title: "Статеве розмноження людини"

text:
Статеве розмноження людини

м.Івано-Франківськ
2013

Зміст
Вступ
Статеве розмноження
Що відбувається при статевому розмноженні?
Роль мейозу в статевому розмноженні
Що відбувається під час статевого дозрівання?
Первинні статеві ознаки
Вторинні статеві ознаки жінок
Вторинні статеві ознаки чоловіків
Гаметогенез
Сперматогенез
Оогенез
Визначення статі
Ембріональний період
Запліднення
Дроблення і бластуляція
Гастуляція
Органогенез
Постембріональний розвиток

Розмно́ження (відтворення, репродукція) — біологічний процес, за допомогою якого утворюються нові організми, відтворення собі подібних. Розмноження — фундаментальна особливість всіх відомих життєвих форм, кожен індивідуальний організм існує в результаті розмноження.
Вступ
Статеве розмноження
Статеве розмноження є типом розмноження, при якому організми утворюють нащадків, що мають комбінацію генетичного матеріалу від більш ніж одного (зазвичай двох) різних представників виду. Кожен з двох організмів-батьків надає приблизно половину генетичної інформації нащадкові, продукуючи гаплоїдні гамети. Більшість організмів формують два різні типи гамет. У анізогамних видів гамети різні, у такому випадку розрізняють дві статі — самця (виробляє сперму або мікроспори) і самку (виробляє яйцеклітини або мегаспори). Крайній випадок ізогамії, коли гамети дуже різні, називається оогамією.
Що відбувається при статевому розмноженні?
При статевому розмноженні потомство виходить в результаті злиття генетичного матеріалу гаплоїдних ядер. Зазвичай ці ядра утримуються в спеціалізованих статевих клітинах - гаметах; при заплідненні гамети зливаються, утворюючи диплоїдні зиготу, з якої у процесі розвитку виходить зрілий організм. Гамети гаплоїдні - вони містять один набір хромосом, отриманий у результаті мейозу; вони служать сполучною ланкою між даним поколінням і наступним.

Роль мейозу в статевому розмноженні
Мейоз - важливий етап життєвих циклів, що включають статеве розмноження, так як він веде до зменшення кількості генетичного матеріалу вдвічі. Завдяки цьому в ряду поколінь, що розмножуються статевим шляхом, ця кількість залишається постійною, хоча при заплідненні кожного разу подвоюється. Під час мейозу в результаті випадкового народження хромосом  та обміну генетичним матеріалом між гомологічними хромосомами.Кросинговер. В результаті кросинговеру виникають нові комбінації генів, що потрапили в одну гамету, і таке перетасовування підвищує генетичну різноманітність.
Що відбувається під час статевого дозрівання?
Процес статевого дозрівання у ссавців регулюється щитовидною залозою, зокрема, виробленим їй гормоном тироксином. Під час процесу дозрівання чоловічий організм починає виробляти сперму ( сперматогенез), в той час як жіночий організм продукує здатні до запліднення яйцеклітини, які самка може виносити в разі настання вагітності, коли ж запліднення не відбулося, яйцеклітина виходить під час наступної менструації. Перше менструальна кровотеча ( менархе) відбувається зазвичай без попередньої йому овуляції, після кількох нерегулярних ановуляторних циклів настає перша овуляція, з цього моменту жіноча особина здатна до статевого розмноження.
Крім того, в період статевого дозрівання відбувається розвиток первинних і вторинних статевих ознак у обох статей.

Первинні статеві ознаки

Вторинні статеві ознаки жінок
-Добре розвинені груди
-Менші розміри й легші кістки
-Менший зріст
-Довгий відносно кінцівок тулуб
-Слабша — делікатніша будова скелета
-Менший череп
-Брак заросту обличчя
-Волосся й очі трохи більш пігментовані
-Більш S-подібна ключиця
-Вузькі плечі
-Дещо довші перші два ребра
-Через репродуктивні функції грудна клітка
більш бочкувата, вище розташована діафрагма
-Серце розташоване більш поперечно
-Менша гортань, печінка, нирки, серце, легені

-Грудний дихальний шлях
-Менша талія
-Коротший, ширший таз, широкі
Стегна
-Ширший і коротший сечовий міхур
-Трикутна форма волосся на лобку
-Заокруглені форми
-Жирова тканина накопичується головним
чином навколо стегон
-Шкіра тонша, блідша
-Більші можливості рухів суглобів
-Нижче розташований центр ваги тіла
-Менша сила м’язів
-Вищий кров’яний тиск
-Менші потреби в їжі
-Більший імунітет, менша хворобливість
-Аналітичний тип пам’яті
-Більша тривалість життя
Вторинні статеві ознаки чоловіків
-Груди нерозвинені
-Більший череп
-Череп характеризують більш виражені
місця прикріплення м’язів
-Виступаючі брови
-Більш похилене чоло
-Нижчі очниці
-Більш назовні вивернуті кути підборіддя
-Більша щелепа, підборіддя та зуби
-Сильна будова верхніх частин тіла
-Сильний плечовий пояс і грудна
клітка
-Діафрагмовий дихальний шлях
-Вузькі стегна
-Більша розбіжність ніг між колінними суглобами
-Менші можливості рухів суглобів
-Більша волосатість тіла: волосся на
верхній  губі, на підборідді,
часто на грудях, животі, передпліччях
 і гомілках, деколи також на руках,
 стегнах, сідницях, плечах
-Для волосся голови типовими є кути
чола та два бічні пасма волосся,
які сходять до потилиці
-Жирова тканина накопичується
головним чином навколо плечового
поясу
-Більша уява
-Більша здатність до асоціативності
та синтезування
-Низька тональність голосу
-Швидший обмін речовин
-Більша фізична витривалість

Гаметогенез
Гаметогенез (від гамети і грец. genesis — походження) — процес формування і утворення статевих клітин — гамет.
Сперматогенез
Сперматогене́з - розвиток чоловічих статевих клітин (сперматозоїдів), що відбувається під регулюючим впливом гормонів.
Оогенез
Оогене́з або овогене́з (грец. ōón яйце + грец. genésis виникнення) — у тварин, розвиток жіночої статевої клітини — яйцеклітини (яйця).
Визначення статі
У людини головну роль у визначенні статі відіграють статеві хромосоми. Наша спадкова інформація зосереджена головним чином у ядрі клітин нашого тіла і представлена там у вигляді 23 пар хромосом (кожна хромосома представлена двома екземплярами) —спеціальних тілець, до складу яких входять білки та ДНК. Тобто всього кожна клітина нашого організму містить 46 хромосом. Лише в гаметах хромосом не 46, а 23. У них кожна хромосома предсталена лише в одному екземплярі. 22 пари хромосом у чоловіків і жінок однакові. Ці хромосоми називають аутосомами. А от хромосоми останньої пари у чоловіків і жінок відрізняються (це так звані статеві хромосоми). У жінок статеві хромосоми представлені двома великими Х-хромосомами, а у чоловіків є одна велика Х-хромосомай одна маленька Y-хромосома. Маленька Y-хромосома містить мало спадкової інформації, але виконує дуже важливу функцію. Саме ця хромосома «вмикає» програму розвитку чоловіків. Без її наявності розвиток організму чоловіка неможливий. Оскільки жіночі клітини мають у своєму ядрі лише Х-хромосоми, то й у гаметах жіночого організму будуть знаходитися лише статеві хромосоми цього типу. Тобто за цією ознакою всі жіночі гамети будуть однаковими. Під час утворення ж чоловічих гамет одна половина з них отримає Х-хромосому, а інша — Y-хромосому. Тобто за цією ознакою чоловічі гамети будуть двох типів. Стать майбутньої дитини визначається в момент запліднення. Якщо з яйцеклітиною злився сперматозоїд, який має Х-хромосому, то народиться дівчинка. А якщо сперматозоїд мав Y-хромосому, то народиться хлопчик.

Ембріональний розвиток — розвиток організму тварини, що відбувається в оболонках яйця поза материнським організмом або усередині нього. Зародковому розвитку передує період передзародкового розвитку, коли зростає, формується і дозріває яйцеклітина. Після зародкового розвитку період післязародкового (постембріонального) розвитку. В ході зародкового розвитку з однієї відносно просто організованої яйцеклітини утворюється багатоклітинний організм, що складається з різних органів і тканин і здатний до самостійного існування.
Ембріональний період

Періоди ембріогенезу
Початок зародкового розвитку — запліднення — відбувається в материнському організмі або у водному середовищі. Чоловіча статева клітка — рухливий сперматозоїд — досягає жіночої яйцеклітини і проникає в неї, часто через спеціальні отвори в оболонках — мікропилі. Яйцеклітина і сперматозоїд містять одинарні (гаплоїдні) набори хромосом; при заплідненні батьківські і материнські хромосоми з'єднуються в одному ядрі, відновлюючи нормальну подвійну (диплоїдну) їх кількість. Біологічний сенс запліднення полягає в обміні генетичною інформацією між тваринами однієї популяції, т.к. кожний новий організм поєднує в собі спадкові ознаки обох батьків.
Запліднення
Дроблення і бластуляція
Після запліднення в період дроблення яйце послідовне багато разів ділиться спочатку на великі, потім на все дрібніші клітини — бластомери; далі утворюється багатоклітинний зародок (звичайно з порожниною усередині) — бластула . В результаті дроблення створюються умови для виникнення відмінностей між частинами зародка — диференціалізація . Клітини, що утворилися з різних ділянок яйця, отримують неоднакову цитоплазму (що визначає первинне диференціювання) і стають здібними до пересувань, що забезпечує формування органів майбутнього організму.
Під час гаструляції відбувається відособлення зародкових листків, розташованих шляхом різних переміщень так, що усередині виявляється ентодерма, зовні ектодерма, а між ними мезодерма . Гаструляция протікає у різних тварин по-різному, але в результаті неї створюється загальний план будови організму, схожий навіть у віддалених в систематичному відношенні груп тварин.
Гаструляція

В період органогенезу зародкові листки розділяються на зачатки органів і систем; великі зачатки диференціалізуються на дрібніші, і таким чином створюється усе складніша структура цілого організму. Органогенез досягається в основному за рахунок клітинних переміщень і диференціалізації самих клітин. Для виходу зародків з оболонок або народження в кінці зародкового розвитку синтезується фермент, який розчиняє оболонки, з'являються пристосування, що допомагають розбити шкаралупу тощо.
Органогенез
Постембріональний розвиток
Період життя людини після народження можна поділити на кілька етапів. Їх тривалість відрізняється у чоловіків та жінок.  Крім того, велике значення мають особисті характеристики людини, такі як її спадковість та спосіб життя. Зовнішні фактори також можуть впливати на тривалість окремих етапів онтогенезу.


Травлення в ротовій порожнині


Поняття про найпростіші організми


title: "Вплив алкоголю"

text:
ВПЛИВ АЛКОГОЛЮ НА ОРГАНІЗМ ЛЮДИНИ
Кожний з нас чув слово «спирт» і в принципі знає, що воно означає. Найбільш відомі і часто застосовуються на практиці -  це метанол і етанол.
Будь-яка доза алкоголю, навіть така, що не викликає сп'яніння (починаючи з концентрації 1-10 мкг на мл крові), завдає шкоди організму людини.

