title: Український іконопис в 20 столітті

text:
Презентація на тему:Український іконопис в 20 столітті»
Роботу виконала:
Учениця 10 класу
Невмивана Юлія
Народні традиції в образотворчому мистецтві України сягають часів Київської Русі. Вони виявилися у монументальному малярстві, іконописі на дереві, полотні та склі, народній картині. Протягом віків творчість народних митців була важливим компонентом духовної культури. Вона уособлювала багатий образний світ, етичні ідеали, гуманізм і демократичність, своєрідність естетичних запитів нашого народу — того, що робить мистецьку спадщину України оригінальною і неповторною.

У розписах церкви існувала усталена схема розташування канонічних сюжетів. Вони займали центральну частину храму, південну і північну стіни, а також розміщалися у вівтарі й бабинці. До найбільш поширених належали «Страсті Христові», «Страшний суд», сцени біблійного та євангельського циклу. Майстрів для розмальовування храму наймали міщани, ремісники і прості селяни, священики. Про це дізнаємося з написів на стінах церкви. Наприклад, один з замовників розписів 1698 р. у церкві св. Миколая с. Дмитровичі на Львівщині, бажаючи залишити для нащадків не тільки своє ім'я, а й походження, зробив такий напис: «Дав змалювати раб Божий Григорій з Кульматич син козаків». Авторами церковних розписів були здебільшого анонімні народні майстри, які у своїй творчості відтворювали смаки, світобачення, думки і прагнення свого середовища. Створювані ними монументальні композиції на стінах храмів відлунюють реалії життя і є, за словами відомого мистецтвознавця Павла Жолтовського, справжніми шедеврами народного духу.
Ікони як вид малярства поширилися у Київській Русі з прийняттям 988 р. християнства від Візантії, звідки їх, на печатках як взірці, привозили до Києва. Згодом навичок малювання ікон набули місцеві малярі, а вже наприкінці XI ст. у Києві працював славетний чернець-маляр Алімпій.
На початку XX ст. народний іконопис поступово занепадає. Ярмарки, крамниці, церковні відпусти заполонюють образи, друковані у промисловій поліграфії способом олеографії. Олеографічні образи приваблювали новизною зображення, формували нові смаки і витісняли твори народних майстрів, які не витримували конкуренції з машинною продукцією.
Події Другої світової війни припинили працю в усіх мистецьких осередках. Лише культурне життя Львова на деякий час відновилося, коли німецька армія зайняла більшість земель України в період 1941 – 1944 років.
Після війни більшість митців емігрували за кордон, переважно в США, Канаду, Австралію. Там вони продовжили свою творчу та громадську діяльність .
В українському мистецтві XX століття яскраво простежується дві лінії розвитку – мистецтво України і мистецтво діаспори. У свій час офіційна критика в Україні не визнавала мистецтва українських митців за кордоном. Проте, мистецтвознавці за межами держави ніколи не заперечували одноцілісності українського мистецтва. Важливим є той факт, що всупереч усяким можливим перешкодам, поряд з офіційним радянським мистецтвом і далі розвивалося релігійне малярство, яке зберігало давньоукраїнські самобутні традиції й одночасно орієнтувалося на нові світові тенденції .
Релігійна тематика у творчості західноукраїнських художників початку ХХ ст. займала доволі почесне місце. Митці все частіше замислювались над проблемою відродження українського іконопису, намагалися оновити живописну мову, засоби виразності, композиційні прийоми, що відповідало б тогочасним європейським мистецьким процесам. Найбільш плідно у цій галузі працювали Корнило Устиянович, Осип Курилас, Теофіл Копистинський та Модест Сосенко, які створили низку прекрасних іконостасів на теренах Західної України.
Також в цей період набуває поширення ікона на склі – це порівняно нове явище в тисячолітній історії малярства. Але воно швидко прижилося. Стало традиційним насамперед на Покутті, Буковині, Закарпатті й у деяких частинах Галичини та Волині. Звідси ікони на склі стали відомі й на Сході України, куди їх привозили на продаж . Проте власних центрів малювання ікон на склі Наддніпрянська та Східна Україна не знає, хоч були окремі майстри, які намагалися наслідувати своїх західноукраїнських колег, на початку ХХ ст. живопис на склі помітно занепадає, не витримуючи конкуренції з друкованими тиражними фотографіями, що заполоняють ринок збуту і поступово витісняють твори народних майстрів, нав’язуючи споживачам нові смаки
У іконографії живопису на склі провідне місце займали образи Миколи, Юрія, Іллі, Петра і Павла. Чільне місце відводилося жіночим персонажам. Передусім це образ Марії з дитям – втілення матерства і добра, Параскеви П’ятниці, Варвари, Катерини. Рідше зустрічаються ікони “Страшний суд”, “Покрова”, “Притча про багача і бідного Лазаря” в яких відбився стихійний соціальний утопізм народних мас.
Ікона Св. Миколи
Ікона Св. Юрія
Довгий час живопис на склі як вид народної творчості не викликав такого зацікавлення у мистецтвознавців, художників, музейних працівників, порівняно з вишивкою, художньою обробкою дерева, писанкарством, керамікою, ткацтвом. Але все ж дослідники його були. Першим в Україні оцінив художню вартість народного малювання на склі І.Свенціцький. З його ініціативи ікони на склі були показані на виставці галицького примітива ХVІІ-ХІХ ст. у 1939 році в залах Львівського музею українського мистецтва.
Важливу роль у мистецтві відіграє орнамент, адже нерідко знаки, які сприймаються нашим баченням просто як круги, хвилясті лінії, хрестики, насправді мали для творців композицій зовсім інше значення. Вони були не просто малюнками, а символами, які позначали певні сприйняття навколишнього світу.
Хвиляста лінія була символом води, кружок представляє собою сонячний знак. Він представляв собою силу, яка дарувала життя. Хрест нерідко був оберегом, який протистояв темним силам зла. Орнамент з подібними знаками придавав речі особливий зміст.
Народна ікона синтезує історичний, побутово-виробничий і духовний досвід народу, відбиває його смаки та уподобання, морально-етичні орієнтири. Народна ікона, в тому числі й поліська, – унікальне явище нашого мистецтва, У ній християнсько-релігійний фактор постає у фольклоризованому вигляді, а фольклорний фактор збагачується багатовіковим досвідом християнської моралі.
Отже, саме західноукраїнські землі стали прихистком для релігійного малярства в XX столітті, даючи змогу не лише продовжувати віковічні традиції, але й розвивати сакральне мистецтво у творчості молодих українських митців.


title: Архітектура бароко

text:
Стиль Бароко в архітектурі
Підготувала учениця
1 курсу фізико-математичного класу
Черняк Аліна

Бароко
Бароко — це стиль тих церков — шедеврів XVII—XVIII ст., які стали візитною карткою України в усьому світі.
Архітектурні шедеври
Барокові костьоли

Собор Святого Юра, Львів
Успенський собор Почаївської лаври
Троїцький собор, Чернігів
Мгарський монастрир, Лубни
Іллінська церква, Суботів
Миколаївська церква, Ніжин
Бароко в українській сакральній архітектурі — тема настільки захоплююча, наскільки й невичерпна. Адже бароковий пафос — це не тільки симфонія у камені чи дереві, а й частинка української душі. Але це вже виходить за межі архітектури...
Дякую за увагу!!!


Розвиток творчих
здібностей учнів
засобами мистецтва

 Творчість дітей - це глибоко своєрідна сфера їхнього духовного життя, самовираження, самоутвердження, в якій яскраво розкривається індивідуальна самобутність кожної дитини

    В творчості людина реалізує в усій повноті свої знання, уміння та здібності, а отже отримавши можливості випробувати себе в різних видах діяльності, наочно переконуються в наявному арсеналі знань, умінь та здібностей і цим самим адекватно оцінює свої можливості, що безумовно сприяє в майбутньому правильному вибору професії.

  З великою увагою до розвитку творчих здібностей дітей ставився великий педагог В.Сухомлинський.
 В кожній дитині він бачив творця, творця з його ще не розкритими здібностями і можливостями.

    Розвиток творчих здібностей учнів, залучення їх до творчої діяльності  в деякій мірі уберігає школярів від моральної деградації. Адже не секрет, що підлітки, які позбавлені можливості самовираження, більш схильні до правопорушень.
Методи навчання
Інформативно-рецептивний
Репродуктивний
Дослідницький
Евристичний
Метод проблемного викладу матеріалу

Загальнодидактичні принципи
Послідовність
Доступність
Науковість
Систематичність
Наочність
Активність
Міцність
Індивідуальний підхід

Форми роботи

групові
комбіновані

парні

   Надзвичайно важливо, щоб дитина, в якої виявлено художній хист мала можливість його розвивати, мала умови для формування художніх здібностей. Адже саме соціальні умови на основі природних даних формують художній талант.

    Творчість - це діяльність людини,в результаті якої створюються нові матеріали і духовні цінності. Головною діючою особою в гуртковій роботі є дитина, як індивідуальність, як потенційний творець власних цінностей.

  Ефективність розвитку творчих здібностей   залежить від вміння керівника організувати творчу діяльність школярів, якщо завдання для дітей будуть доступними, то їм буде працювати легко і цікаво. Складність завдань повинна бути узгоджено з кожним „кроком" творчого розвитку школяра.

    Найважливіші           здібності- це краса душі, чистота серця й талант любові. По-справжньому розкриватися й розцвітати всі інші таланти можуть тільки на їхній основі.

Майстерня наших талантів

Заняття в гуртку “Вишиваночка”

Заняття в художньому гуртку

День родини м.Рубіжне
Виставка декоративно-прикладного мистецтва “Місто майстрів”
на головній площі
 м. Рубіжного 17.09.2011р.
Конкурс малюнків на асфальті “Золота осінь” 24.09.2011 р.

Виставка малюнків “Барвиста осінь”

  Виставка декоративно-прикладного мистецтва в Рубіжанському міському музеї “Бабусина скриня”
18.11.2011р.
Екскурсія “Містами бойової слави” до Рубіжанського міського музея 18.11.2011 р.

Виставка декоративно-прикладного мистецтва в районній дитячій бібліотеці м.Кремінної  7.12.2011 р.

Свято Миколая в дитячій районній бібліотеці

Виставка малюнків “Безпека життя в твоїх руках”

Конкурс малюнків до Дня Святого Миколая Рубіжанський міський музей 20.12.2011 р.

     Школа — це майстерня, де формуються таланти  підростаючого покоління, треба міцно тримати її в руках, якщо не хочеш випустити з рук майбутнє.  ...Немає настільки поганої людини, яку б добре виховання не зробило кращою.В. Бєлінський


title: Світ захоплень.

text:
Світ захоплень
Моя Україно, квітучі поляІгор Калиниченко
Моя Україна - квітучі поля,
Із квітів і трав золотиста коса.Наповнює серце небесна блакитьІ сонце нам очі вогнем золотить.

Участь у конкурсах

Дякую за увагу.
 Бажаю успіхів.


title: Античне мистецтво Давня Греція Культура етрусків

text:
Античне мистецтвоДавня Греція Культура етрусків
Підготувала  учитель  художньої  культури  зош  І - ІІІ  ст.   с. Мерва   Горохівського району Волинської області Грицина Оксана Миколаївна

Давня ГреціяОрдери (дорійський, іонійський,                                                     коринфський)
Давня ГреціяЕлементи ордерної системи
Давня ГреціяХрам Деметри (VІ ст. до н.е.) Олімпія.
Давня ГреціяХрам Ніки Аптерос (449-421рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяХрам Ніки Аптерос (449-421рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяПропілеї (437 - 432рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяПропілеї (437 - 432рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяЕрехтейон (421 – 407 рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяЕрехтейон (421 – 407 рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяПарфенон (447 – 438 рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяПарфенон (447 – 438 рр. до н.е.)Афіни
Давня ГреціяНіка Самофракійська (близько 190 р.  до н.е.)
Давня ГреціяВенера Мілоська(120 р.  до н.е.)
Давня Греція Вівтар Зевса в Пергамі( ІІ ст.  до н.е.)
Давня ГреціяАмфора( VІІІ ст. до н.е.)
Давня ГреціяАмфора( VІІ ст. до н.е.)
Давня ГреціяАмфора( VІ ст. до н.е.)
Давня ГреціяКносський палац( ІІ ст.  до н.е.)
Давня ГреціяКносський палац ( інтер’єр)
Давня ГреціяКносський палац ( тронний зал)
Давня ГреціяВорота   лева  ( фрагмент)( ІІ ст.  до н.е. )
Давня ГреціяВорота   лева  ( ІІ ст.  до н.е. )
Давня ГреціяСкарбниця Атрея ( гробниця Агамемнона)( ХІV ст.  до н.е.)
Давня ГреціяСкарбниця Атрея ( гробниця Агамемнона) ( ХІV ст.  до н.е.)
Давня ГреціяХрам Посейдона ( V ст.  до н.е.)
Давня ГреціяХрам  Церери  ( VІ ст.  до н.е.)
Давня ГреціяХрам Аполона в Дельфах  ( VІІ  ст.  до н.е.)
Давня ГреціяХрам Гери в Олімпії  ( VІ ст.  до н.е.)
Культура етрусківКупольна гробниця (VІІ ст. до н.е.)Італія. Черветрі.
Культура етрусківГробниця Куту ( ІІІ – ІІ ст. до н.е.) Італія. Перуджа.
Культура етрусківАрка в Перуджі  ( ІІІ – ІІ ст. до н.е.)
Культура етрусківВорота в  Вольтеррі .Італія.( ІІІ – ІІ ст. до н.е.)
Культура етрусківНекрополь Бандітача.Італія. Черветрі. ( VII – VI ст. до н.е.)


