Частина 3. Будова та функція клітин
Лекція 8. Тканини як рівень організації життя. Шкіра та похідні.
Авторський експериментальний проект
Фізіологія
Фізіологія – наука, що пояснює функції та закономірності функціонування біологічних систем, базуючись на знаннях про структуру та хімічний склад функціональних одиниць.
Але не все так просто:Фізіологія як окрема наукане існує!!!
Фізіологія

=

(біо)фізика + (біо)хімія + морфологія
Фізика
Фізика – наука, що вивчає функції природних та штучних систем, що існують у Всесвіті, як в цілому, так і їх окремих структурно-функціональних елементів, а також механізми, якими можна впливати на окремі елементи або на систему в цілому.
Біофізика
Біофізика (біологічна фізика) – наука, що вивчає функції біологічних систем (живих організмів), як в цілому, так і їх окремих структурно-функціональних елементів, а також механізми, якими можна впливати на функції окремих елементів або на систему в цілому.
Хімія
Хімія – наука, що вивчає корпускулярну, атомарну та молекулярну будову (хімічний склад) природних та штучних систем, що існують у Всесвіті, як в цілому, так і їх окремих елементів та зміни у будові корпускул, атомів чи молекул (хімічні процеси), що відбуваються в цих системах.
Біохімія
Біохімія (біологічна хімія) – наука, що вивчає хімічний склад біологічних систем або їх окремих елементів та хімічні процеси, що протікають в цих системах.
Морфологія
	Морфологія – наука про будову елементів системи на різних рівнях організації.

І все!
Рівні організації живих систем
Корпускулярний
Атомарний
Молекулярний
Ультраструктурний
Клітинний
Тканинний
Органний
Організменний
Популяційний
Біоценотичний
Тканина
	Тканина – це утворення, що складається з клітин, що можуть буди з’єднані між собою за допомогою міжклітинних контактів, мають спільну будову, спільне походження та виконують схожі функції. Між клітинами знаходиться матрикс (міжклітинна речовина).
Гістологія
	Гістологія – розділ фізіології, що вивчає будову біологічних систем на тканинному рівні, функції тканини в цілому та її окремих елементів (клітин), організацію та взаєморозміщення елементів, зміни, реорганізацію та відновлення після пошкодження і реакцію тканини на умови навколишнього середовища.
Міжклітинні контакти
	У деяких тканинах клітини вільно розташовуються у матриксі (сполучна тканина).
	У інших тканинах клітини (епітеліальна, м’язова) щільно прилягають одна до одної. Щоб контактувати між собою, клітини з’єднуються за допомогою спеціальних міжклітинних контактів.
	За допомогою цих контактів, клітини можуть обмінюватися хімічними речовинами, передавати електричний заряд (збудження), каскадно транспортувати певні речовини.
Міжклітинні контакти
Щільний контакт
Nexus
Synapse
Види тканин
	За морфогенетичним принципом виділяють наступні види тканин:
Сполучна тканина
Епітеліальна тканина
М’язова тканина
Нервова тканина
Сполучна тканина
	Сполучна тканина – це тканина, основними функціями якої є сполучення, підтримка або відокремлення різних тканин в організмі людини одна від одної.
	Характерна особливість сполучної тканини – велика кількість матриксу і мала кількість клітинних елементів на одиницю об’єму.
Види сполучної тканини
Каркасна сполучна тканина
Транспортна сполучна тканина
Скелетна сполучна тканина
Спеціальна сполучна тканина
Види каркасноїсполучної тканини
Пухка волокниста сполучна тканина
Щільна неоформлена сполучна тканина
Щільна оформлена сполучна тканина
Структурно-функціональною одиницею каркасної тканини є колаген
Види спеціальноїсполучної тканини
Ретикулярна тканина
Біла жирова тканина
Бура жирова тканина
+	Слизова тканина (лише у ембріона)
Накопичення та вивільнення ліпідів
Види транспортноїсполучної тканини
Кров
Лімфа
Види скелетноїсполучної тканини
Гіалінова хрящова тканина
Еластична хрящова тканина
Волокниста хрящова тканина
Кісткова тканина
Хондроїтин
Гіалуронова кислота
Дозрівання хондроцитів
Епітеліальна тканина
	Епітеліальна тканина – це тканина, основними функціями якої є покрив внутрішніх та зовнішніх поверхонь тіла, захист від факторів навколишнього середовища та формування селективно проникного захисного бар’єру.
	Характерна особливість епітеліальної тканини – щільне прилягання клітин одна до одної з великою кількістю міжклітинних контактів та майже повна відсутність матриксу.
Одношаровий плоский епітелій
Одношаровий низький призматичний (кубічний) епітелій
Одношаровий високий призматичний(стовпчастий) епітелій
Одношаровий багаторядний епітелій
Багатошаровий епітелій
Перехідний епітелій
Додаткові утвори епітеліальних клітин
	Епітеліальні клітини можуть мати додаткові утвори на своїй апікальній поверхні задля збільшення площі поверхні або для створення цілеспрямованого руху речовин, що проходять повз їх апікальну поверхню.
	До таких утворів відносяться:
Війки (цилії)
Просторові війки (стереоцилії)
Мікроворсинки
Каркас мікроворсинки
Залози
	Залоза – це сукупність епітеліальних клітин, що продукують та виділяють специфічні речовини – секрет.
	За способом виділення секрету виділяють:
Мерокринні залози
Апокринні залози
Голокринні залози
	За типом виділення секрету розрізняють:
Екзокринні залози
Ендокринні залози
Залози
	Здебільшого залози мають вивідні протоки. За кількістю вивідних протоків розрізняють:
Прості нерозгалужені залози
Прості розгалужені залози
Складні залози
	Залози також можуть мати різну будову кінцевих секреторних відділів.
	За формою секреторні відділи поділяються на:
Тубулярні
Ацинарні
Змішані (тубулоацинарні)
Прості залози
Складні залози
Мерокринний тип секреції
Апокринний тип секреції
Голокринний тип секреції
Келихоподібні клітини
Пошарова будова шкіри
Меланоцити
Ніготь: загальна будова
Ніготь: пошарова будова
Наступна лекція
Тема: «Кістки та їх з’єднання – частина 1»
Дата проведення: 30 вересня 2014 року

Пропозиції та побажання висловлюйте в усній або письмовій формі персонально лектору або координатору проекту.


title: "Угрупування та екосистеми"

text:
Угрупування та екосистеми
Біоценоз – це стабільна історично усталена сукупність популяцій рослин, тварин, грибів та мікроорганізмів, пристосованих до сумісного проживання на однорідній ділянці території
Складові частини біоценозу
Бідні видами біоценози
Багаті видами біоценози
Просторова структура біоценозу
Ярусність
Мозаїчність
Трофічна структура біоценозу
Біогеоценоз – це історично сформований взаємозумовлений комплекс живих і неживих компонентів певної ділянки земної поверхні, пов'язаних між собою обміном речовин і енергії


title: шкідливий вплив алкоголю тютюну

text:
Презентація на тему:“Шкідливий вплив алкоголю,наркотичних речовин та тютюнопаління на огранізм людини ”
Виконали:
учениці 11-А класу
Обертович Оксана
Васількова Тетяна
Алкоголь

Алкоголь — наркотична отрута, що діє насамперед на нервові клітини кори головного мозку. При цьому значно ослаблюється процес гальмування і відносно переважає процес збудження. Великі дози алкоголю роблять паралізуючий вплив на деякі відділи центральної нервової системи.

Алкоголі́зм (пия́цтво) — найбільш поширений вид наркоманії, що характерний психо-фізичною залежністю від алкоголю, основою якої є наявність алкоголю в обмінних процесах людського організму, розвивається внаслідок хронічного зловживання спиртними (алкогольними) напоями.

Шкідливий вплив улкоголю на організм людини
Попадаючи в шлунок, спиртні напої сприяють виділенню великої кількості шлункового соку. Але цей сік бідний на пепсин - фермент, що сприяє переварюванню їжі. В цьому соку багато слизу, який перешкоджає нормальному переварюванню їжі. Усе це призводить до запалення слизової оболонки шлунка. Тому в осіб, які зловживають спирт, ними напоями, часто буває гастрит.
Алкоголь шкідливо діє і на підшлункову залозу. Відомо, що сік підшлункової залози багатий на ферменти, які розщеплюють білки, жири й вуглеводи. Тривале вживання алкоголю спричиняється до ураження залозистих клітин підшлункової залози, крововиливів у її паренхіму. Процес розщеплення жирів, білків і вуглеводів порушується. Такі хворі відчувають різкий опоясуючий біль, швидко худнуть.
В осіб, які зловживають спиртним, розвиваються тяжкі захворювання печінки. Адже печінка очищає кров від отруйних речовин, що потрапили до організму, зокрема від алкоголю. Беручи участь у знешкодженні спирту, печінка сама зазнає його шкідливої дії. Алкоголь викликає запальну реакцію в клітинах печінки, вони зневоднюються, зморщуються, ущільнюються і гинуть.

Динаміка вживання алкоголю підлітками

Нарко́тик (від грец. narkoticos — той, що призводить до заціпеніння, одурманюючий) — дуже різні по відношенню до обміну речовин субстанції природних чи штучних речовин, здатні викликати і фізичну залежність, внаслідок заміщення однієї з речовин-учасників природного метаболізму, і - психічну. Впливаючи на нервові центри головного мозку, наркотик може створювати підняття настрою, чи надмірну сонливість, хворобливу, незвичайну веселість — ейфорію, а іноді й порушення свідомості. Упатологічних випадках цей стан може бути цілком нереалістичним, викликати манію величі та невразливості.

Наркотичні препарати
До наркотичних препаратів відносяться:
найнебезпечніші: героїн, морфій, опіум і інші наркотики; амфетаміни типу метедріна та метамфетаміна що вводяться як ін'єкція;
менш небезпечні наркотики: кодеїн; стимулятори амфетамінового типу: бензедрин і барбітурати;
найменш небезпечні: канабіс; препарати амфетамінового типу пониженої активності.

Синтезовані препарати, наприклад екстезі, зазвичай є модифікаціями молекули амфетаміна, змінюваної, щоб обійти закон, а також для отримання додаткових ефектів, і можуть бути в багато разів сильнішими і небезпечними. Крэк, форма кокаїну, був створений виробниками наркотиків на початку 1980-х.

Дія наркотиків на огранізм людини
Групу наркотиків у вузькому розумінні складають так звані опіати — речовини, які добувають із маку: морфін, кодеїн, героїн, метадон. При їх вживанні виникає ейфорія, тіло стає начебто невагомим, зникають тимчасові та просторові межі. Проте, ціна гострих відчуттів є дуже високою: людина швидко опиняється у фізичній та психологічній залежності від опіатів і набуває толерантності, що змушує її постійно підвищувати дозу.
У десять разів сильніший за морфін інший опіат — героїн.
Героїн швидко руйнує мозок і нервову систему, людина миттєво деградує. Смерть від передозування героїну може наставати вже через рік — півтора після першого прийому.
Бензендрин був першим амфетаміном. Його застосовували в роки Другої світової війни для подолання втоми солдат. У 70-х роках цей препарат лікарі приписували для зниження апетиту і схуднення.
Встановлено, що амфетаміни пригнічують апетит, збільшують частоту серцевих скорочень, підвищують кров'яний тиск і у великих дозах викликають почуття ейфорії. Вживання амфетамінів початково викликає відчуття фізичного задоволення, людина почувається у формі.
Тютюнопаління

Тютюнопалíння (або просто паління) — вдихання диму тліючого висушеного листя тютюну. Найважливішим компонентом тютюнового диму є нікотин. Регулярне вживання нікотину викликає тютюнову залежність.
Тривале і часте паління тютюну завдає значної шкоди здоров'ю курців, та оточуючих їх людей, що не палять i тварин.
Від хвороб, розвиток яких є наслідком тютюнопаління, щорічно помирає 5,4 млн осіб. Тобто 1 з 10 смертей у світі спричинена саме вживанням тютюнових виробів.

