщині композитора часто звучали його твори у концертах різних музичних товариств. Особливо подобалась чернівчанам кантата  ”У краю буків”, вокальні твори Є.Мандичевського входили до репертуару ”Буковинського Кобзаря”,  ”Мужеського хору” та інших українських співацьких товариств. Є.Мандичевський мав винятковий авторитет у мистецьких колах багатьох країн. Його не обходили своєю увагою П.Чайковський, А.Рубінштейн, Ф.Ліст та інші видатні композитори і музиканти світу.
Своєю невтомною багатолітньою працею Є.Мандичевський вніс і свою частку в розвиток українського музичного мистецтва Буковинського краю.

 ЙОСИП ЕЛЬГІСЕР(Нар. 1929)

Ельгісер Йосип Мойсейович  – піаніст, композитор, концертмейстер, педагог, музичний громадський діяч,
Заслужений діяч мистецтв України, володар Золотої медалі ЮНЕСКО та звання «Золоте ім’я світової культури».
Народився в передмісті Чернівців у с. Нова Жучка (тепер – частина міста) у родині ремісника-столяра. З п'ятирічного віку навчався грі на фортепіано. У 6,5 років зіграв перший публічний концерт у Садгорі, виконавши сонату Гайдна, варіації Бетховена і 2 пісні без слів Мендельсона.
 До 1940 р. успішно закінчив 5 класів місцевої румунської школи.
 Під час окупації Буковини німецько-фашистськими загарбниками (1943) потрапив з сім'єю до концтабору (с.Мар'янівка, Вінницької обл.), перебував у гетто в м.Копайгороді, Вижив завдяки умінню малювати ікони для місцевого населення. Звільнений в березні 1944 р. радянськими військами, повернувся в Чернівці.
 Закінчивши з відзнакою Садгірську середню школу Йосип навчався в Чернівецькому медінституті (1948-1955). Паралельно закінчив фортепіанний відділ Чернівецького музичного училища (1950-1952).

 ЙОСИП ЕЛЬГІСЕР(Нар. 1929)

З 1955 по 1961 рр. працював лікарем-хірургом Грозинської дільничної лікарні (Хотинський район Чернівецької області).
 З 1960 по 1965 р. навчався в Київській консерваторії їм. П.Чайковського.
 На 2-му курсі консерваторії став викладачем Чернівецького музичного училища (нині училище мистецтв ім.С.Воробкевича), в якому пізніше почав працювати і працює вже майже 50 років. Читав музично-теоретичні предмети, викладав методику гри на фортепіано.
 Ним написано ряд підручників, складено російсько-український музичний словник. За цей час він виховав плеяду талановитих піаністів.
 Нагороджений знаком "Відмінник освіти України" (1999).
Виконавською практикою займався з дитинства. Виступав як піаніст у Чернівцях, Києві, Москві, Румунії та Болгарії, як соліст (піаніст) з симфонічним оркестром Чернівецької філармонії та Київської консерваторії.
Акомпанував відомим виконавцям Д.Гнатюку, М.Стеф'юк, З.Долухановій, І.Ойстраху, А.Солов'яненку, М. Ростроповичу, О. Крисі, П. Кармалюку та багатьом іншим.
 Найвизначнішою роботою останніх літ стало виконання 27 історичних концертів, присвячених фортепіанній музиці – від Баха до Скрябіна. Впродовж двох років маестро зіграв 443 твори відомих композиторів.
 Вів велику дослідницьку роботу.
 Автор статей «Українського музичного словника".

 ЙОСИП ЕЛЬГІСЕР(Нар. 1929)

Захопленням маестро став пошук імен несправедливо забутих буковинських митців: звідусіль привозив невідомі або забуті твори великих композиторів. Його колекція налічує чималу кількість рідкісних партитур, серед яких багато раритетних.
 З 1952 року Ельгісер був членом обласного об'єднання композиторів.
В 1997-1999 р. провів 20 історичних фортепіанних концертів, зігравши напам'ять 443 твори. За цю серію концертів був нагороджений Золотою медаллю ЮНЕСКО і удостоєний звання «Золоте ім'я світової культури».
 В 1998 р. став членом Національної Всеукраїнської музичної спілки, з 2002 р. Ельгісер член Спілки композиторів України.
 У 2004 році став Заслуженим діячем мистецтв України та заслуженим діячем європейської культри України, Відмінником освіти України, почесним членом правління товариства ім. Ф. Шопена та товариства ім. Ф.Ліста.
Автор 70 пісень, романсів і хорових творів, понад 200 інструментальних та оркестрових творів.
Багато творів опубліковані в музичних збірниках "Буковина в піснях", "Буковинський розмай", "Буковинські самоцвіти", "На оновленній землі", "Грай трембіто", "Буковинські віночки", "Від Дністра до Черемошу", "Буковинська естрада" та ін.
За 2000-2003 рр. вийшли з друку 7 томів творів Йосипа Ельгісера. Це пісні для хору і сольного виконання, романси, фортепіанні твори, твори для струнних, духових і народних інструментів, камерні ансамблі (всього біля 250).
В 2002 р. у Австрії вийшов компакт-диск "Музика з Буковини" (виконання і редакція И.Ельгісера).
У 2000 р. ім'я Йосипа Ельгісера занесено на "Алею зірок" в м.Чернівці.
 Живе і працює в Чернівцях.

 ЮРІЙ (ГЕОРГІЙ) ГІНА(Нар. 1932)

Георгій Миколайович Гіна (творче ім'я — Юрій Гіна) — музикант (скрипаль), композитор, диригент, фольклорист, педагог, культурно-громадський діяч, народний артист України, професор.
Народився 16 квітня 1932 року в с. Ленківці тодішнього Садгірського району Чернівецької області в сім'ї робітника.
З 1939 по 1947 р. навчався в НСШ села Стара Жучка. В 1947 р. поступив до Чернівецького музичного училища. В 1951 р. після закінчення училища поступив у Київську державну консерваторію ім. П.І.Чайковського. В 1956 р. після закінчення консерваторії отримав направлення на роботу в Чернівецьке музичне училище на посаду викладача по класу скрипки, де працював до жовтня 1976 р. Тоді ж в 1956 році його запросили на роботу в ДМШ № 1, а через 2 роки в 1958 році його призначено директором цієї школи.
В 1975 р. пройшов по конкурсу на посаду старшого викладача Кишинівської консерваторії, але не виїхав у зв'язку з сімейними обставинами.

ЮРІЙ (ГЕОРГІЙ) ГІНА(Нар. 1932)

З 1975 р. працює за сумісництвом художнім керівником і диригентом камерного оркестру обласної філармонії, з 1995 р.- доцентом кафедри музики Чернівецького державного (нині національного) університету ім. Ю. Федьковича завідуючим секцією струнних інструментів. За час (44 роки) роботи в Чернівцях брав участь як скрипаль і керівник ансамблю народних інструментів з солісткою С. Ротару на IX Всесвітньому фестивалі молоді та студентів в Софії (Болгарія 1968 р.).
В 1969 р. був призначений головним диригентом обласного симфонічного оркестру.
В 1972,1982 і 1999 рр. брав участь у творчих звітах області в Києві як керівник ансамблю скрипалів ДМШ міста, як виконавець і диригент камерного оркестру.
В 1978 р. виступав на першому республіканському конкурсі камерних колективів у рамках Всесоюзного фестивалю «Золота осінь», на якому камерний оркестр обласної  філармонії став переможцем (1 місце) і отримав звання лауреата республіканського конкурсу.
Г. Гіна написав понад 40 інструментальних творів, пісні, п'єси для різних ансамблів, троїстих музик. Зробив обробку пісні С. Воробкевича «Заграй мені, цигане старий». Переклав свої твори, твори українських, зарубіжних та старовинних композиторів для ансамблю скрипалів, камерного оркестру.

ЮРІЙ (ГЕОРГІЙ) ГІНА(Нар. 1932)

В 1980 р. присвоєно почесне звання «Заслуженого артиста України». В 2000 р. видав збірник оригінальних п'єс з репертуару ансамблів скрипалів кафедри музики ЧНУ ім. Ю. Федьковича та ДМШ № 1.
Має 9 наукових та навчально-методичних праць, які використовуються в педагогічній практиці, 50 відгуків, рецензій, інтерв'ю в пресі про творчу діяльність.
Як композитор Ю. Ґіна написав близько ста музичних творів, серед них: інструментальні твори, пісні, п'єси для дуетів, ансамблів, троїстих музик, цимбал, обробки і переклади для ансамблю скрипалів, камерного оркестру, хору і солістів.
Твори друкувалися у збірниках і часописах, виходили в записах на платівках. У 1990 р. фірмою «Мелодія» випущені грамплатівки «Буковинський сувенір», де представлені твори Ю.Ґіни у виконанні камерного оркестру.
У 2002 році Г.М.Гіні присвоєно звання народного артиста України і вчене звання професора.

ЮРІЙ (ГЕОРГІЙ) ГІНА(Нар. 1932)
Основні музичні твори:
Обробки і переклади для ансамблю скрипалів
«Арія», «Експромт» Шуберта;
«Мазурка» Бакланова;
«Старовинний романс» Свирbдова;
українська народна пісня «Ой ти дівчино, з горіха зерня»;
«Заграй ми, цигане старий» С.Воробкевича;
«Балада» Ч.Порумбеску).
рапсодія «Рідне наше — найдорожче»,
фантазія на тему пісні С.Воробкевича «Заграй ми, цигане старий»,

Твори:
«Прогулянка»
«Скерцо»
«Гумореска»
«Святкові танці»
«Вітер надії»
«Мандрівний музика» (присвячений пам'яті В.Івасюка)
Хоровод" «Святкові танці»
«Гора і Садагурська полька»

 ЧІПРІЯН ПОРУМБЕСКУ(1853-1883)

Важливу роль у мистецькому житті Буковини відіграв видатний композитор, талановитий скрипаль, диригент, культурно-громадський діяч, один з основоположників румунської класичної музики Чіпріян Порумбеску, син відомого буковинського письменника Іраклія Порумбеску.
Народився 14 жовтня 1853 року в селі Шепіт, тепер Путильського району, Чернівецької області.
Талант до музики у 6-річного Чіпріяна першим відкрив відомий буковинський композитор Кароль Мікулі, який приятелював з його батьком. Часто проводив там часи відпочинку, знайомився з місцевими традиціями, фольклором, записував його, пробуджував інтерес до музики у допитливого хлопчини. Після закінчення Сучавської гімназії Ч.Порумбеску навчався у Чернівецькій духовній семінарії, в Університеті (1873-1877 рр). Був одним з організаторів Товариства румунських студентів на Буковині ”Арбороаса”, керівником хору Товариства ”Молода Румунія”.

(1853-1883)
ЧІПРІЯН ПОРУМБЕСКУ(1853-1883)
Під час канікул у Ступці, новому маєтку батька, записував народні пісні циганів. Циганські мотиви простежуються у його композиціях як світського, так і церковного характеру. Їх часто виконував хор семінаристів, яким диригував сам Чіпріян.
У (1879-1881 рр.) удосконалював свої знання з композиції у професора Віденської консерваторії А.Брукнера. Тут він пише попурі народних пісень і танців для піаніно. За своє коротке життя композитор написав понад 250 творів, серед них: пісні і хори, романси і балади, церковна, камерна, інструментальна музика, з яких лише частина вийшла друком, численні обробки румунських народних пісень.
У 1879 році композитор видав збірник ”Колекція соціальних пісень для румунських студентів”, куди ввійшли його власні твори, а також народні пісні: ”Гімн об’єднання”, ”Серце румуна”, ”Пісня триколора”, ”Драгош Воєвода”.Інструментальні твори ”Бажання” (1879), ”Замріяність” (1880), ”Балада” для скрипки і фортепіано (1888), ”Румунська рапсодія” для фортепіано (1882) принесли композитору світове визнання.

