title: Рослини-хижаки

text:
РОСЛИНИ - ХИЖАКИ
Загальна характеристика
Рослини-хижаки живуть у воді прісних водойм, на заболочених лугах і болотах, в торфі, піску, тобто на субстратах, бідних з'єднаннями азоту. Неминуче в таких умовах азотисте голодування, а також нестача фосфору, калію та інших речовин хижі рослини компенсують за рахунок перетравлювання невеликих тварин, в основному комах, яких ловлять за допомогою спеціальних органів —перетвореного листя. На поверхні такого листя є залозки, що виділяють травні ферменти на зразок пепсину і органічні кислоти (мурашину, бензойну тощо). Ферменти розщеплюють білки тіла тварини до простіших, засвоюваних рослинами з'єднань.

Живлення рослин - хижаків
У найвідоміших «хижаків» — росичок, непентесів і сараценій      основну частину здобичі складають комахи (звідси інша назва цих рослин — комахоїдні). Інші — водні пухиринки і альдрованди ловлять найчастіше планктонних ракоподібних.
Є і такі хижі рослини, які живляться мальками риб, пуголовками або навіть жабами і ящірками.
В наземних хижих рослин коренева система розвинена слабо, у водних вона спрощена, проте, всі вони можуть існувати за рахунок речовин, що отримуються з ґрунту або води. Проте додаткове живлення тваринною їжею прискорює розвиток комахоїдних рослин, перехід до цвітіння і плодоношення.

Види рослин – хижаків і їх охорона
         У світі налічується близько                                     450 видів таких рослин, що належать до 6 родин, у тому числі:
росянкових (Дрозера круглолиста і ін.),
пухирникових,
непентесових,
сарраценієвих,
цефалотових.
Ареали їх зростання — в найрізноманітніших куточках світу.

        В Україні майже всі види рослин-хижаків занесені до Червоної книги України. Нині не охороняються на державному рівні лише 2 види комахоїдних рослин —  Росичка круглолиста   та  Пухирник звичайний. Проте, ці види охороняються як регіонально рідкісні у низці областей України.
Статус міжнародної охорони має Альдрованда пухирчаста. Цей вид включений до Додатку І Бернської конвенції та до Додатку ІІ до Директиви Європейського Союзу до місць зростання.
  Товстянка двоколірна увійшла до Червоної книги МСОП (IUCN) з категорією EN (Види під загрозою вимирання).
Інші види також входять до червоних книг низки країн та регіонів.

       У флорі України наявні 4 роди комахоїдних рослин — росичка та альдрованда з родини росичкових  , товстянка та пухирник із родини пухирникових .
Практично всі комахоїдні рослини України є рідкісними видами її флори — адже це переважно мешканці боліт, заболочених лук, водойм. Основними регіонами їх зростання в Україні є Полісся, насамперед, Західне і Центральне, та Карпати.

Роси́чка  — рід багаторічних болотяних комахоїдних рослин з родини росичкових. На листках, зібраних у прикореневу розетку, розташовані волоски, кожен із яких має на кінці велику яскраво-червону головчасту залозку. Залозки виділяють секрет — клейку блискучу краплинку, схожу на росяну (звідси й назва — росичка). До волосків прилипають дрібні комахи. Потім листок згинається таким чином, що численні сусідні волоски огортають жертву та поступово перетравлюють її.                    До флори України належать лише три види, поширені переважно на мохових болотах Полісся :  росичка  круглолиста ,  росичка англійська  і росичка середня . Два останні види занесені до Червоної книги України й мають категорію ІІ (вразливі).
Росичка англійська, Росичка довголиста —  трав'яниста багаторічна  комахоїдна рослина родини росичкових.
Стебла квітконосні, прямі, 10—25 см заввишки, безлисті. Листки — в прикореневій розетці, довгочерешкові, лінійно-клиновидні, спрямовані вгору, зверху і з країв вкриті головчастими червоними залозистими волосками, з пластинками, які поступово переходять у черешок. Квітки дрібні, двостатеві, правильні, 5-пелюсткові, білі, в однобічних китицях на верхівці квітконосної стрілки. Плід— коробочка (гладенька, без борозенок). Цвіте у липні — серпні.
Росте в заболочених хвойних лісах, на сфагнових лісових  болотах і на торфовищах  на Поліссі, в Північній частині Лісостепу, а також у північній частині Лівобережного Степу (зрідка).
Рідкісна, зникаюча болотна рослина. Занесена до Червоної книги України.