Факти про куріння
1)На нашій планеті палять приблизно 1,3 мільярди людей
2)За 1 секунду на Землі викурюється 300 000 цигарок
3)Куріння викликає 6 % смертей в усьому світі
4)Щорічно від паління вмирає 3 мільйони людей
5)Загальна маса недопалків на планеті за 1 рік становить 2 520 000 тонн
Вплив тютюнопаління на організм людини
При курінні відбувається суха дистиляція і неповне згоряння висушених тютюнових листків в незалежності від того, використовуються вони в натуральному вигляді (скручена в трубочку), в сигареті чи в сигареті і в трубці. При повільному згорянні виділяється дим, що є неоднорідною (гетерогенною) сумішшю, що складається в середньому з 60 % різних газів і 40 % мікроскопічних дьогтевих крапель (аерозолі
За основною дією, шкідливі речовини, що містяться в тютюновому димі й впливають на організм, об'єднані в 4 групи: 1) канцерогенні речовини; 2) подразнюючі речовини; 3) отруйні гази; 4) отруйні алкалоїди.
Нікотин є однією з найсильніших із відомих нам отрут, які впливають на нервову систему. При згорянні сигарети він руйнується тільки частково, приблизно на 25 %. Вміст нікотину в диму головного струменю сигарети від 0,4 до 3мг — лише 20 % від загальної кількості нікотину в сигареті. В недопалку залишається біля 5 %, а інші 50 % потрапляють в повітря в приміщенні, де курять.
Фізична та психологічна залежність від нікотину розвивається набагато швидше, ніж від алкоголю.
Як можливо уникнути вживанню  алкоголю, нікотину та наркотичних речовин?
 1. Посилити контроль щодо продажу  алкоголю,сигарет та наркотиків .2. Заборонити рекламу виробів.3. Стягувати штрафи за розпивання алкоголю,вживання тютюну та наркотиків в громадських місцях.4. Проводити бесіди про шкідливий вплив на організм людини.5. Пропагувати здоровий спосіб  життя.
Алкоголь?
Наркотики?
Паління?
Ні!
Обери
ЖИТТЯ!


title: шкіра

text:
ШКІРА.
Типи шкіри. Функції шкіри
учениця 8 класуСліпецька Іра
Шкіра - загальний покрив тіла, який захищає організм від зовнішніх подразників.
Шкіра
Шкіра складається з трьох шарів: зовнішнього - епідермісу, власне шкіри - дерми та підшкірної жирової клітковини.
Епідерміс - це шар шкіри, утворений багатошаровим плоским епітелієм. Він, у свою чергу, поділяється на два шари: поверхневий - роговий і глибший - ростковий.
Під епідермісом у людини розташована власне шкіра, або дерма (від грец. дерма - шкіра). Це шар щільної сполучної тканини, що складається з еластичних і колагенових волокон.
У дермі містяться різні рецептори сальні й потові залози, волосяні сумки, кровоносні та лімфатичні судини.
Сальні залози виділяють секрет - шкірне сало.
ФУНКЦІЇ ШКІРИ
1. Являється бар’єром між зовнішнім середовищем і внутрішнім середовищем організму.
2. Захищає організм від інфекції, механічних і фізичних ушкоджень і втрати рідини. Крім того в шкірі ще є потові і сальні залози, які виділяють піт і жир, у яких містяться кислоти, що служать хімічними засобами захисту від грибів і бактерій.
3. Відіграє важливу роль у регуляції температури тіла (звуження і розширення кровоносних судин, виділення поту, на шкірі росте волосся, яке створює захист від холоду).
4. Один з органів почуттів (знаходяться фізичні рецептори, що сприймають тиск, біль, холод, тепло).
5. Один з органів виділення (з потом видаляються продукти розщеплення білків, вода, солі).
6. Місце депонування енергетичного матеріалу – жирів, а при певних умовах – води, мінеральних солей, вітамінів (особливо вітаміну D3, який тут і утворюється).
7. Виконує дихальну функцію (шкірне дихання становить 1% загального газообміну).
Типи шкіри
Є паро типів шкіри:
Нормальна шкіра зустрічається рідко. Вона матова, без лишнього блиску, з легким рум’янцем, без дефектів. Така шкіра добре переносить мило і воду. Але це не значить, що вона не потребує догляду.
Суха шкіра - ніжна, бархатна. В неї є свої достоїнства і недоліки. Вона тонка, але більше любої другої шкіри піддається впливу сонця і вітру, температури і вологості. На сухій шкірі вже в ранньому віці появляються морщинки, особливо навколо очей і носа. Така шкіра погано переносить воду: після вмивання появляється почуття стягування. З такою шкірою достатньо багато турбот.
Жирна шкіра постійно блистить, пори на ній розширені. Під впливом інфекції на ній можуть виникати подразнення, запалення. У такої шкіри є і позитивні якості: вона довго залишається еластичною, на ній пізніше виникають морщини і з віком жирна шкіра стає краще.
Комбінована або змішіна, шкіра обличчя має ознаки і жирної і сухої шкіри – це результат не правильного догляду за шкірою.

План
Шкіра
Типи шкіри
Функції шкіри
Висновок

Висновок
Бажання володіти бездоганною шкірою завжди підштовхувало випробувати на собі всі засоби і способи догляду за нею. Але в гонитві за дивом, ми забуваємо, що на нашу шкіру впливають ще багато факторів: навколишнє середовище, погане харчування, споживання кофеїну, неправильний режим сну, недолік руху та інші. А адже саме вони стають, як правило, визначальними при формуванні нашого типу шкіри.


Види тварин. Тварини – живі організми


title: Тип Кишковопорожнинні

text:
Тип Кишковопорожнинні
09.11.2010
1
Зоологія 8 клас
Загальна характеристика
До типу Кишковопорожнинні належать нижчі багатоклітинні двошарові тварини, їх налічується близько 9 тис. видів. Це переважно морські організми, і лише небагато з них живе в прісних водах.
09.11.2010
2
Класифікація кишковопорожнинних
Тип Кишковопорожнинні поділяють на класи: Гідроїдні, або Гідрозої, Сцифоїдні, або Сцифомедузи, і Коралові поліпи.
09.11.2010
3
Клас Гідрозої
Гідра— типовий представник класу — досягає 1 см завдовжки. Форма її тіла циліндрична і має вигляд мішечка. На одному полюсі є рот, оточений віночком із 6—12 щупальців. На протилежному кінці тіла знаходиться підошва, якою вона прикріплюється до водяних рослин, каміння чи інших предметів. Щупальці виконують не лише функцію дотику, а й захоплення поживи — різних дрібних водяних тварин.
09.11.2010
4
Клас Сцифомедузи
Живуть сцифомедузи винятково в морях, їх відомо близько 200 видів. Вони зазвичай малих розмірів (декілька міліметрів). Як правило, сцифоїдні медузи ведуть поодинокий спосіб життя, але є й колоніальні форми. Найчастіше ці тварини позбавлені скелетних утворів, їхнє драглисте тіло складається з парасольки й стебельця, або ніжки.
09.11.2010
5
Представник класу Сцифоиедузи
Ауре́лія (лат. Aurelia aurita) — медуза класу сцифоїдних. Дзвін плескатий до 20—40 см у діаметрі.
Живиться дрібними тваринами планктону, зокрема медузами.
Дуже поширена в усіх морях і океанах помірної зони
(між 40 і 70° пн. ш.).
Немає Аурелії в Каспійському
й Аральському морях.
09.11.2010
6
Коренерот — медуза класу сцифоїдних Розповсюджена у Чорному, Азовському та Середземному морях. Коренероти непогано плавають. Вони швидко та часто скорочують м'язи куполу, завдяки такому реактивному руху пересуваються вперед. Також можуть швидко міняти напрями руху. Тримається біля берегів на невеликих глибинах, може утворювати великі скупчення. Живиться планктонними організмами. Під куполом коренерота може оселятися дрібна риба, наприклад молодь мерланга.
Природних ворогів медуза не має,
 хижаки минають її стороною.

09.11.2010
7
Клас Коралові Поліпи
Включає поодинокі (актинії) та колоніальні (червоний корал, чорний корал) організми.
09.11.2010
8
Актинії
Актинії поширені в усіх морях — від Арктики до Антарктиди, зустрічаються і в фауні України. Їхнє яскраво забарвлене тіло має вигляд циліндра з численними короткими товстими щупальцями. Актинії пересуваються шляхом розслаблення та скорочення підошви. Живляться, в основному, рачками і дрібною рибою. Актинії можуть вступати у взаємовигідні (мутуалістичні) відносини з іншими тваринами, зокрема ракоподібними.
09.11.2010
9


Сприйняття кольору, світла


title: "Топ-10 найнебезпечніших комах"

text:
Топ-10 найнебезпечніших комах

10 місце – Вогняні мурахи

9 місце – Поцілункові клопи

8 місце – Жовта мураха

7 місце - Лономія

6 місце – Бджола-тигр

5 місце – Мураха-куля

4 місце – Армійська мураха

3 місце – Ґедзь (овід)
2 місце – Муха цеце

1 місце – Малярійний комар


"Утоплення людини. Перша допомога при утопленні"


Успішна зимівля бджіл


"Рослини степу"


Різноманітність комах. Їх роль у природі та житті людини


Різноманітність кісткових риб


title: Види птахів та їх користь

text:
Урок-обобщение по теме:  «Класс Птицы»
Цели и задачи урока:
Обобщить знания учащихся об основных особенностях представителей класса Птицы
Показать разнообразие птиц в природе и их значение в биогеоценозах
Воспитывать у учащихся любовь к природе и необходимость её охраны

Основные понятия и термины
Перья
Надклювье
Подклювье
Надхвостье
Подхвостье
Цевка
Голень
Половой диморфизм
Миграции

Зоб
Мускулистый желудок
Железистый желудок
Воздушные мешки
Клоака
Восковица
Скелет птиц и приспособление их к полёту
Огромный киль на грудине
Нет зубов
Нет хвоста
Передние конечности – крылья
Сросшиеся кости
Полые кости
Редуцированные кости
Типы перьевого покрова птиц
перья
Разнообразие перьев птиц:
Видовое разнообразие птиц
белая цапля
павлин(самец)
кряква обыкновенная (самка)
зимородок
Экзотические птицы
фламинго
коноплянка
птенец дубоноса
ПИНГВИНЫ
Хищники и их жертвы
Открытые задачи по теме «Птицы»
Какая птица поит своих птенцов при помощи оперения?
Какие птицы поют ночью?
Как кукушка узнаёт, яйца какого цвета и размера нужно подложить той или иной птице?
Какая птица использует вместо гнезда свои лапы?
Что такое лоток и леток?
Как ориентируются перелётные птицы в пути?
Почему гуси и журавли летят клином?
Чем можно объяснить, что одни птицы улетают на юг, а другие остаются зимовать на родине?
Какие птицы с понижением температуры могут впадать в спячку?
Чудо природы – птица-альбинос:
Тестовые задания по теме «Птицы»
В какое время суток больше перелётных птиц :                                                    а) ночью, б) днём, в) утром?
Какая птица ловит насекомых в сумерках :                                               а) ворона, б) ласточка, в) козодой?
Какая птица может передвигаться только вверх по стволу дерева :                                                                                а) поползень, б) дятел, в) сойка?
Какой орган чувств лучше развит у совы :                                                  а) слух, б) зрение, в) обоняние?
Зачем птице киль :                                                                                а) для прикрепления мышц,                                                                               б) для придания устойчивости в полёте,                                                       в) для координации в полёте?
Почему у птиц такой лёгкий скелет :                                                               а) в нём мало костей, б) кости очень тонкие и маленькие,                      в) кости полые, заполненные воздухом?
А ТЫ МОЛОДЕЦ,
ПРАВИЛЬНО ОТВЕТИЛ!

НАЗАД
ПОДУМАЙ ЕЩЁ,
ПОЖАЛУЙСТА!

НАЗАД
Презентация подготовлена
Учителем биологии ОШ № 2
г.Краматорска
Звягиной Людмилой Клавдиевной


title: Сльози

text:
Cльози для зору.      Сльози для життя.