СТЕПАН САБАДАШ(1920-2006)
Степан Олексійович Сабадаш — український композитор, диригент, музикант, хормейстер.
Народився 5 червня 1920 року в селі селі Вовчинець (нині Новоселицького району Чернівецької області). З дитинства захоплювався музикою, співом. З 13 років навчався гри на скрипці у регента церковного хору Івана Кіріяка. За порадою останнього в 15 років почав самостійно навчатися грі на трубі і вже через півроку був прийнятий до професійного духового оркестру села Ванчиківців.
У 16 років Степан уже керував цим оркестром, а у 18-річному віці почав опановувати акордеон і невдовзі став кращим акордеоністом не лише Буковини, а і Румунії. Був запрошений працювати на Бухарестське радіо, проте з політичних міркувань відмовився від цієї пропозиції.
У 1940 році, з приходом радянської влади на Буковину, вступив до Чернівецького музучилища , клас акордеона. Враховуючи віртуозне виконання творів на вступному іспиті, був зарахований відразу на другий курс і закінчив училище за рік. У 1941–1944 роках навчався в приватній румунській консерваторії Чернівців по класу акордеона, Паралельно працював у ресторані, заробляючи на життя і оплату навчання.

СТЕПАН САБАДАШ(1920-2006)

У 1944 році почав працювати в Чернівецькій філармонії, де було створено естрадний ансамбль. Згодом був призваний до лав Червоної армії. Створив ансамбль з числа військовослужбовців-артистів, який виступав у військових частинах 4-го Українського фронту аж до закінчення війни. Після демобілізації працював у Чернівецькому українському драмтеатрі концертмейстером, одночасно керував свінговим оркестром при Чернівецькому будинку офіцерів. Згодом, разом з Іллею Міським, створили естрадний оркестр при кінотеатрі імені О. Кобилянської. Невдовзі був створений ще один оркестр у кінотеатрі «Жовтень» і визнаний найкращим серед оркестрів кінотеатрів України. Для цих оркестрів Степан Олексійович написав багато оркестрових творів.
З 1951 року періодично створював самодіяльні хори. Один із них — Першої трикотажної фабрики, яким керував 16 років. У 1954 році цей колектив на республіканському огляді художньої самодіяльності посів 1 місце.
У 1952 році вдруге вступив у Чернівецьке музичне училище — уже на хорово-диригентне відділення. Створив міську хорову капелу при Палаці текстильників. За короткий час капела (100 учасників) стала високопрофесійним колективом, була поставлена навіть опера Мусоргського «Борис Годунов».
Протягом багатьох років популяризує хоровий снів, писав тематичні пісні і робив оркестровки для супроводу хору і танцювальних колективів. Часто йому доручали керівництво хорами гала-концертів, найбільшим із них був тритисячний хор на святі весни в Чернівцях.

СТЕПАН САБАДАШ(1920-2006)

З 1967 року жив в Києві. Працював керівником музично-інструментального ансамблю Жовтневого палацу, виступав зі звітними авторськими концертами в Україні та в республіках СРСР. Був членом Музичного фонду та Музичного товариства України.
Помер 28 серпня 2006 року у Києві. Похований на Байковому цвинтарі.
Пісенну музику почав писати з 1951 року. Тема його творчості – патріотичні, ліричні та жартівливі пісні. Найбільш відомі його твори:
 «Очі волошкові» (слова А. Драгомерецького);
«Пісня з полонини» (слова О. Пономаренка);
«Осінь» (слова Д. Луценка);
«Спогад» (слова Д. Луценка);
«Ромашка» (слова Злати Бичкової);
«Марічка» пісня для соліста з мішаним хором, у супроводі фортепіано.
«Пісня про Лук'яна Кобилицю» — для баритону в супроводі фортепіано.
«Пісня про трембіту» — для соліста в супроводі фортепіано. Слова народні, 1952 р.
«Вечірня пісня». Слова Л. Забашти, 1967 рік.
«Рута-м'ята», Слова М. Ткача.
«Моя Буковина», Слова А. Курявенка.
«Коханий краю». Слова І. Кутєня.
«Пісня про рідне місто» — для соліста з хором. Слова Б. Григоренко, 1962 рік.
«Чернівецький вальс» — для соліста з мішаним хором у супроводі фортепіано.

АНДРІЙ КУШНІРЕНКО (1933-2013)
Кушніренко Андрій Миколайович  – відомий хоровий диригент, композитор, фольклорист, педагог, громадсько-культурний діяч, народний артист України, заслужений діяч мистецтв України, член-кореспондент Національної академії мистецтв України, професор, лауреат Національної премії України ім. Тараса Шевченка та Літературно-мистецької премії імені Сидора Воробкевича, Почесний громадянин Чернівців, художній керівник і головний диригент Заслуженого академічного Буковинського ансамблю пісні і танцю України, з 1992 по 2005 рр. завідувач кафедри музики Чернівецького Національного університету імені Ю.Федьковича.
Кушніренко Андрій Миколайович народився 17 жовтня 1933 року у с.Великі Загайці Шумського району Тернопільської області.
З 1955-го по 1957 рік навчався у Львівському музично-педагогічному училищі ім. Філарета Колесси, після закінчення якого був рекомендований для навчання у консерваторії.
У 1962 році він закінчив з відзнакою Львівську консерваторію, диригентсько-хоровий факультет. У консерваторії А.Кушніренко навчався у таких відомих педагогів і митців, як: М.М.Антків, С.П.Людкевич, А.Й.Кос-Анатольський, А.В.Солтис, Р.А.Сімович, О.С.Теплицький, відомий фольклорист-музикознавець В.Л.Гошовський.

АНДРІЙ КУШНІРЕНКО(1933-2013)
З 1962 року А.М.Кушніренко – художній керівник і головний диригент Державного заслуженого Буковинського ансамблю пісні і танцю України. За його керівництва ансамбль став одним із провідних художніх професійних колективів, двічі лауреатом міжнародних конкурсів (1967, 1977р.р.), а у 1969 р. отримав звання заслуженого ансамблю України. Виступи цього прославленого колективу користуються великим успіхом як в Україні, так і за кордоном. Заслужений Буковинський ансамбль під орудою А.М.Кушніренка з великим  успіхом виступав у Фінляндії (1966), Чехословаччині (1986), Польщі (1989), Італії (2000), Румунії (1969,1974, 1986, 1990, 2002).
Велику частину своїх здібностей, свого таланту Андрій Миколайович Кушніренко віддає композиторській і педагогічній діяльності.
Композиторська творчість А.Кушніренка здобула широке визнання музичної громадськості України. Його пісні звучать нині у концертних залах, на багатьох сценах, на великих урочистостях, вони стали популярними серед шанувальників вокально-хорового мистецтва. Окрім Заслуженого академічного Буковинського ансамблю пісні і танцю , твори композитора звучать у виконанні таких відомих колективів як Державна заслужена академічна капела «Думка», Чоловіча хорова капела України ім. Л.М.Ревуцького, хору ім. П.Майбороди національної радіокомпанії, а також народних артистів України Д.Гнатюка, П.Ончула, Я.Солтиса, заслужених артистів України С.Шкургана, М.Болотного, М.Мельничук, І.Дерди, Н.Каплієнко, В.Пиндика, Л.Радиш та інших.

АНДРІЙ КУШНІРЕНКО(1933-2013)

Ліричні пісні композитора особливо полонять серця слухачів щирістю і душевністю вираження. Далеко за межами Буковини стали популярними «Зореслава» (вірш І.Кутеня), «Запалали очі зорями» (вірш М.Бакая), «Материнська любов» (вірш В.Вихруща), «Ходить березень» (вірш В.Черняка).
 Визнанням композиторського таланту є те, що його жартівливі пісні «Посилала мене мати», «Я щаслива зроду» (на слова І.Кутеня) вже давно сприймаються як народні.
Окрім композиторської діяльності А.М.Кушніренко займається дослідницькою діяльністю. Він автор наукових праць, багатьох музикознавчих статей та різноманітних рецензій. З ініціативи А.М.Кушніренка в 1992 році при Чернівецькому Національному університеті імені Юрія Федьковича засновано кафедру музики, яку він очолює друге десятиліття (з 1993 року він - професор).
 Андрій Миколайович Кушніренко активно проводить громадсько-корисну роботу як Голова обласного відділення Національної Всеукраїнської Музичної Спілки (НВМС), секретар республіканської координаційної ради НВМС, голова об’єднання композиторів Буковини, член Вченої Ради Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича.
 З 1997 року Андрій Миколайович Кушніренко – член Національної спілки композиторів України і член-кореспондент Академії мистецтв України.

АНДРІЙ КУШНІРЕНКО(1933-2013)

А.М.Кушніренко неодноразово призначався головою журі обласних оглядів художньої самодіяльності, а також членом журі Всеукраїнського конкурсу ім. М.Леонтовича (1993, 1995, 1997рр.), конкурсу ім. Ч.Порумбеску (Румунія, 1989), головою журі 1-го Всеукраїнського фестивалю-конкурсу української козацької пісні «Байда» (Тернопіль, 2001), членом журі 3-го Всеукраїнського фестивалю-конкурсу колективів народного хорового співу ім. П.Демуцького (Київ, 2001), Всеукраїнського фестивалю автентичного фольклору серед учнівської молоді «Батьківські пороги» та Міжрегіонального музичного фестивалю «Буковинський жайвір» (Чернівці, 2001).
 Починаючи з 1991 року А.Кушніренко неодноразово брав участь у підготовці урядових концертів до днів Незалежності України, як головний хормейстер, а також диригент зведених хорів у Всеукраїнських святах народної творчості на співочих полях у містах Київ, Полтава, Львові, Тернополі, і як художній керівник творчих звітів майстрів мистецтв та художніх колективів Чернівецької області (у 1999 та 2000 в Палаці «Україна»).
Всю свою творчу діяльність, як композитор, диригент, фольклорист, педагог і громадський діяч Андрій Миколайович Кушніренко спрямовує на національне відродження і розвиток української національної культури і освіти.
 Його повсякденна подвижницька праця, яка збагачує скарбницю музичного мистецтва України, належним чином винагороджена численними високими посадами, почесними званнями, мистецькими преміями та іншими відзнаками.
Помер Андрій Кушніренко 11 січня 2013 року.

ВОЛОДИМИР ІВАСЮК(1949-1979)
Володимир Михайлович Івасюк — український композитор і поет.
Один із основоположників української естрадної музики (поп-музики). Автор 107 пісень, 53 інструментальних творів, музики до кількох спектаклів. Професійний медик, скрипаль, чудово грав на фортепіано, віолончелі, гітарі, майстерно виконував свої пісні. Неординарний живописець, захоплювався фотографією та кінозйомкою.
Народився 4 березня 1949 року у місті Кіцмань, Чернівецької області. З 1955 по 1966 рр. навчався у місцевій дитячій музичній школі по класу скрипки та у загальноосвітній середній школі.
Видатні здібності до музики проявив дуже рано, спочатку як скрипаль, що дозволило йому деякий час навчатися в Київській школі для обдарованих дітей, а з 14 років – як композитор. Уже в юному віці він переміг в обласному конкурсі на кращу пісню, написавши на вірші В.Миколайчука твір ”Відлітали журавлі”.
У 1964 р. написав свою першу пісню ”Колискова” на вірші свого батька М.Г.Івасюка. У рідній школі створив вокально-інструментальний ансамбль ”Буковинка”.
У 1966 р. сім’я Івасюків переїздить на постійне проживання до міста Чернівців.
Талант Володимира Івасюка з найбільшою силою проявився в 1970-1975 роках, коли він написав найкращі свої пісні ”Червона Рута”, ”Водограй”.

ВОЛОДИМИР ІВАСЮК(1949-1979)

13 вересня 1970 року з Театральної площі Чернівців у телепередачі «Камертон доброго настрою» вперше прозвучала пісня «Червона рута», якій судилося прославити і молодого композитора, і безперечно, всю .українську естрадну музику. Бо «Червону руту» виконували і кращі співаки тодішнього Радянського Союзу та інших країн, і співали на всіх широтах та меридіанах люди всіх національностей, на просторах від Карпат і до Курильських островів. Співали й розуміли без перекладу.
Професійні якості Івасюка-композитора та його небуденний талант проявився в таких творах, як «Балада про мальви», «Балада про дві скрипки», «Пісня про тебе», «У долі своя весна» й багато інших, які й сьогодні займають високі місця в хіт-парадах української пісні. Шедевром пісенної творчості Володимира Івасюка, в якому він випередив свій час, вважають «Літо пізніх жоржин», й сьогодні залишається перлиною сучасної пісні. Володимир Івасюк працював у жанрі інструментальної музики, був також талановитим поетом і художником. Його життя - це згусток неймовірного таланту, величезної працьовитості й високої моральності.
Композитор трагічно загинув у травні 1979 року. Його музика живе в наших серцях.
2 березня 1994 р. йому присуджено посмертно Національну премію  ім. Т.Г.Шевченка.