Пухирник малий - трав'яниста рослина, що плаває у воді або лежить у прибережному мулі. Рослина водна, зростає у прісних замкнених та малопроточних водоймах — озерах, старицях. Віддає перевагу добре освітленим водоймам з мулувато-піщаним або мулувато-торфовим дном, також може зростати на обводнених торфовищах на глибині 5-100 см. Полюбляє воду з кислою реакцією, низьким вмістом мінеральних речовин і досить високим вмістом органічних. Належить до піонерів рослинного світу, що найпершими заселяють новоутворенні водойми. Коливання рівня води переносить погано.
У зв'язку з відсутністю кореневої системи пухирник малий не має змоги всмоктувати з ґрунту азотисті сполуки, тому цей вид виробив пристосування для забезпечення організму азотом.
Частина листків несе пухирці, які мають клапани. При наближенні дрібних водних безхребетних тварин клапани відкриваються, і жертву засмоктує всередину рухом води. Впіймані комахи перетравлюються за допомогою ферментів.

Пухиринки  ростуть у водоймах. Вони вільно плавають або ж пускають коріння. З листків у них звисають пухирці з отвором, що затуляє вільно звисаючий клапан. Спеціальні залози викачують з пухирця майже всю воду, аби клапан щільно затулився під тиском води ззовні. Потім виділяється цукриста речовина, що приваблює здобич. Щетинки спрямовують здобич до клапана, який блискавично відчиняється, щойно жертва торкнется сигнальних волосків. Тиск змушує клапан відчинятися в середину, внаслідок чого здобич разом із водою засмоктується в пухирець. Далі клапан швидко затуляється, вода викачується і розпочинається перетравлювання улову.
Альдрова́нда пухи́рчаста — водяна комахоїдна рослина родини Росичкових.
Багаторічна водяна рослина з горизонтально розміщеним нитковидним стеблом довжиною З—15 см, що вільно плаває на поверхні води. Росте подекуди в стоячій воді озер, ставків, в річках у Прикарпатті, на Поліссі, у Лісостепу і Степу.
Живиться дрібними водяними тваринами. Плаваюче стебло без коренів. Листки в кільцях, з складеною вздовж пластинкою, вкриті волосками, при подразненні яких половинки листка замикаються і затискують здобич. Листок при цьому набуває форми пухирця. Процес травлення може тривати понад місяць. Після цього листок здебільшого відмирає.                                                        Зустрічається в Центральній та Південні Європі, Східні Азії, Індії, Африці, Австралії; в Україні — спорадично на всій території.
В Україні росте один вид альдрованди.
Вид занесений до Червоної книги України (2009), до категорії «рідкісний». Водяні формації альдрованди пухирчастої занесені до Зеленої книги України (1987) як «рідкісні, зникаючи та типові рослинні угруповання, що потребують охорони».