Auf dem Lande gibt es auch viel Interessantes.
Lies den Reim!
Muh, muh, muh!
So ruft im Stall die Kuh.
Sie gibt uns Milch und Butter.
Wir geben ihr das Futter.
Buchstabensalat. Wie heißen die Wörter?
chsfa
tene
ahhn
iegez
dperf
hhnu
huk
wschnie
nags
Schaf
Ente
Hahn
Ziege
Pferd
Huhn
Kuh
Schwein
Gans
Welches Vieh gibt es auf dem Lande?
Schafe
Pferde
Ziegen
Kühe
Schweine
Welches Geflügel gibt es auf dem Lande?
Enten
Hühner
Hähne
Gänse
Beantwortet folgende Fragen!
Was sehen wir auf dem Bild?
Wie ist das Bauernhaus?
Was macht die Bäuerin?
Was macht der Bauer?
Welches Vieh und Geflügel kann man da sehen?
Wer schwimmt im Teich?
7. Wer steht auf dem Zaun?
Beschreibe das Bild!
Auf dem Bild sehen wir...
Das Bauernhaus ist...
Die Bäuerin ...
Der Bauer ...
Im Hof ...
Wir können hier auch ... sehen.
Im Teich ...
Auf dem Zaun ...
Mein Freund sagt, dass...
Er interessiert sich für Zoologie.

Mein Freund sagt, dass er sich für 	Zoologie interessiert.
Die Mutter meint, dass...
Die Ernte ist in diesem Jahr sehr reich.
Die Mutter meint, dass die Ernte in diesem Jahr sehr reich ist.
Unser Lehrer möchte wissen, ob...
Alle wollen bei der Ernte helfen.
Unser Lehrer möchte wissen, ob alle bei der Ernte helfen wollen.
Ich denke, dass...
Er will Zootechniker werden.
Ich denke, dass er Zootechniker werden will.
Der Schuldirektor fragt, ...
Wir haben erfahren, dass...
Wer will Beete machen?
Der Schuldirektor fragt, wer Beete 	machen will.
Wir fahren nächsten Sonntag aufs Land.
Wir haben erfahren, dass wir nächsten Sonntag
 aufs Land fahren.


Архітектура Німеччини


title: Was machen wir gern ?

text:
In meiner Freizeit gehe ich gern in den Wald spazieren.
 Im Sommer  gehe ich gern in den Wald, um dort Beeren zu sammeln und Pilze zu suchen.
Ich mache mit meinen Freunden Wanderungen,um die schöne Landschaft unseres Landes zu bewundern.
Auf Wanderungen fotografiere ich gern.
Zu Hause habe ich eine Katze.Sie heißt Mia. Ich spiele mit meiner Katze gern.
In der Pause spielen wir gern Basketball.
Ich treibe Sport, aber besonders gern spiele ich Basketball.
In meiner Freizeit spiele ich am Computer.
Zu Hause habe ich einen Hund .Er heißt Boss.Ich spiele gern mit meinem Hund.
Ich lerne gern.
Ich höre gern Musik und gebe für  Kasetten mein ganzes Taschengeld aus.
Ich treibe gern Sport, deshalb will ich Sportler werden.
Ich fahre gern Rad.
Ich turne und spiele Tennis gern.
Wir turnen . Das macht uns Spaß.
Um einen Sportler zu werden, muss man fleissig sein und viel trainieren .
Wir nehmen an verschiedene Wettbewerben teil.
Wir tanzen gern.
Viele Jungen aus unserer Klasse spielen gern Fußball.
Wir spielen gern.
Ich konstruiere gern,das ist mein Hobby.
Ich fahre gern mit dem Auto.
Ich gehe gern in den Zoo.
Ich sehe gern fern .
Wir gehen gern nach Hauser.


title: Васнецов

text:
Життя та творчість Віктора михайловича Васнєцова
Віктор Михайлович Васнєцов народився 3 (15) травня 1848 року в селі Лопьял під Вяткою (нині - у Кіровській області), у родині православного священика. Брат Аполлінарія Михайловича Васнєцова (1856-1933). Дитинство художника пройшло в селі Рябове Вятської губернії.
"Я жив серед мужиків і баб, - писав Васнєцов другу Володимиру Васильовичу Стасову (1824 - 1906), - і любив їх не "народницькі", а попросту, як своїх друзів і приятелів, слухав їхні пісні й казки, заслухувався, сидячи на печі при світлі й тріску лучини".
З дитячих років чув Васнєцов билини й казки про російських богатирів, протяжливі смутні пісні, які на посиденьках при світлі лучин співали жінки. Це вплинуло на формування світогляду майбутнього художника, на розвиток його таланту. Саме у Вятці зародилася жагуча прихильність маленького Віктора до мистецтва, до народного епосу.
Хлопчик рано почав малювати, але був відданий в 1858 році у Вятське духовне училище. В 1862 році його перевели у Вятську духовну семінарію. Використовуючи в семінарії кожну вільну хвилину, Васнєцов із захопленням малював, і ця пристрасть незабаром стала для нього не тільки радістю й відпочинком, але й головною метою в житті. Уже тоді Віктор із задоволенням допомагав художнику Андріоллі розписувати Вятський собор.
Тяга до малювання
Віктор Васнєцов не став священиком, як мріяв батько. На останньому курсі семінарії в 1867 році юнак пішов із передостаннього філософського класу й вирішив, що виїде з Вятки в Петербург і поступить в Академію мистецтв. У тому ж році він написав перші жанрові картинки маслом "Молочарка" і "Жниця". Розігравши роботи в лотереї, на отримані за них 60 рублів із дозволу батька відправився в Петербург вступати в Академію мистецтв. В 1867-1868 роках займався в малювальній школі Івана Миколайовича Крамського (1837-1887), освоїв літографську справу. Змушений заробляти гроші на життя, Васнєцов давав приватні уроки, ілюстрував різні видання. В академії писав численні жанрові сцени й робив замальовки міських типів. Боротьба з нестатком, турбота про сімейство після смерті батьків не дозволяли йому вчитися систематично, що довгий час заважало художнику в його творчості.
Перші роботи
Молодий Віктор Васнєцов цілком додержувався традицій передвижницького побутописання. Виставляти свої роботи почав з 1869 року, спочатку беручи участь в експозиціях Академії, потім – у виставках "Товариства передвижників". В 1873 році роботу Васнєцова "Робітники з тачками" придбав Третьяков Павло Михайлович (1832-1898) - відомий московський збирач картин. Жанрові картини Віктора Михайловича "Із квартири на квартиру", "Преферанс« були тепло зустрінуті публікою. Особливий успіх випав на долю картини "Із квартири на квартиру", над якою художник працював з 1875 року. Доля бідних, самотніх старих, викинутих на вулицю в холодний морозний день, змушених шукати притулок, схвилювала художника. Глибоким сумом віє від картини, яка показує безпритульну старість, трагедію нікому не потрібних людей. До картин побутового характеру належать також "Військова телеграма" (1878, Третьяковська галерея, Москва), "Книжкова крамничка" (1876, там же).
В 1876 році художник поїхав у Францію, де біля року працював у колонії російських художників. Оселившись на околицях Парижа, Васнєцов багато працює на натурі, його приваблює життя "простих людей" - робітників, селян, який він постійно замальовує в альбом. Результатом цих спостережень стала картина "Балагани на околицях Парижа" (1877, Державний російський музей, Москва).
Саме в Парижі художник задумав "почати новий жанр своєї діяльності" і зробив перший етюд "Богатирів". Повернувшись у Росію, Васнєцов із родиною оселився в Москві.
"Із квартири на квартиру" (1876, Третьяковська галерея, Москва)
Рання творчість
"Російський стиль"
З роками художника все більше захоплюють пошуки національно-історичної самобутності в мистецтві, які приводять до народження особливого "російського стилю" усередині загальноєвропейського символізму й модерну. Васнєцов досконало перетворив російський історичний жанр, занурюючи мотиви середньовіччя у хвилюючу атмосферу поетичної легенди або казки. Втім, і самі казки найчастіше стають у нього темами великих полотен. Серед цих мальовничих билин і казок - картини "Витязь на розпутті" (1878, Державний Російський музей, Санкт-Петербург), "Після побоїща Ігоря Святославича з половцями" (за мотивами "Слова о полку Ігоревім", 1880; усі картини - у Третьяковській галереї, Москва). Деякі із цих добутків (приміром, "Три царівни підземного царства", 1881, там же) представляють уже типові для модерну декоративні картини-панно, які переносять глядача у світ мрій.
У Москві художник зближається з родиною відомого мецената, багатого промисловця Сави Івановича Мамонтова, який згрупував навколо себе цвіт російської інтелігенції. Улітку багато художників переїжджали в Абрамцево - маєток Мамонтова під Москвою, де ставилися спектаклі, писалися декорації, зводилися церкви. Тут же художники багато й плідно працювали. В 1881 році в Абрамцево Васнєцов написав один із кращих своїх добутків - "Альонушка" (Третьяковська галерея, Москва) - на сюжет російської казки. Зворушлива ніжність і глибока поетичність казки схвилювали чуйне серце художника. Не буквальне відтворення казкового сюжету, а глибоке проникнення в його емоційний лад відрізняє картину Васнєцова. Застигла поза дівчинки, схилена голова, каштанове волосся, що розметалося по плечах, повний суму погляд - усе говорить про тугу й горе Альонушки. Природа співзвучна настрою, вона немов уболіває разом із дівчинкою. Стрункі берізки, молоденькі ялинки, що оточують Альонушку, немов оберігають її від злого світу. Картина "Альонушка" - одна з перших у російському мистецтві, де нерозривно злита поезія народних сказань із поетичністю й задушевністю російської природи.
Казковий світ оживав і в новаторських театральних роботах Васнєцова, у його ескізах до постановки п'єси-казки Олександра Миколайовича Островського "Снігурка" на домашній сцені С.І. Мамонтова в Абрамцево (1881-1882) і однойменної опери Миколи Андрійовича Римського-Корсакова в Московській приватній російській опері С.І. Мамонтова (1885).
Роботи в області архітектури
Принципи "російського стилю" майстер розвивав також в області архітектури й дизайну: за його ескізами, які стилізували давньоруську старовину, в Абрамцево були зведені церква Спасу Нерукотворного (1881-1882) і Хатинка на кур'їх ніжках (1883). У Москві за ескізами художника побудований пам'ятний хрест на місці вбивства великого князя Сергія Олександровича в Кремлі (1905, знищений при радянській владі, відтворений на території московського Новоспасського монастиря) і фасад Третьяковської галереї (1906).
Ще в 1881 році Васнєцов почав роботу над картиною "Богатирі", але завершив її лише через багато років, тому що одержав замовлення розписати споруджуваний у Києві кафедральний Володимирський собор. В 1885–1893 роках він працював у Києві, створюючи грандіозний розпис із величною богоматір'ю, давньоруськими князями й орнаментами. Стіни собору Васнєцов покрив орнаментальними прикрасами, у яких фантастичні квіти й дивовижні звірі спліталися у вигадливі барвисті візерунки. Виконувати роботу було важко: батьки церкви вимагали офіційно-традиційного рішення розписів, а художник не міг відмовитися від свого сприйняття світу, від живого, реалістичного бачення.
В 1893 році Васнєцов стає дійсним членом Академії мистецтв у Петербурзі. В 1893 - 1894 роках побудував за власним проектом казковий будинок-майстерню в Москві, де були закінчені "Богатирі" (1881-1898, Третьяковська галерея, Москва), "Цар Іван Васильович Грозний" (1897, там же), виконані численні релігійні й казкові композиції.
Неприязнь до політики
Під час революції 1905 року Васнєцов вийшов з Академії, після того як студенти влаштували мітинг у залах, де розміщалася його виставка. Художник уважав,
що "всі навчальні заклади призначені тільки для науки й навчання, а ніяк не для занять політикою".
Продовжуючи багато трудитися, Віктор Михайлович виконав ескізи для мозаїк собору у Варшаві, брав участь у реставрації Московського Кремля. Жовтневу революцію прийняти не міг, але не емігрував, а жив, займаючись "закінченням уже давно початих картин із казкового світу".
Після 1905 року художник примикає до "Союзу російського народу", оформляючи своїми слов'янськими орнаментами видання "союзників". Мальовничі алегорії "Царівна-Жаба" (1901-1918) і "Бій Добрині Никитича зі Змієм Гориничем" (1913-1918; обидві роботи - у його Домі-музеї, Москва) виражають сумні роздуми із приводу поточної політики.
Творча фантазія художника здавалася невичерпною. У нього була безліч задумів, яким, на жаль, не призначено було здійснитися. 23 липня 1926 року в Москві, у своїй майстерні, працюючи над портретом художника Михайла Васильовича Нестерова (1862-1942), Васнєцов помер.
В 1953 році московський будинок Васнєцова (побудований за його ескізами в 1894 році) був перетворений у Дім-музей. Музей імені братів Васнєцових в 1988 році був також відкритий у Кірові.