ВАСИЛЬ МИХАЙЛЮК(1929-2003)

Народився 13 січня 1929 року у бідній селянській родині в містечку Вашківці Вижницького району Чернівецької області. Український композитор, диригент, заслужений працівник культури України.
Будучи хлопчиком, закінчив чотири класи румунської школи. Змалку ходив з матір’ю на заробітки. Збирав картоплю, пас худобу. І все це – за шматок хліба і глечик молока. Батько помер рано від астми. Василь Михайлюк в період війни, на котру потрапив в одинадцять років, був сином полку з яким пройшов бойовими дорогами аж до Відня. Тут і відбулось його становлення як музиканта.
 Після війни відслужив строкову службу. Був військовим музикантом. Добре грав на валторні, баритоні і трубі. У 1952 році демобілізувався і приїхав у рідні Вашківці. На третій же день почав працювати художнім керівником міського Будинку культури. А ще організував і керував духовим оркестром.
У 1954 році закінчив у Львові шестимісячні курси диригентів самодіяльних хорів і оркестрів. Курси дали результат і в 1955 році Вашківецький хор зайняв перше місце на обласному огляді художньої самодіяльності. А в 1956 році хор виступив у Києві на республіканському огляді сільської художньої самодіяльності.

ВАСИЛЬ МИХАЙЛЮК(1929-2003)
5 травня 1965 року В. Михайлюк і М. Юрійчук написали славнозвісну «Черемшину». За рік до успіху, у 1966 році, з відзнакою закінчує Чернівецьке культурно - освітнє училище. В цьому ж, знаменному для нього році, Указом президії Верховної Ради УРСР йому присвоєно почесне звання заслуженого працівника культури України. В 1967 році Вашківецький самодіяльний хор отримав звання народного.
1968 рік – Василю Михайлюку присвоюють звання лауреата обласної комсомольської премії ім. Кузьми Галкіна,  за молодіжні пісні ”Стежечка моя”, ”Смерічки”, ”Вечори в Карпатах”, ”Рута м’ята”, ”Мальви”, ”Аничка”.
Всього композитор написав понад 200 пісень. А скільки щедрівок, колядок, коломийок – їх і не злічити. У 1970 році за станом здоров’я покинув роботу керівника хору,
але майже до останніх днів свого життя писав, творив, працював для людей. Протягом п’яти скликань обирався депутатом Вашківецької міської Ради.
 2 травня 2003 року від інфаркту помер Василь Пилипович Михайлюк. В останню путь його проводжали всі вашківчани, його друзі, колеги. Похований на міському кладовищі. В 2005 році було встановлено пам’ятник видатному композитору. Композитор помер, але його славнозвісна «Черемшина» буде навічно лунати з уст українців.

ДЕНИС РУСНАК(1901-1952)
Народився 19 січня 1901 р. в с. Дубівцях Кіцманського району Чернівецької області в сім'ї, де всі були закохані в пісню та музику. Вчився в Кіцманській гімназії, а потім в Чернівецькій. Ще гімназистом відчув потяг до музики. Мріючи стати професійним співаком, хлопець вступив до музичної школи в Чернівцях. Та обставини склалися так, що він не закінчив її. Коли йому виповнилось 13 років, він втратив ногу. Це означало, що шлях на оперну сцену закритий.
3 1924 р. Д. Руснак працює управителем (диригентом) «Міщанського хору». Завдяки старанням диригента і гарного співака хор заробив собі гарну славу.
Жоден концерт українських товариств не обходився без участі Д. Руснака, але тепер він здебільшого виступає як соліст. В його репертуарі вокальні твори С. Людкевича, Д. Січинського, О. Нитанківського, українські народні пісні, арії з опер «Чіо-Чіо-сан»        Дж. Пуччіні, «Африканка» Дж. Мейєрбера, «Марата» Ф. Флотова.
Та в умовах королівської Румунії діяльність українських співацьких товариств щодалі звужувалась. Денис вирушає за щастям на чужину. Він побував в Західній Європі, Північній Африці та Південній Америці.

ДЕНИС РУСНАК(1901-1952)
Весною 1932 р. Д. Руснак вернувся на Буковину і зразу ж став готувати співаків для української театральної трупи, якою тоді керував відомий артист і режисер Іван Дудич. Невдовзі трупа виїздить до Бухареста, гастролює по Бессарабії. Під час цих гастролей Д. Руснак блискуче зіграв кілька ролей і, зокрема, виконав партію Андрія в «Запорожці за Дунаєм». Успіх був величезний. Але самого співака мало тішили успіхи, бо прикласти талант все-таки не було де.
В 1936 р. він знову залишає Буковину і тепер уже назавжди.
Обдарований співак, композитор, музикант, володів грою на багатьох музичних інструментах, сам виготовляв їх, був улюбленцем публіки, гордістю співацьких товариств, вніс свою лепту до скарбниці української пісенної культури.
Помер Д. М. Руснак у Нью-Йорку в 1952 р.

ІЛЛЯ МІСЬКИЙ(1920-2005)
Заслужений працівник культури України, лауреат обласної премії ім. С. Воробкевича.
Народився З0 серпня 1920 року в с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області. 1953 року закінчив Чернівецьке музичне училище.
В 1954 році Ілля Михайлович перший в Україні набирає здібних учнів і відкриває при музичному училищі клас цимбал та паралельно організовує оркестри при Буковинському ансамблі пісні і танцю, в якому пропрацював більше 25 років.
І. Міський - талановитий музикант, композитор, аранжувальник, педагог, засновник та багаторічний керівник оркестру Заслуженого Буковинського ансамблю пісні і танцю Чернівецької облфілармонії.
Як композитор Міський Ілля Михайлович є автором рапсодій, фантазій, концертних п'єс, обробок народних мелодій та пісень, які ввійшли в репертуари багатьох професійних та аматорських музичних колективів республіки. Творча діяльність Міського відома не тільки на Україні, але й далеко за її межами.

ІЛЛЯ МІСЬКИЙ(1920-2005)

І. Міський - знавець та невтомний популяризатор музичного фольклору Буковинського краю, фундатор багатьох творчих музичних колективів Буковини.
Протягом багаторічної творчої та викладацької роботи Міський Ілля Михайлович виховав багато професійних музикантів та керівників кращих аматорських музичних колективів області.
В 1976 році Міському І.М присвоєно почесне звання «Заслужений працівник культури України».
Як скрипаль, диригент, композитор, трубач, цимбаліст, етнограф – він зібрав біля 150 пісень, за що у 1994 році йому присвоєно звання лауреата обласної літературно-мистецької премії ім. С.Воробкевича.
Протягом довгих років І.М.Міський керував інструментальним ансамблем Чернівецького міського палацу культури ”Буковина”, який завдяки йому здобув звання ”народний”.
Автор рапсодій, фантазій, концертних п’єс, обробок буковинського фольклору, оригінальних вокально-хорових творів: ”На Кичері”, двох хореографічних сюїт ”Буковинське весілля”, ”Веселка над Прутом”, ”Аничка”, які увійшли в репертуар Державного Буковинського ансамблю пісні і танцю та багатьох інших професійних колективів.
Помер композитор в 2005 році.

Виконала:

Вчитель музичного мистецтва
Гімназії №7
Маланій Наталія Степанівна


title: Підсумки діяльності фармацевтичної галузі України в 2008р.

text:
01.01.03
01.01.04
01.01.05
01.01.06
01.01.07
01.01.08
01.01.09
2781
3187
3196
3432
3628
3773
3623
5161
5554
6353
7026
7743
8847
9530
7942
8741
9549
10458
11371
12620
13153
+2,68
+10,06
+9,24
+9,51
+8,73
+10,98
+4,22
2005
2006
2007
2008
%
%
%
%
421,35
+19,56
467,06
+10,9
653,7
+40,0
778,76
+19,1
2430,2
+26,79
2793,4
+14,9
3219,6
+15,3
3706,7
+15,1
409,34
+2,4
428,44
+3,2
532,25
+24,2
649,93
+22,1
2005
2006
2007
2008
1443,0
39,4
1845,5
21,56
2439,4
32,1
2918,6
22,7
2005
114
752
866
2006
155
921
1076
2007
262
1069
1331
2008
189
1349
1538
886
4820
5706
242,4
477,3
33
66
80
20
8
15,5
1,94
16
32,55
2,03
12
6,8
0,57
64
42,8
0,67
31.03.2008
163
25.06.2008
340
25.06.2008
341
18.04.2008
216


Вторинний туберкульоз


Термометрія


title: Підсумки діяльності галузі охорони здоров’я Харківської області у І півріччі 2010 року та подальші перспективи розвитку

text:
17,42
19,35
11,62
11,83
6,51
7,81
12,72
17,09
30,47
39,06
27,93
34,93
13,65
15,82
19,35
19,35
1000000,0
700000,0
1800000,0
12578604,0
1800000,0
8120000,0
1600000,0
50000,0
%
%
416
420
720
756
789
798
845
12
5
3
10
6
8
5
11
16
16
4
2
9
1
2
2
1
2
1
16
8
1
704


ОСОБЛИВОСТІ ЗБЕРІГАННЯ ЛІКАРСЬКИХ ЗАСОБІВ РІЗНИХ ГРУП


title: "Музична культура"

text:
Музична культура
Підготувала
Учениця 10-Б класу
Брикова Ганна
В презентації ми розглянемо:
Первісні музичні інструменти
Музика і музичні інструменти (сопілки та флейти, виготовлені із рогів тварин, дудочки, виготовлені із пташиних кісток, що нагадують флейту Пана, ударні й шумові інструменти, наприклад: набірний браслет із кісток мамонта, молоток із рогу оленя та ін.) виконували функції оберегів і використовувались під час заклинань і молитов, набуваючи магічно-охоронного значення.
Ріг тура, як сигнальний інструмент.
До основних  українських народних інструментів належать:
кобза
 бандура
ліра
свищики
     окарини
скрипки
сопілка
сурми
трембіта
ріжки
цимбали

шумові й ударні музичні інструменти.
Музична культура східних слов'ян
Музична культура східних слов'ян
Давні  слов’яни вшановували пращурів та поклонялися язичницьким богам. Поклоніння здійснювали в храмах і капищах з ідолами. Релігійні обряди на честь Перуна ( бога грому й блискавки), Стрибога (бога вітрів),  Ярила (бога сонця), Лади (богині кохання) супроводжувались співами, ритуальними танцями, грою на музичних інструментах і завершувались спільним застіллям.
Пісенну творчість давніх слов’ян поділяють на календарно-обрядову і родинно-обрядову.
Календарно-обрядові пісні  нерозривно пов’язані з порами року, відповідними звичаями і землеробством.Оскільки вони були ритуальними, то мали закличний, піднесений характер.
Календарно-обрядові пісні
Веснянки, гаївки
Щедрівки, колядки
Купальські русальні
Жниварські