Непентес (Nepenthes L.) — рід хижих рослин із родини Непентесових , які характеризуються утворенням, заповнених травними сока, специфічних глечиків-пасток на кінцях листків. Загалом налічується 120—130 видів Непентесів, розповсюджених на території південно-східної Азії, західної Океанії, північної Австралї та на Мадаґаскарі. Непентеси пасивно полюють на комах, павуків, дрібних ссавців. Види роду мають тісні симбіотичні взаємини із окремими видами термітів, мурах та ссавців. Із Непентесами асоціюється особлива фауна непентобіонтів — видоспецифічна для рослин група тварин, які заселяють її глеки та листя, будучи виключно коменсалами.
Сарраценія - хижа рослина родини сарраценієвих. Спочатку була дикою, але поступово перейшла в розряд кімнатних росли. Відомо близько 10 видів  цієї рослини. Сарраценія являє собою скручений лист, що виходить із кореневої системи, який утворює пастку. До верху рослини лист розширюється, утворюючи своєрідний «навіс». Колір рослини буває різноманітним: забарвлення залежить від сорту приналежності квітки. Сарраценія заманює комах своїм забарвленням і солодким нектаром , що виділяє глечик, при спробі скуштувати нектар комаха потрапляє всередину глечика і там тоне в травній рідині.
Дарлінгтонія - рід комахоїдних рослин  сарраценієвих . Єдиний представник роду - Дарлінгтон каліфорнійська, що зустрічається на болотах на півночі Каліфорнії і в Орегоні . Стебло довге . Листя - пастки жовтого або червоно - помаранчевого кольору в формі капішона кобри . На їх верхівці - глечик світло - зеленого кольору , що досягає в діаметрі 60 сантиметрів . Пастки - накопичувачі виділяють різкий запах , який приваблює комах . Вони потрапляють всередину і більше не можуть вибратися . Комахи перетравлюються в травних соках рослини , яке таким чином отримує додаткові поживні речовини .
Венерина мухоловка — невелика трав'яниста рослина з розеткою з 4 — 7 листків, які ростуть з короткого підземного стебла. Стебло —цибулеподібне, листя розміром від трьох до семи сантиметрів, залежно від пори року, довгі листи-пастки зазвичай формуються після цвитіння. Пастка утворена краями листка.                                                                   У природі харчується комахами та павуками, іноді можуть потрапляти молюски (слимаки).  Згідно з гіпотезою, клітини у внутрішніх шарах лопатей та середній частині листка швидко секретують інші іони, вода також виділяється в результаті осмосу, що призводить до колапсу клітин. Якщо здобич не змогла звільнитися, вона продовжує стимулювати внутрішню поверхню лопатей листка, викликаючи ріст клітин. Зрештою, краї листків змикаються, повністю закриваючи пастку та формуючи «шлунок», в якому відбувається процес  перетравлення. Травлення каталізується ферментами, які секретуються залозами в лопатях. Цей процес займає приблизно 10 днів, після чого від здобичі залишається тільки порожня хітинова оболонка. Після цього пастка відкривається і готова до нової жертви. За час життя пастки в неї в середньому потрапляє три комахи.                                         Росте у вологому помірному кліматі на Атлантичному узбережжі США (штатів Флорида, Північна та           Південна    Кароліна , Нью-Джерсі). Є видом, який культивується в декоративному садівництві, може вирощуватися як кімнатна рослина[2].
На мілинах, поруч із пухирником зустрічається генлісея — невеликі, ледь затоплені розетки, що вільно плавають. Ловильні листки рослин мають короткий черешок, розділений на дві трубки, спрямовані у воду. Уздовж кожної з трубок проходить спіральний проріз, на внутрішній поверхності якого помітний ряд спрямованих усередену волосків. Залози розташовані на передньому краї, виділяють клейку речовину.Невеликі водні організми спрямовуються волосками всередину пастки, звідки вони вже неспроможні вилізти.
Бібліс гігантський - найбільший вид роду Бібліс, який може досягати висоти 70 см. Забарвлення квіток варіює від гарного темно-рожевого до світло-блакитного. Вузькі листя рослини суцільно вкриті липкими волосками і залозками; підраховано, що на одному кущику — до 300 тис. волосків і 2 млн залозок. Залозки виділяють сік, що допомагає перетравлювати жертву. Гілочки і листя рослини утворюють щільну липку перешкоду для комах. Іноді жертвами Бібліса стають равлики та жаби. Про нього ходили і продовжують поширюватися чутки як про рослину-людожера.                                                                          Поширений цей вид в Західній Австралії, на схід від міста Перт, на кількох низинних ділянках, а також на піщаній рівнині в межиріччі Мур-Рівер і Енеабба. Для цих районів характерний середземноморський тип клімату з холодними вологими зимами і спекотним сухим літніми періодами. Коли болота, в яких вони мешкають, пересихають в літні місяці, рослини йдуть на період спокою, але з початком дощів восени вони знову відростають.
Товстя́нка звича́йна  — багаторічна рослина родини Пухирникових, один з небагатьох комахоїдних представників флори України.Лікарська та декоративна рослина.Трав'яниста рослина заввишки 5-25 см, гемікриптофіт Кореневище вкорочене, завдовжки лише 1-3 см. Листки розташовані у прикореневій  розетці завширшки до 16 см. Вони майже сидячі, відносно товсті, довгасто-еліптичні, блідо-зелені або зеленкувато-жовті, цілокраї, завдовжки 2-5 см, завширшки 0,6-2 см. Поверхня листків вкрита залозками, що виділяють клейку речовину, їх кількість може сягати 40 000.
Квітконіс безлистий, короткоопушений, несе поодиноку, пониклу зигоморфну квітку. Чашечка вкрита рідкими дрібними, залозистими волосками, її частки видовжено-еліптичні. Віночок завдовжки 10-20 мм, синювато-фіолетовий з білими волосками у центрі. Шпорка шилоподібна, біла, удвічі коротша за пелюстки. Тичинок 2. Пилкові зерна5-7-борозно-орові, майже кулясті або злегка сплющені, із сітчастою текстурою.] Плід — еліптично-куляста коробочка. Насіння дуже дрібне, чорне або коричневе, з сітчастою поверхнею. Вид занесений до Червоної книги України у статусі «Вразливий».