Айвазовський Іван Костянтинович


"Образотворче мистецтво"


title: Приєднуйся до гри! (Komm, wir spielen!)

text:
                              Komm, wir spielen!

Урок-гра в 3 класі
Як відомо, у відповідності до вимог дидактики, урок у початковій школі повинен враховувати передусім дані вікової психології. Він має бути науковим за характером змісту навчального матеріалу та засобами його засвоєння, враховувати специфіку предмета, вимоги Держстандарту і чинної програми, забезпечувати єдність навчання, освіти, виховання й розвитку особистості дитини.

У загально дидактичному плані урок у початковій школі повинен бути:
Визначальними ознаками уроку мають бути:
Зовнішню структуру уроку становлять:
Практична мета: вчити діалогічному мовленню за зразком; вчити письмово складати діалоги; розвивати навички з читання та аудіювання; активізувати вміння розповідати про себе.
Загальноосвітня мета: розвивати навички учнів працювати з мовним партнером у парі, малих групах; інформувати школярів про ігри, які полюбляють німецькі діти.
Виховна мета : виховувати культуру спілкування  у суспільстві, ввічливість, допитливість.
  Оснащення уроку: картки з назвами видів діяльності на уроці, іграшки, магнітофон, касета до підручника „Tamburin“, мікрофон.

Висновки
Діти із захопленням вивчатимуть іноземну мову, якщо зміст навчальної програми відповідатиме їхнім уявленням і віковим інтересам.
Шукайте матеріали, які показали б дітям і світ казки, і мали б велику кількість цікавих ігор, пісень і віршиків.

Не переобтяжуйте урок поясненнями - завдання повинні бути різноманітними, цікавими і практичними з точки зору повторюваності граматики і мовних функцій.
Не забувайте відзначати успіхи дітей і заохочувати їх до подальшого навчання.


title: Кераміка

text:
Опішнянська кераміка
Підготувала:
 Миник Руслана
ФПД 31
Опішня́нська кера́міка — традиційна українська кераміка із
смт. Опішня на Полтавщині, одного з найбільших осередків
виробництва гончарної  кераміки в Україні. Об'єкт
нематеріальної культурної спадщини України.
Історія винекнення
Згідно з археологічними знахідками, виявленими на околицях Опішні,
територія селища була заселена ще добу неоліту. Саме тоді набуває
широке використання керамічного посуду.  Розвиток ж сучасного
промислу веде свій початок з кінця 19 століття, коли більшість
населення Опішні займалося виробництвом своєрідних декоративних
глеків. Сучасні опішнянські керамічні вироби зберегли багате
різноманіття форм, серед яких поряд з традиційними національними
з'явився ряд нових — вази, декоративні блюда тощо.
Кінець XIX століття
Найголовнішим пристроєм у роботі гончаря був гончарний круг. До кінця XIX століття в опішнянських гончарів ще зберігалися шльонські круги (архаїчніші), але майстри переважно користувалися волоськими. Вони складалися з трьох найголовніших частин: дерев'яного верхнього круга — «верхняка», нижнього круга — «спідняка», які з'єднувалися між собою віссю — «веретеном», виготовленим з твердих порід дерева.
У 1893 році в Опішні працювало 288 гончарів. Для більшості з них заняття гончарством було єдиним джерелом прибутку.

На початку 1930-х років на
гончарних виробах під впливом
радянської ідеології почали
зустрічатися
зображення червоноармійців.
Наприклад, випускники 1939 року
Опішнянської школи майстрів
художньої кераміки Оксана Бабич
й Олександр Ширай виготовили вазу,
на якій зображено двох
червоноармійців, що їдуть на білих
конях. Протилежна сторона вази
оздоблена мальованим контурним
квітковим орнаментом. Масове
застосування елементів станкового
малярства на глиняних виробах
Опішні припинилося наприкінці
1930х років: Петро Кононенко
закінчив роботу в селищі.
Гончарне ремесло найчастіше було спадковим заняттям. Його секрети передавалися від діда до батька, від батька до сина. До виготовлення виробів залучалися всі члени родини. Чоловіки виконували найскладніші та відповідальні операції - працювали за кругом, обпалювали вироби. Жінки і діти замішували глину, розписували посуд, ліпили іграшки. Випалювали посуд у спеціальних печах - горнах. Зазвичай це була вирита в землі велика яма, обкладена всередині цеглою. Готові вироби вантажили в гарби, перекладаючи їх соломою, і везли на ярмарок.
Матеріали, техніки
 Для виробів беруть місцеві глини. В Опішні
виготовляють із глини сірого кольору, яка вже після
випалювання стає світло-жовтою. У передмістях
Косова використовують червону глину —
«червінку» та «побілу», що йде на оздоблення
виробів.
Опішнянський розпис — це здебільшого рослинний орнамент:
квіти, грона, колоски, гілки у вигляді букетів та віночків.
Характерними рисами є світло-жовтий колір візерунка, виконаний
природним кольором глини, на червоно коричневому, білому або
зеленому фоні. Колір візерунка посилюють контрастами
блакитного, темно-коричневого, яскраво зеленого, синього або
чорного і поливають прозорою поливою. Переважно кераміку
розписують великим рослинним орнаментом, що складається з
нескладних геометричних мотивів, без різких ламаних ліній.
Форма квітів — умовна за формою, часто близька до
українських настінних розписів.

Зазвичай це рослинний орнамент, компонований у вигляді букета або вінка з переплетених квітів, грон винограду, колосків, стебел, гілок. В Опішні сформовані на крузі і злегка підсушені вироби обливають рідкою глиною - червоною, коричневою або білою, яка створює рівномірний фон. Після другого підсушування їх розписують за допомогою гумової груші з соломиною на кінці, через яку виливається фарба.
Теплі коричнево-червоні фарби оживлені вкрапленнями зеленого і синього
кольорів. Розписуючи миски, використовують оригінальну техніку розпису
«фляндрівку ». Фляндрівка — поширений в Україні прийом оформлення
кераміки, техніка розпису по глині ангобами в українських народних гончарних
промислах. Найкращі ранні зразки фляндрівки належать художній
промисловості Київської Русі X—XII ст. ст.

Після занурення виробу в червону глину, його ставлять на круг і, не зволікаючи ні секунди, приступають до розпису. Нанесені на поверхню лінії, концентричні смуги, штрихи, точки «розтягуються» в різні боки мідним гачком.
В Опішні вироби розписують рослинними орнаментами — квітами, листям, ягодами, віночками. Колірна гама таких орнаментів — сполучення білого, червоного, зеленого, коричневого кольорів із невеликою кількістю чорного. Цікаво те, що опішнянські майстри розписували без попередніх ескізів усе хатнє начиння: глечики, горщики, миски, макітри тощо.
Основні групи виробів
Димлена кераміка — випалена за спеціальною технологією (без доступу повітря), виникла як альтернатива традиціям античної кераміки, і вже на початку нашої ери мала свої осередки на території України та сучасних держав Європи. В Україні 18- 19 століттях вона успішно конкурувала із традиційною полив'яною керамікою.
Поливаний мальований посуд — горщики, глечики, миски, дзбанки, куманці, барильця — розписаний ангобами у техніці ріжкування або фляндрівки, переважно рослинним орнаментом.
Фігурний посуд — стилізовані зображення тварин: леви, барани, бики — зліплений з гончарних деталей, розписаний або оздоблений фактурним ліпним декором і кольоровими поливами.
Іграшки та дрібна скульптура — ліплені від руки, розписані у тому ж стилі, що й посуд, поливані.

Поливаний посуд

Іграшки
Димлена кераміка
Майстри
ХХ століття
Шульженко Тихін — український майстер кераміки кінця XIX — початку XX століття.
Шиян Ольга Галактіонівна (1914—2001) — майстер народної керамічної іграшки та скульптури.
Селюченко Олександра Федорівна (1921—1987) — українська керамістка, народна майстриня.
Поросний Василь Васильович (1873—1942) — український радянський народний майстер художньої кераміки.
Пошивайло Гаврило Ничипорович (1909—1991) ; Пошивайло Явдоха Данилівна (1910—1994) — гончарна малювальниця, представниця опішнянської школи художньої мальовки.
ХХІ століття
Омеляненко Василь Онуфрійович (нар.1925) — опішнянський гончар, заслужений майстер народної творчості Української РСР.
Китриш Михайло Єгорович (нар.1936 рік) — український гончар, скульптор.
Іван Іванович Лобойченко (нар.1957), Микола Петрович Варвинський (нар.1973) — представники молодшої генерації опішнянських гончарів

Зразки робіт


title: "Пейзаж"

text:
Вид живопису: Пейзаж
		Пейзаж (фр. Paysage, від pays - країна, місцевість) - жанр образотворчого мистецтва (або окремі твори цього жанру), в якому основним предметом зображення є дика або в тій чи іншій мірі перетворена людиною природа 		   			В залежності від характеру пейзажного мотиву можна виділити сільський, міський, індустріальний пейзаж. Особливу область становить зображення морської стихії - марина. Пейзаж може носити історичний, героїчний, фантастичний, ліричний та епічний характер.

“Золота осінь”
Якоб Гриммер Пейзаж с Авраамом и Исааком»
		Чому художники пишуть пейзажі, коли так просто взяти і сфотографувати вподобаний природний ландшафт? Чим же відрізняється мальовничий краєвид від фотографії місцевості?? Якщо портретист зображує людину не тільки з зовнішньої, так би мовити, фізичної сторони, але і його внутрішній світ, то на пейзажі він зображує свій внутрішній стан, свою душу. Тобто, живописний пейзаж - це не тільки картина природи, це картина внутрішнього світу митця. І в цьому сенсі пейзаж відрізняється від фотографії. Коли ми приходимо на виставку, то ми дивимося на душу іншої людини. Дивлячись на пейзаж, ми бачимо світ очима художника.
Сезанн, Поль. Гора св. Вікторії.
Брейгель, Питер. Серия "Месяцы": охотники на снегу
Міський пейзаж
Сільський пейзаж
Індустріальний пейзаж
Пейзаж в живописі
		Хоча елементи пейзажу зустрічаються в картинах майстрів італійського Відродження, як, наприклад, Леонардо да Вінчі або Джорджоне, вперше в європейському живописі пейзажні композиції з'явилися в роботах майстрів нідерландського Відродження середини XVI століття.
Клод Лоррен. «Відплиття цариці Савської»

Вермеер. «Вид Дельфта»
Каналетто. «Вестмінстерський міст в Лондоні»
 Элементи пейзажу
		В пейзаж входять деякі основні елементи:
земна поверхня
рослинність
перспектива виду 	Картина також може включати:
водойми (озера, моря, річки)
фауну
людей
небо, дощ

Айвазовский, Иван Константинович. Ночь. Голубая волна
На северном побережье Крита. Георгий Дмитреев

Березовая роща. Исаак Левитан
Околок-Рай!Александр Мухин-Чебоксарський

Подарок моря. Георгий Дмитреев

Поле маков. Алексей Зайцев
Речка Киреевка.Олег Леонов


title: "Образотворче мистецтво кінця ХХ-початку ХІХ ст"

text:
образотворче мистецтво кінця ХХ-початку ХІХ ст.
Підготувала
Учениця 11-А класу
Щербанюк Юліанна

Україна сьогодні стоїть перед важливою проблемою відновлення цілісної картини національного образу культури, набуття культурою національної ідентичності. Нова історична реальність є сама собою морально-психологічним стимулом для такого духовного оновлення. Проте, як свідчить більш ніж як 15-річний досвід незалежної України, сучасна держава і культура не може й досі розраховувати на загальнодержавну національну ідею як спосіб самоусвідомлення нації, її характеру, на чітко сформульовану і науково пояснену для сучасного покоління українців гармонійну культурну концепцію духу нації, без якої неможливо здійснювати успішне й ефективне управління державою.