Зимовий цикл
Зимовий цикл календарних пісень складається в Україні з колядок і щедрівок. Змістом їх було побажання успіху в новому землеробському році, здоров'я і добробуту сім'ї, величання господаря. Прикладом пісень цього циклу є «Щедрик».
Весняний цикл
Веснянки та гаївки починали співати з настанням весни. Спів веснянок в Україні завжди супроводжувався танками, хороводами, іграми, які дівчата виконували в полі, на галявинах. Веснянки оспівували явища природи, молодість і дівочу вроду. Люди очікували весну і закликали її.
Русальні пісні виконувались наприкінці травня — на початку червня. Вони уславлювали весняну природу, людське кохання. За народними віруваннями, русалки в цей час виходили з води — бігали полями, могли залоскотати подорожніх.
Літній цикл
Купальські  пісні здавна виконувались на літнє свято Івана Купала, ними проводжали весну. Це свято супроводжували певні обряди — молодь стрибала через вогнище, дівчата ворожили, плели вінки та пускали їх за водою, уранці купалися в росі.
Весінній цикл
Зажинання першого снопа. До нього зверталися, співали величальних пісень. Коли жали на чужому полі, співали також і господареві. Під час самих жнив обрядів не було; співали й жартували, повертаючись дорогою з поля. Значне місце в тематиці пісень посідали скарги на тяжку працю, звертання до сонця, очікування вечора.
У жнивах  розрізняють три етапи: початок жнив (зажинки), самі  жнива й завершення жнив (обжинки).
Обжинки — найурочистіша частина жнив, що складалася з кількох епізодів: завивання «бороди»; обряд вінка — обирали серед жниць «царівну», коронували її вінком, до рук давали прикрашений стрічками і квітами сніп, співаючи, йшли до села, обходячи двори, вітали господарів із завершенням жнив і плели всі разом вінок, який вручали господареві, за вінок вимагали викуп – пропонували влаштувати вечерю, після чого танцювали й співали.
Родинно-обрядові пісні супроводжували знаменні події в житті людини (народження, весілля, похорон тощо) та відображали особистісні взаємини між членами родини, громади. За характером виконання родинно-обрядові пісні були урочистими, веселими, ліричними або жалобними.
Весільні пісні
Весь цикл пісень, що супроводжують весілля, умовно можна розподілити на дві основні частини:
1) до шлюбу,  у центрі — ліричний образ молодої, її прощання з батьківським домом, дівуванням, подругами;
2) після шлюбу — пісні величальні, вітальні, жартівливі, танцювальні.
Жартівливі, сатиричні пісні
Весела пісня — це одна з форм залицяння та взаємопізнання парубків і дівчат. Жартівливі пісні про молодь висміюють дівочі й парубочі вади (лінощі та недбальство, дурість і недотепність, нескромність : легковажність), різні недоречні ситуації під час дівування й парубкування, комічні освідчення та непорозуміння. Пісні такого характеру пронизані  м'яким інтимним гумором.
Коломийки
Коломийки — це короткі пісеньки-куплети, що складаються з двох віршів. Зміст коломийок здебільшого побутовий: кохання, розлука, жарти, кепкування, життя селянина, рекрута, жовніра, сатира на багатіїв, владу, різні сторони життя. Коломийки домінують у фольклорі гуцулів і бойків.
Колискові пісні
За своїм виникненням цей вид пісень теж належить до найстаровинніших. Вони виконувалися напівнаспівно, мали невелику за обсягом мелодію, розмірений ритмічний рух. Типові, найпоширеніші образи колискових — сіренький котик, коза рогата, горобчик та інші тварини.
Музична культура античних міст Північного Причорномор'я
Музична культура античних міст Північного Причорномор'я
У античних державах Північного Причорномор'я, музика відігравала значну роль у повсякденному, святковому та релігійному житті. Вона залишалася з людиною від перших хвилин її народження і до останнього подиху. Проводи до могили супроводжувалися жалобними звуками аулосів (флейт). На аулосі та лірі греки навчалися грати ще з дитячих років.
Лірику виконували під акомпанемент струнного інструменту ліри. Ліру, що мала сім струн, виготовляли з жил тварин. Кількість струн на кіфарі варіювалася від трьох до дванадцяти. Через складність гри її використовували лише професіонали. Рідше за інші інструменти грали на арфі і переважно жінки.
На багатьох грецьких святах відбувалися музичні агони, тобто змагання. Вони проводилися в усіх грецьких полісах, "гімназіях", на різних святах та іграх. Змагання, у тому числі спортивні, були поширеною формою побутування грецької культури. Навіть у школах замість іспитів проводилися змагання різних дисциплін, у тому числі музичних. Античний театр обов'язково супроводжувався музикою. Хор з музичним акомпанементом був обов'язковим при виконанні трагедії, комедії або сатиричної драми.
Музична культура Київської держави: народна, придворно-світська, церковна
Народна
Найбільшим скарбом музичної культури українського народу стала народна пісня, що ввібрала традиції ще язичницьких, тобто дохристиянських  часів, і пізніше відобразила весь складний тернистий шлях історії нашого народу, його надії та сподівання, здобутки й втрати. Український музичний фольклор містить величезну кількість пісень, танців, замовлянь, обрядів; у ньому, мов у краплині води, відбилась душа народу.
 Світська музика
У музичному побуті княжого двору часів Київської Русі популярним стає мистецтво народних співців-сказителів билин і пісень, музикантів і фокусників-скоморохів, що поєднувалося з інтересом до різних «заморських» музикантів та їхніх інструментів. Серед світських музикантів особливе місце посідали співці-дружинники на княжих дворах, які у своїх піснях, акомпануючи собі на гуслах, славили подвиги князів і їхньої раті, піднімали бойовий дух, згадували видатні події минулого.
Церковна музика
Християнський церковний спів Київської Русі спирався на традиції візантійської культури, об'єднавшись у такий спосіб із «братами по вірі», болгарами, греками, грузинами, сербами. Із цих країн приїжджали на Русь не лише священики, але й співаки, музиканти, які передавали знання канонів церковної музики східного обряду.
 Із часом на основі візантійських зразків сформувався власний духовний спів, який згодом почали називати київським розспівом. Для кожного тижня, починаючи від Великодня, свята Христового Воскресіння, православне богослужіння мало свій глас, тобто свою особливу мелодію, яких загалом було вісім. Коли закінчували співати всі вісім гласів, то починали знову від всього. Тому і вся система церковного співу називалась «восьмігласієм».

Особливого розвитку на Русі на була музика дзвонів, яку виконували по нотах. Дзвони супроводжували християнські свята, збирали людей на віче. Передзвін церковних дзвонів – це невеличкий музичний концерт. Під час свят виконувались по кілька десятків таких творів дзвонової музики.

Давньоруські музичні  інструменти
Гусла, роги, бубни, свирілі, пищики, сопілки, дерев'яні труби.
У княжих дворах також використовували іноземні інструменти – металеві труби, орган,  “ смики ”, бронзові мідні дзвони та дзвіночки.

Клавіші розучували ніч. Із мелодій ледь летіли зорі.
Котик з казки ледь торкає віч  музикою радості і волі.
І дитячий невмирущий дзвін  колискових сонячних, яскравих,
Піднімав народи із колін мовою небесної заграви.
Скрипка розривалася на біль, і Кармен журилася у пісні.
Наче листя, линув звідусіль ніжний тенор солодково-різний.
І лише у вирі хризантем
Прокидався вальс п’янкого літа.
Із гілок закоханих дощем
Било клавіш невмируще світло...
Не співав так ніжно ще рояль,
В серце прямо музика не лилась...
В нотах лиш замріяна печаль
Й мрія не вчарована лишилась.
Дощ терпкий верхів’ям стугонів
І зливавсь в холодні неба соти.
«Музико!» - лиш крикнути хотів,
Та... замовк. Бо слово влилось в ноти...
Використана література
http://www.refmaniya.org.ua/chudozhnya-kultura/perv-sn-muzichn-nstrumenti-muzichna-kultura-sch-dnich-slov-yan
http://www.hllab.dp.ua/Store/texts/music/index.htm
http://pidruchniki.ws/19900421/kulturologiya/muzika_antichnih_derzhav
http://www.ebk.net.ua/Book/synopsis/istoriya/part2/014.htm
http://probapera.org/publication/13/7212/muzyka.html
Підручник художньої культури 10 клас


title: Цікавий світ музичних інструментів (вікторина)

text:
Цікавий світ музичних інструментів
Вікторина - загадка
Підготувала  учитель  музичного мистецтва  зош  І-ІІІ ст.   с.Мерва
  Горохівського району Волинської області    Грицина  Оксана  Миколаївна
Вибери собі сонечко!
5
1
2
9
3
7
6
8
10
11
12
4

Інструмент я мідний духовий,Я красивий, дуже голосний.І в оркестрі, і в поході, і в бою -Скрізь почуєш пісню ти мою.

Труба

Що за гість прийшов у дім?Скільки ґудзиків на нім!А почнеш їх натискати, - Починає гість співати!

Баян

Клавіатури чорно-білий ряд,Педалі жовтим золотом горять…Мене з собою не внесеш у футлярі.З могутнім форте, ласкавим піано, І тому є той надзвичайно правий,Хто назове мене…

Фортепіано

Ще недавно бузиноюя росла попід горою.Відрізали гілочку,зробили …

Сопілочка

Як смичок струни торкнеться,вона піснею озветься.Дуже ніжну душу має,що сміється і ридає.

Скрипка

Більше скрипки в десять раз,Інструмент цей - ...

Контрабас

Україну прославляє,Хоч не знає слів,Тугу людям розганяєМногострунний спів.У похід її з собоюБрав козак Мамай,Мов ясну леліяв зброю.Хто вона: вгадай?

Кобза
Бандура

Ой же гарно вона грає, Кожне слово вимовляє. Хоч і має три струни,Та співочі всі вони.Запитаймо у всезнайка:Хто це? Що це?

Балалайка

Сім доріжок в неї єКожна голос подає,Як гравець торкне всі сім,Стане весело усім.

Гітара

Тра-та-та, тра-та-та, Зверху шкіра, знизу тежВсередині – пустота.Люблять мене, поважають,Та б’ють мене, коли грають.

Барабан

Цьому інструментові мідномуЄ місце на столі обідньому.

Тарілки

В нас і клавіші, і струни,Кнопки, палички, смички,Там, де ми – аплодисменти,Ми - …

Музичні інструменти

За старання всім
СПАСИБІ!
Молодці!


title: Царство Бальних Танців

text:
3
                                                         4


title: "Індастріал-рок"

text:
Індастріал-рок

Індастріал- музичний напрямок,що відрізняється вираженою експериментальністю і особливою естетикою механічних та промислових звуків

Killing Joke

Foetus

Gravity kills
MDFMK

Swans
rammstein
Sebaton
Rammstein

Підготував учень 11-А
Тропець Павло


Царство Народних Танців


title: чарівний світ балету

text:
  Залізничний переїзд.             Поведінка біля залізничної колії.
Перехрестя - місце перетину автомобільних доріг.
  Залізнична станція Ківерці належить до Рівненської дирекції Львівської залізниці й є важливим транспортним вузлом лінії Здолбунів – Ковель.
  Уперше в історії населений пункт Ківерці згадується в 1870 році, коли в семи кілометрах від нього була побудована невелика залізнична станція, сучасна назва якої Прилуцьке. Залізничні колії в Ківерцях прокладено трохи пізніше, у 1890 році. Таким чином, своїм розвитком містечко Ківерці зобов’язане саме будівництву залізничної станції. Тепер це вантажопасажирська станція із сучасною двоповерховою будівлею вокзалу. На станції Ківерці працюють квиткові каси, відкритий зал очікування. Також є відділення для багажу, розміщене в невеликому будинку.

Вокзальна площа

  Залізнична станція у Ківерцях працює з усіма видами пасажирських і вантажних перевезень.
Залізниця проходить через все місто
Залі́зничний пере́їзд — місце перетину залізничних колій та автомобільної дороги.
Залізничний переїзд — об'єкт підвищеної небезпеки, тому для попередження нещасних випадків переїзди обладнуються світлофорами, шлагбаумами і звуковими сигналами, а також пристроями для огородження переїзду — металевими плитами, які піднімаються, загороджуючи проїзд (за винятком переїздів на малоактивних ділянках залізниць, які позначаються тільки дорожнім знаком).
В Україні переїзди поділяються на чотири категорії:
Перша категорія. Переїзди мають шлагбауми, що перекривають усю ширину проїжджої частини (два шлагбауми на всю ширину дороги або чотири шлагбауми у півширини дороги) і світлофори. Під час опускання шлагбаума працює звуковий сигнал. В той час коли переїзд відкритий для автомобілів, блимає місячно-білий ліхтар світлофора. Так як є небезпека «замикання» автомобіля шлагбаумами на переїзді, такі переїзди або обладнані пристроями автоматичної детекції, або перебувають під наглядом чергового по переїзду.
Друга категорія. Переїзди обладнані двома шлагбаумами у півширини дороги і світлофорами. Під час опускання шлагбаума діє звуковий сигнал. В той час коли переїзд відкритий для автомобілів, блимає місячно-білий ліхтар світлофора.
Третя категорія. Переїзди не мають шлагбаумів. Світлофор має тільки два заборонних червоних ліхтарі. Переїзд є відкритим для вуличного руху, якщо світлофор і звуковий сигнал не діють.
Четверта категорія. Переїзди не мають шлагбаумів і світлофорів. Встановлюється тільки знак у вигляді червоно-білого хреста.