Жирянка моранська - багаторічна комахоїдна рослина; вид роду Жирянка сімейства пузирчаткових. Наукова назва роду Жирянка - походить від лат . « Pinguis » , що означає « жир » . Воно було дано через « масляних » листя рослини . Видовий епітет - moranensis - походить від назви місцевості Mina de Morán ( тепер штат Ідальго в Мексиці ), де вид був відкритий.
 Природний ареал - Мексика і Гватемала. Вид відкритий Олександром фон Гумбольдтом і Еме Бонпланом під час їх експедиції в Південну Америку (1799-1804). Вперше описаний Гумбольдтом і Бонпланом, разом з Карлом Кунта в книзі Nova Genera et Species Plantarum, виданої в 1817 році. Вид дуже мінливий, з часом дещо його різновидів були виділені в самостійні види, що відрізняються ареалом і морфологічними особливостями.
 Утрікулярія Грамініфолія
належить до родини пухирчатки. Всі рослини цього сімейства комахоїдні, повністю занурені в воду або болото. Наявність бульбашок, здатних захоплювати комах - унікальна особливість рослин з цього сімейства. Утрікулярія грамініфолія набуває цю здатність після короткого періоду перебування в акваріумі. Назва graminifolia означає буквально "з листям, схожими на траву". І дійсно, цей вид пухирчатки повністю виправдовує свою назву, оскільки за невеликий проміжок часу формує на грунті яскраво зелену галявину. Ідеально підходить в якості рослини переднього плану.
Одним з рідкісних рослин на Землі вважається Дарлінгтон каліфорнійський, який є єдиним представником роду Дарлінгтон, зростаючий на території Орегони і Північної Кароліни. Дарлінгтонія любить болотисті водойми, а також джерела з холодними проточними водами. Листя даної представниці м’ясоїдних мають форму цибулини і утворюють якусь порожнину з отвором, яка знаходиться під роздутою структурою, як «повітряна куля» і двома досить гострими листями, які звисають над землею подібно іклам. На відміну від інших представників комахоїдних, дарлінгтонія не використовує свої ловчі листя для полювання, вона воліє пастку у вигляді крабової клешні. Варто тільки жертві виявитися всередині, її відразу збиває з пантелику світло, яке проходить цяточками через рослину. Далі комаха приземляється в мільйон тонких густих волосків, які ростуть у напрямку всередину. Жертві залишається тільки слідувати за віями до травних органів, так як повернутися назад вона вже не може. На даний момент учені не отримали ще всіх примірників рослин вампірів і хижаків. Науці ще належить розбиратися з м’ясоїдними рослинами, тому як вони є перехідною стадією між рослинним і тваринним царствами, демонструючи зрідка деякі риси, які не властиві ні представникам флори, ні навіть представникам м’ясоїдної фауни.