Як тільки алкоголь потрапляє у кров, він з достатньо високою швидкістю розповсюджується в усьому водному середовищі організму, в усіх органах і системах. Особливо швидко там, де багато кровоносних судин. Потім, коли велика частина алкоголю потрапила в організм, починається активний процес його виведення. Від 2 до 10% виводиться в незмінному вигляді. Решта окислюється всередині організму — на 90-98% в печінці, на 2-10% в інших тканинах і органах. В міру окислення концентрація алкоголю в організмі зменшується. При цьому деякі органи і системи можуть «утримувати» молекули алкоголю довше, ніж кров — наприклад, мозок, статева система. Чим довше він там знаходиться, тим сильніші згубні руйнівні наслідки.
При сучасному рівні споживання алкоголю «середня» в цьому відношенні людина «раптом» стикається з найрізноманітнішими недугами у віці близько 30 років. Це не тільки захворювання серцево-судинної системи, але і порушення в роботі шлунку, печінки, неврози, розлади в статевій сфері. Втім, хвороби можуть бути найнесподіванішими: адже дія алкоголю універсальна, він вражає всі органи і системи людського організму.
Через деякий час після того, як алкоголь через шлунок і кишечник потрапляє в кров, починається руйнування еритроцитів. Зрозуміло, що при цьому еритроцити вже не можуть виконувати свою функцію.
Що стосується вживання пива, вже сам факт надходження в організм великої кількості рідини несприятливо відбивається на роботі не тільки серцево-судинної системи, але і нирок. У любителів хмільного «напою» формується так зване бичаче або пивне серце — розширення його меж, при цьому частішає частота серцевих скорочень, виникають аритмії, підвищується тиск.
Оскільки етиловий спирт добре розчинний у воді, його надходження в органи і тканини тим вище, чим краще їх забезпечення кров'ю. Ймовірно, з цим і пов'язана висока токсичність алкоголю стосовно мозкової тканини.
Саме у мозку виявляються найбільші зміни при розтині. Тверда мозкова оболонка напружена, м'які оболонки набряклі, повнокровні. Головний мозок різко набряклий, судини розширені, безліч дрібних кіст діаметром 1-2 мм. Ці кісти утворилися в місцях крововиливів і некрозу (омертвіння) ділянок речовини мозку.
У випадках несмертельного гострого алкогольного отруєння в головному мозку і нервових клітинах його кори відбуваються ті ж самі процеси. Сприйняття потерпілого ускладнюється і сповільнюється, порушуються увага та пам'ять. Внаслідок цих змін, а також постійного впливу на людину алкогольного і питтєвого клімату, починаються глибокі зміни її характеру, психіки.
Таким чином, якщо вживати алкоголь частіше, ніж один раз на два тижні, мозок не зможе звільнитися від впливу наркотичної отрути і весь час знаходитиметься в «напіввідключеному» стані. Якщо ж приймати алкоголь тривалий час, то робота вищих центрів так і не відновиться. У разі безперервної дії алкоголю на мозок шкода, що заподіюється йому, безперечна.
У печінці відбувається окислення 90-98% етанолу до ацетальдегіду — дуже небезпечної і токсичної речовини. Потім ацетальдегід окислюється до оцтової кислоти, яка далі розщеплюється до води і вуглекислого газу. В інших органах і системах також можливе «переварювання» алкоголю, але в значно менших кількостях, ніж в печінці.
Печінка поступово зменшується в розмірах, тобто зморщується, судини печінки здавлюються, кров в них застоюється, тиск підвищується в 3-4 рази. І якщо відбувається розрив судин, починається рясна кровотеча, постраждалі від якої часто гинуть. За даними ВООЗ, близько 80% хворих помирає протягом року після першої кровотечі. Зміни, описані вище, називаються цирозом печінки.

Численні досліди на тваринах, проведені Іваном Петровичем Павловим, показали, що після порівняно невеликих доз алкоголю у собаки гаснуть вироблені умовні рефлекси і відновлюються лише через шість днів. Досліди пізніших років підтверджують негативну дію алкоголю на нервову систему. Друкарка, яка перед початком роботи випила 25 грамів горілки, робила помилок на 15-20% більше, ніж звичайно. Водії автомашин пропускали заборонні знаки, стрілець не міг точно влучити у мішень.
При тривалому прийомі спиртних «напоїв» розвивається хронічний алкоголізм. За допомогою експериментів і спостережень над питущими людьми встановлено, що отруйність алкоголю тим сильніша, чим вища його концентрація.
Смерть від опою в Російській імперії траплялася в 3-5 разів частіше, ніж в інших європейських країнах. Виходячи з цих даних, учені роблять абсолютно справедливий висновок, що тут існують особливі умови, що викликають безпрецедентну в порівнянні з іншими країнами алкогольну смертність, навіть при нижчому середньодушовому споживанні алкоголю.Аналіз раптових і випадкових смертей показує, що алкоголь як причина нещасних випадків до цих пір займає одне з провідних місць.
Підготувала учениця 11 класуШахрайчук Іванна


Види бурьянів


Поняття про клас Земноводні ( Амфібії)


title: "Теорія життєвого циклу товару та її практичне використання в підприємницькій діяльності"

text:
Теорія життєвого циклу товару та її практичне використання в підприємницькій діяльності
Підготувала учениця 11-Б класу
Прохоренко Анастасія
Життєвий цикл товару визначає послідовність періодів існування товару фірми на ринку та характеризує зміну обсягів продажу та прибутку від його реалізації.
Етап впровадження
- це період появи нового товару на ринку і поступового збільшення обсягу продажу.
Основні цілі щодо просування товару - поінформованість перших споживачів про новий товар і стимулювання пробних купівель, для чого вдаються до таких заходів:
•	використання безплатних зразків товару;
•	публічна демонстрація продукції, участь у виставках-ярмарках.

Етап зростання
відбувається з моменту, коли фірма починає отримувати прибуток, що супроводжується швидким зростанням обсягу продажу і свідчить про те, що товар схвалено споживачами. Зростаюча активність конкурентів вимагає модифікації окремих характеристик товару, вдосконалення упаковки, сервісу.
Етап зрілості
Темпи приросту збуту на цьому етапі уповільнюється.
Щоб довше втримати товар на етапі зрілості, застосовують такі стратегії:
•	модифікація ринку, тобто його розширення;
•	пошук нових способів використання товару;
•	модифікація товару, тобто зміна його характеристик, поліпшення дизайну;
•	модифікація комплексу маркетингу, зокрема зміна цінової політики, каналів розподілу, акцентів у рекламній компанії, поліпшення сервісу тощо.

Етап спаду
   У цей період споживачі переходять на використання нового товару. Кількість конкурентів зменшується, обсяги реалізації і прибуток знижуються.
   На етапі занепаду підприємство може використовувати різні стратегії:
•	припинити випуск застарілої продукції;
•	якщо товар ще рентабельний, різко скорочувати витрати на його маркетинг;
•	укласти контракти на його виробництво з дочірніми підприємствами в інших країнах чи регіонах.

   Теорія життєвого циклу товару справедлива для описової моделі, але не у випадку складання прогнозованої моделі. Тому, незважаючи на те, що деякі товари відповідають своєму життєвому циклу, маркетинг, що має силу уяви, дозволяє іншим товарам надати новий і досить прибутковий строк життя, у той час як строге проходження нашої теорії "пророкує" занепад.
   Практика маркетингу, з метою продовження життєвого циклу товару, використовує такі кроки:
•	постійне вдосконалення надійності та зручності виробів;
•	використання сучасних матеріалів у конструкції;
•	удосконалення функціональних властивостей пакувальних матеріалів;
•	підтримання високого рівня післяпродажного обслуговування;
•	розширення спектру застосування споживчих якостей товару;
•	аналіз розвитку ринку з метою пристосування товару до мінливих уподобань споживачів;
•	пошук шляхів зниження цін на товари.

Дякую за увагу!


Укуси отруйних змій


title: Розвиток медицини

text:
Розвиток  медицини в Київській Русі  (ХІ-ХІІІ ст.)
Додаткові матеріали до уроків
учениці СШ № 273
Форноль Анастасії
  Із наукових знань найбільшого розвитку у Київській державі набула медицина.
  У дохристиянські часи лікуванням займалися знахарі та волхви.
  Першим лікарем був преподобний Антоній,який лікував відварами з трав та мікстурами хворих ченців і світських людей.
  Першу лікарню створив чернець Агапіт,  якого вважають засновником терапевтичної школи.
  Агапіт вміло лікував простудні захворювання та хвороби внутрішніх органів людини.
  Першим дерматологом на Русі став чернець-іконописець Алімпій.
Засновником педіатрії був чернець Даніман. Він лікував дітей молитвами, покладанням рук, святою водою та освяченою оливою (миром).
  Першим на Русі фармацевтом вважають Прохора Лободника. Він вирощував лікарські рослини та використовував їх для лікування.
 Під час голоду в Києві навчав міщан випікати хліб з лободи.
  Засновником психотерапії в Київській державі був чернець Лаврентій затворник.
   Першу наукову працю з медицини “Алімма” написала в середині ХІІ ст. онука Володимира Мономаха  Євпраксія-Зоя.
   Цей трактат має п’ять частин і 29 розділів.
  Зберігається він у бібліотеці міста Флоренції (Італія).


title: Транспортні системи 7 клас

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel


title: ВІЛ та СНІД

text:
ВІЛ та СНІД
СНІД, або Синдром набутого імунодефіциту — важке інфекційне захворювання, спричинене вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), який вражає імунну систему людини, знижуючи при цьому протидію організму захворюванням.

Перші випадки СНІДу діагностували у 1981 р. у США. Офіційно ВІЛ був виділений та ідентифікований у 1983 р. французськими вченими на чолі з Л. Монтеньє в Пастерівському інституті в Парижі.

Гіпотези виникнення ВІЛу та СНІДу

Висловив американський дослідник Б. Корбетт більш ніж 20 років тому. ВІЛ початково потрапив у кров людини від шимпанзе під час поділу туші чи через укус тварини.
Більшість науковців вважають батьківщиною СНІДу Центральну Африку.

Порівняно недавно виникла версія Е. Хупероу, що вірус з’явився внаслідок помилки науковців під час створення вакцини поліомієліту у 50-х р. минулого століття.
 ВІЛ був створений у результаті генно-інженерних маніпуляцій, у процесі розробки чергового типу зброї.

Чи можна вилікувати СНІД?

Сучасні антиретровірусні препарати можуть пригнічувати розмноження вірусу і перешкоджати прогресуванню хвороби. Кардинальних змін в терапії ВІЛ інфекції досягнуто не було: монотерапія (лікування одним препаратом) виявилася недостатньо ефективною, хворі продовжували вмирати, незважаючи на лікування.
1995 рік вважається початком "ери ВААРТ" (високоактивної антиретровірусної терапії). ВААРТ передбачає призначення трьох (трітерапія) і більше препаратів із різних груп.

Шляхи поширення вірусу СНІДу
Вірус СНІДу поширюється такими шляхами:
статевим;
через кров, що містить вірус ВІЛ;
від інфікованої матері плоду і новонародженому;
при переливанні донорської крові, зараженої ВІЛ;
через нестерильні шприци;
при використанні одного шприца, який може містити ВІЛ.

ВІЛ не передається через:
рукостискання чи інші фізичні контакти;
поцілунки;
їжу;
предмети, яких торкався хворий, його речі;
при купанні в басейні;
спілкуванні з домашніми тваринами;
укуси комах;
при догляді за хворими.

Профілактика захворювання ВІЛ/СНІДу

Основні напрямки профілактики:
Навчання населення правильній статевій поведінці
Використання презервативів
Дотримання правил особистої гігієни
Забезпечення правил поводження зі шприцами
Стерилізація медінструментів і систем переливання крові
Використання одноразових інструментів у медицині

Висновок
СНІД - синдром набутого імунодефіциту - це руйнування імунної системи організму, яка захищає його від інфекцій. Хворобу викликає вірус імунодефіциту людини (ВІЛ), який потрапляє в організм різними шляхами. Вірус вражає та використовує для свого розмноження Т-лімфоцити - які в нормі активізують захисні системи організму.

На жаль, поки ще немає лікарських препаратів, що могли б цілком позбавити пацієнта від ВІЛ-інфекції, хоча попередження її прогресування є цілком реальним завданням. За допомогою раціональної терапії сьогодні вдається відстрочити розвиток загрозливих для життя уражень, домогтися ремісії, забезпечити хворому кращу якість життя та збільшити його тривалість.


title: стать та типи визначиння статі

text:
Презентація з біології на тему:“ Стать та типи визначення статі”
Виконали: учениці 11-А класу
Обертович Оксана
Васількова Тетяна
Стать — біологічно (генетично) зумовлений поділ біологічних організмів на самців та сами ць (для людей — на чоловіків та жінок). У більшості організмів стать визначається набором специфічних статевих хромосом. При цьому одна з статей є гомохромосомною (2 однакові хромосоми: у людей це жінка, набір ХХ), а інша — гетерохромосомною (2 різні хромосоми: у людей це чоловік, набір ХY).