Сучасне українське образотворче мистецтво як втілення менталітету українців. Постмодернізм
В умовах незалежної України головна увага державних і недержавних структур і організацій зосереджувалася на сприянні вільному розвиткові всіх стилів і жанрів українського образотворчого мистецтва, широкій популяризації його шляхом улаштування всеукраїнських, обласних, групових та персональних виставок. Значне зацікавлення громадськості викликали Всеукраїнські виставки до 400-річчя від дня народження Б. Хмельницького, до 10-ї річниці Чорнобильської трагедії, до 5-ї річниці проголошення незалежності України. Українські митці брали участь у міжнародних виставках із живопису, графіки, гобелену в Білорусі, Польщі, Угорщині. В Україні здобули популярність виставки відомих українських художників
Григорій Синиця
Надія Бобренко
Килим "Лелечине сонце"
Михайло Романишин
Новая дорога на перевал
           Чіткий портрет нашого життя простежується у творчості талановитого художника Валерія Франчука. Всього він брав участь у 25 виставках, п'ять з яких – персональні.
Не рони вербо сліз
над водою (2007р.)
Не стало людей,
тільки душі...(1994-2003рр)
Вони пішли, та чи
залишилися ми?
(2005-2006р.)
Важливим чинником у розвитку образотворчого мистецтва в Україні протягом 1990-х рр. стала діяльність галерей, які не лише репрезентують здобутки художників України, а також створюють дистанцію між елітарним мистецтвом та міщанськими смаками. Серед найбільш відомих в Україні – Центр мистецтва "Славутич", Центр сучасних мистецтв "Брама", художні галереї "Бланк-Арт", "Лаврські дзвони", "Пектораль", "НЕФ", "Ірена", "Малярський закут", "А-Акварель", "Ґрифон", "Мистецький льох", "Артвітрила", галерея мистецтв Києво-Могилянської академії, галерея "Дім Миколи". Відомі також своєю діяльністю одеська галерея "Човен", Південноукраїнський центр сучасного мистецтва в Запоріжжі.
Прикметна риса українського мистецтва – увага до натурфілософського, духовності, космічного початку. У "Квітучій планеті" І. Марчука відчувається глибоке та природне поріднення людини з навколишнім світом. Картини О. Дубовика, Е. Петренка, Ю. Шевченка – це своєрідні картини-ідеї, в яких відчутна космічна основа.
"Квітуча планета"
І. Марчука
Олександр Дубовик
Українські художники лише напівсприйняли одне з найголовніших правил гри поставангарду: постійно ставити питання, запозичувані з нехудожньої сфери — науки, ідеології, соціології тощо, але вирішуються вони пластичною мовою, а не мовою символів "об'єкта", хепенінгу. Особливістю національної традиції є чуттєво-образне, духовно-релігійне, екзистенціальне усвідомлення людського буття на противагу західній ментальності, в якій панували неологізм, імперативність мислення, тиранія абстракції. А звідси зв'язок з непроминущим, вічним, життєустрій, естетизм, катарсичне переживання, що простежується в творах українських митців.

Прикладом цього напряму є представник українського трансавангарду Арсена Савадова, картина якого "Смуток Клеопатри" (1987 р.) стала своєрідною емблемою українського постмодернізму. Митця турбує довічна проблема Життя і Смерті, торжества духовного в світі, єдність духу і матерії, мистецтва і сучасності, але зовсім по-різному підходять вони до її втілення.

Арсен Савадав
«Сум Клеопатри»
Висновок
Отже, попри всі соціально-економічні труднощі, українське мистецтво живе й набирає сили як уособлення національної духовності та менталітету. Немало талановитих українських художників, які працюють в Україні чи за її межами, знані в світі й достойно репрезентують мистецтво свого народу. А сучасне українське необарокове (постмодерністське) мистецтво розробляє ті ж самі теми, проблеми, що й сучасні художники Заходу, використовує ідентичні прийоми, залишаючись у межах національних особливостей, архетипів, та традицій.


title: Архип Куїнджи

text:
Життєвими дорогами митця. Архип Куїнджи.
   Архи́п Іва́нович Куї́нджі (15 (27) січня 1842 (за іншою версією — 1841) — 24 липня 1910) — видатний український та російський живописець-пейзажист грецького походження, педагог.

 Народився Архип Іванович Куїнджі 1842 року у бідній грецькій сім'ї на окраїні Маріуполя. Його батько Іван Христофорович був чоботарем на прізвище Еменджі, що в перекладі з грецької означає : трудова людина. Батько повністю відповідав цьому прізвищу: він землю орав, добрим чоботарем був, ремесла усякі знав, сади вирощував. Можна б і гордитися, але після смерті батьків, коли він жив у тітки, вона сказала: "Досить тобі бути Еменджі. Трудовій людині, коли вона бідна, честі небагато. Будеш писатися по дідові". Дід, за сімейним переказом, був золотих справ майстром і мав прізвище Куїнджі, що з грецької означає - ювелір, майстер виробів із золота і срібла. В такий спосіб тітка хотіла відгородити племінника, який рано, в 4 роки, осиротів, від злиднів. Якщо тобі, хлопче, золото не світить, то нехай хоч слово визолочує уста.
     З раннього дитинства доводилося майбутньому художнику заробляти на життя. З одинадцяти років хлопчик починає працювати на будівництві церкви. Пізніше прислужує хліботорговцю Амаретті кімнатним хлопчиком-козачком . Мав те ж коло обов'язків, що і колись малий Шевченко. Купець Амаретті любив Архипа, називав його часто "золотим хлопцем" за його сумлінність, виняткову чесність і порядність. Саме він та його друг-купець Дуранте відіграли важливу роль у житті Куїнджі: побачивши непересічний талант хлопця, який увесь час малює: то у канцелярській книзі, то на стінах, то на паркані, вони відправили його з рекомендацією до Айвазовського на навчання, бажаючи прославитися біля його імені, як Енгельгардт біля Шевченка.
      Схудлий, з випнутими вилицями, босий, зі збитими ногами ( зносив черевики, поки пішки добирався із Маріуполя на Азовському морі до Феодосії на Чорному) прийшов хлопець до Айвазовського і ... не застав його. Аж через місяць, коли великий маестро повернувся з Італії, зважаючи на рекомендації купців, які були родичами його помічника Фесслера, Айвазовський замість поцікавитись, що уміє Куїнджі і чому б хотів навчитися, доручив йому ... фарбувати паркан. Право вчитися у маестро треба заслужити.
Ставши помічником Фесслера, Куїнджі щодень сумлінно розтирав фарби, розмішував їх, дуже добре відчуваючи пропорції, і, звичайно спостерігав, як і що робиться. Цим, по суті, і обмежувалися його обов'язки. Бажання бути не тінню, а справжнім художником, не лише копіювати картини, а й творити свої власні, підштовхнуло юнака покинути Айвазовського. У тій же сіренькій сорочині, заляпаних фарбою панталонах, без копійки грошей в кишені він пішов назад у Маріуполь.

      Був безпритульним, жив у трухлявій голуб'ятні зі цвіллю по кутках,але дивний голос з середини безкінечно твердив: "Досить розмінювати себе на дріб'язок. Це злочин перед собою і світом - носити в собі талант, як динаміт, і до двадцяти шести років нічого путнього не зробити". І він почав малювати... Сім днів і сім ночей писав Куїнджі "Татарську саклю на березі моря у місячну ніч" і ніяких мук творчості не відчував. Писав, бо писалося, і слухняним був пензель, і, здавалося, не рука рухала ним, а він рукою, фарби гармонійно і ніжно одна в одну входили, зливалися і утворювалося небачене досі поєднання.
 Довго Куїнджі шукав щастя по містах і селах, виснажував себе нелюбимою роботою(працював ретушером у фотографів у Маріуполі, Одесі, Петербурзі) і мріяв поступити до Академії мистецтв, довести усьому байдужому світові, що він художник від Бога, що справжній талант, а відтак не має права розпорошувати себе по фотоательє. Два роки вступав до імператорської Академії мистецтв і провалювався на екзамені по рисунку: слабкою виявилася художня підготовка. Але це не могло зупинити наполегливого і настирного хлопця.
У 1868 році на академічну виставку Архип Іванович представив картину «Татарська сакля». Люди зупинялися біля неї, простоювали подовгу, інколи навіть довше ніж біля інших полотен. Це був успіх. Колосальний успіх.  Через кілька днів художня рада Академії присудила йому звання позакласного художника, від якого Куїнджі відмовився, натомість попросивши дозволу стати вільним слухачем академії. Його прохання задовольнили. Правда, усе склалося не так, як уявляв Куїнджі. Він думав, що в академії відразу посадять і скажуть: пишіть картини, а старі, мудрі професорі будуть ходити мимо, вказувати на помилки і давати корисні поради. А тут, виявляється, треба вислухати цілий курс наук, в тому числі, історію мистецтв і загальну історію, і етику, і анатомію, і математику. Добру половину цих предметів Куїнджі не те, що не любив , а взагалі не сприймав. Освіта Куїнджі обмежувалася трьома класами приходської школи: там і слова такого як геометрія не вимовлялося, у слові він робив по дві - три помилки, а тут вимагали конкретних знань.
    Лекції поступово відійшли на задній план, спершу він ще якось дотримувався академічної дисципліни, а потім перестав відвідувати академію, усамітнився на своїй голуб'ятні і гарячково писав картину за картиною. Задуми втілювалися в життя яскраво і колоритно. І хоча в картинах відчувався вплив Айвазовського, що обурювало автора, Ілля Рєпін, з яким він подружився в академії, переконав Куїнджі, що вони дуже талановиті і що цими картинами він буде пишатися. А Віктор Васнєцов вмовив Куїнджі вчитися в академії не заради академії, а заради таланту, бо таких, як він, земля раз у сто літ народжує.
Куїнджі залишився в Петербурзі, але лекції, як і раніше, майже не відвідував. Його затисла в лещата важка нудьга, нікому на очі не показувався, сидів у дерев'яній голуб'ятні і писав щойно задуману картину "Осіннє бездоріжжя".     Це не просто пейзаж, це всуціль сіре, причавлене соціальною негодою, життя селян. Куїнджі не лише відобразив типову картину осінньої пори, він свідомо протестує проти сірості, бідності, гноблення і заземленої одноманітності життя.  Побувавши на острові Валаам, художник привіз свої унікальні етюди. Його мистецтво привернуло увагу відомих художників, і за гідні знання в живописі він одержав звання «вільного художника». Картину «На острові Валаам» купив для своєї галереї Третьяков і у Куїнджі з'явилася можливість поїхати за кордон.
   Художник подорожує по Європі, відвідує музеї Німеччини, Франції, Бельгії, Англії, Швейцарії, Австрії, де знайомився з творчістю знаменитих класиків та останніми досягненнями живопису. Після повернення до Петербурга він створює картини, котрі з великим успіхом експонувалися на всесвітніх виставках.
   В 1876 році Куїнджі представив картину «Українська ніч», де показав дивовижну красу української ночі. Для того, щоб природно та виразно зобразити місячне сяйво та мерехтіння зірок, йому довелося вирішувати складні художні завдання. Це була віртуозна розробка тонів та поєднань кольорів.
 «Куїнджі безперечно найбільш цікавий серед молодих російських живописців. Оригінальна національність відчувається в ньому більше, ніж в інших», – написала французька критика після виставлення «Української ночі» на всесвітній виставці в Парижі. Картина стала сенсацією у художньому житті, а за нею були й інші, які не поступалися декоративністю: «Березовий гай», «Місячна ніч на Дніпрі», «Дніпро вранці» та інші.  У 1875 році Куїнджі стає членом Товариства пересувних художніх виставок, згодом митець одержав звання художника першого ступеня. Прихильники його мистецтва простоювали годинами біля картин художника, милуючись змістом, виразністю та яскравістю фарб.      Дослідники називали А.І. Куїнджі «художником світла». Його яскраві, ефектні картини відтворюють відчуття відриву від землі, містичного польоту, як в прекрасних фантазіях М.В. Гоголя, що так любив таємничу красу українських ночей.
   «Місячну ніч на Дніпрі» художник представив у 1880 році на Виставці однієї картини. Це було дуже сміливим кроком, адже тоді навіть персональні виставки одного автора відбувалися не часто. Успіх у картини був шалений. Як правило, глядачі спочатку товпилися навколо та одноголосно стверджували, що це мильна бульбашка. Мовляв, нічого особливого. Але, потроху вдивляючись у полотно, вони вже не могли відірватися, вглядалися, ніби чогось чекаючи.
Доля подарувала йому зустріч з Айвазовським, який сам приїхав до академії, щоб побачити вельмишановного професора. Не пам'ятав він колишнього свого учня, який фарбував у нього паркан, але попросив за це вибачення. Куїнджі ж впрохав майстра показати молодим художникам, як пишеться море, адже все своє життя він писав море і тільки море. Айвазовському написання картин давалося за іграшки, Куїнджі, як важкий хрест. Один не писав - відпочивав, другий - мучився     Через три роки він змушений був відмовитися від викладання, оскільки підтримав студентів, які виступали проти ректора Академії. Зі своїми учнями він продовжував займатися у приватному порядку, за свої гроші організовуючи їм навчання та поїздки.
     Куїнджі переселився в Крим, купив великий маєток, але деякий час жив у курені, здобуваючи собі славу мало не мудреця-пустельника. Він часто надсилав грошову допомогу бідним, але завжди просив не говорити від кого вона. Художник був дуже заможною людиною і весь свій капітал спрямував у розвиток живопису. Значну суму він виділив Академії для щорічних стипендій талановитим студентам. У 1909 році митець створює незалежне товариство художників, яке було назване його ім’ям та проіснувало до 1930 року, тобто пережило художника на 20 років. Куїнджі вкладає в товариство увесь свій капітал, а відчувши наближення смерті, заповідає йому усе, що мав.
     11 липня 1910 року великого майстра пензля не стало. Його поховали у Петербурзі на Смоленському кладовищі.
 Творча спадщина Архипа Куїнджі складається з понад п'ятисот великих і малих полотен, багатьох малюнків. Він ще за життя був надзвичайно популярним. Колекціонери були готові платити за його картини будь-які гроші. І сьогодні найбільші музеї світу вважають для себе честю виставляти його картини, а на міжнародних аукціонах полотна Куїнджі оцінюються в сотні тисяч чи навіть мільйони доларів.« Ілюзія світла була його богом, і не було художника, рівного йому в досягненні цього чуда живопису», - так писав він про Куїнджі Рєпін, назвавши його геніальним художником пейзажного живопису. Багато митців намагалися розгадати секрет досягнення в картинах Куїнджі такої ілюзії світла і такого загального тону, котрий, як магніт притягує до себе глядача, примушуючи милуватися надзвичайним талантом великого художника, але до цього часу це залишається загадкою.
Відомі картини художника.
"Дніпро вранці" 1881