Цікаві факти
Розміри пастки-глечика Непентеса, одного з найбільших видів серед комахоїдних рослин із родини аристолохієвих , дають йому змогу ловити щурів та дрібних птахів.
Серед ферментів, що їх виділяє непентес, виявлено непентезій, який розкладає білки здобичі на амінокислоти. Ці сполуки постачають рослині азот, якого часто бракує в місцях її проживання в умовах тропіків.
Екзоскелети комах — ще одне потенційне джерело азоту. Вони цілком складаються з майже не податливої до руйнаціїї речовини —хітину. Проте непентес виділяє фермент, що розчиняє й цей матеріал.
У багатьох комахоїдних рослин виявлено «пружинні» клапани, що приводяться в рух за допомогою електричних імпульсів, які генерує сама рослина.
Довжина ловильних листків-глечиків саранеценії сягає метра.


"Веслоногі"


title: Узагальнення й контроль знань з теми

text:
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4


ПРИМАТИ


title: Віддалена гібридизація рослин

text:
Віддалена 		гібридизація 					рослин

Завдяки чому щороку в                     магазинах з'являються все                                      нові й нові фрукти та овочі: авагам, йошта, плуот, неші, … . Вони вже досить міцно зайняли позиції у сільському господарстві та на столах споживачів.
Всі вважають, що це гібридні плоди. Як же вони з’являються?
Мета презентації
Що таке гібридизація?
Гібридизація - процес одержання гібридів, який грунтується на об'єднанні генетичного матеріалу різних клітин або організмів. Гібриди утворюються в результаті статевого процесу або з'єднання нестатевих клітин, тобто вони з'являються на світ в результаті схрещування, а зовсім не в результаті генетичних експериментів.
Гібридизація можлива як у межах одного виду - внутрішньовидова так і між особинами різних видів - міжвидова або віддалена. Віддалена гібридизація - схрещування особин, які належать до різних видів і навіть родів з метою поєднання у гібридів цінних спадкових ознак представників різних видів.
Методику подолання стерильності міжвидових 				гібридів у рослин розробив у 				1924 році Г.Д.Карпеченко на 				прикладі гібрида 						хрестоцвітих рослин капусти 				та редьки, які мають 					однакову кількість хромосом 				(2n=18). Створений 					міжвидовий гібрид виявився безплідним, оскільки під час мейозу "капустяні" та "редькові" хромосоми між собою не кон’югували.
Досліди Г.Д.Карпеченка
Вчений подвоїв хромосомний набір гібрида (4n=36), тобто в ядрі його клітин тепер було по два повні набори хромосом кожного з батьків (по 2 "капустяні" та 2 "редькові" гомологічні хромосоми кожної пари). Унаслідок цього процес мейозу у такої поліплоїдної форми перебігав нормально: "капустяні" хромосоми кон’югували з "капустяними", а "редькові" - з "редьковими" і в кожну з гамет завжди потрапляло по одному гаплоїдному набору хромосом редьки та капусти.
Досліди Г.Д.Карпеченка
Завдяки незвичайній наполегливості                   та копіткій праці селекціонер Н. В. Цицин отримав пшенично-пирійні, житньо-пшеничні та інші міжродові гібриди зернових культур.   За новаторство та оригінальність цих робіт в 1936 р. М. В. Цицину присуджується вчений ступінь доктора сільськогосподарських наук.
У 1948 р. ним був районований пшенично-пирійний гібрид-599 - шехурдіновка, названий на честь А. П. Шехурдіна - першого його вчителя по селекції.
Досліди Н.В.Цицина
Гібриди пшениці та пирію
Пшенично-пирійні гібриди - рослини,                            отримані шляхом схрещування різних                                  видів пшениці (Triticum) з видами пирію (Agropyron). Перше покоління за біологіч-                           ними і морфологічними ознаками ближче                            до пирію. З другого покоління починається   широкий процес формоутворення, внаслідок якого виникають нові форми, різновиди і види. При                                 гібридизації пшениці з пирієм отримані однорічні           форми зернокормової пшениці. Вони характеризу-ються імунітетом проти грибкових хвороб, морозостійкістю, відзначаються високою продуктивністю та стійкістю до полягання.
Гібриди пшениці та жита