Орган зору людини - око - унікальний і дуже складний витвір природи. У людини два ока, і тому зір бінокулярний або стереоскопічний.
Кожне око розташоване в очній ямці черепа (орбіті), має кулясту форму з опуклішою передньою частиною і тому ще називається очним яблуком. Така форма ока дає змогу йому рухатися в певних межах очної ямки.
Допоміжний апарат ока – це                             брови, повіки з віями, слізні                       залози та м'язи ока. Завдяки                  бровам піт, що стікає з лоба, не        потрапляє в очі. Повіки з віями захищають око від пилу, яскравих променів. Повіки мимовільно, періодично, рефлекторно змикаються та розмикаються, змочуючи поверхню ока слізною рідиною. Це має захисне значення.
Захисні реакції очей ґрунтуються і на мигальному рефлексі, який спрацьовує під час дії подразника (доторкання до вій, раптове різке освітлення). При цьому очі рефлекторно примружуються.
Слізний апарат складається зі слізної залози, розташованої у верхньому зовнішньому куті орбіти, слізного мішка і носослізного каналу. Слізна залоза виділяє секрет - сльози - рідину, яка має певний склад.
Сльози збираються в слізному мішку, а їхній надлишок постійно стікає із внутрішнього кута ока по носослізному каналу у носову порожнину.
Слізні залози виробляють сльози. Вони є парними (по парі на кожне око), мають мигдалевидну форму і виділяють слізний секрет.
Еволюційно слізні залози виникли з розвитком у тварин органів зору.
У людини розрізняють:
великі слізні залози, які містяться в слізній ямці лобної кістки черепа і протоки яких відкриваються у кон'юктивальний мішок (слізний мішок);
дрібні слізні залози кон'юктиви ока.
Сльозовий апарат складається із слізної точки, сльозової залози, сльозових канальців, слізного мішка та нососльозової протоки.
5-12 канальців відкриваються в щілину між кон'юнктивою і очним яблуком у зовнішній кут ока - слізну точку, де містяться слізний сосочок з отвором. Сльозовий мішок розміщений у внутрішньому куті ока.
Сльози – прозора рідина, що має слаболужну реакцію. Основну частину (до 99%) становить вода, решта - неорганічні речовини (хлорид натрію, карбонат натрію і магнію, а також сірчанокислий і фосфорнокислий кальцій).
Крім води в сльозах є білки і вуглеводи, а щоб не затримуватися на поверхні шкіри, вони покриті товстою жирною плівкою. Цю жирну плівку спеціально вивчали американські вчені, які виявили в ній ліпід олеамід (раніше його знаходили тільки в клітинах мозку і ЦНС). Крім того, в слізній рідині містяться ферменти, найбільш важливий з них - лізоцим, який атакує бактерії, розчиняючи їх клітинні стінки.
Хімічний склад сліз схожий до складу крові, але на відміну від крові в слізної рідини більша концентрація калію і хлору, а ось органічних кислот менше.
Сльози несуть в собі не менше інформації, ніж крапля крові: їх хімічний склад залежно від стану організму постійно змінюється.
Зволоживши поверхню очного яблука, сльози відтікають до внутрішнього кута ока (до носа). Руху слізної рідини у бік кута ока сприяють кліпальні рухи повік.
З мішка через нососльозову протоку сльози стікають у порожнину носа, під нижню раковину (тому іноді можна помітити, як під час плачу сльози течуть з носа).
При виділенні сліз відбувається змочування поверхні очного яблука. Сльози служать своєрідною змазкою очного яблука, очищаючи його від подразнюючих речовин і сторонніх предметів.
Синдром «сухих очей» - одна з ознак їх втоми або зниження гостроти зору.
В сльозах міститься кисень і живильні речовини для рогової оболонки ока - рогівки, яка не має власного кровопостачання.
Сльози - один з дуже важливих функціональних елементів нашого організму. Вони містять психотропні речовини, які зменшують відчуття напруги і тривоги. Саме з цієї причини плач приносить нам полегшення.
Сльози бувають фізіологічними - це рефлекторні сльози, потрібні для зволоження й очищення очей, і емоційними, що виникають як реакція на емоційне потрясіння. Рефлекторні сльози зволожують поверхню очей, служать реакцією на подразнення і необхідні для нормального зору.
Розлука, жалість, розчарування, образа, почуття гордості й любові, безнадія, страх і навіть збентеження – причини, що можуть викликати сльози. Існують і «зрадницькі» сльози.
Саме сльози ацтеки порівнювали з «каменем щастя» - бірюзою, саме сльози на Русі називали «перлами», а в старих литовських піснях - «бурштиновим розсипом».
Сьогодні медицина говорить нам про те, що рідина, яка виробляється слізною залозою людини, містить гормони стресу, що виділяються мозком у момент виплеску емоцій. Таким чином речовини, що утворилися в момент нервового перенапруження, видаляються з нашого організму разом з тими самими «зрадницькими» сльозами. З полегшенням виплакатися, кожен з нас напевно відчуває себе не тільки спокійніше, але часом і бадьоріше.
Сльозовиділення - процес виділення сліз, що відбувається рефлекторно при висиханні або механічному подразненні рогівки. Припиняється під час сну.
У нормальних умовах слізні залози людини виробляють від 0,5 до 1 мл слізної рідини за добу. Психічний стан людини, а також роздратування в області розгалужень трійчастого нерва можуть збільшувати швидкість секреції, в той час як деякі очні хвороби різко зменшують кількість виділених сліз.
Виділяють три основні типи видів сліз:
- базальні - сльози, що безперервно виділяються сльозовим апаратом ока;
- рефлекторні - сльози, викликані дією подразнення, дією газу, диму, чужорідних часточок;
- психічні - сльози викликані психічним станом людини, яких зазвичай називають плачем. Найчастіше це стрес, негативні переживання, подеколи позитивні - сльози радості.
Сльозовиділення може:
посилюватись - гіперсекреція при деяких психічних станах: біль, гнів, радість, під час діяння надмірно яскравого світла, різних хімічних речовин (сльозогінних газів);
зменшуватись - гіпосекреція при деяких захворюваннях ока.
Сльози, які відіграють життєво важливу роль для нашого організму, в певних життєвих ситуаціях стали для більшості з нас показником слабкості. Люди зізнаються, що з цієї причини деколи соромляться дивитися фільм в компанії, слухати музику в концертному залі, прощатися з близькими людьми в аеропортах?
Cльози для зору.      Сльози для життя.


Рудий тарган


Споживчі властивості харчових жирів.


Рух крові по судинах


title: "Шкідливий вплив наркотичних речовин на організм людини"

text:
“Шкідливий вплив   наркотичних речовин на організм людини”
Презентація на тему:
Підготував учень 11-А класу
Бутов Василь
Суми, 2014
План:
Що  таке наркоманія ???;
Наркотики (наркотичні речовини);
Види наркоманії;
Прояви наркоманії;
Боротьба з наркоманією;

Що  таке наркоманія ???
Наркоманія – це захворювання, що завдає серйозної шкоди здоров’ю людини , призводить до деградації особистості, інвалідності й смерті в молодому віці.
   Поняття наркоманія  походить від двох грецьких слів:  narke- заціпініння, mania – божевілля, пристрасть , потяг.
    Цим терміном позначають ненормальний стан організму, викликаний уживанням певних речовин (наркотиків)
   Список нароктичних речовин дуже великий і з роками збільшується внаслідок синтезу нових сполук.
   Найпоширенішими видами наркоманії є:
 алкоголізм (прстрасть до напоїв,що містять етенол);
 тютюнокуріння (пристрасть до нікотину).

   Наркотики (наркотичні речовини) – загальна назва групи речовин різного складу, що виявляють дурманний вплив на свідомість людини, шкодять її здоров’ю, загрожують життю.

Нині значного поширення набуло вживання наркотичних речовин на основі конопель (гашиш, маріхуана), маку (морфін, героїн), коки (кокаїн) та деяких інших, як природного, так і синтетичного походження, які подібні до перелічених за впливом на організм людини.
Марихуанна
Марихуанна, гашиш – суміш подрібнених частин рослини коноплі (канабіс).
Основною наркотичною речовиною, що міститься у марихуанні є тетрагідроканабінол.
              C21H30O2
Морфін
Морфін – один з головних алкалоїдів опію, міститься в маку снодійнім.
C17H19NO3
Героїн
Героїн – сильнодіючий синтетичний наркотик, похідна морфіну, знеболюючий засіб, пригнічує центральну нервову систему.
C21H23NO5
Кокаїн
Кокаїн – метиловий складний ефір, алкалоїд тропанового ряду, має анестезуючу і психостимулюючу дію.
C17H21NO4
Проявами наркоманії є:
  Непереборний потяг до прийому наркотиків (пристрасть до них)
Потреба в підвищеній кількості наркотичної речовини порівняно з одноразовим попереднім уживанням.
Саме ці вкрай небезпечні речовини й називають наркотиками. Їх відмінність від алкоголю та нікотину полягає в тому, що фізична залежність від них розвивається не так стрімко.
При вживання наркотиків приємний стан ейфорії, відчуття бадьорості швидко змінюються поганим самопочуттям, появою спочатку психічної залежності (непереборного потягу до вживання наркотиків), а потім і фізичної залежності.
1
2
3
Знову і знову
Через шкідливий вплив наркотичних речовин наркомани втрачають здоров’я, деградують  як повноцінні члени суспільства, змінюється навіть їхній зовнішній вигляд – обличчя набуває сірого відтінку, шкіра стає сухою, волосся та зуби поступово випадають.
Наслідки наркоманії:

Хворобливий стан наркоманів (алкоголіків), зумовлений припиненням вживання наркотиків (алкоголю), дістав назву абстинентний синдром, або ломка.
   Поновленість вживання наркотиків рятує від цих відчуттів на тривалий час.
Усі дії  наркотично залежної людини спрямовуються  на те, щоб будь-яким способом дістати наркотики.
Наркомани є найбільшою групою ризику захворювання на СНІД, 70% хворих  на СНІД – наркомани. Жахливо те, що серед наркотично залежних переважна більшість – це молоді люди.
Боротьба з наркоманією ведеться на законодавчому рівні. Майже у всіх країнах передбачені жорстокі кримінальні санкції  за виробництво і поширення наркотичних речовин.
Разом з тим силові заходи не дають бажаних результатів, адже не всі молоді люди розуміють , що вживання наркотичних речовин – це не безтурботне веселе проведення вільного часу, а причина дуже небезпечної хвороби, здолати яку не кожному вдається.
Дякую
        за
           увагу…


title: "Шкіра"

text:
Шкіра
Шкі́ра (грец. derma, лат. cutis)  — зовнішній покрив тваринного організму, який захищає тіло від широкого спектру зовнішніх впливів, бере участь в диханні, терморегуляції, обмінних і багато інших процесах. Крім того, шкіра — це масивне рецепторне поле різних видів поверхневої чутливості.
Будова шкіри
Шкіра складається з епідерміса, дерми і підшкірно-жирової клітковини (гіподерми). Епідерміс включає в себе п'ять шарів епідермальних клітин. Найнижчий шар -базальний- розташовується на базальній мембрані і являє собою 1 ряд призматичного епітелію. Відразу над ним лежить шипуватий шар (3-8 рядів клітин з цитоплазматичними виростами), потім іде зернистий шар (1-5 рядів плоскуватих клітин),блискучий(2-4 ряду без'ядерних клітин, помітний на долонях і стопах) і роговий шар, що складається з багатошарового зроговілого епітелію. Епідерміс також містить меланін, який забарвлює шкіру і викликає ефект засмаги.