«Березовий гай» (1901)
«Ладозьке озеро» (1873)

«Нічне» (1905—1908)

«Ельбрус. Місячна ніч» (1890—1895)
«Плями місячного сяйва у лісі. Зима»

"Хмари" 1882

«Березовий гай» (1879)
«Ніч на Дніпрі»
 (1880)

«Вечір на Україні» (1878)
«Веселка» (1900—1905)
«Море. Крим.» (1898-1908)
Після грози. 1879
Степ
Серед визначних людей, якими Україна може гордитися і які достойно представляють нашу країну на світовому рівні, - постать Архипа Івановича Куїнджі. Прийнято вважати його російським живописцем, але перш за все він художник український.        Куїнджі родом з України, виріс у її приморських степах, гордився, що Україна - його земля, писав здебільшого про Україну, що й принесло йому визнання і славу, і всі його всесвітньо відомі полотна, присвячені природі України, зокрема, "Українська ніч" і "Місячна ніч на Дніпрі" - дух України, її краса і чари, тому ми з впевненістю можемо назвати А. Куїнджі українським художником.        Своєю щирою і натхненною творчістю Архип Куїнджі прославив українське мистецтво і вніс цінний внесок в його скарбницю, створивши самобутній жанр мистецтва – український пейзаж.        Українські пейзажі А. І. Куїнджі безумовно мали вплив на подальший розвиток українського пейзажного живопису. Своє найкраще втілення естетика Куїнджі знайшла у картинах С.Васильківського, П. Левченка, М.Ткаченка, М.Пимоненка.


Українська анімація


Катерина Василівна Білокур (1900-1961)


Мистецтво відродження


title: "Бароко"

text:
Підготувала:
учениця 9 – А класу
Кіровоградського НВК №34
Подколзіна Анна
Презентаціяна тему: “                ”

Бароко – це мистецтво, збудоване
на контрастах, асиметрії…

                                                                                к. XVI - сер. XVIII ст.

Бароко

       Один багатій наказав архітектору побудувати гарний будинок. Архітектор з тонким смаком побудував струнку, вишукану будівлю. Але багатій обурився: “Хіба це будинок багатої людини? Якщо до завтрашнього ранку ти не зробиш із цього будинку прикрашений палац, то повернеш витрачені на будівництво гроші.
       Архітектор розумів, що це неможливо, і почав молитися: “Господи Христос милосердний, і добра Діво Маріє, що ж мені робити?”
       Посміхнулась Богоматір і кинула з неба великий оберемок квітів і листя. Вони впали на будинок і ніби прилипли до стін і карнизів. А Христос махнув рукою, і з неба хлинув золотий дощ. Квіти та листя стали золотими, а дім – святковим і мінливим від візерунків та позолоти. Правда, він уже не був таким беззастережно стрімким та вишуканим…
       Але багатію сподобався. Так з’явилося бароко.
“Бароко” – буквально “дивний, чудернацький…”

  Батьківщина бароко Італія.
    Стиль відобразив мінливість,
    складність та багатогранність
    світу.

                                                                                поч. XVI – кін. XVII ст.
Бароко

  У церквах - широкі нефи,
   іноді овальної форми,
   часткова або свідома
   неповнота архітектурних
   елементів,
   ефектне використання світла,
   або сильних контрастів
   світла і тіні.

Основні риси архітектури бароко

  Свій внесок в архітектуру бароко
    зробив і маньєризм. Попри всі недоліки
    і примхи, майстри маньєризму
    підхопили естафету інтелектуальних
    пошуків, високої ерудиції, віртуозної
    майстерності, науковості і передали її
    архітекторам італійського Ранішнього
    бароко (Джакомо делла Порта,
   Доменіко Фонтана, Карло Мадерно).

Маньєризм

Різноматність будівель епохи Бароко

 Архітектурний стиль
  поширений в Європі,
  який є ідеальним зразком
  архітектури.
  Classicus означає “зразковий”.
                            ПРОСТОТА
                           СТРОГІСТЬ
                          ЛОГІЧНА ЯСНІСТЬ
                          МОНУМЕНТАЛЬНІСТЬ    Таврійський палац
                         ПРОТИДІЄ БАРОКО

                                                                                XVII – поч. XIX ст.
Класицизм

  Відмова від прямих
   ліній та кутів на користь
   інтересу до нових технологій.

     Велика увага приділялася
   не тільки зовнішньому
   вигляду, але й внутрішньому
   інтер’єру.

                                                                  II пол. XIX – поч. ХХ ст.
Модерн


"Кінематограф Франції"


Види писанок


Виставки робіт художньо - естетичного гуртка ,,Юний художник’’


title: У ДАЛЕКІЙ ПУСТЕЛІ

text:
У далекій пустеліобразотворче мистецтво 4 клас
Підготувала вчитель початкових класів Бердянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Скорик Інеса Валеріївна

Пустеля – це дуже особливий регіон.Скелі, вапняки, камені, глина, сіль, пісок - все це представляє загадку. Візьмемо, наприклад, пісок: всякий раз, коли опинієшся серед дюн, не втомлюєшся захоплюватися небаченої простотою форм і геометричним порядком, що панує в природі.
Різноманітний малюнок дюн неймовірно гарний, досконалі широкі і гармонійні лінії, створені безперестанку утюжащімі пустелю вітрами.

Пустеля з Лагунами - Lencois Maranhenses, Бразилія
Найбарвистіша пустеля - Намальована Пустеля, США
Найменша пустеля у світі - пустеля Carcross, Канада
Найбільша у світі Гіпсова пустеля - Білі Піски, США
Чорна пустеля - Єгипет
Найбільша в світі Солона Пустеля - Салар де Юиюни, Болівія
Найсухіша пустеля у світі - Atacama, Чилі
Пустеля покрита снігом - Такла-Макан, Китай
Пустеля червоного піску - Пустеля Сімпсона, Австралія
Малюємо пустелю
Уявіть собі пустелю з барханами. Легкими (без натиску) лініями олівця нанесіть хвилеподібні лінії. Спочатку визначте лінію горизонту, а потім малюйте пустелю з барханами, але пам'ятайте, що за правилами перспективи, чим далі бархани, тим менше вони будуть за розміром.

Намалюємо небо. Спочатку намочимо папір, щоб фарба лягала рівніше і легше розтікалася. Умочіть кисть у воду і змочіть вологим пензлем всю область неба до горизонту.  Після цього візьміть на кисть блакитної фарби та нанесить горизонтальну смугу вздовж верхнього краю паперу.

Коли небо підсохне, точно так само малюємо пустелю. Змочуємо далекі бархани, і робимо розтяжку жовтого або оранжевого, охристого або червоного кольору, від світлого тону до темного. Перший мазок робимо трохи забарвленою водою (дуже розведеною фарбою), і в кожний наступний мазок додаємо трохи кольору.
Написавши бархани на горизонті, даємо їм просохнути, і точно так само змочуємо наступний ряд барханів і знову прописуємо їх за допомогою розтяжки від світлого до темного кольору.
Не забувайте про правила перспективи: те, що ближче до нас прописуємо більш чітко, те, що далі від нас пишемо з меншою чіткістю, так би мовити, не переживаємо якщо фарба трохи розтеклася, це тільки посилить мальовничість картини.
Ось що у нас повинно вийти. Красиво, але не зовсім правдоподібно. Ми забули про тіні. Наприклад, якщо сонце буде світити зліва, то тіні будуть з правих сторін пагорбів-барханів.
Можна  намітити сліди на піску, а кілька вертикальних мазків створять ефект пішовшого вдалину каравану. Замість каравану можна намалювати кактус, або ящірку, або скорпіончика, або жука скарабея, коротше все, що спаде на думку.
Інтернет-ресурси:
http://alls.in.ua/47642-sama-pustelna-pustelya.html
http://удивимир.рф/comment.php?comment.news.413.extend
http://www.mogut-vse.ru/ract1.htm


title: Аплікація Диво-дерево

text:
Аплікація “Диво-дерево”
КЗ “Нікопольська середня
загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №6”
Вчитель початкових класів: Долотова В.Є.
Відірви вздовж аркуша смужку завширшки
у два пальчики – це стовбур дерева.
Рівний край зроби рваним.
Розмісти стовбур по центру основи. Наклей його.
Нарви з паперу невеличкі клаптики – це листя. Наклей їх навколо стовбура.
Відірви невелику смужку і наклей її внизу. Це – травичка.
Можна прикрасити своє дерево «сливами»
МОЛОДЦІ!


Спогади про літо


Визначення ролі художника, художнього та технічного редакторів у друкованому видані


title: Freizeit

text:
Freizeit. Was macht man da?
Neue Vokabeln:
Freizeitgestaltung in Deutschland
Kino-, Theater-  oder         schlafen                           Sport  treiben
Konzertbesuchen                                 studieren
							           im Garten 	      Reisen					        arbeiten
  malen						faulenzen

        Computer  spielen                                           Freunde besuchen
              			        Hobbys
                 wandern/Camping                             fernsehen
				        fotografieren
Wie glauden Sie, welche Arten der Freizetgestaltung  sehr popular in Russland sind?

F
Aber wie verbringen Sie ihre Freizeit?
F
Unser Verhalten zum Sport
Welche Sportarten bevorzugen Sie?
Reisen
Womit fahren Sie in Urlaub?
mit dem Zug			mit dem Flugzeug

     mit dem Bus		              mit der Bahn
Beantwortet die Fragen:
Was  machen Sie gewönlich am Wochenende?
Machen Sie weite Ausflüge in die Umgebung von der Stadt?
Wie und wo verbringen Sie Ihre Ferien?
Haben Sie die Liebliengsplätze? Welche?
Gehen Sie oft in den Park?


В. І. Суриков Бояриня Морозова(1884-1887)


"Театр"


title: Колорит в пейзажі

text:
Колорит в пейзажі
Колорит в пейзажі
Мета:
Сформувати уявлення про колорит у живописі;
Розширити знання з теми кольорознавство;
Навчитися підбирати колірну гаму відповідну задуму художнього образу;
Відпрацювати вміння та навички в роботі з кольоровими художніми матеріалами.
Пейзаж
Пейзаж - жанр образотворчого мистецтва, в якому основним зображуваним предметом є природа.
Фактура
Фактура відноситься до поверхні картини, тобто до полотн чи паперу. І до видів мазків, які можуть бути рельєфні ( виступаючими над поверхнею), або гладкі.
Колорит
Колорит - сукупність всіх тонів картини, розглянутої з деякої відстані, представляє оптичне ціле.
Колорит може бути теплим
Колорит може бути холодним
Яскравим
Гармонійним
Колорит спокійний
і напружений
світлий
і темний
веселий
 і сумний
Картини  В. Ван - Гога
Фактурный, пастозный мазок
Картини  А. Реріха
Невідомий художник
Картини І. Грабаря
Картини А. Куїнджі
Для створення презентації було використано інтернет-ресурси


title: Якоб ван Рейсдал

text:
  Якоб ван Рейсдал
(1628-1682)

    Народився  голландський живописець і  графік 1628 року в Гарлемі (Нідерланди). Навчався у свого дядька та батька, що був провінційним художником.                       У 1648 році Рейсдала прийнято до гарлемської гільдії художників.
    З 1656 року жив у Амстердамі.
Творчість
     Якоб ван Рейсдал увійшов до історії світового образотворчого мистецтва як видатний майстер реалістичного пейзажного живопису. У кращих його творах знайшли глибоке відображення, різноманітні почуття й думки людини. Його образи природи, сповнені роздумів, часом романтично схвильовані, завжди урочисті й величні. У своїй творчості художник віддавав перевагу незвичним для голландського живопису зображенням лісу, бурхливих річок або струмків, старих, занедбаних цвинтарів.
“Єврейськекладовище”
“Болото”
“Веселкавштормовомуморі”
“Зимовийпейзаж“
“Штормове море біля мулу”
Учень Гоббема
     Учнем та послідовником Рейсдала в пейзажному живопису був Мейндерт Гоббема. Вони разом мандрували селами та робили замальовки краєвидів, які ставали сюжетами для майбутніх картин. Небагатий Гоббема так і не зумів пробитися до фінансового успіху і був примушений злиднями шукати якусь посаду. Він стане акцизним чиновником, а дрібна посада дасть невеликий, але постійний прибуток. Учень працював в манері, наближеній до Рейсдала, хоча й не досяг філософських узагальнень вчителя.