Тритикале - гібрид жита і пшениці, що                                       має підвищену морозостійкість, більше                                            ніж у озимої пшениці, стійкість проти              грибних і вірусних хвороб, знижену                     вимогливість до родючості грунту.
Вміст білка в тритикале на 1,0 - 1,5% вище, ніж у пшениці, і на 3-4%, ніж у жита. За фракційним складом білки тритикале займають проміжне положення між білками пшениці та жита. Утворюють клейковину в кількісному відношенні, близькому до пшеничного, але за якістю гірше. Зерно тритикале не поступається зерну пшениці за вмістом макро-і мікроелементів.
Гібрид капусти й свиріпи - рапс.                                      Особливий інтерес для генетиків                                 представляє його походження.                                             Цікаво, що в дикому вигляді ця рослина не зустрічається. У культурі був відомий за 4 тис. років до н. е. Вважають, що він виник від схрещування озимої або ярої суріпиці з капустою городньою: суріпиця (2n = 20) та капуста (2n = 18), тобто рапс - природний амфідиплоїд.
На сьогодні рапс - однорічна рослина довгого дня, холодостійка, вимоглива до вологи та родючості грунту, добре росте в помірній зоні. Дизельне біопаливо.
Гібриди капусти і свиріпи
Овоч, що виглядає як прибулець, є                              близьким родичем цвітної капусти                                      та брокколі, тільки його ніжно-зелені                                       суцвіття не округлої форми, а конусо-                                   подібної і розташовуються на качані                                                           по спіралі. Кажуть, що качан романеско випав з літаючої тарілки десь в Італії, звідки ця капуста родом. Справжня історія появи романеско більш прозаїчна: в широкому продажі вона з'явилася близько 10 років тому, а її популяризації послужили голландські селекціонери, які злегка поліпшили овоч, знайомий італійським домогосподаркам ще з XVI століття.
Капуста романеско
Кавуновий редис ніби вивернувся                          навиворіт - малиновий він не                                  зовні, а всередині. Зверху ж його                                          покриває біло-зелена шкірка, яка робить його                                                схожим на кавун. За формою і розміром цей редис схожий на дрібну ріпку або редьку, а                                            його діаметр становить 7-8 см. Зовні редис, як і годиться, гіркий, а ближче до серцевини стає солодкуватим. Разом з тим він не такий хрусткий і соковитий, як звичайний сорт, і набагато більш твердий.
У нас цей овоч нескладно виростити на дачі.
Кавуновий редис
На вигляд це звичайний смугас-                                           тий кавун, тільки всередині він                                         яскраво-жовтий. Містить зовсім                                          небагато, порівняно із звичайним,                                         кісточок. Такий кавун з'явився на                                     світ в результаті схрещування дикого кавуна, який якраз жовтого кольору. І тепер круглі жовті кавуни вирощують в Іспанії, де його особливо шанують, адже за тайським повір'ями жовтий колір притягує гроші. Кавун цей ніжний і соковитий, правда, не такий солодкий, як червоний.
Жовтий кавун
Гібрид сливи й абрикоса - плуот                           названий по першому і останньому                         складу двох англійських слів: plum (слива) і apricot (абрикос). Зовні він може бути рожевого, зеленого, бордового та фіолетового кольору, а всередині - від білого до насиченого сливового. Його вивели в 1989 році                                 в каліфорнійському розпліднику, де                                                спочатку вирощували саджанці                                         звичайних плодових дерев на про-                                     даж, а потім зайнялися створенням                              своїх власних сортів.
Плуот, плумкот
Виведення малина-ожинових гібридів - перспективний напрямок селекції. У них                         селекціонери намагаються поєднати                               зимостійкість і високі смакові якості малини з врожайністю і невибагливістю ожини.