Дерма, або власне шкіра, являє собою сполучну тканину і складається з 2-х шарів -сосочкового шару, на якому розташовуються численні вирости, що містять у собі петлі капілярів і нервові закінчення, і сітчастого шару, що містить кровоносні і лімфатичні судини, нервові закінчення, фолікули волосся, залози, а також еластичні, колагенові і гладком'язові волокна, які надають шкірі міцність і еластичність.
Підшкірно-жирова клітковина складається з пучків сполучної тканини і жирових скупчень, пронизаних кровоносними судинами і нервовими волокнами. Фізіологічна функція жирової тканини полягає в накопиченні та зберіганні поживних речовин. Крім того, вона служить для терморегуляції і додаткового захисту статевих органів.
Крім самої шкіри в організмі є її анатомічні похідні — утвореня, що розвинулися зі шкіри та її зачатків. Інша назва - придатки шкіри:
Нігті;
Волосся;
Пір'я;
Пух;
шкірні залози, які включають в себе:
сальні залози, які виділяють шкірне сало, яке служить смазкою для волосся і захищає шкіру;
потові залози, які виділяють з організму води і розчинені продукти обміну речовин. Випаровування поту є важливим етапом терморегуляції.
молочні залози (розвинені у жінок) виробляють грудне молоко, яке має дуже важливе значення для годування немовлят.

Захисна (бар'єрна) захищає організм від дії механічних і хімічних чинників, ультрафіолетового випромінювання, проникнення мікробів, втрати і попадання води ззовні.
Терморегуляторна, за рахунок випромінювання тепла і випаровування поту.
Участь у водно-сольовому обміні, пов'язана з потовиділенням.
Екскреторна — виведення з потом продуктів обміну, солей і ліків.
Депонування крові, в судинах шкіри може перебувати до 1 літра крові.
Ендокринна і метаболічна — синтез і накопичення вітаміну D, а також гормонів.
дихальна, у людини близько 1-2 % кисню засвоюється через шкіру.
Рецепторна, завдяки наявності численних нервових закінчень
Імунна, захоплення, процесинг та транспорт антигенів з подальшим розвитком імунної реакції

Функції шкіри
Шкіра - величезне рецепторне поле, за допомогою якого здійснюється зв'язок організму з навколишнім середовищем. Іннервація шкіри здійснюється як гілками цереброспінальних нервів, так і нервами вегетативної нервової системи. Нерви вегетативної нервової системи іннервують в шкірі судини, гладеньку мускулатуру і потові залози. До соматичної нервової системи належать чутливі нерви (утворюють численні чутливі закінчення).
  Чутливі нервові закінчення (умовно) можна розділити на[3]:
Вільні (локалізуються як в епідермісі, так і в дермі)
Невільні (локалізуються переважно в дермі)
інкапсульовані
неінкапсульовані

Шкіра як орган чуття

Захворювання шкіри
За етіологією (причинами виникнення) бувають:
вірусними,
інфекційними (бактерії, мікроскопічні грибки),
паразитарними,
викликаними екзогенними (зовнішніми) факторами - хімічними, фізичними;
викликаними ендогенними (внутрішніми) факторами - порушеннями метаболізму, розладами ендокринної або нервової систем,порушенням розвитку шкіри тощо.
В умовах недостатньої гігієни набувають особливого значення паразитарні захворювання шкіри, а в зв'язку з розвитком хімічної індустрії — професійні шкірні хвороби.
ПЕДИКУЛЬОЗ
ПЕДИКУЛЬОЗ (вошивість) - паразитичне захворювання шкіри, викликане наявністю на волоссі вошей.
Симптоми вошивості:
- шкірний свербіж в місці укусу воші;
- дрібні сірувато-блакитні плями на шкірі;
- розчухи (екскоріації);
- наявність гнид у волоссі.
ПЕДИКУЛЬОЗ
Воші: головна, лобкова, платяна.
СЕБОРЕЯ
СЕБОРЕЯ - патологічний стан шкіри, обумовлений порушенням функцій сальних залоз, зміною складу їх секрета.
Форми: жирна, густа і суха.
Причини:
- спадкова схильність;
- порушення гормонального статусу організму;
- вплив негативних факторів зовнішнього середовища;
- пухлина яєчок у чоловіків, захворювання яєчників у жінок;
- психічні і неврологічні захворювання.

ВЕСНЯНКИ
Веснянки — дрібні жовтувато-коричневі плями, що з'являються в основному на обличчі, грудях, руках і спині.
Веснянки — прояв успадкованої особливості пігментації шкіри.

ГЕРПЕС
Герпес — вірусне захворювання з ураженням шкіри. Джерелом інфекції може бути хвора людина або носій вірусу. Найчастіше герпес виявляється в холодну пору року, коли захисні сили організму понижені. Інколи герпес виникає на фоні інших інфекційних захворювань (грип, пневмонія і т. д.). Як самостійні захворювання розрізняють простий герпес, його називають також лихоманкою, і оперізувальний герпес, або оперізувальний лишай. Простий герпес вражає шкіру в області рота і носа, рідше — щік і вушних раковин. Нерідко локалізується на статевих органах. Інколи висипання виникають на слизових оболонках порожнини рота.
ВУГРОВА ХВОРОБА
ВУГРОВА ХВОРОБА - хронічне рецидивуюче захворювання сальних залоз і волосяних фоллікулів.
Захворювання найчастіше виявляється в період статевого дозрівання.
Класифікація:
- неонатальні;
- дитячі;
- юнацькі (звичайні);
- вугри дорослих;
- контактні;
- комедональні.
РЕКОМЕНДАЦІЇ
Загальні рекомендації.
Дотримуйтесь правил особистої гігієни: стежте за чистотою шкіри і волосся.
Уникайте вживання жирних кремів, лосьйонів і косметики.
Не носіть тугих капелюхів і тісних комірців.
Від дуже частого гоління і старанного миття обличчя вже наявне запалення може посилитися.
Харчування має бути повноцінним.
Виключите з раціону жирну і гостру їжу.
Виділіть достатній час для сну.
Уникайте стресів.


Весняні клопоти тварин


Види мутацій. Мутагени


"Вегетативне розмноження рослин"


title: "Увага"

text:
Презентація на тему: Увага
Підготувала:
Учениця 11-А класу
Климченко Аліна
Найважливішою умовою будь-якої діяльності людини є увага.
Сама сутність життя потребує того, щоб сигнал про  					значущість навколишніх 					предметів та явищ був для 					людини сигналом "Увага!"
Увага і сутність життя
Що таке увага?
Увага - це спрямованість та зосередженість психічної діяльності людини на об'єкти та явища зовнішнього світу , а також на думки, почуття та процеси, що відбуваються всередині у нього . Залежно від цього розрізняють увагу внутрішню і зовнішню.
Види уваги
Розрізняють такі види уваги:

Мимовільна

Довільна

Післядовілна
Мимовільна увага
Увагу, зумовлену сильними, контрастними, значущими подразниками, що                                                 діють на людину яскравістю,                               несподіваністю, динамізмом,                                     називають мимовільною.
Мимовільну увагу може викликати                           сильний подразник: різкий запах,                                  яскраве світло і барви, голосні звуки.
Мимовільна увага триває, поки діють відповідні подразники.
Мимовільна увага
Мимовільна увага не пов'язана з цілеспрямованою діяльністю і вольовим зусиллям. Це увага неуважної людини. Фактори, що викликають мимовільну увагу:
- інтенсивність (сила) подразника;
- новизна подразника;
- контраст подразників;
- загальна спрямованість особистості.
- відповідність внутрішньому станові організму (потребам);
- безпосередній інтерес: те, що цікаве, емоційно насичене, захоплююче, викликає тривале інтенсивне зосередження.

Довільна увага
Довільна увага має цілеспрямований характер і вимагає вольового зусилля. Цей вид уваги існує тільки в людини. Основний факт, що вказує на наявність у людини особливого типу уваги, невластивого тварині, полягає в тому,                               що людина довільно може зосереджу-                                   вати свою увагу то на одному, то на                           іншому об'єкті, навіть у тих випадках, коли в навколишній обстановці нічого не змінюється.
Довільна увага
Вияв довільної уваги пов'язаний з використанням вольового зусилля, тобто це вид уваги, що виявляється у випадку, коли людина ставить перед собою певні завдання і намагається їх виконати. Довільна увага нерозривно пов'язана з мовою. У подібному випадку довільна увага набуває нових рис - залишаючись свідомою, доцільною, вона, як і мимовільна, знімає напруження, захоплює людину і підтримує активну психічну діяльність. Це і є післядовільна увага.
Післядовільна увага
Увага, яка знімає напруження, захоплює людину і підтримує активну психічну діяльність – це  післядовільна увага.
Якщо в цілеспрямованій діяльності для особистості стають цікавими й значимими зміст і сам процес, а не тільки результат – це також післядовільна увага. Для її підтримки не потрібно вольових зусиль.
Вона характеризується тривалою високою зосередженістю, з нею обґрунтовано пов'язують найбільш інтенсивну й плідну розумову діяльність, високу продуктивність усіх видів праці.
Властивості уваги
За видом діяльності увагу поділяють на такі типи:
- сенсорна увага – сприймання;
- інтелектуальна увага – мислення й робота пам’яті;
- моторна увага – рух.
Увага людини має 5 основних властивостей:
обсяг уваги;
стійкість уваги;
розподіл уваги;
зосередженість уваги;
переключення уваги.
Стійкість уваги
Стійкість уваги виявляється в здатності тривалий час утримуватися на будь-якому об'єкті, не відволікаючись і не послаблюючись. Стійкість залежить від:
- складності завдання;
- наявності перешкод;
- установки й інтересу;
- особливостей нервової                                              системи.
Розподіл уваги
Розподіл уваги полягає в здатності роззосередити увагу на значному просторі,                                         паралельно виконувати кілька                                             видів діяльності або робити                                              кілька різних дій.
Розподіл уваги залежить від психологічного й фізіологічного стану людини. У разі стомлення, під час виконання складних видів діяльності, які вимагають підвищеної концентрації уваги, область розподілу звичайно звужується.
Розподіл уваги
Розподіл уваги має певні закономірності: чим складніші види діяльності, які сполучаються, тим важче досягати розподілу уваги; важко сполучати два види розумової діяльності.
Розподіл найбільш ефективний за умови сполучення розумової й моторної діяльності, при цьому продуктивність розумової діяльності знижується більше, ніж моторної; основна умова успішного розподілу – автоматизація принаймні одного з видів діяльності, які здійснюються одночасно.
Зосередженість уваги
Зосередженість (концентрація) - це утримання уваги на якому-небудь об'єкті. Таке                      утримання означає виділення «об'єкта»                             в якості деякої фігури із загального тла,                              це інтенсивність зосередження свідо-                                    мості на об'єкті.
Оскільки рівень ясності і виразності                    визначається інтенсивністю зв'язку з об'єктом, або стороною діяльності, при цьому концентрація уваги виражатиме інтенсивність цього зв'язку.
Зосередженість уваги
Зосередженість уваги залежить від мотивації діяльності та індивідуальних якостей людини. Якісною характеристикою зосередженості уваги людини на об'єкті є рівень її концентрації.
Розлади уваги спостерігаються при підвищеному відволіканні, коли важко зосереджуватися на одному об'єкті або діяльності. При цьому увага нестійка, сторонні подразники можуть порушувати зосередженість уваги і діяльність хворого. Відволікання буває настільки сильне, що людина не може зосередитися на запитаннях, постійно переключається з однієї думки на іншу.
Переключення уваги
Переключення уваги – навмисне її переведення з одного об'єкта на інший, з одного виду діяльності 		на інший. Можна говорити про повне й 		неповне переключення. У першому 		випадку попередня діяльність 			не гальмує ту, на яку була    				переключена увага, у                      			другому – така інтерференція     			присутня.
Переключення уваги
Існують деякі закономірності переключення:
успішність переключення знижується під час переходу від легкої до важкої діяльності; чим цікавіша була попередня й менш                                    цікава подальша діяльність, тим                                             важче переключення;
перехід до нової діяльності значно                                 важчий, якщо не довершена попередня; при глибокому зосередженні переключення досягається із суттєвим зусиллям.
Переключення уваги
Переключення уваги - це не що інше, як переміщення в корі великого мозку оптимального збудження. При цьому швидкість                    переключення уваги залежить від                                         рухливості нервових процесів.
Ясність і чіткість мети нової                                      діяльності, її значимість для                                         особистості поліпшують переключення уваги.
Дякую за Увагу!