Визначення статі
Найбазовішою статевою системою є така, у якій всі організми даного виду є гермафродитами, і виробляють як чоловічі так і жіночі гамети. Така система є актуальною для деяких тварин (наприклад равликів) та більшості квіткових рослин. Проте, у багатьох випадках відбувається спеціалізація статевої системи — окремі організми виробляють лише чоловічі, або жіночі гамети. Біологічний план розвитку організма до тієї чи іншої статі називається «визначення статі». Для більшості видів з статевим поділом є характерною наявність чоловічих (виробляють тільки чоловічі гамети) або жіночих (виробляють відповідно тільки жіночі гамети) особин. З цього правила є численні винятки — так наприклад круглий черв C. elegans має дві статі — гермафродитну і чоловічу (така система називається андродиоційна) Іноді організм розвивається у стан, проміжний між чоловічою і жіночою статю, так званий інтерсекс. Іноді інтерсексуальних індивідуумів називають «гермафродитами». Але на відміну від біологічних гермафродитів, інтерсекси є особливими випадками і зазвичай є неплідними як у чоловічому, так і у жіночому аспекті.
Генетичне визначення
Генетичні системи визначення статі характеризуються тим, що стать організму визначається геномом, який цей індивідуум успадковує. Генетична система визначення статі зазвичай залежить від асиметричного розподілу успадкованих статевих хромосом. Ці хромосоми несуть у своєму складі генетичні елементи, що впливають на розвиток. Стать може визначатися як лише наявністю певних статевих хромосом, так і їх кількістю у клітині. Генетичне визначення статі зазвичай продукує співвідношення чоловічого і жіночого потомства як один до одного. Причиною цьому є те, що основою генетичного визначення статі є розходження хромосом під часмейозу.
Як і людини та інших ссавців, у звичайної фруктової мушки стать визначається за системою XY.
Стать сприяє поширенню вигіндних організму властивостей та рис за ракухнок рекомбінації.На малюнку зображені діаграми, на яких порівнюється еволюція частоти алелей серед статевої (вгорі) та безстатевої популяцій (внизу).Вертикальна вісь відповідає частоті, а горизонтальна — часу. Алелі а/А та b/B виникають у випадковому порядку.При статевому розмноженні якісні алелі А і В, що виникають незалежно, можуть бути швидко об'єднані, що призведе до їх вигідної комбінації AB.При безстатевому розмноженні, утворення подібної комбінації займе більше часу або взагалі не буде можливим, оскільки для цього необхідний індиівід у якого вже є В, або навпаки.
Негенетичне визначення
У багатьох видів стать визначається не спадковістю, а факторами зовнішнього середовища, що діяли під час розвитку зиготи або пізніше у онтогенезі. Для багатьох рептилій характерним є температурозалежне визначення статі: температура за якої відбувався розвиток ембріона визначає стать організму. У деяких видів черепах наприклад, вилуплення самців є наслідком нижчої інкубаційної температури, ніж потрібна для того, щоб із відкладених яєць з'явилися самки. Різниця між цими критичними температурами може не перевищувати 1-2 °C.
Багато риб змінюють стать протягом свого життя. Це явище називається послідовний гермафродитизм. У риби-клоуна, менші особини зазвичай чоловічої статі, а домінантна та найбільша особина групи стає самкою. Для багатьох губанів ситуація прямо протилежна — більшість риб спочатку жіночої статі, і перетворюються на самців лише з досягненням певних розмірів. Послідовні гермафродити можуть виробляти обидва типи гамет напротязі свого життя, але у будь-який даний час вони тільки чоловічої або жіночої статі.
Риби-клоуни початково самці; найбільша особина групи згодом стає самкою.
Стать людини
Біологічна стать людини визначається як сукупність анатомічних, фізіологічних, біохімічних та генетичних характеристик, що відрізняють чоловічий організм від жіночого, здатних застосовуватися окремо або в комплексі для ідентифікації та розрізнення чоловіка від жінки.
 біологічній статі виділяють наступні компоненти:

Генетична стать, або хромосомна стать — залежить від набору статевих хромосом: XY у чоловіків, XX у жінок.

Гонадна стать, або стать гонад, стать статевих залоз — наявність яєчок або яєчників.

Внутрішня генітальна стать, або стать внутрішніх статевих органів — наявність простати та сім'янних канальців у чоловічому організмі або матки та маткових труб у жіночому.

Зовнішня генітальна стать, або стать зовнішніх статевих органів — пеніс та мошонка або клітор, піхва та статеві губи .

Гормональна стать — переважання у крові певного виду статевих гормонів: андрогенів (чоловічих) або естрогенів (відповідно жіночих).

Стать вторинних статевих ознак — оволосіння за чоловічим або жіночим типом, наявність або відсутність розвинених молочних залоз, висота та тембр голосу, будоваскелету, розподіл підшкірної жирової клітковини. Розвиток вторинних статевих ознак визначається як рівнем статевих гормонів, так і расовими, іншими генетичними особливостями, характеристиками зовнішнього середовища.
Визначення статі у людини
У переважній більшості випадків стать можна визначити візуально: за наявністю первинних статевих ознак (найпопулярніший цей метод при визначенні статі дитини чиплоду). Винятком є випадки тяжкої генетичної чи гормональної патології (наприклад гермафродитизм), коли генетичну стать визначають мікроскопічно (пошук тілець Барау лейкоцитах). Вторинні статеві ознаки не є показником статі, вони лише відображають правильність перебігу процесу статевого дозрівання.

Стать комах
Розмноження у більшості комах супроводжується       паруванням та заплідненням і пов'язане з участю двох статей. Однак комахам притаманні й інші способи розмноження — живонародження, партеногенез, педогенез і поліембріонія.

У дорослих комах часто спостерігається статевий диморфізм, а в ряді випадків і поліморфізм. Найпоширеніший тип поліморфізму — статевий, притаманний суспільним комахам (бджолам, мурахам, осам, термітам). Інший тип поліморфізму можна назвати екологічним, бо виникає він під впливом зовнішнього середовища. Прикладом екологічного поліморфізму є сезонний поліморфізм.


Різноманітність живого


Вікові особливості системи дихання


Теплообмін та терморегуляція. Роль шкіри в терморегуляції


title: "Розвиток дитини"

text:
Розвиток дитини
Виконав:
Учень 9 класу
Фурка Тарас
Перший місяць
Рухає ручками
 Може підносити ручки до лиця
 Віддає перевагу більше людям чим  предмам
 Реагує на знайомі звуки та голоси
 Може зосередити свою увагу на предметах,які розташовані дуже близько від нього (на відстані 20 см)
 Реагує на гучні звуки
 Моргає при яскравому освітленні
Другий місяць
 Вміє посміхатися
 Слідкує очима за об'єктами
 Видає звуки відмінні від плачу
 Може повторювати деякі звуки (агов, оу, уу)
Третій місяць
 Може піднімати голову, коли її кладуть на животик
 Піднімає голову на 45 градусів
 Може згинати і випрямляти ноги, коли лежить на спинці
 Піднімає-опускає ручки
 Дотягується руками до підвішених об'єктів (іграшок)
 Може тримати в руці іграшки
 Починає імітувати звуки
 Роспізнає знайомі об'єкти і людей навіть з відстані
 Починає розвивати координацію рук і очей
 Може зводити руки
Четвертий місяць
 Може спати близько 6 годин вночі, перед тим як прокинутися
 Починає повертатися
 Сидить з підтримкою батьків
 Піднімає голову на 90 градусів
 Починає щось бормотати
 Відгукується на всі кольори і відтінки
 Починає вивчати предмети (тобто тягне все в рот)
 Висловлює свої емоції (біль, страх, дискомфорт) через плач
 Відгукується на дзвінок або стукіт
П‘ятий місяць
Привертає увагу на дрібні предмети
 Експерементує з поняттям "причина-результат"
 Починають різаться зубки
 Може тримати в полі зору всю кімнату
 Використовує руки для того, щоб підтягти іграшки ближче до себе
Шостий місяць
Тримає голову, коли її садять
 Видає деякі звуки
 Відкриває рот, коли підносять ложку
 П'є з кружки з підтримкою батьків
 Копіює деякі вирази обличчя
 Може тримати пляшечку з молоком в руках
Сьомий  місяць
Повертається в сторону, звідки видається звук
Може сама з'їсти дрібну їжу
 Імітує багато звуків
 Роспізнає емоції по тону голосу
Восьмий місяць
Може жувати предмети
 Відвертає голову, коли наїлася
 Може спати по 11-13 годин вночі
 Постійно крутиться
 Повзає на четвереньках
 Використовує різні звуки для різних потреб
 Перевіряє гравітацію, кидаючи предмети
 Відгукується на своє ім'я
 По-різному реагує на різних членів сім'ї
 Показує тривогу, коли його забирають від батьків
Дев‘ятий місяць
 Тянется до іграшок
 Кидає предмети, а потім спостерігає за ними
 З цікавістю забирає ложку під час годування
 Самостійно лягає і сідає
 Починає розпізнавати себе в дзеркалі
 Бере в руки дрібні предмети
Десятий місяць
 Розуміє, які функції може виконувати той чи інший предмет
 Сердиться, коли від неї забирають іграшки
 Намагається стояти на ногах, тримаючись за когось
Одинадцятий місяць
 Починає говорити "мама" і "тато"
 Може перекладати предмети в коробку і діставати їх звідти
 Махає головою, кажучи "ні"
 Веселить сама себе, відкриваючи й закриваючи дверцята в шафах та ін.
 Реагує на музику, намагається танцювати
 "Цікавиться" книгами, може добре розрізняти деякі предмети
 Розуміє прості прохання
 Боїться незнайомих людей
Дванадцятий місяць
 Відкидає ті іграшки, з якими вона не хоче гратися
 Знімає самостійно шапки, кепки, шкарпетки
 Розуміє, як можна застосувати ті чи інші предмети
 Коли одягають, розводить руки або витягує ноги, щоб допомогти батькам
 Добре розпізнає себе в дзеркалі
 Пробує порівняти реакцію батьків на свою поведінку


title: Урок-вікторина «Чи знаєш ти амфібій та рептилій»

text:
Урок вікторина
Чи знаєш ти амфібій і                      рептилій
Підготувала
вчитель  біології
Семенівської ЗОШ І-ІІІ ст.
Мороз Р.П.
Мета:Узагальнити знання учнів з теми.Поглибити знання про амфібій і рептилій, їх роль в екосистемах і житті людини
Хід урокуI. Організаційний момент (формування команд)II. Конкурси: 1. Вікторина “розминка”2. Чи правда це?3. Кросворди4. Задачі5. Конкурс капітанів6.Зайве фото7. Ти мені - я тобі (запитання командам-суперникам) III. Підсумки
Розминка 1. Чи можна назвати язик змії жалом?2. За якими ознаками можна відрізнити змію від ящірки?3. Личинки жаб дихають…?4. Залози жаб, яких нема в риб?5. Яке ускладнення будови спостерігається в крокодила?6. Чому жаба Бугай так називається?7. Яка тварина скидає шкіру як “панчоху” при линянні?8. Де стоять памятники жабам?9. Яка прикраса була на головному уборі фараонів?
Відповіді на запитання розминки
Ні.
За язиком.
Зябрами.
Отруйні та слинні.
Чотирикамерне серце.
Бо видає звуки, як бугай.
Змія.
Париж, Токіо, Бостон, Київ, Львів та ін.
Змія.

Чи правда це? 1.Чи танцює кобра? 2. Розлючений хамелеон стає чорний?3. Чи плачуть крокодили і черепахи?4. Чи використовувалась отрута змій на війні? 5. Чи правда, що коли взяти жабу в руки, то на шкірі зявляються бородавки?6. Шкіра плазунів вкрита лусками?7. У земноводних 1 шийний хребець?8. Змії пускають отруту язиком?9. На передній кінцівці амфібій 5 пальців?
      Відповіді на запитання конкурсу                        Чи правда це?
Ні.
Так.
Ні.
Так.
Ні.
Так.
Так.
Ні.
Ні.
Задачі1. Жаби – надзвичайно корисні для людини. Назвіть якомога більше прикладів, які показували б, як саме жаби приносять людині користь?2. У світі відомо понад 2,5 тис. видів змій, з них лише 240 – отруйні. Визначте а)% отруйних змій;  б) Чи правильний вислів “отруйні змії шкідливі для людини”; в)Яка змія зображена на емблемі медиків?
             Відповіді до задач.
Лабораторні тварини, отрута використовується в
медицині, при полюванні,сповільнюють  процес
скисання молока, в пустелі жаба– джерело води,
поїдають велику кількість шкідників, для лікування ангіни,
їжа.
2. а) 9,6.
    б) ні, бо отрута– це ліки.
    в) ескулапова змія.
Конкурс капітанів1.Якщо у слові переставити одну букву то отримаєте назву плазуна місто-ящірка.Місто-порт у Болгарії2. Про кого говорять “хамелеон”?
Вибрати зайве фото. Пояснити чому?
Вибрати зайве фото. Пояснити чому?
Ти мені - я тобі. (Запитання командам -суперникам)
Підсумки.Дякуємо за увагу


title: "Наркотики"