     Ім'я Гоббеми забули майже на 200 років і наново відкрили у 20 столітті, оголосивши Гоббему останнім видатним пейзажистом,якого породила Голландія 17 століття.
     Полотна Рейсдала зберігаються в багатьох музеях світу, зокрема зібраннях Голандії, Амстердаму, Великої Британії, США, Німеччини, Росії тощо. Київський Музей мистецтв імені Богдана та Варвари Ханенків має в своїй збірці картину митця «Лісова річка»,що належить до ранішніх творів видатного майстра.


title: Вражаючі будівлі.

text:
Вражаючі будівлі
Виконала:
Учениця 8-Б класу
Черкаської СШ №28
Журавель Катерина
Будинок-корзина в США
1. "Dancing House" (Танцюючий будинок). Прага, Чеська Республіка
Будинок чеського архітектора, має ще одну назву "Джинджер і Фред" - на честь танцюристів Фреда Астера і Джинджер Роджерс. Він розташований на березі річки Влтави в центрі міста. Споруду будували для художньої галереї та згодом її викупила фінансова компанія.
2. "Bubble House" (Бульбашковий будинок). Канни, Франція
Бульбашковий будинок розташований на Лазуровому ужбережжі Франції, з видом на Середземне море. Він побудований в 1989 році за проектом архітектора Антті Ловага і придбаний модельєром П'єром Карденом. Розташована в одному з найбільш гламурних районів Франції, будівля часто здається в оренду для вечірок або фотосесій.
3. "Spittelau District Heating Plant" (Сміттєспалювальний енерговидобувний завод). Відень, Австрія
Хоча будівля є частиною сміттєспалювалювального заводу, та вона користується великою популярністю серед фотографів завдяки своїм яскравим кольорам та цікавим формам. Розроблений Фріденсрайхом Хундертвассером, завод є центром для утилізації відходів, а також генерації тепла та нагріву води для цілого міста.
4. "Crooked House" (Кривий будинок). Сопот, Польща
Кривий будинок, або Кривий будиночок, як називають його у Польщі, є торговельним центром в приморському місті Сопот. Дизайн будівлі був розроблений архітектором Залеським, який надихався ілюстраціями дитячих казок.

5. "Waldspirale" (Спіральний будинок). Дармштадт, Німеччина
Ця "веселкова" спіраль будівлі фактично функціонує як житловий комплекс в німецькому місті Дармштадт. Дах будівлі вкритий травою, деревами і чагарниками. Деякі дерева навіть іноді видніються з вікон будівлі. До речі, абсолюнто всі вікна будівлі, а їх рівно 1000, не схожі одне на одне та є унікальними.
6."Hang Nga Guesthouse" (Гостьовий будиночок). Далат, В'єтнам
Також згадується як "Crazy House" (Скажений будиночок). Споруда є готелем та побудована за проектом архітектора Данг єт Нга. У кожному номері - своя окрема тема та власний дизайн.
7. "Casa Milà" (Будинок Міла). Барселона, Іспанія
Відомий багатьом як Міла (що означає "кам'яний кар'єр"), будинок є одним з творінь архітектора Антоні Гауді в його улюбленому місті Барселона. Споруду будували у стилі каталонського модернізму. Вона стала об'єктом Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в 1984 році.
8. "Hotel Galеria Spirit" (Готель Дух галереї) Братислава, Словаччина
Дім виглядає як барвистий вибух сучасного мистецтва. Він розташований прямо на кордоні країни з Австрією. Недалеко від Старого міста Братислави, унікальний виглад готелю виділяється серед інших будівель міста.
9. "Upside Down House" (Перевернутий будинок). Шимбарк, Польща
Перевернутий будинок планувався бізнесменом Даніелем Запієжські як витвір мистецтва, який мав уособлювати почуття невпевненості в роки після закінчення комуністичної ери. Усе в середини споруди розташоване "до гори дригом".
10. "Ideal Palace". (Ідеальний палац). Отрив, Франція
"Ідеальний Палац" був розроблений і створений Фердинандом Шевалем, сільським листоношею. Будівництво почалося в 1879 році, але було завершене аж у 1912. Наприкінці 60-х, палац набув статусу історичної пам'ятки.
11. "Guggenheim Museum" (Музей Гуггенхайма). Більбао, Іспанія
Музей Френка Гері Гуггенхайма в Більбао, мабуть, один з найвідоміших прикладів сьогоднішньої сучасної архітектури. Хвилястий фасад було так складно спроектувати, що Гері довелося використовувати програму, створену для використання в аерокосмічній промисловості.
12. "Pabellón de Aragón" (Павільйон Арагон). Сарагоса, Іспанія Цей павільйон був призначений для презентації на Міжнародній виставці 2008 року іспанської провінції Арагон, в якій знаходиться місто Сарагоса. Споруда тримається на трьох китах, залишаючи простір під собою для використання в якості площі та конференц-зали. Фасад будівлі "сплетений" як кошик зі скляних та бетонних панелей
13. "Hotel Marqués de Riscal" (Готель Маркіза Ріскаля). Ельсьєго, Іспанія
Ще одна будівля за проектом Франка Гері відкрита в 2006 році. Готель збудований у стилі Гері - з вигнутих металевих панелей, що прикрашають зовнішні стіни споруди. Будівля є улюбленим місцем в Іспанії для цінителів вина.
14. "Selfridges Department Store" (Універмаг Селфріджа). Бірмінгем, Англія
Дизайн розроблений архітектурною фірмою Future Systems, яка є філією Selfridges Department Store. Будівля покрита 15 000 блискучих алюмінієвих дисків, які надають будівля "космічного" блиску.
15. "Fuji Television Building" (Будівля телевізійної мережі Фудзі). Токіо, Японія.
Будівля вигладає так, ніби побудована дітьми з блоків конструктора Lego. З верхньої сферичної оглядової вежі, яка важить більше 1300 тонн, відкривається вид на ціле місто та гору Фудзі.
16. "Kunsthaus" (Кунстхаус). Грац, Австрія
Кунстхаус, що означає художній музей, в місті Грац жителі називають "Атака Чужих". Таку назву будівля отримала через дивний зовнішній вигляд. Музей, в якому знаходяться твори сучасного мистецтва, є зеленою будівлею з вмонтованими фотоелектричними панелями на даху, що дозволяє генерувати енегрію на господарські потреби установи.
17. "National Museum of the American Indian" (Національний музей американських індіанців). Вашингтон, округ Колумбія, США.
Частина Смітсонівського інституту, Національний музей американських індіанців, розташований у Вашингтоні. Його дизайн розроблений спільно з представниками корінних народів САШ аби уособлювати в собі різноманітність етнічних груп, які приживають на території Америки.


title: Види образотворчого мистецтва

text:
Види образотворчого мистецтва
 Життя без праці – злодійство, життя без мистецтва – варварство.
                                    (Народна мудрість)
Живопис найпоширеніший вид образотворчого мистецтва. Слово живопис означає живо писати, твори живопису створюються за допомогою фарб що наносяться на будь яку поверхню
Т. Яблонська «Хліб»

         Катерина Білокур «Натюрморт з колосками та глечиком»
Графіка  — вид образотворчого мистецтва, для якого характерна перевага ліній і штрихів, використання контрастів білого і чорного, та менше ніж у живопису, використання кольору.
Скульптура - вид образотворчого мистецтва, твори якого мають об'ємну, тривимірну форму і виконуються із твердих чи пластичних матеріалів.

Пам’ятник Тарасу Шевченку
Пам'ятник гетьману Богдану Хмельницькому
  Декоративно - ужиткове мистецтво — один із видів художньої діяльності, твори якого поєднують естетичні та практичні якості. Декоративне означає «прикрашувати». Ужиткове ж означає, що речі мають практичний вжиток, а не лише є предметом естетичної насолоди.
  Головне завдання декоративно-ужиткового мистецтва — зробити гарним речове середовище людини, її побут.

Архітектура в перекладі від латинського - будувати, зводити - зодчество, мистецтво проектувати і будувати.
Андріївська церква
Одеський оперний театр
Використовуючи ресурси інтернету,
презентацію підготувала вчителька початкових класів
        ЗШ І-ІІІ ступенів с. Серби
Кодимського району
Одеської області
Гончарук Тетяна Іванівна


title: Василь Тропінін

text:
Василь Тропінін

український художник-портретист, представник класицизму; до 1823 — кріпак.
Іраклій Морков
Народився у с. Карпово Новгородської губернії. Був кріпаком графа Антона Сергійовича Мініха, потім його зятя — Іраклія Івановича Моркова. У 1798 вступив у Петербурзьку академії мистецтв, де навчався у С. Щукіна.
 Петербурзька академія мистецтв

 У 1804 Морков, побоюючись втратити талановитого кріпака, відкликав його з академії. До 1823 жив, в основному, в Україні у с. Кукавка. У період творчості, пов'язаний з Україною, Тропінін створив жанрову картину — «Весілля в Кукавці» (1810), портрети українських селян — «Дівчина з Поділля», «Українець», «Українка», «Молодий український селянин», «Хлопчик з топірцем», а також портрети Н. та І. Маркових , портрет сина.
Весілля в Кукавці
Дівчина з поділля

Українець
“Українка”
«Хлопчик з топірцем»

У 1823 звільнений з кріпацтва, оселився у Москві. У 1824 отримав звання академіка.

Тропінін написав портрети П. Булахова (1823), К.Равича (1825), О. Пушкіна (1827), А. Мазуриної (1829), К. Брюллова (1836), Ю. Самаріна (1846), полотна «Мереживниця» (1823), «Старий жебрак» (1823), «Гаптарка» (1826), «Гітарист» (1823, 1832) та ін.
 «Гітарист» (1823)
 портрет П. Булахова (1823)
Портрет  К.Равича (1825)
Портрет О. Пушкіна (1827)
Портрет  К. Брюллова (1836)
Портрет  Ю. Самаріна (1846)
«Мереживниця» (1823),

Твори Тропініна зберігаються у Державній Третяковській галереї у Москві, Київському музеї українського мистецтва,Львівському музеї українського мистецтва, Музеї Тропініна і московських художників його часу  у Москві.

Тропінін і Поділля
Ім'я видатного російського художника-портретиста Василя Андрійовича Тропініна відоме всім, хто цікавиться історією української та російської культури першої половини XIX століття. Але інколи забувається, що Тропінін здійснив справжній подвиг, утверджуючи протягом багатьох років своє право займатись мистецтвом. Йому вдалося подолати нелегкий шлях від кріпосного до академіка портретного живопису.

Василь Андрійович Тропінін народився 19 (30) березня 1776 року кріпосною людиною графа Мініха. Розумній і кмітливій дитині була уготована роль домашнього служки. Згодом, помітивши здібності, його віддають навчатися грамоті в народне. Там він пробув чотири роки, а коли повернувся, все одно став «хлопчиком на побігеньках». Після одруження графині Наталії Антонівни Мініх, Василь переходить у власність її чоловіка — графа Іраклія Івановича Моркова.

З примхи графа, якому хотілося мати власних умільців, Василя направляють до Петербургу навчатися кондитерському мистецтву в домі графа Завадовського.

І лише 1799 року граф Морков дозволяє Тропініну стати вільним слухачем Петербурзької академії мистецтв. Його наставником був видатний портретист професор С. С. Щукін, який високо цінував здібності свого найкращого учня. Рада Академії двічі нагороджувала Василя Андрійовича за відмінне навчання.
С.Щукін

Перше визнання автору принесла картина «Хлопчик, що тужить за померлою пташкою», яка була представлена на академічній виставці у 1804 році. За цю роботу молодий художник отримав золоту медаль.

Граф спішно забирає його з Академії і у вересні 1804 року відправляє в село Кукавку. Він доручив своєму талановитому кріпакові скласти проекти палацу та сільської церкви, будівництво яких велося під наглядом Тропініна.

Так, майже до 1821 року, життя і творчість Тропініна були тісно пов'язані з Україною, її Поділлям жив у 1804—1812, 1818—1821 рр.).