  Дорожні знаки
"Залізничний переїзд без шлагбаума«

«Залізничний переїзд із шлагбаумом».
«Одноколійна залізниця».
«Багатоколійна залізниця».
Позначення не обладнаного шлагбаумом переїзду
через залізницю з двома і більше коліями.
 «Наближення до залізничного переїзду».
Додаткове попередження про наближення до залізничного
переїзду поза населеними пунктами.

Якщо знак  встановлений перед залізничним переїздом,
що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією,
водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.
Шлагба́ум (нім. Schlagbaum — впале дерево) — пристрій для швидкого перекривання шляху у вигляді стріли що повертається навколо горизонтальної або вертикальної осі.
 Світлофор складається з двох горизонтально розташованих червоних ліхтарів і, на деяких переїздах, одного ліхтаря місячно-білого кольору. Білий ліхтар розташований між ними, нижче або вище лінії, що сполучає їх. Значення сигналів наступне:
два поперемінно миготливих червоних ліхтарів — рух через переїзд заборонений;
 даний сигнал зазвичай супроводжується звуковою сигналізацією (дзвінком); який забороняє рух.
миготливий білий ліхтар означає, що технічна система переїзду знаходиться у нормальному стані.
Світлофори на залізничних переїздах

Порушення на залізничному переїзді
Висновок
● Треба бути особливо уважним і дотримуватися правил поведінки;
● переходити через залізницю треба через мости чи підземні тунелі. Якщо їх немає, то пішоходи повинні переходити залізниці у місцях, де встановлені вказівки «Перехід через колію», або на залізничних переїздах;
● не можна переходити колії, коли видно поїзд, що наближається;
● не можна підлізати під закритий шлагбаум чи виходити на переїзд, коли шлагбаум починає зачинятися;
● переходити залізничні переїзди, де немає шлагбаумів, треба особливо обережно. Переконавшись, що не видно і не чути поїзда, який наближається;
● не можна ходити по насипу біля залізниці, адже можна потрапити під колеса;
● заборонено гратися на колії, ходити по рейках, а взимку кататися на санках і лижах із залізничного насипу. Це може призвести до нещасних випадків.

Наслідки


title: "Диско"

text:
Диско
презентацію готували: Котенко Роман
Ребрик Юрій
Лихошерстов Дмитро
Винник Іван
Павлов Максим

визначення диско
Ди́ско (англ. Disco) — стиль популярної танцювальної музики другої половини 1970-их років. З`являвся та розвивався паралельно в Америці та Європі.
дзеркальна куля – типічний логотип диско
особливості диско
 Пісні цього напрямку характеризуються високим, часто реверберованим вокалом, рівномірним чітким ритмом, визначеним четвертними нотами в партії бас-барабану, 8-мі або 16-ті тривалості у хай-хетів, причому на слабку долю (offbeat) грає відкритий хет та синкопованою електронною басовою лінією. На відміну від року, де переважають гітари, у звучанні диско переважають клавішні, струнні та електронні музичні інструменти, які створюють соковитий акомпанемент. В якості солюючих інструментів використовуються переважно оркестрові інструменти (напр. флейти). Темп — від 80 до 140 ударів на хвилину. Диско властива значна кількість оркестрових п'єс.
виконавці диско
Серед перших виконавців стилю диско — Bee Gees, Donna Summer, the Village People, The Jackson 5, Barry White та Boney M. Із зростанням популярності диско, до цього стилю зверталися й «не-дискові» виконавці, на хвилі популярності диско з'являються такі музичні фільми як Thank God It's Friday та Saturday Night Fever. Одним з перших європейських хітів диско вважається пісня «J'attendrai» Даліди.
різновиди та напрямки диско
Прийнято виділяти такі різновиди диско: Bright disco, Dance-punk, Disco polo, Euro disco, Hi-NRG, House, Italo disco — Spacesynth, Hard Disco. На початку 1980-х популярність диско спадає, проте стиль значно вплинув на виниклі у 1980-х та 1990-х напрямки електронної танцювальної музики хауз і техно. Впливи диско простежують також у таких течіях хіп-хопу 1990-х — 2000-х років, як crunk, hyphy та snap.


Будова (форми) музики


гігієнічні вимоги до лікувально-профілактичних закладів, в т.ч. стоматологічного профілю


title: Духовна музика

text:
Духовна музика.
Урок 13 в 6 класі
Савченко Тетяна Терентіївна

Костел — релігійна споруда християн-католиків, церква, римо-католицький храм.

У більшості таких храмів під час служби грає орган.
Орган — музичний інструмент групи клавішно-духових інструментів. Більшість органів розташована в костелах, концертних залах, музичних навчальних закладах (академіях, консерваторіях, училищах).
Основним типом органа є трубний орган, що видобуває звуки за допомогою повітря, спрямованого в труби різного діаметра та довжини, виготовлені з металу або деревини. У розпорядженні органіста є один або декілька мануалів (клавіатур для рук) та педаль (клавіатура для ніг).
Наприкінці XX сторіччя поширеними стали електронні органи, що мають принцип синтезу звуку або цифрового відтворення. Провідні світові фірми з виробництва трубних органів створюють лише
ексклюзивні інструменти, розраховані на те приміщення, де орган буде встановлено. При виробництві електронних органів розміри
приміщення не мають значення.
Трубні органи можна поділити на чотири різновиди: концертні, навчальні, церковні, театральні та кінематографічні. Електронні органи мають лише перші два різновиди, на які поділяються за якістю
звуковідтворення.
Меса (італ. messa, від лат. mitto — відпускаю, посилаю) — вокальний або вокально-інструментальний жанр духовної музики, що має циклічну будову.Хорал (від лат. cantus choralis) — церковний гімн; урочистий музичний твір на слова символічного змісту. Виконують здебільшого як гімн церкви й на честь проголошених нею святих.

Орган був улюбленим інструментом одного з найвизначніших
композиторів світу Й.С. Баха. Він написав багато творів для органа:
прелюдії та фуги, духовні кантати, меси, «Різдвяну» й «Великодню»
ораторії, численні хорали, мотети та ін.
Меса — вокальний або вокально-інструментальний жанр духовної
музики, що має циклічну будову.
Спочатку меси призначалися для виконання у костелах під час
богослужінь, що традиційно називаються месами. До X століття
меси виконувалися одноголосно (григоріанський спів), пізніше —
багатоголосно. Із XVII століття у церквах латинського обряду почали використовувати інструментальний супровід. У православних, а
також греко-католицьких церквах зберігається виконання мес хором
a cappella, проте традиційно ці твори називаються літургіями.
Складною виявилася доля композитора та його спадщини. Баха
за життя добре знали, проте після смерті його ім’я та музику почали
забувати. Справжній інтерес до творчості композитора виник лише
в 1820-ті роки. А розпочався він 11 травня 1829 року в Берліні з ви
конання «Страстей за Матвієм», організованого Феліксом Мендель-
соном-Бартольді. Саме завдяки Феліксу музика Баха зазвучала знову
майже через 80 років після смерті композитора.
Меса ci-мінор (Висока меса) — музичний твір Й.С. Баха для
солістів, хору, оркестру й органа, створений на латинський текст
католицької літургії. Окремі фрагменти були написані ще 1733 року, проте твір композитор завершив аж наприкінці 1738-го. В остаточній редакції, котра ніколи не виконувалася за життя Баха, існує з 1749 року. Меса складається з чотирьох частин.
«Страсті за Матвієм» — музичний твір Й.С. Баха для солістів, двох хорів і двох оркестрів, створений у 1727—1729 роках. «Страсті...», або як їх іще називають «Пасіони за Матвієм», є одним із наймасш-
табніших вокальних творів композитора і складається з 78 музичних
номерів, зокрема речитативів (включаючи читання Євангелія наспів
не), арій, хоралів і хорів. Загальна тривалість звучання — близько
трьох годин. Твір, призначений для виконання у лютеранському
богослужінні, в наш час переважно звучить на концертах. Завдяки
драматизованому сюжету і конкретним дійовим особам, в'ч тяжіє
до опери більше, ніж інші хорові твори Баха. Музика «Страстей за
Матвієм» належить до вершин творчості композитора.
 Виконуємо пісню. «Дружать музика і діти» (слова М. Пляцковського, музика Ю. Чичкова).
Знайомство з піснею та її змістом, розучування мелодії першо
го куплету та приспіву. Виконання першого куплету, приспіву під
акомпанемент інструмента.
Виконання творчого завдання до виконання пісні.
Спробуйте заспівати пісню разом зі своїми друзями. Об’єднайтеся
у декілька гуртів та придумайте назву для кожного з них. Виконайте
по черзі по одному куплету пісні під фонограму.
Виконання творчого завдання до виконання пісні.
Спробуйте заспівати пісню разом зі своїми друзями. Об’єднайтеся
у декілька гуртів та придумайте назву для кожного з них. Виконайте
по черзі по одному куплету пісні під фонограму.
Узагальнення вивченого матеріалу. Рефлексія.
•  Про які музичні жанри йшлося на уроці?
•  Розкажіть про особливості меси та хоралу.
•  Що вам відомо про музичний інструмент орган?
•  Про якого композитора ми говорили на сьогоднішньому
уроці? Що ви знаєте про його творчість?
•  Розкажіть про свої враження від уроку.
 Домашнє завдання.
Послухайте музику, яка найчастіше лунає у вас вдома з теле- та
радіоефіру. Визначте жанри прослуханих творів.
Складіть кросворд за назвами музичних жанрів, які ми вивчали
на уроці.


Чарівний світ балету


title: Інструментальна музика

text:
Інструментальна музика
По  струнах  і  по   клавішах

Дзвінкі таємниці-і справжні, й казкові. Хто дав їм такі голоси веселкові?
Які невичерпні музичні скарбниці
Заховані в цих чарівних таємницях!
По струнах і по клавішах

в) клавішні
 СТРУННІ
  смичкові,
  щипкові
  клавішні
 УДАРНІ
  шумові
  мелодичні
 ДУХОВІ
  дерев’яні
   мідні
Послухаймо
Музику

Симфонія
Концерт
Рапсодія
Прелюдія
Соната
Увертюра

жанри інструментальної
музики

Які ж вони різні — співучі труби! Коротенькі, як сопілка, й довжелезні, як трембіта. Прямі й стрункі, як флейта, або й  скручені,  як  валторна  —  «лісовий ріжок».  Маленькі   й тендітні,  як  глиняна  пташка-свистунець,  і  величезні   та важкі, як неповоротка туба.

Їх  розрізняють за звучанням, бо бувають вони мідні ( як сурма, валторна, тромбон,  туба)  та  дерев’яні ( сопілка, флейта, кларнет, фагот).
А висота звучання у цих інструментів  залежить…. від довжини трубки. Найвищий голос мають флейти-пікколо. А найнижчий — у контрфагота. Трубка у нього така довга, що її склали у  кілька разів, ніби в’язанку хмизу.
Духові інструменти-співучі труби.

Ударні — найдавніші інструменти. Барабан був винайдений ще первісною людиною. А тарілкам  —уже понад 4000 років Звучання ударних надає музиці барвистості та яскравості. Особливо цікаво звучать шумові інструменти.
У сучасних музичних творах використовують бубонці й тріскачки, іспанські кастаньєти, бич-хлопавку, сирену,повітряну машину, дощ і грім і навіть пташиний спів. А електричний інструмент шумофон імітує шум прибою, брязкіт металу, гудіння вітру, тощо. Диваки-композитори створюють музику для виконання на ложках, ланцюзі, пилці, порожній каністрі і навіть на друкарській машинці!
Ударні інструменти

Смичкова родина
Струнні смичкові легко вишикувати за зростом. Найменша - скрипка, трохи більщий за неї - альт, за ним - виразна віолончель, і, нарешті, могутній велетень контрабас. Найтендітніша скрипка-пошета - уміщається у кишені! А найбільший контрабас - октобас має близько 4,5 м !
По струнах і по клавішах
Народження справжньої скрипки.
      Виготовити смичковий інструмент - то наполеглива  праця  і  справжнє  мистецтво.
У  маленькій  скрипці – більше  40 деталей!
Старі  майстри  знали дивовижні таємниці скрипкових голосів. Мистецтво виготовлення скрипок передавалося від батька до сина, від майстра-до учня. Великі скрипкові майстри Андреа і Нікколо Аматі, Андреа і Джузеппе Гварнері… Ім’ям  Антоніо  Страдіварі - найславетнішого майстра, підписано більше 1000 скрипок!