text:
Наркотики та наркоманія
Наркоманія — група хвороб, що виникає внаслідок систематичного, у наростаючій кількості вживання речовин, які включені до затвердженого на офіційному рівні списку наркотиків.
Проявами наркоманії є психічна і фізична залежність від цих речовин, а також розвиток абстиненції внаслідок припинення
їх прийому.
Випадки епізодичного чи помірного вживання ряду речовин  наркотичної чи стимулюючої дії без розвитку залежності від них
носять назву
«наркотизму»,
або
«періодичної
наркотизації».
Наркозалежність — непереборний потяг пов'язаний з психічною, а інколи фізичною залежністю від наркотиків:
Позитивна прихильність —
 прийом наркотику для
досягнення приємного
ефекту (ейфорія,
відчуття бадьорості,
підвищений настрій)
Негативна прихильність —
прийом наркотику для
того, щоб позбутися
поганого самопочуття.
Причини виникнення:
особливості характеру
психічні і фізичні розлади
соціальних чинників
медичних цілях
Боротьба
на законодавчому рівні: практично в усіх країнах передбачені жорсткі кримінальні санкції за виробництво і розповсюдження наркотичних речовин. Тим часом, силові заходи не усувають причин наркоманії.
Боротьба
пропаганда здорового стилю життя, життя без наркотиків.
Боротьба
забезпечити в суспільстві соціальні умови, що не сприяли б зловживанню наркотиками.
Особливо це стосується головної групи ризику — молоді.
Лікування
в спеціалізованих клініках (методики дійові лише при активній позиції самого хворого). Але й у таких випадках після одужання частими є рецидиви.
Лікування
християнські реабілітаційні центри. Вони також не дають гарантії позбавлення від наркотичної залежності, але зафіксовано випадки звільнення, коли попереднє медичне лікування не дало результатів.
Таких центрів на
території України                                                                         є сотні. Хворі у таких
центрах мають
певний розпорядок
дня.
У 2010 р. МВС констатувало, що кожен із семи тяжких злочинів вчинено у сфері обігу наркотиків.
Того ж року Міністерство охорони здоров`я подало, що «від 8% до 26% школярів у віці 13-16 років пробували наркотики хоча б один раз». Нині наркозалежність помолодшала до 10-11-ти років. Останніми роками Україна послідовно прямує до національної катастрофи: кількість наркозалежних зростає в геометричній прогресії.
ПідготувалаЖенчук ірина


title: ряд Бабки

text:
		Ряд Бабки
	  Тіло бабок
  Бабки - середніх або великих розмірів (до 13 см довжиною) хижі комахи, які характеризуються розвитком із метаморфозом. Комаха проходить три стадії: яйце - личинка (німфа) - імаго.
  Імаго з струнким або коренастим тілом, з двома парами схоже влаштованих крил, що мають сітчасте жилкування. Крила можуть бути прозорі або забарвлені. На першій парі крил є очко - птеростігма.
  На голові великі фасеточні ока та три прості вічка. Антени  короткі щетинковидні, що складаються з 4-7 члеників. Ротовий апарат гризучий з сильними мандибулами. Ноги бігальні, перша пара призначена для утримування здобичі. Органи слуху розташовуються в вусиках, органи звуку біля основи крил.
  Бабки - характерні активні хижаки. Дорослі живляться комахами, спійманими на льоту. Кожна особина має свою територію, на якій харчується, яку охороняє від своїх родичів і в разі необхідності б'ється за неї. За їх поведінки їх можна назвати хижаки - дозорники.
   Бабки поїдають комарів, гедзів і багатьох інших представників членистоногих, практично всіх комах, яких здатні зловити і здолати. Німфи ведуть водний спосіб життя, мешкаючи головним чином в стоячих водоймах: озерах, ставках і старицях річок. Вони не можуть плавати, зате ходять по дну серед розкладаються залишків або рослинності. Німфи також є хижаками: вони ловлять водних комах, ракоподібних, хапаючи їх своєю висувною губою , забезпеченою щипами. Також харчуються личинками комарів і мух.
	  Тіло бабок
   Личинки типу наяд мають трахейні зябра, живуть від одного року до трьох. Линяють в процесі розвитку до 25 разів.
   Личинки мають ротові органи гризучого типу з сильно витягнутою і коліноподібною нижньою губою, перетвореною на потужний хапальний орган, здатний утримувати жертву. Ноги сильні.
   Розмір яйця в залежності від видової приналежності коливається від 0,5 мм до 2 мм.
Личинки
  Німфи ведуть водний спосіб життя, мешкаючи головним чином в стоячих водоймах: озерах, ставках і старицях річок. Вони не можуть плавати, зате ходять по дну серед розкладених залишків або рослинності.
   Німфи також є хижаками: вони ловлять водних комах, ракоподібних, хапаючи їх своєю висувною губою, забезпеченою щипами. Також харчуються личинками комарів і мух.
Личинки
   Яйця відкладаються різними способами в воду або поблизу води. Одні види занурюють їх у тканини рослин або гнилу деревину, інші кладуть їх у вигляді грудок на будь-яких предметах безпосередньо під поверхнею води, треті відкладають у воду стрічками або кільцями, а іноді поміщають в мокрий бруд біля урізу води. Самки багатьох видів занурюються у воду і змивають яйця з кінця черевця. Інші повзають під водою, відкладаючи яйця.
   Під час відкладання яєць деякі самки складають крила віялоподібно. Самка за життя може відкласти від 200 до 1600 яєць. Деякі види і до кілька десятків тисяч. Бабки можуть утворювати міграції.
Відкладка яєць
  Жіночих і чоловічих особин можна розрізнити за інтенсивністю забарвлення: cамці яркозабарвлені, самки ж не так кидаються в очі своїм забарвленням.
  На вершині черевця самців є парні верхні і нижні непарні вирости - придатки, у самок же тільки парні верхні. Чудовою особливістю є спосіб парування. У цьому заслуга належить самцеві: на відміну від інших чоловічих особин комах, у самця бабок є вторинні статеві органи, які знаходяться на другому стерні черевця - пузиревидний приймач.
Статевий диморфізм
 Значення представників цього ряду комах, у природі, визначається їх хижацькою природою поведінки, красою видового різноманіття, а також місцем проживання личинкової фази розвитку.
  Бабки пiдтримують видову рівновагу в екосистемах не тільки поїдаючи різних представників тваринного світу, а також тим, що їх личинки є проміжними господарями різних захворювань (до 160 видів), у тому числі такого захворювання як простогоніоз.
  Cвоєю витонченою формою, а багато видів і своїм забарвленням, бабки відіграють велику роль в естетичному сприйнятті світу людиною.
Значення бабок
  Імаго рівнокрилих бабок відрізняється дуже своєрідно влаштованими грудьми: середньогруди разом із задньогрудьми мають вигляд прямокутної призми, що знаходиться приблизно під кутом 70-80 градусів по відношенню до поздовжньої осі тіла.
  Крила у спокої спрямовані всі разом вгору під прямим кутом до верхніх країв грудей. Складені таким чином крила лежать паралельно одне одному і розташовуються прямо над черевцем.
  Більшість імаго темно-пофарбовані, однак, деякі мають червоні або чорні перев'язі на крилах, металево-зелене, або бронзове тіло і крила. Hімфи також мають своє тіло та три великі хвостові трахейні зябра.
Різноманітність
   Інший півдряд бабок з більш міцною статурою, і характеризуються потужним, граціозним і чудово керованим польотом. Груди не нахилені як у представників рівнокрилих бабок і крила у спокої направлені в сторони.
  Багато видів яскравозафарбовані і мають на крилах помітний малюнок - строкатий або плямистий. У старих особин на тілі і крилах часто розвивається блідо-блакитний восковий наліт, який маскує первісне забарвлення і малюнок.
Різноманітність


title: Віт К

text:
Vit      (філохінон)

Під загальною назвою вітамін K поєднується велика група близьких за своїм хімічним складом й дією на організм речовин - від вітаміну K1 до K7.
Із цієї групи найбільший інтерес мають дві головні форми вітаміну K, що існують у природі: вітамін K1 і вітамін K2.
Vit K - філохінон
Вітамін K1 - речовина, яка синтезується в рослинах і знаходиться в листках.
Вітамін K2 - речовина, яка переважно синтезується в організмі людини мікроорганізмами (сапрофітними бактеріями) у тонкому відділі кишечнику, а також клітинами печінки тварин. Його можна виявити у всіх тканинах тварин.

Vit K - філохінон
Крім природних вітамінів K, відомий ряд похідних нафтохінону, що мають антигеморагічну дію, які отримані синтетичним шляхом. До них належать наступні сполуки:
-   Вітамін K3 (2-метил-1,4-нафтохінон);
Вітамін K4 (2-метил-1,4-нафтогідрохінон);
Вітамін K5 (2-метил-4-аміно-1-нафтогідрохінон);
Вітамін K6 (2-метил-1,4-діамінонафтохінон);
Вітамін K7 (3-метил-4-аміно-1-нафтогідрохінон).
Vit K - філохінон
Вітамін K є жиророзчинним вітаміном, що запасається в невеликих кількостях у печінці. Стійкий до високих температур, але руйнується він на світлі й у лужних розчинах.
У 1943 р. А. В. Палладін і М. М. Шемякін синтезували дисульфідну похідну                       метил-1,4-нафтохінону, що одержала назву вікасол, який застосовується                                      в медичній практиці в якості                      замінника вітаміну K.

Vit K - філохінон
Vit K - філохінон
Вітамін К необхідний для вироблення у печінці протромбіну та інших речовин, що беруть участь у зсіданні крові. Сприяє зміцненню капілярів та припиненню кровотеч, тому і називають його коагуляційний вітамін.
Відсутність цього вітаміну викликає порушення роботи жовчних проток, оскільки він  всмоктується з їжі тільки в                    присутності жовчних солей.
Значна кількість цього вітаміну міститься у білокачанній , цвітній, брокколі і брюссельській капусті, у гарбузах та зелених листкових овочах: щавлі, шпинаті, латуку.
Зелені частини рослин дають від 50 до 800 мкг вітаміну K1 на 100 г їжі.
Vit K - філохінон
Є вітамін К у злакових рослинах, картоплі, томатах, горосі, сої, моркві, буряках, в деяких фруктах: авокадо, ківі і банани, у плодах шипшини, зеленому чаї.
Оливкова олія також містить                                   значну кількість вітаміну К.
Vit K - філохінон
Із тваринного походження вітамін К наявний у яйцях, печінці, м'ясі, коров'ячому молоці і молочних продуктах.
Добова потреба у вітаміні значно збільшується при гепатитах, цирозі печінки, жовчокам'яній недузі, хворобах кишечника, кровотечах, а також при тривалому застосуванні                             антибіотиків та сульфаніламідних                  препаратів.
Vit K - філохінон
Кількість вітаміну K, яка необхідна для запобігання дефіциту в нормальних умовах, становить приблизно 1 мкг на кілограм ваги тіла в день, тобто при вазі 60 кг людині потрібно 60 мкг вітаміну K у день.
Типовий раціон містить від 300 до 500 мкг вітаміну K у день.
Vit K - філохінон
Дефіцит вітаміну - явище рідке, за винятком тих випадків, коли харчування різко обмежене або коли взаємодії з ліками впливають на засвоєння вітаміну. Навіть без харчових джерел нормально функціонуюча популяція бактерій кишечнику                        може виробити достатню                                   кількість  вітаміну K.
Vit K - філохінон
Немовлята на природному вигодовуванні ризикують придбати дефіцит вітаміну K, оскільки жіноче молоко містить недостатню кількість вітаміну, а кишкова флора в них ще недостатньо розрослася, щоб його робити в необхідних кількостях.
Потреба у вітаміні K у немовлят становить у перші дні життя 10-12 мкг. Сучасні суміші містять близько 4 мкг вітаміну K на 100 калорій, чого при нормальних обставинах буде цілком достатньо для забезпечення потреб організму.

Vit K - філохінон


Вклад Арістотеля в біологію


title: Тканина тварин

text:
Клітини тварин. Тканини тварин, їх функції.

  Залежно від особливостей будови клітини (зокрема, від наявності ядра) всі організми поділяють на два надцарства - Прокаріоти та Еукаріоти. До прокаріотів належать бактерії та ціанобактерії, до еукаріотів - представники царств Рослини, Гриби і Тварини.
Особливості будови клітин тварин
Cеред тварин є як одноклітинні, так і багатоклітинні види. В одноклітинних тварин єдина клітина - це цілісний організм, що самостійно живиться, виводить назовні продукти життєдіяльності, здійснює газообмін тощо. У багатоклітинних - клітини різних типів виконують різні функції. Але попри все різноманіття клітин тварин усім їм притаманні спільні особливості будови.

І рослини, і тварини - еукаріоти, тобто їхні клітини складаються з клітинної мембрани, цитоплазми та ядра (або декількох ядер). У клітин рослин до складу клітинної оболонки, крім тоненької мембрани, входить ще й щільна клітинна стінка. Вона складається переважно з клітковини і забезпечує сталість форми клітини.