Після завершення у 1806 році будівництва кукавського храму — єдиного архітектурного твору Василя Андрійовича — всі ікони, хоругви і плащаниця були написані ним.
 До іконостаса ввійшли його роботи «Зняття з хреста», «Бог Саваоф», «Св. Микола Чудотворець», «Св. Дмитро Солунський», «Віра, Надія, Любов та мати їх Софія».
«Бог Саваоф»,

В щойно освяченій церкві, на одній з перших служб, відбулося вінчання кріпака Василя Тропініна з селянською дівчиною Ганною Іванівною Катіною.

В Україні В. А. Тропінін багато працював над створенням портретів. З великої їх кількості виділяється група робіт, де втілені типи українських селян, те, що умовно можна назвати «тропінінською Україною».
«Портрет сина»

Тропінін не був пейзажистом. Із завершених живописних жанрових полотен українського періоду, на жаль, збереглося лише «Весілля в Кукавці» та поодинокі пейзажі, найцікавішим з яких є «Гроза над селом».
«Гроза над селом».

Серед чоловічих портретів цього періоду привертає увагу «Портрет українця середнього віку», або «Портрет українця». Але є версії, що на портреті зображений Устим Кармалюк.
«Весілля в Кукавці»

Посилаючи ці твори до Петербургу, Його викликали до Петербургу для написання портрету на місці. Василь Андрійович написав для Академії портрет медальєра Леберехта і вже за цю роботу був офіційно визнаний академіком.

Невдовзі родина залишає Петербург і переїздить до Москви. В Кукавку Василь Андрійович більше не повертався. Але українська тематика, навіяна споминами про Поділля, нерідко з'являлася на його полотнах ще довгий час.

У вересні 1855 року, після смерті дружини, Тропінін залишає помешкання на Лінивці і купує невеличкий будиночок у Замоскворіччі. В ньому 15(3) травня 1857 року на вісімдесят другому році життя і помер Тропінін. Поховано його на Ваганьківському цвинтарі в Москві.
Церква Тропініна в Кукавці

Підготувала Білокопита Аліна


title: Вітраж

text:
Вітраж
Вчитель початкових класів СШ І-ІІІ cт.№5 ім.Т.Г.Шевченка   м.Коломиї
Налисник  Галина  Петрівна
Педагогічне звання  – Старший вчитель

Налисник Г.П.
	Вітраж (фр. vitrage, від лат. vitrum — скло), орнаментальна, або сюжетна декоративна композиція зі скла та інших матеріалів, що пропускають світло.	 Вітраж — декоративний елемент в прикрашенні вікон з дійсно декоративною метою, або як захід, коли необхідно приховати невдалий вид з вікна, (наприклад, глуху стіну сусіднього будинку, в проємі 2-3 метри між будівлями). Виконується із кольорового скла, або кольорового оргскла, перетинки між такими скляними елементами з'єднуються. Раніше для з'єднання використовували олово, свинець, як метали, що легко піддавались обробці. Зараз елементи скла можуть фіксуватись на міцній клеєвій основі. Як правило, відповідно одній з технік, викладається вітраж на готовому листі скла, з маленьких шматочків скла. З'єднання між шматочками скла застигають, та фарбуються в чорний колір. За вікном з вітражем може використовуватись штучна підсвітка.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.
Налисник Г.П.

Налисник Г.П.

Налисник Г.П.
Використано   матеріали    Інету:http://uk.wikipedia.org/wiki/
Налисник Г.П.


title: прийоми композиції

text:
Графіка
Візуальний вид мистецтва

Сергій Конончук. «Кіт», 1937, Туш, перо

Сергій Конончук. «Кіт», 1937, Туш, перо

Сергій Конончук. «Кіт», 1937, Туш, перо


Загадкове бароко


title: Визначні математики світу

text:
1646 - 1716
31
Alma mater
Alma mater
1777 - 1855
Alma mater
1811 - 1832
Alma mater
.
1903 - 1987


title: "Architektur des Liechtensteins"

text:
Architektur des Liechtensteins

von Wlad Omeltschuk
Liechtenstein ist nicht reich an Sehenswürdigkeiten, außer zwei Schlösser und Ruinen.
Landtagsgebäude (Liechtenstein)
Das Landtagsgebäude des Fürstentums Liechtenstein in Vaduz wurde im Jahr 2008 eröffnet und ist seither Sitz des Landtags des Fürstentums Liechtenstein. Das vom deutschen Architekten Hansjörg Göritz.
Regierungshaus Liechtenstein
Das Haus wurde im Stil der Spätrenaissance erbaut und hat drei Stockwerke. Süd, West und Ost Fassade des Gebäudes reich mit verschiedenen Ornamenten und Fassaden von der Seite des Berges und der Burg eingerichtet dekoriert nicht.
Schloss Vaduz
Das Schloss Vaduz, früher auch Hohenliechtenstein genannt, liegt auf einer Felsterrasse über Vaduz, dem Hauptort des Fürstentums Liechtenstein. Heute ist es Wahrzeichen des Ortes und Sitz des Fürstenhauses Liechtenstein.
Kathedrale St. Florin (Vaduz)
Die St. Florinskirche in Vaduz ist eine geostete neugotische dreischiffige Kirche mit Frontturm in Vaduz, Liechtenstein, die 1869 bis 1873 nach den Plänen von Friedrich von Schmidt unter Leitung des Architekten Ignaz von Banko errichtet wurde. Der Patron der Kirche ist St. Florin (Florinus), der im 7. Jahrhundert lebte und aus Matsch im Vinschgau stammte.
Rathaus (Vaduz)

Das Rathaus zu Vaduz, dem Hauptort Liechtensteins, wurde in den Jahren 1932 und 1933 nach den Plänen von Franz Roeckle errichtet. Das einem mittelalterlichen Städtebau nachempfundene Gebäude ist seither Tagungsort des Gemeinderates.
Vielen Dank!!!


title: "Komponenten des Computers"

text:
   Mouse - ein kleines Gerät, das verwendet werden, umauszuwählen oder auf Objekte auf einem Computer-Bildschirm ist.
Die Funktionstasten in der obersten Reihe befinden,unterschiedliche Funktionen, je nachdem wo sie eingesetzt werden.Ziffernblock auf der rechten Seite der meisten Tastaturenbefindet, ermöglicht die schnelle Eingabe von Zahlen.Navigationstasten, wie Pfeil-Tasten können Sie innerhalb eines Dokuments oder einer Webseite zu bewegen.
   Es gibt zwei grundlegende Arten von Druckern - Tintenstrahl-undLaser. Tintenstrahldrucker sind für den privaten Gebrauch sehr beliebt. Sie können in Schwarzweiß oder Farbe drucken und wenn sie mit speziellen Papier - hochwertige Fotografien. Laserdrucker      sind schneller und sind für den harten    Einsatz konzipiert.

   Lautsprecher zum Abspielen von Klängen. Sie können in die Systemeinheit integriert sein oder in Verbindung mit Kabel.Lautsprecher ermöglichen es Ihnen, Musik zu hören und zu hören,Sound-Effekte.
   So schließen Sie Ihren Computer mit dem Internet, benötigen Sie ein Modem. Modem - einem Gerät, das sendet und empfängtComputer Informationen über eine Telefonleitung oder High-Speed-Kabel. Modems sind manchmal in die Systemeinheit integriert, aber mit höherer Geschwindigkeit Modems sind in der Regel getrennte Komponenten
   Die Festplatte speichert Informationen auf Ihrer Festplatte, hartePlatte oder Stapel von Platten mit einer Schicht aus magnetischem Material abgedeckt. Da Festplatten riesige Mengen an Informationen aufnehmen kann, sie in der Regel sind das primäre Mittel der Datenspeicherung auf dem Computer und fast alle Ihre Programme und Dateien. Die Festplatte ist in der Regel innerhalb des Systems Geräts.
Das System-Einheit
Datenspeicherung
Maus
Tastatur
Monitor
Drucker
Lautsprecher
Modem
Komponenten des Computers
  Unit System - ist der Kern Computer-System.
Die wichtigste dieser Komponenten - Central Processing Unit(CPU). Eine weitere Komponente - einen Speicher (RAM), die vorübergehend speichert Informationen von der CPU, wenn derComputer eingeschaltet wird verwendet. Nach dem Abschaltenwerden alle Daten im RAM gelöscht.
 Die Tastatur ist vor allem für die Eingabe von Text in den Computer verwendet. Wie die Tastatur einer Schreibmaschine, hat es Tasten für Buchstaben und Zahlen, aber es hat auchspezielle Tasten:
Der Monitor zeigt Informationen in visueller Form, mit Text und Grafiken. Teil des Monitors, der Informations-Displays, eine so genannte Bildschirm. Wie ein TV-Bildschirm, können Computer-Bildschirm zeigen Standbilder oder Video.
Der Drucker überträgt Daten vom PC auf das Papier. Für die Arbeit mit einem Computer-Drucker ist nicht erforderlich, aber es kann verwendet werden, um E-Mails, Karten, Einladungen, Mitteilungen und andere Materialien zu drucken. Viele Menschen wollen auch ihre eigenen Fotos zu Hause ausdrucken
   Mouse - ein kleines Gerät, das verwendet werden, umauszuwählen oder auf Objekte auf einem Computer-Bildschirm ist.
Die Funktionstasten in der obersten Reihe befinden,unterschiedliche Funktionen, je nachdem wo sie eingesetzt werden.Ziffernblock auf der rechten Seite der meisten Tastaturenbefindet, ermöglicht die schnelle Eingabe von Zahlen.Navigationstasten, wie Pfeil-Tasten können Sie innerhalb eines Dokuments oder einer Webseite zu bewegen.
   Es gibt zwei grundlegende Arten von Druckern - Tintenstrahl-undLaser. Tintenstrahldrucker sind für den privaten Gebrauch sehr beliebt. Sie können in Schwarzweiß oder Farbe drucken und wenn sie mit speziellen Papier - hochwertige Fotografien. Laserdrucker      sind schneller und sind für den harten    Einsatz konzipiert.

   Lautsprecher zum Abspielen von Klängen. Sie können in die Systemeinheit integriert sein oder in Verbindung mit Kabel.Lautsprecher ermöglichen es Ihnen, Musik zu hören und zu hören,Sound-Effekte.
   So schließen Sie Ihren Computer mit dem Internet, benötigen Sie ein Modem. Modem - einem Gerät, das sendet und empfängtComputer Informationen über eine Telefonleitung oder High-Speed-Kabel. Modems sind manchmal in die Systemeinheit integriert, aber mit höherer Geschwindigkeit Modems sind in der Regel getrennte Komponenten
   Die Festplatte speichert Informationen auf Ihrer Festplatte, hartePlatte oder Stapel von Platten mit einer Schicht aus magnetischem Material abgedeckt. Da Festplatten riesige Mengen an Informationen aufnehmen kann, sie in der Regel sind das primäre Mittel der Datenspeicherung auf dem Computer und fast alle Ihre Programme und Dateien. Die Festplatte ist in der Regel innerhalb des Systems Geräts.
  Unit System - ist der Kern Computer-System.
Die wichtigste dieser Komponenten - Central Processing Unit(CPU). Eine weitere Komponente - einen Speicher (RAM), die vorübergehend speichert Informationen von der CPU, wenn derComputer eingeschaltet wird verwendet. Nach dem Abschaltenwerden alle Daten im RAM gelöscht.
 Die Tastatur ist vor allem für die Eingabe von Text in den Computer verwendet. Wie die Tastatur einer Schreibmaschine, hat es Tasten für Buchstaben und Zahlen, aber es hat auchspezielle Tasten:
Der Monitor zeigt Informationen in visueller Form, mit Text und Grafiken. Teil des Monitors, der Informations-Displays, eine so genannte Bildschirm. Wie ein TV-Bildschirm, können Computer-Bildschirm zeigen Standbilder oder Video.
Der Drucker überträgt Daten vom PC auf das Papier. Für die Arbeit mit einem Computer-Drucker ist nicht erforderlich, aber es kann verwendet werden, um E-Mails, Karten, Einladungen, Mitteilungen und andere Materialien zu drucken. Viele Menschen wollen auch ihre eigenen Fotos zu Hause ausdrucken


title: "Мистецтво Китаю"

text:
Мистецтво Китаю
Виконала учениця 11 класу
Лозівської гімназії
Воловик Алла

Уже в VIII ст. китайські художники-пейзажисти поряд із водяними мінеральними фарбами використовували чорну туш, що давало можливість створити єдиний цілісний образ природи.

Як просторово-повітряне середовище живописці використовували білу матову поверхню рисового паперу, що не віддзеркалювала світло та легко вбирала у себе туш, і зернисту шовкову тканину.

Одна з найхарактерніших особливостей китайського живопису — гармонійне поєднання в ньому поезії та каліграфії.
Картини сувої

Чжан Сюань. Сувій. Приготування шовку.