title: "Томати"

text:
На кусте с недавних пор Вырос сочный помидор! Он не сразу стал таким - Краснощёким и большим. Был зелёным, маленьким - Стал тяжёлым, аленьким... Он уже совсем поспел, Я сорвал его... и съел! Ух, какой он уродился: Весь в живот не поместился! Я объелся... И притом Часть оставил "на потом".
Знайомтесь це-томати
За що ж ми їх так любимо?
Цей овоч здобув собі воістину всесвітню популярність - кількість кулінарних рецептів з використанням томатів просто не піддається обчисленню. Помідори входять до складу традиційних страв багатьох народів світу. За що ж ми їх так любимо? Безумовно, за відмінний смак, але не тільки - томати вельми корисні в справі підтримання нашого здоров'я і навіть краси!
Помідор- смертельна отрута
В 1498 році Христофор Колумб вперше привіз помідори в Іспанію і Португалію.
У Північній Америці помідори тривалий час вважалися смертельною отрутою.
Так, в історії відомий курйоз, коли зі згоди англійського короля Георга III цими «червоними ягодами» намагалися «отруїти» борця за незалежність США Джорджа Вашингтона, який, звичайно, вдало пережив «замах».
Морфо-біологічний аналіз
Однорічні чи багаторічні трав'янисті або напівкущові рослини заввишки 40—120 см.
Томат має стрижневу кореневу систему.
Стебло у томата прямостояче, розгалужене.
Листя непарноперисті, розсічені на великі частки.
Квітки двостатеві, дрібні, жовті, на довгих ніжках, зібрані в китицю.
Плід — велика сплюснута куляста соковита, ягода.
Біологічна класифікація
Імперія: Клітинні
Надцарство: Еукаріоти
Царство: Рослини
Відділ:  Покритонасінні
Клас:	 Дводольні
Порядок: Пасльоноцвіті
Родина: Пасльонові
Рід: Паслін
Вид: Помідор звичайний
Лікувальні властивості
Наші мудрі бабусі знайшли ще одне застосування томатам(крім того щоб їсти їх) - за допомогою їх соку і м'якоті лікували опіки, позбавлялися від мозолів і веснянок і навіть стимулювали ріст волосся.
Зараз ми знаємо, що плоди томатів багаті цукрами, органічними кислотами, вітамінами, каротином.
За вмістом аскорбінової кислоти томат наближається до цитрусових - лимону, апельсину, мандарину.

Цифри і факкти
Помідор займає 2 місце серед овочевих культур.
В нашії країні щороку вирощують 240000 га томатів.
Якщо людина буде їсти 17 кг томатів у місяць вона буде продовжувати своє життя на рік.
Помідори містять 4-5% цукру.

В Кам'янці встановлено пам'ятник "Слава помідору"

Помідори - овочі, фрукти або ягоди?
Різниця між науковим і побутовим уявленням про ягоди, фрукти, овочі у разі томата призводить до плутанини. Помідори - плоди томата - з точки зору ботаніки.В 1893 Верховний суд США одноголосно визнав, що при стягнення митних зборів помідори слід вважати овочами. В 2001 Євросоюз вирішив, що помідори не овочі, а фрукти. У російській сільськогосподарської літературі, як і в повсякденній мові, помідори розглядаються як овочі.


title: Внутрішня будова листка

text:
Внутрішня будова листка
Попрацюймо разом
Завдання
1. Визначте у рослин тип листка (простий чи складний)
2. Наявність черешка
3. Тип листкової пластинки (суцільна, розчленована)
4. Тип жилкування
5. Розміщення листків
Незакінчене  речення
1. Рослина має вегетативні органи: корінь і ...
 2. Пагін – це … , а корінь – це … органи рослини.
3. Пагін і корінь мають провідні пучки, що складаються з …, …
4. Листок – це…
5. Листок  складається черешка і …, та іноді …
6. За наявністю або  відсутністю черешка листка поділяються на …,  або …
7. За кількістю листкових пластинок листки поділяються на … та …
8. Жилкування у листків буває …, …, …
9. Листки на стеблі розміщуються  …, …, …
Видозміни і додаткові функції листка
                        Запасна
Видозміни і додаткові функції листка
                                   Живильна                 Непентес
 Венерина мухоловка

                                    Росичка
Видозміни і додаткові функції листка
Захистна                               Видільна

Видозміни і додаткові функції листка
Вегетативне розмноження      Каланхое
Сенполія

Пояснити, як внутрішня будова листка пов’язана з функціями
Які основні функції листка?
?
?
Функції листка
?
?
Функції листка
Функції листка
Функції листка
Фотосинтез
Газообмін
Функції листка
Транспірація
Транспорт речовин
Як ви зрозуміли зміст, що вам хотів донести автор?

Клімент
Аркадійович
Тімірязєв
Внутрішня будова
Допоможіть дослідникам ХVІІ ствстановити функцію листка

Допоможіть дослідникам ХVІІ ствстановити функцію листка
Допоможіть дослідникам ХVІІ ствстановити функцію листка
Допоможіть дослідникам ХVІІ ствстановити функцію листка
Транспорт речовин
Лабораторна робота №8
Тема. Внутрішня будова листка у зв’язку з його функціями.
Пазли: назви складову листка і вкажи функцію
Висновок
внутрішня будова листка пристосована для здійснення фотосинтезу, дихання і випаровування води – основних функцій листка.
Що я нового дізнався на уроці?
Оцінювання


title: "Вологість. Її значення для продуктів харчування"

text:
Вологість повітря - роль у зберіганні продуктів
Відносна вологість повітря вимірюється спеціальними приборами - психрометром  і Гігрографом.


title: uuuuu

text:
7 АРХІТЕКТУРНИХ ЧУДЕС УКРАЇНИ
Підготував учень 10-А класу
  Тунік Єгор
Києво-Печерська Лавра, Київ
У 1051 році два монаха Анатолій і Феодосій з іншого міста прибули до Києва. Оскільки жити було ніде – почали рити печери і використовувати їх в якості житла. По правді кажучи, у ті далекі часи практично все населення Києва жило в печерах і землянках, за винятком, звичайно ж, знаті. З часом все більшу кількість ченців з’їжджалися в тутешні краї. Підземне місто продовжувало зростати, а пізніше – і надземні кам’яні споруди з храмами. Були зведені могутні стіни, що закривали собою собори, церкви, дзвіниці, входи в безліч печер. У стінах Києво-Печерській Лаврі похований Нестор Літописець, автор відомої «Повісті временних літ», і засновник Москви – Юрій Долгорукий. Зараз Лавра – найбільший православний монастир України.
Софія Київська, Київ
Мало що збереглося від Київської Русі на території сучасного Києва. Спалили завойовники, зруйнув час, не вберегли наступні покоління. Софія Київська – один з багатьох пам’яток архітектури, який зберігся до наших днів. На початку XI століття вона була закладена князем Ярославом Мудрим. Софія ще й відома коронацією Володимира Мономаха. Свого часу Софія була зруйнована сином Юрія Долгорукого. Її спалював хан Менглі-Гірей, грабував хан Батий. Відновлював гетьман Іван Мазепа. Але цим випробування не закінчилися. Храм розграбували більшовики, а трохи пізніше – гітлерівці. Але Софія Київська з гордістю вистояла! Цим місцем можна справді пишатися, тому що воно зберігає 260 кв. метрів мозаїки і 3000 кв. метрів фресок. Це найбільша і унікальна колекція подібного живопису епохи раннього Середньовіччя Європи!
Дендропарк «Софіївка», Умань, Черкаська область
Ви в курсі, звідки взялася пірамідальна тополя в Україні? Сам граф Станіслав Потоцький доставив їх до нас з Італії. А ще він створив чудовий парк «Софіївка» для своєї чарівної дружини Софії. На будівництво парку пішло 6 років, і в далекому 1802 графиня вже насолоджувалася своїм подарунком. У Софії було грецьке коріння, тому невід’ємною частиною основних мотивів парку була еллінська міфологія: давньогрецькі топоніми; річка Стікс; Іонічне море; підземна річка Ахерон; острів Анти-Цирцеї; статуї грецьких мислителів і богів. Відмінний стан парку приваблює сюди щороку велику кількість туристів. В уманському парку кожен знайде собі заняття до душі: пішохідна екскурсія, водна прогулянка на човні або на невеликому пароплаві, катання на конях
Заповідник «Кам’янець», Кам’янець-Подільський, Хмельницька область
Прекрасний пам’ятник фортифікаційного архітектурного інтернаціоналізму – Кам’янецька фортеця. Ніхто не проходив повз фортеці, через це вона отримала за роки свого існування впливу не одного народу: турки, українці, поляки, росіяни, вірмени. Зараз в стінах фортеці проводять безліч лицарських турнірів і фестивалів. Так само Кам’янець-Подільський полюбили учасники повітряних видів спорту, щороку в травні десятки повітряних куль пролітають над могутніми стінами заповідника «Кам’янець».
Хотинська фортеця, Хотин, Чернівецька область
Усі, напевно, пам’ятають фільм «Три мушкетери» з Боярським у головній ролі!? Так ось зйомки його проходили в прекрасній Хотинській фортеці. У XIII столітті в стародавньому місті Хотині на березі Дністра спорудили фортецю. І хто володів фортецею, той ставав володарем тутешніх територій. Правителями фортеці за всі вісім століть побували як українці, так і турки, і поляки, і молдавани, і австрійці, і росіяни, і знову українці. Як і Кам’янецька фортеця, в Хотині проходили зйомки багатьох фільмів радянських часів. У стінах фортеці знімали такі кінокартини: «Стріли Робін Гуда», «Балада про доблесного лицаря Айвенго».
Острів Хортиця, Запоріжжя
Найбільший острів на Дніпрі (довжина в 12,5 км) – Хортиця. Але не цей факт став причиною внесення його до списку 7 Чудес України. У XV-XVIII століттях на острові утворилися козацькі укріплення Запорізької Січі. На Хортиці жили запорізькі козаки, готувалися до бойових походів, займалися будівництвом своїх знаменитих кораблів – «чайок». У 1709 році Запорізька Січ була зруйнована московськими військами. Лише через 300 років, вона частково була відновлена. Тепер вона виступала в ролі історико-культурного комплексу «Запорізька Січ» на острові Хортиця.Тепер кожен може потрапити в атмосферу тодішньої незалежної республіки козаків, подивитися, як жилося нашим мужнім предкам в куренях, зайти до церкви, побачити роботи козацьких ремісників, поспостерігати, якими умілими вони були наїзниками.
Херсонес, Севастополь
2000 років тому Чорне море вони називали Понтом Евксинським. Ними були древні греки, які населяли Крим, Приазов’я і Південь сучасної України. Греки були великим народом, який будував міста, воював і успішно займався торгівлею. На пам’ять про колишні часи греки залишили нам руїни Херсонеса. Зараз кожен може прогулятися стародавніми вулицями міста греків, які були знайдені при розкопках археологів. Відвідайте Севастополь, і Ви зможете помилуватися давньогрецькою архітектурою, дізнатися про побут цього народу, не виїжджаючи за межі України.


title: "Вегетативна нервова система"

text:
 Вегетативна нервовасистема
                                                                            Коновальчук Юлія
                                                     9-А
Вегетативна нервова система - це одна з частин нашої нервової системи. Вегетативна нервова система відповідає за  діяльність внутрішніх органів, діяльність залоз внутрішньої і зовнішньої секреції, діяльність кровоносних і лімфатичних судин, а також в деякій частині за мускулатуру. Вегетативна нервова система також називається автономною.