 Мал.1. Рослинна (1) і тваринна (2) клітини

У клітинах тварин зовні від мембрани розташований лише тоненький пружний шар з органічних сполук - глікокалікс. Він нездатний підтримувати постійну форму клітини. Завдяки цьому певні групи тваринних клітин можуть утворювати непостійні вирости - несправжні ніжки, або псевдоподії. Так, одноклітинна тварина амеба завдяки псевдоподіям пересувається та захоплює частинки їжі.     Процес клітинного захоплення твердих часток має назву фагоцитоз.
Органели клітин тварин.
Своєрідним «командним пунктом» клітини, що керує процесами її життєдіяльності, є ядро. У ньому зберігається спадковий матеріал, властивий саме цьому організму.     У клітинах тварин і рослин можна помітити такі органели, як мітохондрії. Це «енергетичні станції» клітини, які забезпечують енергією всі процеси її життєдіяльності. У клітинах тварин, на відміну від клітин рослин і грибів, немає вакуоль з клітинним соком. Однак в одноклітинних тварин трапляються травні вакуолі, в яких перетравлюється захоплена їжа.

 У клітинах тварин (за винятком окремих одноклітинних видів) відсутні хлоропласти. Отже, більшість тварин, на відміну від рослин, нездатні синтезувати органічні сполуки з неорганічних. Вони належать до гетеротрофів. Запасною речовиною в них є вуглевод глікоген, а не крохмаль, як у рослин.
  Функції епітеліальних тканин.
Тіло тварин вкриває покривний епітелій. Він розташований в один або кілька шарів і захищає організм від несприятливих впливів довкілля. Через ці тканини може відбуватися газообмін, надходження одних сполук в організм та виведення з нього інших.
Мал.2. Епітеліальні тканини: 1 - покривний епітелій; 2 - залозистий епітелій

   Клітини епітелію можуть вистилати зсередини різні органи або порожнину тіла.     Особливий різновид епітелію - залозистий. Його клітини входять до складу покривного епітелію або епітелію, який вистилає внутрішні органи, чи є у складі спеціалізованих залоз. Наприклад, залозистий епітелій входить до складу травних залоз (слинних, підшлункової залози, печінки). Вони виробляють речовини, які забезпечують перетравлення їжі.
 Тканини внутрішнього середовища.
Вони виконують в організмі різноманітні функції: захисну, транспортну, опорну, запасання поживних речовин тощо. Від епітеліальних тканини внутрішнього середовища відрізняються тим, що складаються не лише з клітин, а і з добре розвиненої міжклітинної речовини.     Залежно від будови та виконуваних функцій, тканини внутрішнього середовища поділяють на сполучні, кров та скелетні.
Мал.3. Тканини внутрішнього середовища: 1 - сполучна; 2 - жирова; 3 - кров
Сполучні тканини досить різноманітні (мал.3). Одні з них містять у міжклітинній речовині волоконця різного типу. Ці волоконця надають тканинам міцності і підтримують форму різних органів. Вони також забезпечують еластичність шкіри тварин. З тканин утворені зв’язки та сухожилки, якими м’язи прикріплюються до кісток.

 У клітинах жирової тканини (різновид сполучної) (мал.3) запасаються поживні речовини. Крім того, жирова тканина забезпечує захист організму від дії низьких температур.    Кров - це тканина внутрішнього середовища. Її міжклітинна речовина - рідка (плазма), в ній розташовані окремі клітини (еритроцити, лейкоцити тощо). Кров забезпечує транспорт поживних речовин, газів, біологічно активних речовин та захисні реакції організму.     Із скелетних тканин у багатьох тварин утворений внутрішній скелет, який виконує захисну та опорну функції. Скелет може складатися з кісткової та хрящової тканин.
 М’язові тканини.
М’язові тканини поділяють на непосмуговані (гладенькі) та посмуговані(поперечносмугасті). М’язові клітини містять пучечки міофібрили, утворені білками, здатними до скорочення.

Клітини непосмугованої м’язової тканини мають переважно веретеноподібну форму і одне ядро. Скорочення таких м’язів досить повільні. Непосмуговані м’язи входять до складу оболонок внутрішніх органів хребетних тварин.     Посмугована м’язова тканина склаається з великих видовжених багатоядерних клітин. Свою назву - посмугована - ця тканина дістала тому, що в її міофібрилах поперемінно чергуються світлі та темні ділянки. Посмуговані м’язи здатні скорочуватись значно швидше, ніж непосмуговані.
Функції нервової тканини.
Нервова тканина, так само як і м’язова, є тільки у тварин. Клітини, з яких складається нервова тканина, - нейрони забезпечують важливу властивість організмів - подразливість. Нейрони мають відростки. Вони здатні сприймати подразнення та проводити їх до різних тканин та органів. Нервова тканина забезпечує досконалу регуляцію життєвих функцій організму тварин.
Мал.4. Нервова тканина (1) і нейрон (2)


типи шкіри


Типи розвитку комах


Різноманіття бактерій


title: Вікторина

text:
1
2
3
4
5
6


Ґрунт. Склад ґрунту. Різноманітність ґрунтів.


Що таке бiлки


title: "ВІЛ/СНІД"

text:
1.
2.
3.


title: "Вплив алкоголю на дітей та підлітків"

text:
40%
16
10-11%


title: "Щось велике в лісі здохло"

text:
“Щось велике в лісі здохло…”
Підготувала
учениця ІІ курсу природничого класу
Ніжинського ліцеюНіжинської міської ради
при НДУ ім.ГоголяСаченко Анна
Завдання:
Припустити, при якому співвідношенні числа атомів Карбону до числа гетероатомів в молекулі запах буде найсильнішим;
Дослідити залежність інтенсивності запаху від типу гетероатома;
Розглянути на прикладах сполук, що містять Нітроген, Фосфор, Сульфур, Селен.
Запах

   За́пах — особливе відчуття присутності деяких летких речовин у повітрі, що здійснюються хімічними рецепторами нюху, що знаходяться в носовій порожнині людини або тварин.
Основні теорії запаху
Хвильова теорія
Електронна теорія
Резонансна теорія
Вібраційна теорія
Електромагнітна теорія
Адсорбційна теорія
Геометрична теорія
Біохімічна теорія

Фізичні теорії нюху
Хімічні теорії нюху
Умови сприйняття запаху
Молекулярна маса речовини не менше 17 і не більше 300;
Речовина повинна мати ненасичені молекулярні зв’язки;
Речовина повинна мати атомні групи;
Речовина повинна відрізнятись жиро- та водорозчинністю;
Речовина повинна відрізнятись помірною швидкістю дифузії;
Речовина повинна відрізнятись леткістю за звичайних умов;
Речовина повинна мати електричний заряд.
Моделювання залежності: сила запаху – будова речовини
Сульфуровмісні сполуки
Нітрогеновмісні сполуки
Фосфоровмісні сполуки
Селеновмісні сполуки
Залежність інтенсивності запаху від природи гетероатому


title: Вищі спорові рослини. Узагальнення

text:
1
5
6
7
9
2
3
4
8


Травлення в шлунку й кишечнику


рукокрилі


Ставки


title: Тип Погонофори

text:
Тип Погонофори(Бородоносці)
Ковтун Тетяна Петрівна,
Одеський навчально-
виховний комплекс № 84
Історія відкриття
Першу погонофору виявила
в Охотському морі радянська
океанографічна експедиція
в 1932.

Пізніше радянський
зоолог А. В. Іванов
описав відкриті
ним нові види
погонофор.
У 1955 А. В. Іванов
виділив погонофор
у самостійний тип
Зараз  відомо  біля  100 видів
Зовнішня будова
червоподібні вториннороті   морські тварини, що живуть на великих глибинах (від 2 000 до 9 000 метрів),
довге тіло вміщене в захисну хитінову трубку завдовжки близько 1,5 м, з якої може висовуватися передній кінець тварин,
тіло складається з трьох сегментів.
передній відділ має багато  щупальців: від 1 до 2000 (звідси назва – бородоносці).

Погонофори мають дві унікальні особливості: по-перше, це єдині непаразітічні багатоклітинні тварини без всяких слідів рота і травної системи; по-друге, ним, можливо, належить рекорд довголіття.
Вважають, що вік окремих особин може складати більше 25 000 років. Ці оцінки зроблені з обліком як дуже повільного утворення їх трубки, так і загальної дії на живий організм постійно низької температури морських глибин (в середньому 2оС).
Внутрішня будова
Покриви - одношаровий епітелій, багатий одноклітинними залозами і майже повністю покритий кутикулою.
Під шкірним епітелієм лежить тонкий шар кільцевих мускульних  волокон, за яким розташовується потужний подовжній мускульний шар.
Порожнина тіла – вторинна (целом)

Внутрішня будова
У передньому відділі знаходиться примітивний мозок, від якого відходить спинний нервовий стовбур (трубка).
Кровоносна система: замкнена; примітивне серце лежить на черевній стороні першого сегмента.
Щупальці, які знаходяться на передньому кінці тіла - органи дихання.
Роздільностатеві. Гонади лежать у задньому сегменті.

Живлення
Травна система: рота і кишечника немає.
Поживні часточки захоплюються щупальцями, і виділюваними ними ж ферментами перетравлюються поза тілом.
Перетравлена пожива всисається також через щупальці, які служать і органом дихання.
Утворюють симбіоз з хемосинтезуючими бактеріями, які перетворюють сірководень або метан.
Розмноження та розвиток
Роздільностатеві. Самки і самці схожі.
Статеві залози лежать в середньому  сегменті.
Запліднення зовнішнє.
Самки відкладають яйця у свою власну трубку, де вони й розвиваються.
Личинка може плавати, виконує функцію розселення.
В неї є нормальний рот і кишечник, які пізніше розсмоктуються.

Значення
Погонофори мають велике еволюційне значення:

з одного боку нагадують за будовою кільчастих червів,

з іншого – за розвитком схожі з хордовими тваринами.


Визначення типу шкіри на різних ділянках обличчя та складання правил догляду за власною шкірою
Підготувала
Костя Каріна

Типи шкіри
В залежності від наявної на шкірі природної жирової змащення і вмісту вологи шкіру умовно поділяють на нормальну, жирну, суху, чутливу і комбіновану.
Характеристика жирного типу шкіри
Блиск, пористість, часті вугри та прищі. Вона має сіруватий колір. Плюси такої шкіри – вона еластична, краще зволожена, добре захищена від дії навколишнього середовища завдяки плівці, яку створює жир, зморшки на такій шкірі з’являються пізніше, ніж у власниць іншого типу шкіри.
Сухий тип шкіри
Тонка і ніжна шкіра, схильна до передчасного старіння, має низьку еластичність, часто лущиться, червоніє, тріскається, запалюється, на ній рідко проявляються прищі, але вона сильно схильна до впливу зовнішніх факторів.
Нормальний тип шкіри
Самий рідкісний тип. Шкіра практично бездоганна, в міру чутлива, пружна, матова, пори майже не видно. З часом може з’явитися сухість, зморшки і тріщини.
Комбінований тип шкіри
Цей тип поширений більше інших, його особливість в тому, що різні області на обличчі мають різний тип шкіри, наприклад, на вилицях шкіра суха, а на лобі, носі, підборідді — жирна. Ця шкіра алергенна, схильна до прищів і подразнень.
Чутливий тип шкіри
Це шкіра, яка з-за впливів зовнішніх факторів свербить, відчуває сухість, червоніє, запалюється. Вона погано реагує на застосування агресивних косметичних засобів. Така шкіра менш еластична і менш зволожена, ніж інші типи шкіри, у неї слабкі захисні властивості.
Як визначити тип шкіри: тест
 Дайте відповідь на кілька питань, використовуючи варіанти відповіді:
A – так, майже завжди, завжди;B – може бути, буває, важко;C – виключено, ніколи;

Вас турбують прищі?
Коли ви без макіяжу, добре видно пори?
У вас «тече» макіяж?
У вас бувають точкові вугри?
Є відчуття стягнутості після вмивання?