«Рай Амітабхи». Шовковий сувій з Дуньхуана
Імператор та придворні (Ян Лібень)

Люди і предмети

«Весна. Виїздні суду Тан» (Чжан Сюань (713-755))

Пастух, Хан Ган (706—783), придворний художник при Сюань-цзуні

Хань Гань. Анімалістичний жанр (618-907)

Чжоу Фан «Ян Гуйфей після купання»
Дунь Хуан «Провідний шлях Будди» 900 р.
Пейзаж

Квіти і птахи

Кано Ейтоку

порцеляна

Кераміка


Авангардизм


Презентаціястудентки ІФЖгрупи 2-УПрисяжнюк Аліни
На тему
“Творчість Євгенії Гапчинської”
ЄвгенiяГапчинська — популярна українська художниця-живописець.
Народилася 15 листопада 1974 р. в Харковi.
П’ята дитина в родинi.
У п’ятирiчному вiцi пiшла до школи, а в 13 рокiв стала студенткою Харкiвського художнього училища.
Закiнчила Харкiвський художнiй iнститут.
Стажувалася в Нюрнберзькiй художнiй Академiї. У 2000-му роцi переїхала до Києва.
У 2000-му роцi переїхала до Києва. Живописно-виставкову дiяльнiсть розпочала 2002-го року.
Популярний живописець, роботи якої продаються найдорожче серед сучасних українських художникiв.

Визначає себе як шаленого трудоголiка, який щороку робить з пiвтора десятка нових виставок в таких державах як Україна, Росiя, Францiя, Бельгiя, Англiя, Нiдерланди.
Має кiлька власних галерей в Українi та в Росiї. Її роботи зберiгаються в європейських музеях та приватних колекцiях поцiновувачiв та дiячiв мистецтва
Художниця спiвпрацює з видавництвом «А-ба-ба-га-ла-ма-га», зокрема проiлюструвала книжку Iвана Малковича «Лiза та її сни».
Роботи Євгенії Гапчинської пронизанi позитивними емоцiями та спокоєм. За пять рокiв перебування у Києвi вона стала вiдомою серед дорослих i дiтей не тiльки в Українi, а й за межами країни. Її галерея знаходиться у самому центрi Києва.
ЇЇ герої – персонажi родом з дитинства. З дивовижною простотою цi роботи передають кумедний чарiвний свiт.
Мешканцi цього свiту - дiти, дорослi та янголи якi насолоджуються незлiченними маленькими радощами, такими як чай, лазня, гра у хованки. Iнколи вони здiйснюють подвиги, Iз задоволення мріють, I всi вони, без виключення, кохають.


title: Види та жанри образотворчого мистецтва

text:
4.
3.
2.
1.
5.
4.
3.
2.
1.
1
2
3
4
5


title: "Rap"

text:
Deutschrap
oder Deutscher Hip-Hop;
aktivisierte sich in 1980-er;
man rappt nicht immer in deutscher Sprache;
erfolgreiche Rapper:
Fantastische Vier
Bushido
Prinz Pi
Peter Fox…
Schöner fremder Mann (Schlager)
Warum (Rap)
Gangsta-Rap in Deutschland
Sub-Genre des deutschen Hip-Hops;
hat seine Wurzeln in den 1990-er Jahren;
 charakteristisch sind Melodien, die melancholisch, düster oder bedrohlich wirken;
oft kommen Piano, Streicher oder Chorgesang.
Bushido – Alles wird gut
Rappersprache
Spitten - Sprechen, Rappen, Schnell Singen
Battlen - Sich gegenseitig mit Reimen beleidigen
Beef - Streit, Ärger
Punchen - Hart Rappen
Boxen - Wörtliche Kinnhaken für den Gegner
Rhymen - Reimen

Hören oder nicht?
Gründe, um Rap zu hören:
 Agressionen abbauen;
 Texte genießen;
 Besondere Rapkultur: Graffiti und Breakdance.


title: Винайдення радіо

text:
 1
 5
2
6
4
3


Патофізіологія кальцій-фосфорного обміну


title: Технологія виготовлення воскової писанки

text:
Secondary education is__________________in our country.
Our school suggests good______________for studying and extra school activity.
You can ________       a good knowledge and good working______________.
If you have some problems you may________for advice to her and she will always help you to______________some difficulties.
We must be__________        as responsibility is an important quality in person`s character.
She wants us to be_______          in life.
There are many interesting_____________           in our school newspaper.
What school does Sarah study at?
What can you say about school opportunities?
What is there near the school building?
Why does Sarah like going to school?
What can you say about Sarah`s form-mistress?
What does she teach students?
What are Sarah`s favourite lessons and what do students do there?
What about the school newspaper?

Location of the school and it`s surrounding;
Your form-master (mistress);
Number of lessons and activities at the lessons;
Subjects you study, your favourite subject;
The importance of learning English.
SCHOOL
School
Rooms
School Staff
School Clubs
traits of character
activities
activities
activities
Homework


title: "Мистецтво Японії"

text:
Мистецтво Японії
Перші згадки про Японію Європа почула ще в епоху Середньовіччя, пізнавши її разом зі сміливими мандрівниками як країну нечуваної ввічливості і казкового багатства
Ці уявлення домінували і тоді, коли в XVII-XVIII століттях спочатку португальськими, а потім голландськими купцями та місіонерами були обнародувані численні факти з життя та історії цієї далекої для європейців країни.
Витоки японської культури сягають у сиву давнину. Найбільш ранні твори мистецтва належать до IV-II тисячоліть до нашої ери. Найбільш тривалим і найбільш плідним для Японського мистецтва був період Середньовіччя (IV-XIX ст.ст.).
Розвитку японського живопису сприяли контакти з континентом, звідки на початку VII століття було запозичене мистецтво виготовлення фарб, паперу і туші.
Живопис
Велике значення для долі японського живопису, як і скульптури, мало поширення в країні буддизму, оскільки потреби буддиської культової практики створювали певний попит на твори цих видів мистецтва.
Так, з X століття з метою поширення серед віруючих знань про події буддійської священної історії в масовому порядку створювалися так звані ємакіномо (довгі горизонтальні сувої), на яких зоображалися сцени з буддійської священної історії або з пов'язаних з нею притч.
 З кінця XVI століття основними формами живопису стають стінопис, картини на складних ширмах. Твори живопису прикрашають палаци аристократів, будинки городян, монастирі та храми. Розвивається стиль декоративних панно - дами-е. Такі панно писали соковитими фарбами на золотій фользі.
Найвищого рівня жанр японської гравюри досяг у творчості Кацусіка Хокусая. Йому властиві невідомі в японському мистецтві повнота охоплення життя, інтерес до всіх її сторін - від випадкової вуличної сцени до величних явищ природи
У віці 70 років Хокусай створює свою найвідомішу серію гравюр "36 видів Фудзі", за нею послідували серії "Мости", "Великі квіти", "Подорожі по водоспадів країни", альбом "100 видів Фудзі". Кожна гравюра - цінна пам'ятка живописного мистецтва, а серії в цілому дають глибоку, своєрідну концепцію буття, світобудови, місця людини в ньому.
Ікебана
Японці з великим мистецтвом і смаком прикрашають ікебанами  свій будинок, житло, місця роботи і відпочинку.
Це ціла філософія, свій особливий спосіб розуміння і пізнання навколишнього світу. Характерно, що кожна квітка або гілочка, на погляд японців, повинні мати певне значення. Часто, наприклад, висока гілочка означає небосхил, середня - людини, а найнижча - землю. Мініатюрність-характерна риса естетичного смаку японців їх філософського світогляду.
Чайна церемонія
Чайна церемонія - втілення єдності творчого начала, сприйняття природи, релігійно-філософського настрою і соціального спілкування.
В основу чайної церемонії покладено чотири принципи »гармонія-єднання людини з природою, впорядкування світобудови; шанування-рівноправність всіх учасників, прояви поваги їх одне до одного; чистота - очищення через зустріч з прекрасним; тиша-умова для медитації. Вважалося, що реалізація цих принципів відкриває шлях для досягнення внутрішньої гармонії учасників церемонії.
Національний японський костюм
Будь-який національний костюм так чи інакше відображає особливості матеріальної і культурного життя народу, в тому числі і національний характер. Це повною мірою відноситься і до кімоно, яке у XX столітті набуло великої популярності в світі.
Кімоно не просто регламентує малюнок і ритм рухів, але і являється свого роду фокусом національної психології. Японка у кімоно втілює еталон стриманою грації, м'якої жіночності і скромності, надівши кімоно, не в змозі висловити ту природну гармонію пластики, якій чарують японки.
Японська культура в багатьох відносинах унікальна й вражаюча. Тут дивовижна ввічливість уживається зі сміливістю, відвагою та готовністю самопожертви самураїв.
Саме тому шлях розвитку Японії так несхожий на розвиток інших країн в епоху середньовіччя.. В останні роки в нашій країні інтерес до Японії помітно зростає. Відкриваються центри, де люди отримують можливість займатися японською мовою, ікебаною, знайомитися з чайною церемонією, японським театром і бойовими мистецтвами. Проводяться фестивалі японських фільмів.
Японія до сих пір вважається дивовижною країною з безліччю цікавих традицій і речей.

Презентацію підготувала учениця 11-А класуФурман Ольга


Врубель Михайло Олександрович


title: Творчість українських художників

text:
1.Стан неба:

ясно
дощ
хмарно
блискавка
похмуро
Т – тихоЛ – легкийП - помірнийС – сильний
райдуга
ожеледиця
град
сніг
3.Опади:

2.Сила вітру:

4.Інші явища:

5. Температура повітря:

відлига
туман

іній

S
Соколова Надія Ігорівна
Творчість українських художників
Катерина Білокур,
Марія Приймаченко,
Тетяна Яблонська
Прочитайте статтю с.64-65
  -Про кого розповідається в тексті?
-Ким вони були та коли жили?
-Що видатного створили ці люди?
-Що відтворювала на своїх картинах Марія Приймаченко?

Марія  Приймаченко  (1908 -1997)– українська народна художниця.
Народилася в селі Болотня на Київщині в сім'ї мистецьки обдарованих людей. Її батько був бондарем, займався теслярством і різьбленням по дереву. Марія не мала художньої освіти, малювала так, як вважала сама.
У дитинстві Марія Приймаченко занедужала важкою хворобою – поліомієліт, вірусне захворювання, що супроводжує ураженням нервової системи та призводить до паралічів. Сталося лихо, коли дівчинці було 6-7 років.
Морська чайка у своєму  гнізді (1965)
Лісова птиця зі своєю дитиною (1961)

Казкова птиця - павич (1936), Марія Приймаченко
У 1937 році птахи і звірі Примаченко вражали навіть відвідувачів Першої міжнародної виставки у Парижі.  На ній Приймаченко отримала золоту медаль.

Чорна мавпа (1936), Марія Приймаченко
Соняшник життя (1963), Марія Приймаченко
Фантастичний звір (1936), Марія Приймаченко
Квіти за мир (1965), Марія Приймаченко
Жоржини у синій вазі (1965), Марія Приймаченко

Синій бик (1947), Марія Приймаченко

Лев (1947), Марія Приймаченко
Пташка (1962), Марія Приймаченко
Соняшник та горох (1962), Марія Приймаченко
Померла геніальна художниця 18 серпня 1997 року в Києві. Похована в с.Болотня.
Художниця майже не виїжджала з рідного села, а до неї часто приїздили шанувальники її таланту.
Пам'ятник Марії Оксентіївні Примаченко — українській народній художниці. Місто Яготин. Перед картинною галереєю
Кочубарики (1987), Марія Приймаченко

Тетяна  Яблонська (1917 - 2005 )– відома українська художниця. Народилася в Смоленську в родині художника, графіка. Протягом усього свого творчого життя брала участь у численних всеукраїнських, всесоюзних та міжнародних виставках. Удостоєна Сталінської премії , Національна премія України імені Тараса Шевченка та Державної премії України.
Катерина Білокур (1900-1961) - народилася в селі Богданівка, Пирятинського повіту, Полтавської губернії. Українська художниця, майстер народного декоративного живопису, представниця «народного примітиву».
Тема. Творчість українських художників.
Мета: ознайомити учнів з творчістю українських художників; розвивати інтерес до українського мистецтва, естетичні смаки; виховувати любов і повагу до мистецтва, вміння сприймати прекрасне.
Обладнання: мультимедіа, презентація, музична фізкультхвилинка, зошит «Природознавство 4 клас», відеоролик «День в історії. Катерина Білокур», репродукції картин К. Білокур, Т. Яблонської, М. Примаченко; портрети художників.
Тип уроку: комбінований


Петриківський розпис


Мистецтво високого відродження


title: Композиція у графіці

text:
  «Мій світ у моєму імені»
Композиція у графіці : шрифтова композиція, монограма, декор літери, буква - образ, буква – символ, характер і написання шрифту.
Написання ініціалів у вигляді монограми

Підготувала :
вчитель образотворчого
мистецтва КЗШ№37
Кулікова Н.М.

Карти, плакати, ілюстрації
Види шрифтів
Види шрифтів

Маркування посуду

Орнамент
Інструменти для написання літер

Букви - образи

Креслярські шрифти
Монограма, вензель

Монограми

Вензель