Центри вегетативної нервової системи розташовуються в головному і спинному мозку. Виділяють також периферичну частину, яку складають нерви, нервові закінчення, сплетення і вузли.
Вегетативна нервова система поділяється на два  відділи:
симпатичний  відділ

парасимпатичний відділ

Центри симпатичної частини вегетативної нервової системи містяться в бокових рогах сірої речовини спинного мозку. Починаючи від восьмого шийного до 2-3 поперекового сегмента. Передвузлові волокна виходять зі спинного мозку в складі черевних корінців спинномозкових нервів, а потім через білу сполучну гілку прямують до вузлів симпатичного стовбура. Правий і лівий симпатичні стовбури лежать з боків хребта від основи черепа до куприка. Пучки нервових волокон з'єднують вузли між собою. Кожен стовбур складається з трьох шийних вузлів, 10-12 грудних, 4-5 поперекових, 3-4 крижових та одного куприкового. Від шийних вузлів (верхнього, середнього і нижнього) відходять серцеві гілки, які доходять до серцевого сплетення, також ідуть гілочки і до кровоносних судин. Від верхнього шийного вузла відходять внутрішні і зовнішні сонні нерви. Від шийних симпатичних вузлів ідуть симпатичні волокна до слинних  залоз, глотки, гортані та зіниці ока. Верхні грудні вузли дають гілки до органів заднього середостіння,  аортального, серцевого й легеневого сплетень. Від 6-9 грудних вузлів відходить великий нутрощевий нерв, а від 10-11 вузлів малий нутрощевий нерв. Обидва нерви проходять крізь діафрагму в черевну порожнину й закінчуються в черевному сплетенні. Черевне або сонячне сплетення розташоване навколо початку нутрощевої артерії та іннервує печінку, шлунок, підшлункову залозу, тонку кишку, товсту кишку до низхідної ободової кишки, нирки, надниркові залози, селезінку. У ділянці малого таза є підчеревне сплетення, розташовано на черевній аорті. Воно іннервує органи малого таза. У чоловіків: нижні відділи прямої кишки, сечовий міхур, сім'явиносну протоку, передміхурову залозу, а у жінок – матку, піхву, пряму кишку і сечовий міхур.
 Парасимпатична частина вегетативної нервової системи.
Центри парасимпатичної частини лежать у середньому і довгастому мозку, а також у крижовій частині спинного мозку. Її периферична частина складається з волокон, що йдуть у складі різних нервів до органів та сплетень.
Від середнього мозку відходять парасимпатичні волокна, які входять в склад, око рухового нерва. Ці волокна іннервують круговий м’яз райдужки ока, при їх збудженні відбувається зменшення просвіту кришталика.
Із продовгуватого мозку виходять парасимпатичні волокна, що йдуть в складі лицьового, язикоглоткового і блукаючого нервів. Ці волокна інервують: слинні залози, серце, стравохід, бронхи, альвеоли легень, шлунок, тонкий кишечник і верхній відділ товстого кишечника, підшлункову залозу, наднирники, нирки, печінку, селезінку.
Від куприкового відділу спинного мозку відходять волокна тазових внутрішніх нервів, які інервують органи малого тазу: сигмовидну і пряму кишку, сечовий міхур, статеві органи, за виключенням матки.
Симпатична і парасимпатична  частини  вегетативної  нервової системи відрізняються одна від одної функціонально. Так, симпатична частина прискорює роботу серця, посилює дихання, розширює зіницю ока, а парасимпатична - звужує зіницю ока, прискорює перистальтику кишок.
Отже, слід зазначити, що функція вегетативної нервової системи полягає в тому, щоб діяльність внутрішніх органів завжди відповідала потребам організму. Необхідно також пам’ятати, що автономна нервова система є невіддільною частиною єдиної нервової системи організму і функціонує, як всі її відділи, під впливом кори великого мозку.
 Висновок


Волокна


title: Волокна. Штучні і синтетичні волокна.

text:
Волокна. Штучні і синтетичні волокна.
За яких умов використовувати ті чи інші волокна, які їх властивості?
План
Поняття про волокна
Класифікація волокон
Штучні волокна
Синтетичні волокна

Волокна – це матеріали, що складаються з довгих і тонких ниток або відрізків ниток, придатних для виготовлення пряжі і тканин.

Здавна в кожній сільській українській оселі була власна прядка. Як сировину використовували коноплі та льон.
Серед натуральних волокон розрізняють волокна рослинного, тваринного і мінерального походження.

 Якщо сировиною для виробництва хімічного волокна є природний полімер, волокно називається штучним.

Якщо ж сировиною є продукти органічного синтезу, то і волокно називається синтетичним.

Сучасна легка промисловість виготовляє велику кількість сортів тканин із комбінованих волокон.
Штучні волокна
Ці волокна виготовлені хімічною обробкою природної сировини целюлозного й білкового походження.
Це стійке волокно, що має низьку теплопровідність, тому добре зберігає тепло, м'яке, мало мнеться, має приємний блиск.
Ацетатне волокно
Це волокно подібне до натуральних волокон: льону і бавовни. Воно приємне на дотик, м'яке, легко і рівномірно зафарбовується і має шовковистий блиск.
Віскозне волокно
Використовується в виробництві килимів, технічних тканин та трикотажних виробів.
Мідноаміачне волокно
Синтетичні волокна
Це хімічні волокна, що формують із синтетичних полімерів, тобто у їх виробництві не використовується натуральна сировина.
Синтетичне волокно виготовлене з розплаву поліпропілену. Стійке проти дії відбілювачів, кислот та органічних розчинників, його не псують пліснява, бактерії та комахи.
Поліпропіленове волокно
Широко використовується у виробництві комбінованих тканин, у складі яких можуть бути шерсть, бавовна, льон.
поліесер
Не горить, а тому його використовують для сидінь автомобілів, літаків, сучасних електричок.
Полівінілхлоридне волокно
Додають до багатьох видів інших натуральних і штучних тканин задля того, щоб вони добре облягали фігуру, тривалий час зберігали форму, були легкими і зручними.
Еластан (спандекс)
Це еластичне, дуже міцне волокно, стійке проти стирання та згинання. Багато капрону переробляють на комбіновані волокна з яких виготовляють панчохи, шкарпетки тощо.
Капрон
Целюлозні волокна(бавовна, ацетатне, віскозне) спалахують швидко і згоряють, поширюючи запах паленого паперу.
Білкові волокна(шерсть, шовк) згоряють аналогічно целюлозним, поширюючи запах паленого пір'я.
Синтетичні(капрон) спершу плавляться, а потім згоряють поширюючи різкий мишачий запах.
Поліестерні волокна(лавсан) плавляться і швидко згоряють.
Як визначити яку основу має волокно
Висновки:
Штучні волокна значно дешевші ніж натуральні, мають більшу зносостійкість.
У штучних волокнах основу становить полімер, тоді як синтетичні волокна виготовляють лише з продуктів переробки вуглеводневої сировини.
Визначити, яку основу – синтетичну чи натуральну – має волокно, можна за відношенням до нагрівання та характером горіння.
Використані джерела літератури

Ярошенко О.Г. Хімія:підручн. для 11кл. загальноосвіт. навч. закл. – К.:Грамота, 2011.
http://www.ukrreferat.com/index.php?referat=26882
http://uk.wikipedia.org/wiki/Синтетичне_волокно
http://www.noisette-software.com/shtuchni-j-sintetichni-volokna/
http://www.referatcentral.org.ua/chemistry_load.php?id=153
http://ua-referat.com/Синтетичні_волокна


title: "Види, причини мутацій. Мутагени"

text:
Види, причини мутацій. Мутагени
Мутації — зміни генетичного матеріалу (звичайно ДНК або РНК). Мутації можуть бути викликані помилками копіювання генетичного матеріалу протягом поділу клітини, опроміненням жорсткою радіацією, хімічними речовинами (мутагенами), вірусами або можуть відбуватися свідомо під клітинним контролем протягом таких процесів як, наприклад, мейоз або гіпермутація.
Основні види мутацій
Існує чимало варіантів класифікацій мутацій:
       І. За походженням:
       а) спонтанні – природні, самовільні,
       б) індуковані (штучні).
       ІІ. За місцем виникнення:
       а) соматичні – відбуваються в соматичних клітинах,
       б) генеративні – відбуваються в статевих клітинах.
 ІІІ. За проявом у гетерозиготному стані:
         а) домінантні – проявляються в гомо- і гетерозиготному стані;
         б) рецесивні – проявляються в гомозиготному стані.
        ІV. За характером прояву:
        а) морфологічні – зміна зовнішності;
        б) фізіологічні – фізіологічні зміни;
        в) біохімічні – порушення обміну речовин.
V. За адаптивним значенням  для організму людини:
        1. шкідливі:
        1.1. летальні – викликають загибель до народження (викидні),
        1.2. напівлетальні – загибель від народження до статевої зрілості;
         2. нейтральні – не впливають на життєздатність і плодючість організму;
         3. корисні – підвищують життєздатність і плодючість організму.
Найпоширенішою класифікацією є класифікація
         VІ. За характером зміни генотипу:
         а) генні (точкові) – виникають на молекулярному рівні в ДНК,
        б) хромосомні – призводять до зміни структури хромосом,
        в) геномні – призводять до зміни кількості хромосом.
 Точкові або генні мутації – це зміни в структурі одного гена.
        Це може відбутись у разі заміни, випадання або вставки одного або декількох нуклеотидів у молекулі ДНК.
       Генні мутації, які виникають в статевих клітинах передаються нащадкам і впливають на подальші популяції (спадкові хвороби).
Генні мутації
Серповидноклітинна анемія
Кістозний фіброз
Епідермодисплазія
Прогерія
Синдром Айкарді
Хвороба Гантінгтона

Хромосомні мутації
Хромосомні мутації є змінами частин хромосом або цілих хромосом.
        Такі мутації можуть відбуватися в результаті делеції – втрати частини хромосоми, дуплікації – подвоєння якої-небудь ділянки хромосоми,  дефішенсі – втраті кінцевої ділянки хромосоми, інверсії – повороту ділянки хромосоми на 180°, транслокації – відриву частини хромосоми і переміщення її в нове положення.
Синдром Лежена або “котячого крику”
Синдром Дауна
Синдром Патау
Синдром Едварса
Синдром Марфана
Синдром Протея


Відомості про Клас Кісткові риби


title: Трансгенный организм

text:
трансгенный организм
Содержание:

Что такое трансгенный организм?
Цель создания?
Использование трансгенных организмов.
Трансгенные бактерии.
Транс генные растения.
Трансгенные животные.
Трансгенные мыши.
Связь между трансгенными организмами и ГМО.
Чья продукция содержит трансгенные организмы.
Шутки про трансгенные организмы.

Трансге́нный органи́зм — живой организм, в геном которого искусственно введен ген другого                                       организма.
Что такое трансгенный организм?
Целью создания трансгенных организмов является получение организма с новыми свойствами. Клетки трансгенного организма производят белок, ген которого был внедрен в геном. Новый белок могут производить все клетки организма (неспецифическая экспрессия нового гена), либо определенные клеточные типы (специфическая экспрессия нового гена).
Цель создания?
Создание трансгенных организмов используют:

в научном эксперименте для развития технологии создания трансгенных организмов, для изучения роли определенных генов и белков, для изучения многих биологических процессов; огромное значение в научном эксперименте получили трансгенные организмы с маркерными генами (продукты этих генов с легкостью определяются приборами, например зелёный флуоресцентный белок, визуализируют с помощью микроскопа, так легко можно определить происхождение клеток, их судьбу в организме и т. д.);
в сельском хозяйстве для получения новых сортов растений и пород животных;
в биотехнологическом производстве плазмид и белков.
В различных отраслях хозяйственной деятельности человека используются трансгенные бактерии. Кроме того, что бактерии используются для клонирования генов и производства белка, они реконструируются и для других целей.
Разрабатываются трансгенные растения, способные продуцировать в интересах человека химические вещества и лекарства. Реконструирован картофель для продукции альбумина человека. Предполагается, что в будущем растения смогут образовывать в своих семенах такие белки, как гормоны человека. Быстрыми темпами развивается биоинженерия животных.
Трансгенные животные созданы для производства продуктов медицинского значения. Цепным инструментом для генетических исследований стали трансгенные мыши. Они дают важную информацию при планировании генной терапии у человека. Ученые, изучающие мышечную дистрофию Дюшена, выделили ген и его продукт – нормальный белок дистрофин, что отсутствует у больных. Предложено способ обеспечения больных детей дистрофином.
Трансгенные мыши оказались крайне необходимыми при изучении моногенных болезней, злокачественных опухолей и даже мультифакториальных болезней человека. Однако трансгенная технология является неточной, так что введение ДНК не направлено в определенный ло- кус хромосомы. Ген, который переносится, может нарушить функцию другого гена или попасть под контроль других генов.
Близко по значению к термину «трансгенный организм» стоит термин «Генетически модифицированный организм», но это понятие шире и включает в себя не только трансгенные организмы, но и организмы с любыми иными изменениями генома.
Спасибо за внимание!!!