Вольфганг Амадей Моцарт, Йозеф Гайдн,
Людвіг ван Бетховен, Ференц Ліст, Й.С. Бах,
Фредерік Шопен, Едвард Гріг, К. Сен-Санс,
Й. Брамс, Шуман, Шуберт, Ф.Мендельсон
Композитори-автори
інструментальної музики
  Кульмінація  у музиці
«Що таке геній, як не та творча енергія,  завдяки  якій з’являються явища, що сперечаються з природою і мають таку ж безперервність і тривалість? Усі твори Моцарта такі: в них є животворна сила,
     яка діє від покоління до покоління;  вона не скоро може бути вичерпаною або віджитою…»
             ( Вольфганг  Гете )
Людвіг ван Бетховен
(1770-1827)
Видатний композитор, що сформував основи сучасного симфонічного оркестру (збагатив оркестр тромбоном і тубою), вніс у симфонію хорову частину, один з “віденських класиків”.
На його творах досі виховуються музиканти всього світу. Найвідоміші твори: 3, 5, 6  і 9 симфонії, Місячна і Патетична сонати, “До Елізи”,  багато п’єс.
Талановитого польського композитора Фредеріка Шопена називають душею фортепіано. Це тому, що він писав твори винятково для фортепіано.  Ф. Шопен не залишив жодної опери, симфонії чи увертюри. Проживши половину життя далеко від Батьківщини, композитор заповів їй своє серце, яке зараз знаходиться у костелі Святого Хреста у Варшаві. Твори Шопена – це балади, мазурки, полонези, вальси, просякнуті народними інтонаціями та лірикою.
Фредерік Шопен
(1810-1849)

Музей Шопена
У Варшаві.


Чарівні барви музики


title: Гипертонический криз

text:
Гипертонический криз (ГК)
Гипертонический криз -

это остро возникшее значительное повышение артериального давления, сопровождающееся выраженными мозговыми симптомами, требующее неотложной терапии.
Причины ГК:
Психоэмоциональный стресс;
Метеорологические влияния;
Внезапная отмена антигипертензивных препаратов (чаще Клофелина);
Водный или алкогольный эксцесс;
Цереброваскулярные нарушения;
Колики;
Физические перегрузки.

Гипертонический криз обычно развивается при повышении АД более 180/120 мм рт.ст., однако возможно развитие его и при более низком артериальном давлении.
По течению ГК бывает:
Осложненный (или собственно гипертонический криз)
Сопровождается развитием острого клинически значимого и потенциально фатального повреждения органов – мишеней.
Неосложненный
Резкое внезапное повышение АД до индивидуально высоких величин при минимальной субъективной и объективной симптоматики.
Осложненный (или собственно гипертонический криз):
Острая гипертоническая энцефалопатия;
Субарахноидальное кровоизлияние;
Внутримозговое кровоизлияние;
Ишемический инсульт;
Острая левожелудочковая недостаточность;
Расслаивающая аневризма аорты;
Инфаркт миокарда;
ГК при феохромоцитоме;
Эклампсия.

Деление ГК на осложненные и
неосложненные
диктует дифференцированный
подход к оказанию
неотложной помощи.

Осложненные кризы требуют быстрого
снижения АД путем парентерального
введения антигипертензивных
препаратов,но не более 25% от
исходного уровня за первый час лечения.

При неосложненном ГК в зависимости от тяжести течения, уровня АД и клинических симптомов возможно как парентеральное, так и пероральное либо сублингвальноевведение антигипертензивных препаратов с быстрым и коротким действием в амбулаторных условиях. Скорость снижения АД при неосложненном ГК не должна превышать25% от исходного уровня за первые
2 ч лечения с последующим  достижением целевого значения
в течение 24-48 ч.
Проявления:
Кардиальные: одышка, боли и/или перебои в работе сердца, сердцебиение;
Церебральные: головная боль, головокружение, тошнота, рвота, мелькание «мушек», «пятен», «пелена», «туман» перед глазами, нарушения зрения, двоение в глазах, преходящая слепота;
Нейровегетативные: озноб, дрожь, повышенная потливость, чувство жара, страх смерти, чувство «проваливания».

Неотложная помощь:

Доврачебный этап:
Успокоить, расстегнуть стесняющую одежду, обеспечить доступ свежего воздуха;
Уложить с высоко поднятым изголовьем, при рвоте повернуть голову набок;
Дать 1 таблетку размельченного Клофелина под язык. При отсутствии эффекта прием препарата через 30 мин повторить;
Поставить горчичники на икроножные мышцы или сделать горячую ножную ванну;
Дать увлажненный кислород;
Госпитализация в терапевтическое (кардиологическое) отделение стационара.
В стационаре подготовить:
Одноразовую систему для внутривенного вливания, одноразовые шприцы, иглы, инфузомат, жгут, аппарат ЭКГ, кислород;
Анаприлин (Обзидан) – 10 мг (таб.) и 0,25 % - 1 мл (амп.), Клофелин – 0,075 мг (20 таб.) и 0,01% - 1 мл (амп.), Фуросемид – 40 мг (таб.) и 1% - 2 мл (амп.), Нитроглицерин – 0,5 мг, Каптоприл – 25 мг, Коринфар – 10 мг, Празозин – 0,005 г (таб.), Арфонад 1% - 1 мл, Диазепам (Реланиум) 0,5% - 2 мл,

Диазоксид 1,5% - 20 мл, Дибазол 1% - 5 мл, Дроперидол 0,25% - 2 мл, Лабетолол 1% - 5 мл, Магния сульфат 25% - 10 мл, Натрия нитропруссид – 0,025 г, Пентамин 5% - 1 мл (амп.), Глюкоза 5% раствор, Натрия хлорид 0,9% раствор (фл. по 400 мл).
Инфузомат

После купирования неосложненного ГК пациент должен находиться под наблюдением медицинской сестры/медицинского брата до прихода врача.
Врачебный этап:
При неосложненном кризе:
Клофелин под язык в дозе 0,15 мг;
Коринфар под язык в начальной дозе 10-20 мг;
Фуросемид 40 мг внутрь, запить горячей водой;
Нитроглицерин под язык в дозе 0,5 мг.
При отсутствии эффекта:
Клофелин или Коринфар под язык в той же дозе каждый час до снижения АД, Нитроглицерин – повторно сублингвально через 10-15 мин; или:
Каптоприл в дозе 25 мг, Обзидан в дозе 40 мг под язык в сочетании с Нитроглицерином (в таблетке или аэрозоле) под язык.
При неосложненном тяжелом кризе:
Клофелин 1-2 мл 0,01% раствора в 20 мл 0,9% раствора NaCl внутривенно медленно;
Дибазол 6-12 мл 1% раствора внутривенно или в сочетании с 2-10 мл 1% раствора Фуросемида;
Сочетанное внутривенное введение Дибазола 6-12 мл 1% раствора и Реланиума в дозе 2-4 мл 0,5% раствора.

При упорных головных болях, заторможенности, снижении зрения внутримышечно 10 мл 25% раствора Сульфата магния.
При осложненном ГК:
С преобладанием энцефалопатии – Нитропруссид натрия внутривенно капельно через инфузомат в дозе 25-50 мг (1-2 амп.) в 250-500 мл 5% раствора Глюкозы с начальной скоростью 0,5 мкг/кг/мин. Затем скорость введения, по мере достижения клинического эффекта, увеличивается до 10 мкг/кг/мин.

Медицинская сестра/медицинский брат под контролем врача проводит расчет дозы препарата и осуществляет его введение; Лабетолол внутривенно 5 мл (50 мг) 1% раствор болюсом медленно в течение 1 мин в 20 мл 0,9% раствора натрия хлорида. При необходимости введение Лабетолола повторяется каждые 10-15 мин до эффекта или суммарной дозы 300 мг.

На фоне инфаркта миокарда – Нитроглицерин 0,1% - 10 мл внутривенно капельно медленно в 250 мл 0,9% раствора натрия хлорида под контролем АД с начальной скоростью 5-10  мкг в 1 мин с постепенным повышением до 100 мкг в 1 мин или при выраженном повышении АД Натрия нитропруссид 50 мг внутривенно капельно в 250 мл 5% глюкозы под контролем АД со скоростью 0,5-10 мкг/кг в 1 мин;

Пропранолол 5 мл 0,1% раствора внутривенно струйно в 20 мл 0,9% раствора натрия хлорида в три приема с интервалом 5 мин под контролем АД и пульса или Метопролол 5 мг внутривенно струйно в три приема с интервалом 2 мин под контролем АД и пульса;
При наличии аритмии или стенокардии

Вводится внутривенно Анаприлин (Обзидан) в дозе 2,5 – 5 мг (1-2 мл 0,25% раствора) в 15-20 мл 0,9% раствора натрия хлорида.
При кризе, обусловленном феохромоцитомой:
Пациента уложить с приподнятым под углом 45 градусов головным концом кровати;
Фентоламин 5-10 мг внутривенно струйно в 10 мл 0,9% раствора натрия хлорида каждые 5-15 мин, или Троподифен 1 мл 1% раствора внутривенно струйно в 10 мл 0,9% раствора натрия хлорида, или Лабеталол 20-80 мг внутривенно струйно каждые 5-10 мин до общей дозы 300 мг, или Празозин 1-2 мг, внутрь или Доксазозин 1-16 мг внутрь;
Дроперидол 2-4 мл 0,25% раствора внутривенно.
Феохромоцитома
это гормонально-активная опухоль надпочечников. Она располагается в мозговом веществе или хромаффиновой ткани железы и считается одной из самых мало изученных эндокринологических патологий.
Особенности ухода за пожилыми пациентами при ГК.
После введения гипотензивных препаратов необходимо обеспечить пациенту строгий постельный режим в течение не менее 2-3 ч.
Применение Но-шпы, Папаверина гидрохлорида в ишемизированных зонах мозга у пожилых пациентов могут вызвать феномен «обкрадывания» с ухудшением мозгового кровообращения. Поэтому их введение пожилым пациентам с нарушениями мозгового кровообращения противопоказано.


ПСИХОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ РЕАГУВАННЯ НА ГОСПІТАЛІЗАЦІЮ ДО ІНФЕКЦІЙНОГО ВІДДІЛЕННЯ, НА ПРИКЛАДІ ПАЦІЄНТІВ З ГОСТРИМИ КИШКОВИМИ ІНФЕКЦІЯМИ


title: Душа фортепіпно

text: 01.03.1810 -12.10.1849


title: "Кровотечі"

text:
        Кровотечі
Кровотеча — це витікання крові із кровоносних судин при порушенні їхньої цілісності.
Причиною кровотечі може бути ушкодження судин внаслідок травмування (укол, поріз, удар). Розрізняють кровотечі зовнішні й внутрішні (кров виливається із внутрішніх органів в оточуючі їх тканини чи порожнини). Інтенсивність кровотечі залежить від кількості ушкоджених судин, їх калібру, виду ушкодженої судини (артерія, вена, капіляр), рівня артеріального тиску, стану системи, що згортає кров.
       Артеріальна кровотеча
При даному виді кровотеч кров яскраво-червоного кольору, викидається з рани сильним пульсуючим струменем. Ця кровотеча найнебезпечніша і дуже інтенсивна. В такій ситуації зупинити кров можна тільки способом накладання джгута вище місця поранення. Варто не забувати про те, що під джгут необхідно підставити шматок м`якої тканини, щоб попередити пошкодження шкірного покриву та обов`язково занотувати аркуш з точно вказаним часом (год. хв.).
Влітку (при високій температурі повітря)час тримання джгуту у нерухомому положенні може досягати 1,5 - 2 год. Після закінчення можливого часу джгут необхідно поступово відпустити і через 5 хв. за необхідності накласти знову на повторний час (якщо кровотеча відновлюється). Взимку (при низьких температурах повітря) максимальна тривалість накладання джгуту може сягати до 1 год. Звільнення від джгуту проводимо таким же чином, як і у першому випадку.