Порахуйте кількість кожної з літер, подивіться результат:«A» – жирна;«B» – комбінована або нормальна;«C» – суха;

Як підібрати крем в залежності від типу шкіри?
Для жирної шкіри краще легкі креми, краще на гелевою основі і з матуючим ефектом. У складі повинні бути вітаміни А, В, Е, рапсова олія, екстракти алое, календули, лаванди, ромашки, деревію та інших трав.Для сухої — зробіть акцент на харчування і зволоження вашої шкіри, а для цього потрібні жирні креми з вітамінами А і С, гіалуронової кислотою, різними натуральними маслами, гліцерином, колагеном, еластином, прополісом, воском. Виключіть спиртовмісні засоби.При догляді за комбінованою шкірою завдання ускладнюється, тому що потрібно використовувати декілька видів крему для кожної області обличчя. Звичайно, можна використовувати один крем для комбінованої шкіри для всього обличчя, але косметологи радять підібрати різні крему. Вивчіть склад, наявність цинку, кальцію, масла сердечника лугового і ши, а також протизапальних компонентів – гарантія прекрасного результату.Для чутливої шкіри лікувальні засоби вибираються в залежності від основного типу і від погоди. Вони повинні бути з вітамінами В 6, F, Е, С, каоліном, маслом примули або чайного дерева.Нормальній шкірі для догляду досить легкого крему з екстрактами рослин і з нейтральним PH-баланс.
Правила догляду за жирною шкірою
Ретельна, регулярна очистка і знезаражування – це головне у догляді за такою шкірою. Також зверніть увагу на харчування: молочні і кисломолочні продукти, овочі, зелень, фрукти повинні бути у вашому раціоні щодня, а ось жири і прянощі треба обмежити.
Жирна шкіра часто змінює свій тип і з часом стає комбінованої, важливо не упустити цей момент, щоб внести зміни в догляд.
Засоби догляду за сухою шкірою
Суха шкіра без належного догляду може стати шорсткою, стягнутої, роздратованою. До того ж вона схильна до утворення тріщин, появи зморшок раніше часу. Тому, вибираючи засоби по догляду, робіть акцент на її живлення і зволоження, але не перевантажуйте її доглядають засобами і не експериментуйте часто з новими.
Догляд за комбінованою (змішаною) шкірою
Комбінована шкіра складна у догляді тим, що вимагає різних засобів догляду для різних ділянок обличчя.
Особливості догляду за чутливою шкірою
У косметології чутливу шкіру виділяють в окремий тип шкіри, але він завжди поєднується з якимось основним типом, наприклад, може бути суха чутлива шкіра.
Ще одна особливість такої шкіри – вона належить до групи ризику розвитку шкірних (дерматологічних захворювань, тому перш, ніж почати самостійно доглядати за такою шкірою, отримаєте рекомендації лікаря.

Будь-якій шкірі безперечно потрібен регулярний, правильний догляд, але пам’ятайте, що стан вашої шкіри – це всього лише віддзеркалення стану вашого організму, крім щоденного зовнішнього догляду, проявляйте турботу про свій внутрішній здоров’я, займайтеся профілактикою захворювань внутрішніх органів, спортом, загартовуйтеся, стежте за харчуванням. Краса вашої шкіри – у ваших руках!


title: "Наркотичні речовини"

text:
Виконала учениця 7(11)-В класу
Юрків Ольга
Наркотичні
речовини
Визначення терміну

Наркотик (від грец. narkoticos — той, що призводить до заціпеніння, одурманюючий) — дуже різні по відношенню до обміну речовин субстанції природних чи штучних речовин, здатні викликати і фізичну залежність, внаслідок заміщення однієї з речовин-учасників природного метаболізму, і — психічну. Впливаючи на нервові центри головного мозку, наркотик може створювати підняття настрою, чи надмірну сонливість, хворобливу, незвичайну веселість — ейфорію, а іноді й порушення свідомості.
Наркотична речовина
    Термін «наркотична речовина» включає три критерії:
медичний (речовина повинна справляти специфічну дію на ЦНС (стимулюючу, седативну, галюциногенну та ін.), яка і є безпосередньою причиною її немедикаментозного застосування.)
соціальний (немедикаментозне вживання даного засобу набуває таких масштабів, які становлять серйозну суспільну небезпеку).
юридичний (вимагає, аби відповідна речовина була законодавчо внесена до списку наркотиків.)
Наркотичні препарати
     До наркотичних препаратів відносяться:
найнебезпечніші: героїн, морфій, опіум і інші наркотики; амфетаміни типу метедріна та метамфетаміна що вводяться як ін'єкція;
менш небезпечні: кодеїн; стимулятори амфетамінового типу: бензедрин і барбітурати;
найменш небезпечні: канабіс; препарати амфетамінового типу пониженої активності, ЛСД.
Синтезовані препарати, наприклад екстезі, зазвичай є модифікаціями молекули амфетаміна, змінюваної, щоб обійти закон, а також для отримання додаткових ефектів, і можуть бути в багато разів сильнішими і небезпечними. Крек, форма кокаїну, був створений виробниками наркотиків на початку 1980-х.
Історія наркотиків

Більшість сучасних наркотиків виготовляється хімічним способом — кокаїн, героїн, ЛСД, амфетаміни — мають рослинне походження, традиції, застосування, вживання яких на Сході сягає тисячі років.
Європейська цивілізація стала по-новому відкривати для себе ці речовини лише у XIX ст. (при цьому лікарі сподівалися, що синтез нових ліків допоможе здійснити прорив у терапії).
Винахід у 1853 році Шарлем Габрієлем Провазом шприца для ін'єкцій започаткував новий етап вживання наркотиків. Дія речовин, що потрапляють прямо в кров, посилюється багаторазово.
Сьогодні вживання наркотиків пов'язують насамперед з ін'єкціями (хоча необхідно зважити на те, що їх здійснюють у різні способи — курять, їдять, п'ють, нюхають.)
Соціальна оцінка
Наркотичні речовини можна диференціювати і відповідно до соціальної оцінки.

Легалізовані: тютюн, алкогольні напої, ліки, кава, чай, засоби побутової хімії, рослини та гриби наркогенного вмісту тощо.

Нелегалізовані: конопля, героїн, кокаїн та всі, внесені до Міжнародного та Національного переліку заборонених наркотичних речовин (наркотиків).

Нелегальні наркотики умовно поділяються на «легкі» і «важкі».
 Групи і види наркотиків
Структура наркотизації неповнолітніх в Україні представлена наркотичними речовинами різних видів і груп. Наркотики, які виготовляють з певних видів коноплі, мають особливо велике поширення. Вони відомі під такими назвами: анаша, гашиш, марихуана, план тощо. Особливо поширене вживання цих наркотиків (серед підлітків відома їхня узагальнена назва – “дур”) у колективній формі. Сигарета з наркотиком, як правило, передається по колу, нібито символізуючи єднання. Така сигарета, яка є сумішшю коноплі і тютюну, згорає нерівномірно з різних боків, тому на жаргоні вона носить назву “косяк”. Анаша, марихуана, гашиш бувають різних кольорів: зеленого, сірого, коричневого, чорного, червоного.
Марихуана
Може призводити до виникнення незначних галюцинацій. Куріння марихуани підвищує ризик таких захворювань як бронхіт, емфізема та рак легенів. Куріння марихуани в 4 рази швидше призводить до раку легенів, ніж куріння тютюну (один “косяк” маріхуани прирівнюється до 25 сигарет). Крім того, погіршується розумова діяльність, зростає неуважність, знижується імунітет організму, ушкоджуються статеві органи. Продукти розпаду маріхуани відкладаються в печінці, легенях, мозку, селезінці, лімфатичних тканинах і статевих органах.
Гашиш
    При вживанні гашишу абстинентний синдром дуже слабкий або навіть повністю відсутній, що стало причиною поширення думки, що це слабкий, а тому нібито безпечний наркотик. Однак тривале вживання цього наркотику призводить до формування таких психічних захворювань як шизофренія, органічне ураження або параліч мозку.
Стероїди
     Поширеним є міф про те, що вживання стероїдів підвищує продуктивність фізичної діяльності, тому їх потрібно вживати для досягнення значних спортивних результатів. Справді, стероїди збільшують вагу і масу м’язів, проте водночас спричиняють тяжкі наслідки для організму людини. Вони можуть призвести до погіршення настрою від “качання м’язів”, агресивної поведінки, запалень і прищів на шкірі, ушкодження кісток, зниження потенції.
Кокаїн
    Кокаїн – здавна відомий наркотик. Здебільшого він має вигляд порошку яскраво-білого або темнувато-сірого кольору. На перших етапах вживання кокаїн нібито активізує діяльність людини, але дієздатність швидко знижується, й людина, хвора на кокаїнову наркоманію, не усвідомлює своєї хвороби, оскільки кокаїн одурманює розум: хворому здається, що все чудово. Насправді ж ситуація дедалі погіршується після кожного чергового вживання наркотику.

Транквілізатори
     Належать до групи ліків, які застосовуються для розслаблення або заспокоєння центральної нервової системи. Вживання препаратів цієї групи може викликати ціаноз – нестачу кисню в крові.
    Уживання транквілізаторів і холінолітичних речовин з немедичною метою в дозах, яка в кілька разів перевищує терапевтичну, дає ефект ейфорії, що призводить до виникнення галюцинацій. Окрім того, спостерігаються розлади мови, в ряді випадків виникають затяжні депресивні стани, а постійним фоном настрою людини стає смуток.
Барбітурати
    Лікарські препарати, які використовуються медициною як снодійні засоби, є не менш шкідливими наркотиками, ніж опій. При вживанні цих речовин короткочасний стан розслаблення тривалістю 1-2 хв. змінюється станом збудження, який характеризується суттєвим зниженням самоконтролю, гальмуванням рухів, різкими змінами настрою; з’являється страх переслідування. Зловживання барбітуратами супроводжується найтяжчими порівняно з дією інших лікувальних препаратів емоційними порушеннями – нападами
злоби, агресії, тривалими депресіями з
суїцидальними тенденціями. Швидкодіючі
барбітуратиможуть паралізувати частину
мозку, яка контролює процес дихання, і тим
самим спричинити смерть. Ознаками
передозуванняє ціаноз, серцева недостатність,
утруднення і затримка дихання
Поширення в Україні
В Україні більш поширені наркотичні речовини опіатної групи. Їй отримують з олійного та опійного маку. За допомогою різноманітних технологій (від кустарних до наукомістких) виготовляють як примітивні суміші, так і морфій, героїн тощо. Речовини опіатної групи вживають внутрішньо: вколюють під шкіру, у м’язи чи вени або курять чи нюхають. Морфін, кофеїн та інші подібні речовини використовуються у медицині, і тому їх виробляють і розфасовують на фармацевтичних фібриках і продають в аптеках.

Останнім часом у різних країнах в молодіжному середовищі набули значного поширення синтетичні наркотики. Підлітків приваблює їх порівняно невисока ціна та значний ейфорійний ефект. Ці речовини синтезуються на основі лікарских препаратів.
Дія наркотичних речовин на людський організм і психіку
    Як засвідчили дослідження вчених, в організмі людини є рецептори, призначені для наркотичних речовин типу морфію – так звані опіатні рецептори. Вони знаходяться на поверхні нервових клітин. Молекула морфію входить у них, як ключ у замок, і змінює роботу мозку. Пізніше в організмі людини були виділені речовини, що відповідають цим рецепторам – морфоподібні пептиди, які називабться енкефалінами, та подібні до них речовини – ендорфіни.
Головний мозок сам виробляє речовини, які зв’язуються з призначеними для них рецепторами і діють на “центри задоволення” мозку, що викликає у людини почуття радості, душевного спокою, задоволення життям, щастя. Для чого природа створила такий механізм впливу на психіку? Річ у тім, що всі поведінкові акти, які мають біологічну та соціальну обумовленість, супроводжуються позитивними емоціями на момент досягнення цілі. Організм ніби сам себе стимулює на правильну поведінку. Фізіологічний механізм цього якраз і полягає в тому,що при задоволенні потреб підвищується синтез ендорфінів (енкефалінів), які, зв’язуючись із відповідними рецепторами головного мозку, викликають позитивні емоції. При вживанні наркотиків відбувається таке: наркотичні речовини сприймаються рецепторами як ендорфіни й енкефаліни, і наркотик імітує дію створюваних самим організмом речовин, на які розраховані опіатні рецептори. Тобто ендорфіни й енкефаліни входять у рецептори, як людина у свій дім, відкриваючи двері своїм ключем: наркотики ж відчиняють двері відмичкою і, як злодії, входять до чужої оселі.
Статистика

За останні 5 років різко зросла кількість неповнолітніх, особливо підлітків, які вживають дурманні речовини, що викликають хворобливу пристрасть – токсикоманію. Токсикомани домагаються стану сп’яніння, дихаючи аерозолями – отруйними речовинами, що випаровуються. Під час вдихання ці речовини через дихальну систему потрапляють у кров і проникають у головний мозок. Ефірні та ацетонові сполуки змінюють процеси збудження і гальмування в корі головного мозку – виникає ейфорія. Але найстрашнішим є те, що такі сполуки спричинюють складні деструктивні зміни в клітинах печінки і нирок, які виконують функцію очищення (захисту) організму від токсичних речовин і продуктів обміну.


title: "Різноманітність водоростей"

text:
Різноманітність водоростей.
 Зелені, діатомові, бурі та червоні водорості

Зелені водорості
      До відділу Зелені водорості відносять близько 15 тисяч видів одноклітинних, колоніальних і багатоклітинних рослин, які живуть у прісних і солоних водоймах, у морях та океанах, у ґрунті, на стовбурах дерев, на поверхні снігу та льоду.
       Серед пігментів, що є в їхніх клітинах, переважає хлорофіл, який надає цим водоростям зеленого забарвлення.
        Зелені водорості запасають крохмаль.
        Розмножуються нестатево, вегетативно та статево.
Хламідомонада
Ульва
Водяна сіточка
Дуналієла
Хлорела
Спірогіра

Спірогіра
Вольвокс
Кладофора
        Зелені водорості є основою для живлення багатьох мешканців прісних водойм.
        Деякі види, наприклад, морський салат,  споживає людина.
        Частина видів використовується для лабораторних і космічних досліджень.
         Найхарактернішими їх представниками, поширеними в Україні, є хламідомонада, хлорела, вольвокс, дуналієла, ульва та ін.