Стан використання і відтворення ресурсів рослинного і тваринного світу, екологічні проблеми


Паразитичні черви. Варіант 5


title: "Вчення про біосферу"

text:
Вчення про біосферу

Біосфера — сфера життя, оболонка Землі, населена живими організмами. Біосфера містить у собі нижню частину атмосфери, усю гідросферу і верхню частину земної кори.

Перші уявлення про біосферу як «область життя» та зовнішню оболонку Землі належать Ж.-Б. Ламарку. Термін «біосфера» вперше застосував австрійський геолог Е.Зюсс (1875), називаючи ним окрему оболонку Землі, наповнену життям. Детально вчення про біосферу розробив В. І. Вернадський. У його наукових працях термін «біосфера» вперше з'явився у 1911 році.

«Життя — вища форма розвитку матерії на Землі. Живі організми перетворюють космічну сонячну енергію у земну і створюють нескінченну різноманітність нашого світу. Ці живі організми своїм диханням, своїм живленням, своїм метаболізмом, своєю смертю і розмноженням, постійним використанням своєї речовини, а головне — триваючою сотні мільйони років безперервною зміною поколінь, своїм народженням і розмноженням продовжують одне з найґрандіозніших планетарних явищ, що не існує ніде, крім біосфери»
В.І. Вернадський
Наукові уявлення про біосферу як "живу оболонку" Землі, вчений виклав у своїх лекціях, прочитаних у Карловому університеті в Празі та Сорбоні в Парижі протягом 1923—1924 рр. Згодом ці положення були узагальнені та зведені в книзі "Біосфера" (1926):

Вернадський виділяє шість головних типів речовини біосфери:

1. Жива речовина, що представлена організмами різних видів.

2. Біогенна речовина, що є продуктом життєдіяльності організмів (наприклад, кам'яне вугілля, торф).

3. Нежива речовина (косна), в утворенні якої живі організми не брали участі.

4. Біокосна речовина, що сформована за рахунок взаємодії живої та косної речовин. Основним видом біокосної речовини є ґрунт.

5. Радіоактивна речовина.

6. Космічна речовина (наприклад, метеорит).

У структурному плані основними складовими компонентами біосфери Землі є живі організми і середовище їхнього існування - атмосфера, гідросфера і літосфера.

Таким чином, сучасна біосфера є результатом довгого історичного розвитку всього органічного світу в його взаємодії з неживою природою. В процесі цього розвитку в біосфері виникла складна сітка взаємопов’язаних процесів та явищ. Завдяки взаємодії абіотичних та біотичних факторів біосфера перебуває в постійному русі та розвиткові. Вона пройшла значну еволюцію з часу появи людини, тобто за останні 2—3 млн років. Проте якщо спочатку за своїм впливом на природу людина могла розглядатися лише як один із другорядних факторів, в міру розвитку цивілізації та росту її технічної оснащеності її роль стала порівняльною з дією великих геологічних процесів. Ця обставина заставляє якнайсерйозніше ставитися до можливих віддалених наслідків як виробничої, так і природоохоронної діяльності людини.

1944 року вийшла праця В. І. Вернадського «Декілька слів про ноосферу», у якій він у концентрованому вигляді виклав своє бачення еволюційно-історичного процесу, перспектив майбуття людства як космічного феномену. Стверджується, що під впливом розвитку науки і пізнання біосфера має стати ноосферою, тобто цариною розуму, де панують закони мудрості й гармонії.
Для ноосфери як сучасного етапу розвитку біосфери характерні такі якіснонові форми впливу людини:

1. Безперервне видобування матеріалів із земних глибин і насичення ними біосфери. Щороку із земних надр видобувається близько 100 млрд. т різних корисних копалин. Це майже в чотири рази перевищує кількість поверхневого (із завислими твердими частинками) стоку у Світовий океан.

2. Використання продуктів фотосинтезу в енергетичних цілях. При цьому
хімічна рівновага в біосфері зміщується в напрямі, протилежному
фотосинтезу. На відміну від біосфери ноосфера сприяє розсіюванню енергії
Землі, а не її акумуляції.

3. Зміни біогеохімічних циклів і включення до них нових, раніше
невідомих в біосфері речовин, у тому числі групи трансуранових
елементів. Насичення ними біосфери може призвести до істотних змін у
генопласті біосфери.

Процес утворення ноосфери досить поступовий, і сьогодні думки вчених про реальність ноосфери неоднозначні. Навіть сам Вернадський, за всієї властивої йому геніальності, де в чому помилявся. Ноосферу треба сприймати як символ віри, як ідеал розумного втручання людини в біосферні процеси і вживати необхідних заходів щодо втілення цього ідеалу. „Біосфера перейде так чи інакше, рано чи пізно в ноосферу… На певному етапі розвитку людина вимушена буде взяти на себе відповідальність за подальшу еволюцію планети, інакше у неї не буде майбутнього,” – писав В. І. Вернадський.


"Слухова система"


title: Ссавці

text:
Ссавці та деякі факти про тварин
20 фактів про тварин
Хамелеони викидають свій язик на відстань, рівній половині довжини тіла.
Слон – єдина тварина на світі, яка має 4 коліна.
Око страуса, більше ніж його мозок.
У тигрів не тільки смугасте хутро, але і шкіра.
Коли жираф народжує його дитинча падає на півтора метра.
Доросла жаба з’їдає за своє життя більше ніж 3 тис. комарів.
Гепард – єдина кішка, яка не може ховати кігті.
Джміль - справжній парадокс. Після дослідження його аеродинамічних властивостей і маси тіла американські вчені прийшла до виводу, що він не може літати.
Найбільший метелик світу – Attacus Atlas. При розмаху крил 30 см її часто плутають з пташкою.
Усі птахи моргають нижнім повіком, окрім сови – вона моргає верхнім.
11. Слон – єдина тварина, яка не здатна підстрибувати.
12. У восьминога прямокутна зіниця.
13. Голуб підчас злету стільки енергії, скільки електродриль, працююча на всю потужність.
14. Мурахи ніколи не сплять.
15. Змії можуть спати 3 роки підряд, не приймаючи ніякої їжі.
16. Самці мавпи лисіють так же, як і чоловіки.
17. У риби сарган – зелені кістки.
18. За добу синиця годує своїх дитинчат близько тисячі раз.
19. Риба-луна, найплодовитіша риба на світі. Вона відкладає до 300 млн. ікринок за 1 раз.
20. Коли у 1850 р. з Європи в Америку завезли першу партію горобців, американці загодували їх усіх до смерті.

Факти №1
Борнейська пласкоголова жаба — єдиний вид жаб, у якого повністю відсутні легені.
Мавпи-ревуни мають настільки гучний голос, що їх можна почути за 3 км.
Сокіл-сапсан, падаючи на здобич, за оцінками, розвиває швидкість до 350 км/год.
У багатьох метеликів пахучі залози розташовані на кінцівках.
Дорослий лев-самець може нести без чужої допомоги 300-кілограмову зебру.
Плоскотілки Cucujus clavipes здатні виживати при температурі до −70 °C.
Японські макаки рятуються від холоду, купаючись у гарячих вулканічних джерелах.
Ромиґаючи, корова пережовує вміст одного з чотирьох шлунків.
Крокодили часто ковтають камені, щоб легше було залишатися під водою тривалий час.
Тільки ведмеді і люди під час ходи стають на п'яти.
Найбільшим серед птахів, що існували коли-небудь, був нелітаючий птах епіорніс з острова Мадагаскар, що досягав 4-5 метри заввишки.

Факти №2
Наукова назва китайської золотистої кирпоносої мавпи — Pygathrix roxellana — походить від імені кирпоносої українки Роксолани дружини турецього султана Сулеймана I.
Найменший в світі бик — аноа, що в дорослому стані досягає приблизно одного метра в холці
75 % свого життя лінивці сплять, а пересуваються настільки повільно, що на їхньому хутрі розмножуються зелені водорості. Більшими сплюхами є лише коали, котрі сплять близько 20 годин на добу.
Через носовий цикл людина ніколи не дихає обома ніздрями рівномірно. Кожних близько 4 години одна ніздря звужується, а друга розширюється. Тому нам часто здається, що одна з ніздрів дещо забита
Щонайменьш деякі види черепах зазвичай вмирають від голоду. Теоретично вони можуть жити дуже довго, але панцир, що з роками стає тяжчим, заважає знаходити їжу.
Вистрілювання кнідоциту, жалячої клітини медузоїдних та поліпових організмів — один з найшвидших рухів, відомих в живій природі: весь процес займає кілька мікросекунд, а рухлива частина зазнає прискорення у 40000 g.
Як було доведено, гідра не старіє і є біологічно безсмертною істотою.
Можливо, найменшим організмом на Землі є нанобактерії, розміром до 0,05 мкм, хоча їх існування ще не доведене.
Кокон шовковичного шовкопряда складається із 4601100 м шовкової нитки.
Тури майже без розбігу могли стрибати вгору на 3-3,5 м і спокійно ходять над прірвами по карнизах шириною 10-15 см.
Якщо кріт не роздобуде їжу протягом 12-ти годин, він помирає.

Поліподіум — єдина багатоклітинна тварина, що є внутрішньоклітинним паразитом багатоклітинних тварин.
У австралійського пелікана найдовший дзьоб, він може сягати довжини 47 см.
Вовки у степах часто їдять кавуни та дині, втамовуючи не стільки голод, як спрагу.
Слонова черепаха може протриматись без їжі до 18 — ох місяців.
Слони — єдині тварини крім людей, що можуть стояти на голові.
Білі ведмеді настількі ефективно утримують тепло, що вони майже невидимі в інфрачервоному світлі.
Хобот слона дуже гнучкий: приблизно 40000 м'язів. Кінчик хобота настільки чутливий, що слон ним може підняти навіть малу шпильку.
Шкарлупа яєць страуса здатна витримати об'єкт масою до 15 кг.
Передні лапи кішки можуть обертатись майже в будь-якому напрямку.
За допомогою слуху добуває їжу нічна сова сипуха. Вуха сови дозволяють їй на 100 % визначити розташування жертви.
Кенгуру, тікаючи від хижака, може стрибнути у висоту до 3 м.
Чорна крачка, постійно літаючи над поверхнею моря проводить у повітрі 3-4 роки не сідаючи ні на воду, ні на сушу.
Найповільнішою рослиною у світі є кактус цереус гігантський — за перші 10 років свого життя він виростає на 3 см.
Найбільша водна рослина — Вікторія Амазонська (Південна Америка), діаметр листа якої 1,2-2 м, а квітки — 30-40 см.