Венозна кровотеча
При даному виді кровотеч кров, темно-вишневого кольору, витікає менш інтенсивно, рідко носить загрозливий характер. Однак потрібно пам'ятати, що при пораненні вен шиї і грудної клітки є небезпека виникнення в судинах негативного тиску під час глибокого вдиху.
Пухирці повітря, проникаючи з потоком крові в серце, можуть викликати повітряну емболію — закупорку серця і кровоносних судин та стати причиною смерті. В даній ситуації припинити кровотечу можна способом накладання джгута нижче місця поранення. Методика накладання джгута така ж сама, як і при його накладанні у випадку артеріальної кровотечі.
Капілярна кровотеча
Даний тип кровотеч спостерігається при неглибоких порізах шкіри, садинах. Завдяки зсіданню крові капілярна кровотеча припиняється самостійно. Варто лише використати певні антисептичні засоби чи засоби з вмістом спирту для дезінфекції ушкодженої ділянки покриву.
Паренхіматозна кровотеча
Паренхіматозна кровотеча виникає в разі пошкодження печінки, нирок, селезінки і завжди небезпечна для життя. Самостійної зупинки кровотечі майже ніколи не відбувається. У деяких випадках кровотеча може стати небезпечною не через кількість крові, яка витікає з ушкодженої судини, а внаслідок того, що кров викликає стискування життєво важливих органів. Так, скупчення крові в ендокарді може привести до стискування серця (тампонаді) та його зупинці, а скупчення крові в порожнині черепа приведе до стиснення мозку й смерті. При крововиливах у міжтканеві простори утворюються гематоми. Кровотечі небезпечні тим, що зі зменшенням кількості циркулюючої крові погіршується діяльність серця, що в свою чергу, знижує постачання киснем життєво важливі органи (мозок, нирки, печінку). Це прискорює розвиток термінальних станів.
Перша допомога при артеріальній кровотечі
При артеріальній кровотечі спочатку слід негайно притиснути артерії пальцем в певних анатомічних точках. При травмах голови, обличчя, кровотечу зупиняють пальцевим притисненням загальної сонної, зовнішньої щелепної, скроневої артерій. При ушкодженні артеріальних судин верхньої та нижньої кінцівок кровотечу зупиняють пальцевим притисненням у відповідних місцях, де судини розташовані неглибоко і можуть бути притиснені до найближчої кістки.
Недоліком методу пальцевого притиснення є неможливість тривалої зупинки кровотечі і можливе інфікування рани.
Перша допомога при венозній кровотечі
Венозна кровотеча найкраще зупиняється пов’язкою, що давить. На ділянку, що кровоточить, накладають чисту марлю, поверх її – розгорнутий бинт або складену в кілька разів марлю, в крайньому випадку – складена чиста носова хустка. Таким чином здійснюється тиск на відкриті кінці ушкоджених судин, що дозволяє здавити їх і кровотеча припиняється. Якщо при наданні допомоги немає під рукою пов’язки, що давить, а в потерпілого сильна кровотеча з ушкодженої вени, місце, яке кровоточить треба відразу пригорнути пальцями. При кровотечі з вени верхньої кінцівки в деяких випадках досить просто підняти руку нагору. Але у всіх випадках на рану варто накласти пов'язку. Найбільш зручним для таких цілей є індивідуальний перев'язний пакет, що продається в аптеках.
Перша допомога при капілярній кровотечі
При капілярній кровотечі втрата крові порівняно невелика. Таку кровотечу можна швидко зупинити, наклавши на ділянку, що кровоточить, чисту марлю, поверх марлі - шар вати і перев’язавши рану. Якщо під рукою немає ні марлі, ні бинта, то місце, що кровоточить, можна перев'язати чистою носовою хусткою. Накладати прямо на рану волохату тканину не можна, тому що на її ворсинках перебувають численні бактерії, які можуть викликати зараження рани. З цієї же причини безпосередньо на відкриту рану не можна накладати й вату


title: отруєння алкоголем та нікотином

text:
Життєвий і творчий шлях Максима Рильського
Підготувала учениця 11-Б класу Попіка Іванна
Ри́льський Максим Таде́йович (19березня 1895, Київ — 24 липня 1964, Київ) — український радянський поет, перекладач, публіцист, громадський діяч, мовознавець, літературознавець. Академік АН УРСР. Депутат Верховної Ради СРСР 2—6-го скликань.
Батьки поета
Таде́й Розеславович Ри́льський ( 2 січня 1841, Ставище — 7 жовтня 1902, Романівка, нині Житомирська область) — український громадський і культурний діяч, етнограф, економіст, «хлопоман».
Мати, Меланія Федорівна, була простою селянкою з села Романівки (нині Попільнянського району Житомирської області).
Малий Максим з родиною
Освіта поета
1902 року помер батько й родина переїхала з Києва до Романівки. Максим спершу навчався в домашніх умовах, потім (з осені 1908 року) в приватній гімназії в Києві. Після закінчення приватної гімназії Науменка Рильський у 1915—1918 роках навчався на медичному факультеті Київського імператорського університету Святого Володимира, потім на історико-філологічному факультеті Народного університету в Києві, заснованому за гетьмана Павла Скоропадського, але через події революції й громадянської війни жодного з них не закінчив. Займався самоосвітою, вивченням мов, музикою.
Робота Максима
Якийсь час проживав у м. Сквирі, де в 1918 році працював у садовому відділі земської управи у (будинок зберігся). У 1918—1929 роках учителював у селах Сквирського повіту, зокрема й у Романівці ). У 1919—1929 поряд з учителюванням у селі, викладав у київській залізничній школі, на «робітничому факультеті» Київського університету та в Українському інституті лінгвістичної освіти.
Дружина Рильського -Катерина
Кохання всього життя , яке Максим «вкрав» у знайомого
Поет Максим Рильський зустрівся зі своєю майбутньою дружиною у знайомого Івана Очкуренка -  земляка, який дозволив йому пожити у своїй квартирі. поет не мав в місті власного житла, тому він вирішив влаштуватися в будинку свого колишнього односельчанина, який на той момент вже давно жив у Києві - Івана Очкуренко.
Під час першого візиту до Очкуренка, двері відчинила його дружина Катерина і веліла зачекати господаря у вітальні. Однак, очікування затягнулося.
У кімнаті стояло фортепіано, і щоб чимось зайнятись, рильський сів за інтрумент. Грав він надзвичайно чудово, адже музики вчив його композитор Микола Лисенко. Почувши мелодію своєї улюбленої пісні "Ой одна, я одна та й у батенька була", Катерина Миколаївна увійшла і стиха заспівала. Це була перша зустріч Максима з Катериною, з якої почався їхній роман.
Максим Тадейович залишився квартирувати у домі Очкуренків на Бульйонській. Катерина старша за Максима на 9 років. Турбувалася про молодого вчителя, як про рідну людину. У вільний час просила його пограти на фортепіано, а сама співала. Пісня їх зріднила.
Невдовзі Максим попросив Катерину вийти за нього заміж. Вона поставила лише одну умову: стане його дружиною, якщо він всиновить її 6-річного сина Жоржа. Поет погодився. Одружилися 12 липня 1926 року.

Перші збірки
Писати Рильський розпочав рано. Перший його вірш надруковано 1907 року, перша юнацька збірка поезій «На білих островах» вийшла 1910 року. Першою вже зрілою, що засвідчила появу видатного поета, була збірка «Під осінніми зорями» (1918, перевидана в скороченому вигляді 1926).
Дві перші збірки
Угруповання «неокласиків»
У 1920-х роках Рильський належав до мистецького угруповання «неокласиків», переслідуваного офіційною критикою за декадентство і відірваність від сучасних потреб соціалістичного життя.
Збірки поезій
«На білих островах»(1910);
«Під осінніми зорями»(1918);
«Синя далечінь»(1922);
«Поеми»(1925);
«Крізь бурю і сніг»(1925);
«Тринадцята весна»(1926);
«Гомін і відгомін»(1929);
«Де сходять дороги»(1929);
«Знак терезів»(1932);
«Київ»(1935);
«Літо»(1936);
«Україна»(1938);
«Збір винограду»(1940);
«За рідну землю»(1941);
Причина арешту
Рильський безпосередньо своєю творчістю не реагував на політичні події й протягом 1920-х років цілковито ізолювався від радянської дійсності, лише подеколи у відвертій формі (наприклад, у вірші «На світі є співучий Лянґедок») чи у вигляді іронічних «відступів» (як у «Чумаках» чи в поемі «Сашко») виявляв обурення проти ідейно-політичної та літературної атмосфери, що панувала тоді (зокрема, у статті «Моя апологія, альбо самооборона», що вийшла в київській газеті «Більшовик» 23 вересня 1923 року, ч. 216.).
Така поведінка поета викликала гострі напади офіційної критики, що врешті 1931 року закінчилося арештом органами НКВС, після чого він майже рік просидів у Лук'янівській тюрмі. Після ув'язнення Остап Вишня забрав його до себе в Харків на кілька днів у гості.

Найкращі поезії
У радянську добу Рильський написав 35 книжок поезій, найкращі серед яких — «Знак терезів» (1932), «Літо» (1936), «Україна», «Збір винограду» (1940), «Слово про рідну матір», «Троянди й виноград» (1957), «Голосіївська осінь», «Зимові записи» (1964); чотири книжки ліро-епічних поем, багато перекладів зі слов'янських та західноєвропейських літератур, наукові праці з мовознавства та літературознавства. 1943 року його обрано академіком Академії наук УРСР.
У 1944—1964 роках Максим Рильський був директором академічного Інституту мистецтвознавства, фольклору та етнографії. Поетові двічі було присуджено Сталінську премію в галузі літератури й мистецтва (1943 року премію 1-го ступеня за збірки віршів: «Слово про рідну матір», «Світова зоря», «Світла зброя» й поему «Мандрівка в молодість»; 1950 року премію 3-го ступеня за переклад українською мовою поеми Адама Міцкевича «Пан Тадеуш»), а 1960 року — Ленінську премію в галузі літератури, журналістики, публіцистики й мистецтва за збірки віршів «Далекі небосхили» (1959) та «Троянди й виноград» (1957). Крім «офіційної» поезії поет творив і глибоко патріотичну, яку декламував тільки з пам'яті окремим близьким і не довіряв паперу та забрав із собою в могилу[4].
Дякую за увагу!


title: Давні українські осінні обряди

text:
Давні українські
осінні обряди
 Особливості календарних народних пісень осіннього циклу
Жниварські пісні
Жниварські пісні наповнені вдячністю за плодючий урожай. Їх співали серцем і душею, бо жнива — святкова мить у житті хлібороба. В піснях йому бажали здоров’я, гарного врожаю, добробуту та щастя в сім’ї. Особливо шанували невтомну працю женців:
Ой ниво, наша ниво,
Верни нам нашу силу!
Ми на тобі жили,
Силоньку положили.
Жниварські пісні
Зажинкові пісні
Жнивні
Обжинкові
У зажинкових піснях бажали добрих жнив, здоров’я женцям і багатства господареві.

Ці пісні безпосередньо пов’язані з процесом зажинання першого снопа.
У жнивних піснях часто звучали мотиви важкої праці.

 Їх виконували, коли йшли в поле, поверталися з роботи чи перепочивали.

В цих піснях висміювали лінивих косарів чи женців.
Обжинкові пісні — найчисленніші та найбагатші за формою і змістом, образами, тематикою.

В них висловлювали радість від закінчення тривалої, виснажливої праці, прославляли ниву за щедрий урожай, величали господаря й господиню.
Закінчення жнив відзначали особливо урочисто. Женці залишали на ниві невеликий кущ жита, який називали «спасовою бородою», підв’язували його, прикрашали польовими квітами і стрічками.
 Потім висловлювали побажання доброго врожаю наступного року та залишали «спасову бороду» до початку оранки.
Українська народна пісня «Ой на горі та женці жнуть».
М. Лисенко.
 Кантата «Радуйся, ниво неполитая»
 (5 ч. «Оживуть степи, озера»),

Кантата (італ. cantata, від латинського слова canto — співаю — концертний твір урочистого або ліро-епічного характеру,
що складається з декількох частин і виконується співаками-солістами та хором у супроводі оркестру.
Аналіз музичного твору

 	Про що розповідають ці твори? З якими народними     обрядами вони пов’язані?
 	Опишіть мелодію кожного твору, добираючи відповідні слова.
 	Охарактеризуйте тембри голосів, які виконували кожен твір. Чим вони подібні та чим відрізняються?
 	Яку роль у кантаті, на вашу думку, виконували оркестр та хор?
 	Порівняйте обидва твори за ритмом та динамікою. Що в них спільного?
Узагальнення вивченого матеріалу

 	Розкажіть про осінні обряди. Що уособлювала жнивна «спасова борода»?

 	На які групи поділяють жниварські пісні? Стисло охарактеризуйте кожну з них.