Хара

Зелені водорості
Ацетабулярія
Діатомові водорості
      До відділу Діатомові водорості відносять близько 15 тисяч видів одноклітинних і колоніальних рослин, характерною ознакою яких є наявність на поверхні талому кремнистого панциру. Панцир складається з двох частин, які налягають одна на одну.
     Чимало діатомових водоростей здатні виділяти слиз. За допомогою слизу водорості утворюють слизові трубки, ніжки для прикріплення до дна водойми чи підводних предметів, а також об'єднуються в колонії.
      Живуть скрізь: у прісних і солоних водоймах, на каменях і скелях, на болотах, на ґрунті та в ґрунті, у снігу і на льоду

Діатомові
водорості
Планктоніела
Лікмофора
Піргодіскус
Пінулярія
Гомфонема
Трицератіум
Пентакрінус
Навікула
Розмножуються статево і вегетативно.
Найпоширенішими представниками є пінулярія, навікула, цимбела

Бурі водорості
     Бурих водоростей налічується близько   1,5 тис. видів.
     Це  найбільш високоорганізований відділ нижчих рослин.
      Слань багатоклітинна, бурого кольору, розміри варіюють від частки міліметра до 50 метрів.
      Прикріплюються до субстрату ризоїдами.
      Розмножуються вегетативно, спорами чи зооспорами і статево. Характеризуються чітким чергуванням поколінь.
      Бурі водорості відкладають запасну речовину ламінарин.

Фукус
Ламінарія

Бурі водорості
     Бурі водорості майже виключно морські рослини, живуть навіть у північних морях, на глибинах до 200 м.
      Утворюють уздовж берегів підводні зарості.

Саргасум

Падіна
Ектокарпус
Червоні водорості або багрянки
     Багрянки (близько 4 тис. видів) – це виключно багатоклітинні організми, поширені переважно в солоних водоймах.
     Мають розгалужений талом рожево-червоного кольору. Клітини у них одно -  чи багатоядерні, хлоропласти звичайно численні.
      Червоні пігменти дозволяють цим водоростям вловлювати слабке світло на глибині 200-250 м.
      У багрянок відсутні джгутикові стадії.
Порфіра
Делесерія

Червоні водорості або багрянки

Дазія
Цераміум
червоний
Каллітамніон
      Червоні водорості відкладають у цитоплазмі запасну речовину –
багрянковий крохмаль (за хімічною будовою подібний до глікогену).
      Розмножуються вегетативним, нестатевим та статевим способами.
Спираючись на матеріал підручника, заповніть таблицю.

Порівняльна характеристика різних відділів водоростей


title: Різноманітність живих організмів та їх класифікація

text:
Тема: Різноманітність живих організмів, середовища їх існування,класифікація. Рослинний світ – складова частина природи. Загальна характеристика рослин.

Наша мета
Дізнатися про царство Рослини;
показати його положення в системі органічного світу;
 ознайомити з основними процесами життєдіяльності рослин та розкрити суть живлення, дихання, фотосинтезу, транспорту речовин
Навчитися порівнювати процеси життєдіяльності рослин та робити відповідні висновки;
 бережливо ставитися до навколишнього середовища.

РІЗНОМАНІТНІСТЬ
ЖИВИХ  ОРГАНІЗМІВ

Пригадайте основні ознаки живого
Ріст
Різноманітність живих організмів

	Організми або живі істоти – це будь-які живі тіла, тобто тіла природи, що виявляють ознаки живого.
Різноманітність живих організмів
	Живі організми виникли на Землі близько 4 млрд. років тому. З того часу вони постійно розвиваються, удосконалюються,          пристосовуються                                       до різних умов життя.

	Увесь сучасний світ живого на нашій планеті налічує понад 2 млн. видів: рослин – 500 тис. видів, тварин – понад 1 млн. видів.

Різноманітність живих організмів
	Усю сукупність живих істот сучасного
органічного світу об’єднують у 5 царств:

Бактерії.
Рослини.
Тварини.
Гриби.
Віруси.

Різноманітність живих організмів
Принадність світу -
у його  різноманітності.
             О.Смирнов

	Живі організми дуже різноманітні. Для опису та упорядкування існуючих та вимерлих існує наука систематика. Вона займається класифікацією організмів.

	Основною і найпершою (найнижчою) систематичною одиницею є вид, а найвищою – царство. Назва виду складається з двох слів: іменника та прикметника.  Наприклад, ромашка польова, фіалка триколірна…
Різноманітність живих організмів

Різноманітність живих організмів
	Наукові основи класифікації були закладені ще у ХVІІІ ст. Одиниці класифікації називають таксонами або систематичними категоріями: вид, рід, ряд, родина, клас, тип, відділ, царство…              	Усі таксони, мають міжнародні назви на латинській мові та національні назви на рідній мові. Наприклад:    Віруси – Vira, Бактерії - Bakteria,  Рослини - Plantae, Гриби - Mykota, Тварини - Animalia.
Різноманітність живих організмів
	За будовою організми поділяють на одноклітинні та багатоклітинні. Лише віруси належать до неклітинних.
	Живуть вони в різноманітних середовищах: воді, суходолі, грунті, повітрі… У кожному середовищі для них існують певні умови, які створюються температурою, вологістю, світлом, тиском, густиною…

Різноманітність живих організмів

Бактерії
Різноманітність живих організмів
    Без’ядерні одноклітинні організми, що
живуть в усіх середовищах життя.
	Мають ще назви: Прокаріоти, Дроб’янки.
На відміну від рослин і тварин існують на
планеті вже мільярди років.

дизинтерія
    Організми, що
складаються з однієї або
багатьох клітин, які
мають ядро.
	Містять хлорофіл і
здатні утворювати
органічні речовини,
виділяючи кисень.
Різноманітність живих організмів
Рослини

	Одноклітинні та
багатоклітинні організми,
клітини яких мають ядро. Для живлення
використовують готові
органічні речовини.
	Не здатні до активного
переміщення.
Різноманітність живих організмів
Гриби

   Одноклітинні та
багатоклітинні
організми, у клітинах
яких також наявне ядро.
	Живляться готовими
органічними речовинами. Здатні до активного
руху в просторі.
Різноманітність живих організмів
Тварини

Віруси
Різноманітність живих організмів
   Неклітинні організми, що здатні
проявляти свою життєдіяльність лише у
клітинах інших живих організмів.
	Утворюють окреме царство Vira, що
означає отрута.

Розподілити  організми по царствах природи
	Підберезовик, ромашка, шимпанзе, мох,
папороть, стафілокок, амеба, мукор, людина,
пшениця, пінгвін, туберкульозна паличка,
грип, береза, олень, метелик, боровик, ВІЛ.

Відповіді:
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Різноманітність живих організмів
- Зелені рослини – наші годувальники, вони дають харчі не лише нам, а й тваринам.
- весь кисень повітря був утворений протягом мільйонів років саме зеленими рослинами.
- зелені рослини за рік утворюють близько 150 млрд. т. органічних речовин і виділяють понад 200 млрд. т вільного кисню.
- Якби не було б рослин, поверхня Землі нагадувала б поверхню
Місяця: гострі скелі, рівнини з камінням і кратери вулканів.
Значення зелених рослин
Виключити зайве.

Синій кит, верблюд, акула, медуза, пінгвін.

2. Туберкульоз, воша, береза, менінгокок.

3. Орел, жайворонок, метелик, горобець.
Різноманітність живих організмів
Пояснити малюнок
Різноманітність живих організмів
Зв’язки в живій природі
Різноманітність живих організмів
Пояснити:
 який вплив людини на природу?
 який вплив зображених тварин у житті людини?
 чи можемо ми змінити процеси існування живих організмів?
Різноманітність живих організмів
Висновки:
«Я не знаю ничего более
 прекрасного, чем наша Земля».
                 К.Паустовский

Мої слова:
--------------------------------------------------
Мої слова:
--------------------------------------------------------
Домашнє завдання
Опрацювати параграф


Властивості етанової кислоти


"Рейтинг найбільш небезпечних продуктів харчування"


Відділ Покритонасінні (Квіткові) Angiospermae (Magnoliophyta)


Вивчення кровообігу


Розвиток пагона із бруньки


Поняття про середовище існування, шляхи пристосувань до нього організмів


title: "Типи взаємодії між живими організмами"

text:
Типи взаємодії між живими організмами

Основні типи взаємодії між живими організмами
Нейтралізм
Мутуалізм
Коменсалізм
Аменсалізм
Паразитизм
Хижацтво
Конкуренція
Нейтралізм
Нейтралізм — форма біотичних взаємовідносин, при якій співіснування двох видів на одній території не здійснює на них безпосереднього впливу та не має ні позитивних, ні негативних наслідків.
Мутуалізм
Мутуалізм — тип співіснування різних видів, від якого вони отримують взаємну користь. Мутуалізм розглядають як один з різновидів симбіозу.
Коменсалізм
Коменсалі́зм  — вид симбіотичної взаємодії між двома живими організмами, коли один з них — коменсал — отримує від другого їжу чи іншу користь, не зашкоджуючи йому, але й не надаючи ніяких переваг. Як й інші екологічні взаємодії, коменсалізм варіюється залежно від близькості та тривалості стосунків від щільних симбіозів, які тривають все життя, до короткочасних слабких взаємодій через посередників.
Аменсалізм
Аменсалі́зм — форма біотичних взаємовідносин між організмами, при якій один вид пригнічує життєдіяльність іншого, але при цьому не відчуває негативного або позитивного впливу у відповідь. Організм, у якого відбувається пригнічення росту та розвитку, називають аменсалом; інший організм −інгібітор.
Паразитизм
Паразитизм — це вид взаємозв'язків між різними видами, за якого один із них (паразит) більш-менш тривалий час використовує іншого (хазяїна) як джерело живлення та середовище існування, частково чи повністю покладає на нього регуляцію своїх взаємовідносин з довкіллям. Паразитизм трапляється серед різних груп організмів: тварин (найпростіші, плоскі, круглі, кільчасті черви, молюски, членистоногі), бактерій, грибів (борошнисто-росяні, трутовики, ріжки, сажки) і навіть у квіткових рослин (повитиця).
Хижацтво
Хижацтво  — тип відносин між біологічними популяціями, при яких хижак живиться іншими організмами,жертвою. Хижаки не обов'язково вбивають жертву, коли живляться нею. Подібними до хижаків організмами є детритофаги, споживачі мертвого органічного матеріалу (детриту), часто таку поведінку важко відрізнити від хижацтв, наприклад, коли паразит живе на тілі хазяїна, а потім пожирає його тіло після смерті. Головною характеристикою хижацтва, проте, є прямий контакт з популяцією жертви, тоді як деритрофаги лише пожирають наявний матеріал, часто не впливаючи на популяцію «донорських» організмів.
Конкуренція
Конкуренція — тип міжвидових і внутрішньовидових взаємовідносин, за якого популяція або особини у боротьбі за харчування, місцепроживання та інші необхідні для життя умови, впливають один на другого негативно. Виділяють внутрішньовидову, міжвидову, пряму та непряму конкуренції.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!