У гепардів найбільша швидкість пересування серед наземних істот. Він розвиває швидкість до 96 км/год.
Дотягуючись до листя, жирафа може витягнути язик на довжину до 42 см.
Бамбук — це не дерево, а «висока трава». Він може вирости у висоту на 20 м.
Заради безпеки вовченят вовки ніколи не полюють поруч з лігвищем, а ідуть від нього на 7-10 км.
Дуб живе до 1000 років. Перші 80 років ві росте у висоту, а потім усе життя продовжує приріст у ширину.
Доросла жаба з'їдає за своє життя близько 3 т комарів.
Ластівка за літо виловлює до 1 мільйону усяких мошок, комарів, попелиць.
Кит та бегемот — родичі. Порівняння ДНК тварин показало, що їхній загальний предок жив приблизно 54 млн. років тому.
* Слух у кішки набагато чутливіший, ніж у людини чи собаки. Кішка чує в межах 65 кгц, а людина — у межах 20 кгц.
Найотруйніша змія великих розмірів — королівська кобра. Її довжина сягає 5,58 м.
Відносно тіла, у мурахи найбільший з живих істот мозок.
Щороку в морях і ріках світу виловлюють близько 30 млн. тонн риби.
Найбільша глибина, на якій було виявлено рибу — 10911 м. Тиск води на такій глибині — 7250 кг/см².


title: "Виникнення бактерій"

text:
Виникнення бактерій
Бакте́рії  — одна з основних груп живих організмів. До кінця 1970-х років термін «бактерії» був синонімом прокаріотів, але в 1977 на підставі даних молекулярної систематики прокаріоти були розділені на царства Архебактерій (Archeobacteria) і Еубактерій (Eubacteria) . Згодом, щоб підкреслити відмінності між ними, вони були перейменовані на домени Архей і Бактерій відповідно. Наука, що вивчає бактерій — бактеріологія, підрозділ мікробіології.
означення
Вперше бактерії спостерігав Антоні ван Левенгук в 1674 році, використовуючи мікроскоп, сконструйований ним самим .Назва «бактерія» з'явилася пізніше, вона була запропонована Крістіаном Ернбергом в 1828, виведене з грецького слова βακτηριον, яке означало «маленька паличка»
Луї Пастер продемонстрував в 1859 році, що процес бродіння викликається ростом мікроорганізмів, і що цей ріст не може бути зародженим мимовільно (хоча слід відмітити, що дріжджі, які зазвичай пов'язані з бродінням — не бактерії, а гриби). Разом з його сучасником, Робертом Кохом, Пастер був одним з авторів і перших захисників бактеріальної теорії виникнення хвороб . Роберт Кох був піонером медичної мікробіології, працюючи з такими хворобами, як холера, сибірська виразка і туберкульоз. У своєму дослідженні туберкульозу Кох остаточно довів бактеріологічну теорію, за що і був нагороджений Нобелівською премією 1905 року. У своїх «Постулатах Коха»він встановив критерії перевірки, чи хвороба викликається мікроорганізмом; ці постулати все ще використовуються сьогодні .

Історія дослідження
Предки сучасних бактерій були одноклітинними мікроорганізмами, які були одними з перших форм життя, що розвинулися на Землі біля 4 млрд років тому. Протягом близько 3 млрд років всі організми були мікроскопічними і бактерії та археї були домінуючими формами життя. Хоча й існують бактеріальні скам'янілості, наприклад, строматоліти, відсутність у них відмітної морфології перешкоджає їх використанню для отримання даних щодо минулої історії бактеріальної еволюції або датування часу походження специфічних видів бактерій. Проте, генетичні послідовності (у так званій молекулярній філогенетиці) можуть використовуватися для відновлення бактеріального філогенезу, і їх дані вказують, що бактерії першими відхилилися від лінії архей/еукаріотів. Останній загальних предок бактерій та архей був ймовірно термофілом, що жив 2,5—3,2 млрд років тому , хоча можливо, що через високий рівень горизонтального переносу генів у той період слід говорити не про одного загального предка, а про популяцію.

Походження
Бактерії також узяли участь у другому великому еволюційному розколі між археями та еукаріотами. Еукаріоти з'явилися, коли стародавні бактерії вступили в ендосимбіотичні асоціації з предками еукаріотів. Цей процес включав захоплення стародавніх альфа-протеобактерій, формуючи мітохондрій, і стародавніх ціанобактерій, формуючи хлоропласти .

Походження
Історично бактерії поділяли за формою на кулясті бактерії (коки, диплококи, сарцини, стрептококи), нитчасті, звивисті (спірили — форми зі спіральними завитками; вібріони, спірохети) та паличковидні. Останні об'єднювали бактерії, що не утворюють ендоспори (власне бактерії), та спороутворюючі бактерії (бацили). Але тому, що бактерії дуже дрібні та мають відносно схожі форми, класифікація, заснована на формі, не була успішною. Перша формальна класифікація з'явилася після розробки Гансом Хрістіаном Грамом методики фарбування за Грамом, що розділяє бактерії за структурними характеристиками клітинної стінки. Ця схема включає:
Gracilicutes — Грам-негативні бактерії з двома клітинними мембранами;
Firmicutes — Грам-позитивні бактерії з товстою стінкою збудованою з пептидогліканів;
Mollicutes — Грам-негативні бактерії без клітинної стінки чи другої мембрани;
Mendosicutes — Нетипово фарбовані бактерії, тепер відомо, що вони належать до архей.
Наступний розвиток, по більшості заснований на цій схемі, включав порівняння бактерій, засновуючись на різницях їх метаболізму, виміряних за допомогою багатьох специфічних тестів. Але хоча ці схеми допомогали відрізняти штами бактерій, було неясно, чи вони відображують різницю між різними видами, чи між різними штамами того ж самого виду. Ця невпевненість була викликана відсутностю відмітних структур в більшості бактерій, також як і горизонтальним переносом генів між незв'язаними видами . Більш того, саме поняття виду не може бути чітко виражене для бактерій. Ця проблема була вирішена з появою у філогенетиці генетичних методик, таких як вимірювання відносного вмісту гуаніну і цитозину, гібридизація геномів та зчитування генів (особливо гену 16S рРНК) . Після цього таксономія розвилася до акуратної класифікаційної системи. У цей момент сам термін «бактерії» змінився. Термін «бактерії» традиційно застосовувався до всіх мікроскопічних прокаріотів, молекулярна систематика показала, що прокаріоти складаються з двох окремих доменів, які зараз називаються Бактерії і Археї. Ці два домени, разом з Еукаріотами, стали основою системи трьох доменів, яка в наш час стала загальноприйнятою клисифікацією в біології. Слід зазначити, що через деякі залишки численних історичних схем класифікації та сучасне погане знання біології бактерій їх класифікація ще не остаточна.

Класифікація
За даними південнокорейського Бюро захисту прав споживачів, кількість бактерій на ручках (без антибактеріального покриття) візків великих магазинів сягає 1100 колоній на 10 см². Друге місце займають комп'ютерні «мишки» в інтернет-кафе (690 колоній на ту ж площу). Ручки кабінок громадськихвбиралень містять лише 340 колоній шкідливих мікроорганізмів.
Для того, щоб уберегтися від всіх видів мікроорганізмів, які були виявлені на предметах громадського користування в ході дослідження, достатньо регулярно мити руки з милом.

Бактерії в повсякденному житті
Дякуємо за увагу


title: "Шкідливий вплив тютюнопаління на організм людини"

text:
Шкідливий вплив тютюнопаління на організм людини
Підготувала
учениця 11-А класу
Кошина Анна
Що таке тютюн та нікотин?
	Тютюн — це однорічна рослина з родини пасльонових, висушені листки якої після спеціальної обробки подрібнюють і використовують для куріння.
	Основна особливість тютюну — вміст нікотину.
	Нікотин — одна з найсильніших рослинних отрут, основна складова частина тютюнового диму. У чистому вигляді це безбарвна оліїста рідина неприємного запаху, гірка на смак.
Смертельна доза нікотину для людини — 50-70 мг (1 мг на кілограм маси тіла).
Хімічний склад тютюнового диму
Тютюновий дим
виділено понад 1200
різноманітних речовин
органічні
неорганічні
 вуглеводні
 стерини
 спирти
 естери
 альдегіди
 кетони
 хініни
 нітрили
 кислоти
 феноли
 алкалоїди
 сполуки Ar
 Cu
 Fe
 Pb
 Mn
 Ni
 оксид N та ін.
Тютюнова смола, що утворюється при курінні, містить канцерогени - хімічні сполуки, які при взаємодії з тканинами живих організмів можуть спричинити злоякісні пухлини.
Нікотин – найшкідливіша речовина,
бо спричинює звикання!!!
Що ховається у сигареті?
Опорно-рухова система
Легенево-дихальна система
Серцево-судинна система
Нервова система
Травна система
Репродуктивна система
Статистичні дані
 Кожна цигарка скорочує життя людини у середньому на 12 хв.
У курців рак легень буває в 20 разів частіше, ніж у некурців.

 Під час сходження на Памір на висоті 5000 м один з альпіністів знепритомнів. Він був єдиним курцем у групі.

 Серед космонавтів немає жодного курця.

 Серед спортсменів немає жодного курця.
Обирай!
Після того, як ви кините палити…
 Через 8 годин рівень нікотину і чадного газу в крові зменшуються наполовину, рівень кисню збільшується до нормальних величин.
Через 24 години чадний газ повністю виводиться з організму, легені починають очищатися від накопичених смол.
Через 48 годин в організмі не залишається нікотину. Відновлюється чутливість до смаків і запахів.
Через 72 години дихання стає більш вільним, зникають труднощі у вигляді хрипів, кашлю. Бронхи розслабляються, рівень енергії в організмі збільшується.
Через 2-12 тижнів рівень кровообігу збільшується, фізичні навантаження даються легше.
Через 3-9 місяців повністю зникають труднощі з диханням (кашель, хрип), обсяг і ефективність легких зростають на 10%.
Через 1 рік ризик серцевого нападу зменшується вдвічі.
Через 10 років ризик раку легенів зменшується наполовину.
Через 15 років ризик серцевого нападу зменшується до рівня некурящої людини.

Висновок
 	Нікотин - це отрута повільної дії, він руйнує організм зсередини, протягом багатьох років. Мало того, адже курець губить не тільки себе, але і людей, які його оточують.	Куріння найсильнішим чином підриває здоров'я людини. Кожному необхідно це якомога глибше зрозуміти й усвідомити. Потрібно заборонити рекламу таких товарів, і продаж їх дітям і підліткам.
	Утвердження здорового способу життя - важлива загальнодержавне завдання. Всіма силами сприяти її вирішення - обов'язок усіх людей, кожного жителя нашої країни.


Слухова система


Транспорт речовин. Варіант 1


title: Розмноження організмів

text:
                     Презентація          На Тему: Способи  розмноження  різних                                          організмів
Підготувала
Студентка I курсу групи Ф-11
Київського кледжу будівництва
архітектури та дизайну
Карюк Анастасія
Київ   2019  рік
Мета: ДІЗНАТИСЯ ЯКИМИ СПОСОБАМИ РОЗМНОЖУЮТЬСЯ РІЗНІ ВИДИ ОРГАНІЗМІВ
                          РОЗМНОЖЕННЯ ОРГАНІЗМІВ
                       Класифікація форм розмноження

Бактерія Хелікобактер Пілорінапівзігнуті, дугопод. Гр(-) палички.


Тест Різноманітність тварин


Вимерлі тварини


title: "Тріасовий період"

text:
Тріасовий період
Підготувала:
учениця 11-А класу
Вепрук Анастасія
Тріасовий період (тріас) — перший геологічний період мезозойської ери. Настав 251 мільйон років тому і закінчився 199 мільйонів років тому. Тривав, таким чином, близько 52 мільйонів років.
Його кліматичні умови нагадували пермський; продовжувала існувати Пангея, яка простягалась від північного до південного полюсів.
У морях з’являються коралові поліпи, за будовою близькі до сучасних, та морські їжаки; тривало зростання різноманітності хрящових і кісткових риб; останні заселили, крім прісних, і солоні водойми. Наприкінці тріасового періоду майже повністю вимерли первинні земноводні; з цього періоду вже відомі всі сучасні ряди комах і кілька викопних.
Виникло два ряди наземних плазунів, відомих під загальною назвою динозаври. Це були тварини середніх і великих (від 1 до 300 м завдовжки) розмірів. Вони мешкали на суходолі, пересуваючись на чотирьох або двох задніх кінцівках.
Із середини тріасового періоду відомі крокодили, які, на відміну від сучасних, були дуже рухливими наземними хижаками з видовженими, пристосованими до бігу кінцівками.
Від незначних за розмірами комахоїдних звірозубих у другій половині періоду виникли перші ссавці. Це були невеличкі (5-15 см завдовжки), вкриті шерстю звірки, що зовні нагадували сучасних землерийок і живились комахами. Невідомо, чи вони народжували живих малят, чи були яйцекладними, як сучасні першозвірі.
У тріасовий період всередині материків було жарко і сухо. Там розкинулися великі незначні пустелі, де було дуже мало рослин.
Однак поблизу узбережжя траплялися родючі ділянки землі, багаті всілякою рослинністю.
Тріасовий період закінчився біоценотичною кризою, спричиненою розпадом Пангеї на кілька менших континентів і пов’язаним із цим загальним потеплінням клімату, що супроводжувалось вимиранням багатьох груп.