 	3 яким твором двох геніальних українців — поета і композитора — ми ознайомилися на уроці? Розкажіть, що вам відомо про цих митців.
Урок закінчено


“Гіпоплазія емалі: етіологія, патогенез, клініка, діагностика, лікування. Спадкові вади розвитку твердих тканин зубів”.


title: ДОНЕЧЧИНА – БАТЬКІВЩИНА С.С. ПРОКОФ’ЄВА

text:
8
9
02-03
10
11
12
13
14
15
16
17
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
1
2
3
4
5
6


title: Дженіфер Лопес

text:
Дженніфер Лопес
             Підготувала
             Костя Каріна

Дженніфер Лопес
Дженніфер Лопес – зоряна артистка з світовим ім’ям. Вона встигла проявити себе в різних сферах, стала популярною співачкою, високооплачуваною актрисою, талановитоїю танцівницею і бізнес-леді.
Дженніфер Лопес - початок зоряної кар'єри
Починала Дженніфер Лопес підкорювати Нью-Йорк зі зйомок в кліпах. Їй платили невеликі гроші, тому жити в мегаполісі ставало все важче. І ось удача нарешті посміхнулася, її прийняли в якості танцівниці в комедійне шоу. Танцювати вона вміла чудово, а тому відчувала в собі сили на щось більше. Пізніше Джен змогла роздобути кілька ролей в телесеріалах, що ще більше підігріло її прагнення потрапити на великі екрани.

          Кінокар’єра
Особливо часто Джей Ло запрошували на ролі у стрічках ліричного і комедійного жанру. Запам’яталися її героїні в картинах «Давайте потанцюємо» (2004) з Річардом Гіром, «Якщо свекруха – монстр» (2005), «Чого чекати, коли чекаєш дитини» (2010).
Музична кар’єра
Коли акторська кар’єра Дженніфер Лопес стала стрімко набирати обертів, дівчина вирішила, що повинна підкорити музичний Олімп. Випустити перший альбом означало піти на ризик, адже в разі провалу, це могло негативно позначитися на акторській кар’єрі. Але Джен ризикнула, її цілеспрямована і заповзятлива натура бажала проявитися себе і в цій сфері.
Приголомшливий успіх Лопес, як співачки, на якийсь час затьмарив навіть її акторські роботи. Тепер ім’я Дженніфер Лопес знав весь світ, а латиноамериканська зовнішність лише додавала інтерес до її персони. Після виходу ще кількох альбомів, популярна співачка вирішує порадувати шанувальників іспаномовним альбомом «Como Ama una Mujer» (2007).

                  Бізнес J. Lo
У 2002 році фінансова незалежність дозволила Лопес почати реалізовувати свої бізнес-проекти. Першим у її планах значилося відкриття кубинського ресторану в Каліфорнії. Вже через пару років Дженніфер зайнялася випуском лінії одягу під власним ім’ям., а також спідньої білизни. Особливо успішним виявився парфумерний бізнес. Її перший аромат «Glow by J. Lo» користувався величезним попитом і бив рекорди продажів.
Дженніфер Лопес не лише співачка, але і дизайнер одягу.

             Найпопулярніші пісні
"Dance again(Танцуй снова)"
"On the floor(На танцполе)"
"Papi(Папочка) "
 "Love Don't Cost a Thing(Моя любовь бесплатна)"
"Get Right(Получить удовольствие)"
"I'm Glad(Я рада)"


title: "Церковна музика в творчості Баха і Моцарта"

text:
Церковна музика в творчості Баха і Моцарта
Автор проекту:
Учениця 9 класу
Загородня Катерина
Релігійна культура
Релігійна культура — частина духовної культури людства, породжена релігійними потребами людей та покликана задовольняти ці потреби. Її основа — міфологія та релігійні культи.
Йоганн Себастьян Бах (1685-1750)
Німецький композитор, органіст і скрипаль, представник стилю бароко, один із творців світової музичної класики, вважається одним із найвизначніших композиторів світу.
1704
В 1704 р. він прийняв запрошення на посаду органіста “нової церкви” в м. Арнштадт. В Арштадський період Бах – виконавець на органі і клавірі, вперше дає себе знати незвичайна сила його композиторського обдаровання.
1708
 В 1708 р. Бах знову в Веймарі на службі органіста і придворного музиканта герцога веймарського. Де пробув біля 10-ти років. Бах – церковний органіст – вже Веймара володів певним досвідом в створенні органної музики; в веймарський період він як органіст і композитор досягає творчих вершин.
1723
З Кетена в 1723 році Бах переїхав до Лейпціга, де залишився до кінця свого життя. Тут він посів місце кантора (керівника хору) півчої школи при церкві Св. Хоми. Бах був зобов'язаний обслуговувати силами школи головні церкви міста і нести відповідальність за стан і якість церковної музики. Йому довелося прийняти скромні для себе умови.

Лейпциг
В Лейпцігу Бах створив свої кращі вокально-інструментальні композиції: велику частину кантат (всього Бахом написано близько 250 кантат), "Cтрасті за Іоаном", "Cтрасті за Матвеєм", Месу сі мінор. "Cтрасті", або "пасіони" по Іоанну і Матвею - це оповідь про страждання і смерть Ісуса Хріста в описі євангелістів Іоана і Матвея. Меса близька за змістом "Cтрастям". У минулому і меса і "Cтрасті" представляли собою хоровий спів в католицькій церкві. У Баха ці твори виходять далеко за рамки церковної служби.
 Церковне начальство було явно незадоволено музикою Баха. Як і в колишні роки, її знаходили дуже яскравою, барвистою, гуманною.  І дійсно, музика Баха не відповідала, а швидше суперечила строгій церковній обстановці, настрою відчуженості від всього земного.
Крім величезної творчої роботи і служби в церковній школі, Бах брав активну участь в діяльності "Музичної колегії" міста. Це було коло любителів музики, яке влаштовувало концерти світської, а не церковної музики для жителів міста.

Вимушений служити придворним музикантом, органістом і керівником хору в церкві, він завжди викликав незадоволення своїх впливових покровителів. Аристократичному колу не подобались глибина і серйозність творів Баха. Його називали ”ученим”, тобто нудним музикантом. А церква вбачала його музику занадто живою і людською, занадто хвилюючою: бо церковна музика повинна придушувати думки і почуття людини, виводити її в якийсь інший “неземний” світ.
Музичне життя Німеччини
В першій половині ХVІІІ ст. суспільні форми музичного житті в Німеччині тільки почались зароджуватись і то лише у великих центрах. Музика майже не виходила за межі приватного дому, церкви або двору.

       Вóльфґанґ  Амадéй Мóцарт
 австрійський композитор, представник віденського класицизму, який вважається одним із найгеніальніших музикантів в історії людства.
На основі італійської опери-буф (й часто опери-серіа) виникли опера- комедія “Весілля Фігаро” і опера-драма “Дон-Жуан”, з урахуванням австро- німецького зингшпиля — національна опера-сказка “Чарівна флейта”, включившая та інші сценічні і музичні жанри — від священного уявлення до феєрії, від форм італійської опери до хоралу і фуги.

1770 року Папа Римський нагородив його орденом Золотої шпори. Творчий процес протікав у М. невимушено і продовжує стрімко. Композитор нерідко не було попередніх ескізів. Іноді у крупних партитурах він фіксував спочатку головні думки, а деталі вносив пізніше, не відмовляючись від переробок.

Його натхненне творчість спиралося на ремесло у кращому значенні цього терміну, його майстерність постійно збагачувалося пошуками нових прийомів, композиції. З міфом про Моцарта — безтурботному, наївному художника, генії, творящем без зусилля і діяти роздуми, жреце “чистого” мистецтва — пов'язаний особливий, естетський тип творчості, якому безпідставно присвоєно найменування “моцартианство”.
Творчість Моцарта зображували в музикознавчої літератури і інтерпретували у виконавському мистецтві як безхмарно ясне, безтурботний, “аполлонічний”, чи жеманно-изящне (“рококо”), чи, навпаки, романтичне і “демонічне”.

  Сучасне музикознавство стверджує  Моцарт як однієї з найбільших творців, яка виразила у своєму геніальному творчості прогресивні громадські й естетичні ідеї своєї епохи й раздвинувшего горизонти усієї світової музичного мистецтва.

Висновок
Бах і Моцарт збагатили церковну культуру своїм творінням    –    музикою.
Дякую за увагу!


title: "Bon Jovi"

text:
Bon jovi-амреканська рок група сформована 1983 році в Ню Джерсі.
Bon Jovi входять вокаліст Джон Бон Джові гітарист Річі Самбора, клавішник Девід Брайан, барабанщик Тіко Торрес.
Jon Bon Jovi
Richie Sambora
Tico Torres
David Bryan
Джон Бон Джові (народився 2 березня 1962), американський музикант, співак, автор пісень і актор, найбільш відомий як засновник і соліст рок-групи Bon Jovi, яка була названий на його честь. За свою кар'єру він випустив 2 сольні альбоми і 11 студійних альбомів зі своєю групою, яка на сьогоднішній день продала більше 130 мільйонів альбомів по всьому світу.
Стівен Річард "Річі" Самбора (нар. 11 липня 1959), американський рок-гітарист, продюсер, музикант, співак, і автор пісень, є давнім гітарист рок-групи, Bon Jovi. Він і фронтмен Джон Бон Джові сформувли найбільшу частку пісень групи. Він також випустив два сольні альбоми: Stranger in This Town в 1991 році, і Undiscovered Soul в 1998 році.
Гектор Семюел Жуан "Tico" Торрес (народився 7 жовтня 1953) американський барабанщик і перкусіоніст рок-групи Bon Jovi. Є молодшим очасником Bon Jovi. Йому було тридцять, коли він приєднався.
Девід Брайан (народився 7 лютого 1962) є клавішник рок-групи Bon Jovi. Він також є автором успішного бродвейського мюзиклу Memphis.
Протягом всієї своєї кар'єри, група випустила 11 студійних альбомів, 3 альбоми компіляції і 1 концертний альбом, і продали 130 мільйонів платівок по всьому світу. Вони провели понад 2600 концертів у більш ніж 50 країнах світу вже більше 34 мільйонів шанувальників, і були введені у Великобританії Music Hall of Fame в 2006. Група також була удостоєний премії за заслуги на церемонії American Music Awards в 2004 році.
Bon Jovi Tour (1984)7800 Fahrenheit Tour (1985)Slippery When Wet Tour (1986–87)New Jersey Syndicate Tour (1988–90)Keep the Faith Tour (1993)I'll Sleep When I'm Dead Tour (1993)Crossroad Promo Tour (1994)These Days Tour (1995–96)Crush Tour (2000)One Wild Night Tour (2001)Bounce Tour (2002–03)Have a Nice Day Tour (2005–06)Lost Highway Tour (2007–08)The Circle Tour (2010)Bon Jovi Live (2011)
The band became known for writing several rock anthems and achieved widespread recognition with their third album, Slippery When Wet, released in 1986.
Підготувала:       Подворна г.


Джаз


психічні захворювання


title: Диско

text:
Диско
Ди́ско (англ. Disco) — стиль популярної танцювальної музики другої половини 1970-их років.
Пісні цього напрямку характеризуються високим, часто реверберованим вокалом, рівномірним чітким ритмом, визначеним четвертними нотами в партії бас-барабану, 8-мі або 16-ті
   тривалості у хай-хетів,
   причому на слабку долю
   грає відкритий хет та
   синкопованою
   електронною басовою
   лінією.
На відміну від року, де переважають гітари, у звучанні диско переважають клавішні, струнні та електронні музичні інструменти, які створюють соковитий акомпанемент. В якості солюючих інструментів використовуються переважно оркестрові інструменти (напр. флейти). Темп — від 80 до 140 ударів на хвилину. Диско властива значна кількість оркестрових п'єс.
Серед перших виконавців стилю диско
Bee Gees
Donna Summer
the Village People
The Jackson 5
Barry White
Boney M.
ABBA
Hot Chocolate
Grace Jones
Holy Ghost
Із зростанням популярності диско, до цього стилю зверталися й «не-дискові» виконавці, на хвилі популярності диско з'являються такі музичні фільми
      як Thank God It's Friday та Saturday Night Fever.
Одним з перших європейських хітів диско вважається пісня «J'attendrai» Даліди.

Дякуємо
за увагу