title: "Ряд Денні хижі птахи"

text:
Ряд Денні хижі птахи
Денні пернаті хижаки — одна з найбільш таємничих груп птахів, зустріч із якими здебільшого викликає захоплення їх красою та досконалістю, і відчуття загадковості.
Про існування цих птахів знають усі. У народі їм дали загальну назву кібці — у південних регіонах України, коршаки — на півночі країни. Багато хто, особливо серед мешканців села, мисливців, лісників, голуб’ятників ставляться до них украй агресивно, при зустрічі вбивають їх і їхніх малят, розорюють гнізда, бо вважають шкідниками, які полюють на свійську птицю, голубів, мисливських птахів і дрібних звірів.Чи виправдане таке ставлення до пернатих хижаків? Чи правильно ми чинимо, знищуючи їх? Чи не зашкоджуємо такими вчинками в першу чергу собі? На ці запитання можна знайти відповіді лише з’ясувавши — якими є денні хижі птахи, хто вони і чим живуть.
В Україні зустрічається 33 види денних хижих птахів. Серед них скопа; шуліки; яструби; канюки; луні; орли (беркут, степовий орел, могильник, підорлики великий і малий, орел-карлик); орлани (білохвіст і довгохвіст); соколи; грифи. І кожен із них — це окреме життя, окрема історія і сформовані стосунки з людиною.
Більшість хижих птахів живиться хребетними. Кігті в них довгі і гострі, гачкоподібні — ними вони хапають і вбивають здобич. Дзьоб короткий, міцний, кінчик його загнутий гачком униз — ним хижаки розривають здобич на частини.
 Політ в одних хижих птахів стрімкий, так що вони можуть на льоту хапати дрібних птахів або ловити звірків. Інші повільно ширяють у небі, вистежуючи здобич унизу.
 Живуть хижі птахи парами, які у великих денних хижаків зберігаються протягом усього життя. Гніздяться на деревах або скелях. Це нагніздні птахи.
Багато денних хижих птахів корисні людині в сільському господарстві, бо вони винищують мишоподібних гризунів і шкідливих комах. Інші, виловлюючи насамперед хворих і старих тварин, тим самим сприяють оздоровленню їхнього складу. Багато з денних хижих птахів стали дуже рідкісними, і їх занесено до Червоної книги.
Соколоподібні — гніздові птахи. Гніздо будують один раз у кілька років. Самці у гніздовий період годують не лише пташенят, але й самку. Більшість соколоподібних — перелітні.
Кондор
У кондора найбільший розмах крил серед сучасних хижих птахів. Він не дуже красивий, проте його польоту притаманні неповторні досконалість і грація.

Сапсан
Це найшвидший птах, здатний розвивати найвищу швидкість серед усіх живих істот на планеті. Серед соколів сапсан може розділити славу хіба що тільки зі своїм родичем кречетом. З інших видів до нього близькі балобан, боривітри, кібчики.
Яструбові  — одна з двох головних родин ряду соколоподібних або денних хижих птахів.
Яструб
Яструб зустрічається в лісовій і лісостеповій смугах, надаючи перевагу молоднякам, чагарникам, узліссям, лісовим галявинам, полезахисним лісосмугам тощо.  В Україні яструб є звичайним гніздовим птахом, але всюди нечисельним. Під час міграції трапляється скрізь.
Шуліки
Шуліки —група хижих птахів з довгими крилами і слабкими ногами.
Орел
Орли будують свої гнізда на високих деревах або на високих кручах. Більшість видів відкладають по два яйця, але старше, більше пташеня часто вбиває свого молодшого брата одразу після вилуплення.Орли інколи використовуються для соколиного полювання. Вони є дуже популярними персонажами міфів та літературних творів багатьох культур. У Старому Світі, під орлом найчастіше мається на увазі беркут або пов'язані види, поширені у районах з теплим кліматом.

Грифи
Дуже великі птахи. Маса самок до 7,5, самців до 6,5 кг, іноді навіть більше. Дорослі птахи темно-бурі, комір навколо шиї і пух на шиї — світло-бурі. У молодих птахів все оперення, в тому числі і шия, темно-бурі.У природі легко визначити за розмірами, темним забарвленням оперення (в тому числі і голови, це відрізняє грифа від сипа білоголового), характерним силуетом у польоті: широкі крила, втягнута голова, короткий клиноподібний хвіст. Довго ширяють високо в повітрі, роблячи широкі кола. Помітивши поживу, круто і швидко пікірують з висоти з гучним шумом крил. Голос — шипіння і хрипле каркання.

Білоголовий сип
Білоголовий сип - це хижий птах з могутньою будовою тіла і розмахом крил близько двох з половиною метрів. Сип велично ширяє в повітрі, зрідка роблячи помахи крилами.

Виконала учениця 4-Б класу Похна Анастасія


Індивідуальне навчально-дослідне завдання на тему:«Народна медицина в житті українського народу»
Підготувала:
студентка 31 гр.ФДКО
Ковальчук К.В
Перевірив:
Викладач
Черніченко Л.А
План
Вступ
1. Народна медицина далекого минулого
2. Українські народні цілителі
3. Фітоентологія
4. Витоки лікувальної магії праукраїнців
5.Рецепти з народної медицини
Висновки
Список використаної літератури
Вступ
В глибоку давнину українці помітили, що в багатьох рослинах прихована цілюща сила і почали використовувати їх для лікування найрізноманітніших хвороб. Багато дикорослих рослин, які застосовувались в народній медицині, полегшували страждання хворих, сприяли їх вилікуванню. Так поступово почала розвиватись народна медицина.
Люди створили багато повір'їв, зв'язаних з лікарськими рослинами. Наприклад, вони вірили, що тільки казкові красуні - дівчата, які ходять по горах, знають про лікувальну силу кожної рослини і передають “секрети” лікування лише ворожбитам. Якщо секрет стане загальновідомим, рослина втратить свою цілющу силу.

Купити можна все, не можна купити здоров'я». Здоров'я - найдорожче, людина завжди дбала про своє здоров'я, тому з давніх-давен користувалися народною медициною. Лікарські рослини на Україні називають зіллям. Вміння користуватися зіллям передалось від покоління до покоління.
1.Народна медицина далекого минулого
Народна медицина в широкому розумінні, охоплюючи медичну допомогу у вигляді само- та взаємодопомоги, є однією з найдавніших ланок діяльності людини. В основі її зародження лежить наймогутніший інстинкт - інстинкт самозбереження. Тому історія медицини віддзеркалює історичний розвиток суспільства, народу, нації. Масштабність, ємність поняття медицини відповідає історичному етапові та ступеню розвитку людського суспільства, нарешті, держави, її соціально-економічному та суспільному устрою.
Тривала відсутність української державності, формальна відсутність національних шкіл - це аргументи, якими можна заперечити, що медицина в Україні розвивалася на притаманних нашій землі, нашому народові матеріальній базі, духовному багатстві та інтелектуальному потенціалі. Та й слугувала, й допомагала вона українцям. За історично справедливих обставин багато що, включаючи і медицину, було б в Україні іншим, але щодо української медицини, то вона існувала, розвивалася й існує.
Народна медицина далекого минулого відтворює зв'язок між елементами матеріалістичного та містичного пізнання світу, глибинний взаємозв'язок між матеріальною та духовною культурою наших предків, тисячолітні автохтонні традиції, яких ми не сміємо забувати і зобов'язані примножувати все те, що відповідає нашому сьогоднішньому баченню та розумінню світу.
2.Українські народні цілителі
Українські народні цілителі минуло вирізнялися з-поміж інших людей передусім своєю мудрістю. Вони ніколи не лікували окремий орган людини, а всю її в цілому: тіло і душу. Тому обов'язково шептали молитви та давали людині духовні настанови.

Крім того, треба сказати, що всі народні цілителі були дуже чистими, гармонійними особистостями. Тож далеко не кожен міг здобути необхідну силу і знання для лікування інших. Як правило, вони передавалися дочці чи сину знахаря, вихованого ним самим у духовній чистоті та мудрості. Якщо серед родичів не було кому передати цілительський багаж, обиралася людина зі сторони, яка була достойна цього. Таких знахарі визначали особливим внутрішнім зором.

Сила й уміння народних знахарів була найкращою "рекламою" для них. Деякі з них могли приймати до 400 пацієнтів за день. Крім того, вони встигали вести своє господарство, ростити дітей. Треба сказати, що багато з них виховували не лише своїх рідних нащадків, а й брали в сім'ю сиріт.

Фітоетнологія
Праукраїнці та українці упродовж тисячоліть та епох використовували для зміцнення здоров'я і краси силу природи. Фітоетнологія українців через казки і легенди, музичний і словесний фольклор, витвори давнього мистецтва дійшла до наших днів. Загляньте до скарбнички народної мудрості й отримаєте силу, таку необхідну кожному сьогодні, в епоху надшвидкостей, стресів та хвороб.

Витоки лікувальної магії праукраїнців
В далеку давнину на території сучасної України (і не тільки) Людина і Природа не протиставлялися, а щонайтісніше поєднувалися. Архаїчне мислення наших пращурів було засноване на філософії возвеличення сил природи. Природа взагалі, таємничі небеса, земля, вода були персоніфіковані й одухотворені.
Навіювання шляхом замовлянь, сугестія, традиційний, узвичаєний у нашому народі засіб лікування. Він не терпить агресивності, примусу. Замовляння, здається, випливає з самої природи українця. Українець завжди спрямовує свої духовні і фізичні сили на чарування. А чарування-це первинний щабель, з якого починається народна медицина та первісне лікування.
Історія української народної медицини є складовою частиною історії української культури. Особливих доказів цей постулат не вимагає хоча б тому, що медицина є частиною культури..
Рецепти з народної медицини
* Для виведення солей з організму, які відкладаються в суглобах, нирках, сечових протоках, потрібно використати корені соняшнику - неоцінний дар природи, який часто даремно пропадає. Корені добре вимити, подрібнити, 1 столову ложку сировини проварити 10 хв, процідити. Пити протягом дня маленькими ковтками. У разі болю в суглобах парити руки і ноги у великій кількості цього відвару.
У разі депресії допоможе такий відвар: 10 г споришу, 10 г звіробою, 5 г м'яти. Одну столову ложку суміші залити 200 г окропу. Настояти і пити з медом протягом півроку не менше 3 разів на день.
Для очищення судин, профілактики і лікування гіпертонічної хвороби змеліть на м'ясорубці 1 кг хрону, залийте 3 л води, перемішайте і того ж дня починайте пити по 1 столовій ложці тричі на день. Якщо настій здається занадто міцним, можна розвести водою. Курс лікування до трьох місяців.
Для профілактики та лікування хвороб шлунка, підшлункової залози, очищення судин, розсмоктування каменів, виведення солей приготуйте собі приправу: 50 г морської солі, 100 г лаврового листа, 100 г насіння кропу змеліть на кавомолці, висипте до сільнички та приправляйте страви.
У разі циститу, розладу функцій яєчників, запальних процесів, утворення каменів у нирках та сечовому міхурі візьміть 100 г петрушки (коріння і зелень), дрібно наріжте, проваріть 10 хв в 1 л молока. Процідіть і пийте протягом дня невеликими ковтками, бажано теплим. Так робіть три дні, потім триденна перерва (чергувати кілька разів).
Висновки:
Отже, народні знання українців, що складалися протягом століть через набуття життєвого та виробничого досвіду і ґрунтувалися на спостереженнях над навколишнім природним середовищем, включають у себе народну медицину та метеорологію, народну астрономію і метрологію.
Народна медицина - одна з найважливіших галузей народних знань, яка визначає соціально-гігієнічні норми, побутову культуру, психологічні норми спілкування, її можна розглядати як складову традиційної культури. В народній медицині поєдналися позитивні емпіричні знання, засоби лікування, словом, досвід місцевих спостережень, світоглядні уявлення та вірування різних епох. Це - народні уявлення про анатомію і фізіологію людини, народне розуміння етіології захворювань, погляди на народних лікарів, методи діагностики та профілактики, санітарно-гігієнічні норми, класифікацію лікувальних засобів.

Список використаної літератури:
1. Давидюк В. Давидюк Г. Народна медицина та ветеринарія // Берегиня. - 1999. - №3. - С. 77-87.
2. Колодюк І. Куди веде коріння знахарства // Київська старовина. - 2006. - №1. - С. 46-53.
3. Лозко Г. С. Українське народознавство. - К., 1995. - 368 с.
4. Наконечна Ю., Українець А. Народна медицина: традиції та сучасність // Берегиня. - 2004. - №2. - С. 56-65.
5. Наулко В. І. Культура і побут населення України. - К., 1993. - 288 с.
6. Паламарчук Л. Культура здоровя в традиціях українського народу // Хімія. Біологія. - 2004. - №24. - С. 49-53.
7. Пономарьов А. Українська минувшина: ілюстрований етнографічний довідник. - К., 1993. - 256 с.
8. Тимченко А. Категорії часу в народній медицині українців // НГтЕ. - 2003. - №2. - С. 106-112.
9. Українська етнологія. За ред.. В. Борисенко. - К., 2007. - 400 с.
10. Українське народознавство / За ред.. С. П. Павлюка. - К., 2006. - 568с.

Дякую за увагу!!!