Один з перших природних малина-ожинових гібридів був виявлений в 1881 році в США, в Каліфорнії. На ім'я селекціонера його назвали ожиною Логана, або логановою ягодою (Loganberry). На початку ХХ століття з'явилися малина-ожинові сорти І. Мічуріна і американського селекціонера Лютера Бербанка.
Гібриди малини та ожини
Агавам – чорна малина – гібрид                                              ожини та малини, виведений                                               Джоном Перкинсом в Америці в                                                     кінці минулого століття. Кущі                                             потужні, високі, товсті, прямостоячі, зі спадаючими верхівками. Добре доглянутий кущ дає до відра великих чорних ягід, у яких смак більш ожиновий, ніж малиновий. Плодоношення починається трохи пізніше звичайної малини і триває до серпня.
Агавам – чорна малина
Щоб дати назву плоду кохання                                           смородини та агрусу - йошта,                                               з'єднали два німецькі слова johannisbeere (смородина) і stachelbeere (агрус). Ягоди йошта майже чорного кольору, розміром з вишню, мають кисло-солодкий смак, трохи в'яжуть і приємно віддають смородиною. Існує два сорти йошта: «Чорний» і «Червоний», коричнево-бордового і блякло-червоного кольорів.
Кущ йошта за сезон приносить 7-10 кг ягід. Плід - рідкісний гість на прилавках магазинів, і купити її можна тільки на фермерських ринках.
Йошта
Що тільки не говорять про походження                         нектарина: гібрид персика і сливи,                                          персика та абрикоса, сливи та яблука …
Нектарин - це персик з гладенькою шкірочкою. Вперше про ці фрукти згадується у 1616 р. в Англії. Цікаво, що виникли вони не шляхом селекції як гібрид персика та сливи, а є прикладом брунькової мутації. З'явилися вони, коли у персикових дерев сталося самозапилення і вчені називають таке явище генетичним збоєм. На персикових деревах іноді з'являються нектарини, а на нектаринових - персики.
Нектарин: міф чи правда
У плуота, який більше все ж                                     пішов в сливу, є рідний брат -                                    апріум, який, навпаки, більше схожий на абрикос.
На сьогоднішній день в світі налічується:
одинадцять сортів плуота;
два сорти апріума;
один сорт нектаплама - гібрид нектарина та сливи;
один сорт пічплама - гібрид персика і сливи.
Апріум
Неші - гібрид яблука і груші, культи-                                            вований багато століть в Азії. Ще його                                              називають азіатською, пісочною,                                              водяною або японською грушею. Кругле яблуко на смак виявляється соковитою, хрумкою грушею. Колір фрукта - від блідо-зеленого до помаранчевого.
Яблукогруша має перевагу перед звичайною грушею: воно твердіше, тому краще переносить транспортування і зберігання. Містить багато води, що не дуже добре для термічної обробки. Крім того, неші подають як закуску до вина разом з виноградом і сиром. Популярні  комерційні сортів неші вирощують у США, Австралії, Нової Зеландії, Чилі, Франції та на Кіпрі.
Неші
Історія гібридів яблуні та груші
Перші гібриди між яблунею і грушею, яблунею і айвою, грушею і айвою були отримані в кінці XIX ст. відомим американським селекціонером Лютером Бербанком. Він вважав найбільш цікавим з усіх своїх схрещувань гібридизацію яблуні з айвою і грушею. Бербанк сподівався, що в майбутньому від таких схрещувань будуть отримані сорти, в яких вдало поєднуються властивості цих двох порід. Йому вдалося схрестити деякі сорти яблуні з грушею. Вийшли низькорослі і швидкорослі рослини. Головні труднощі цих міжродових схрещувань полягала в тому, що отримані сіянці не цвіли.
В результаті запилення яблуні сорту Канділле сумішшю пилку п'яти південних сортів груші: Бере Жиффар, Вільямс, Бере Арданпон, Деканка зимова та Улюблениця Клаппа, утворюються плоди грушоподібної форми. Максимальна маса плоду - 260 г, середня 110 г. Шкірочка у плодів зеленувато-жовта, м'якоть салатового кольору, дуже соковита, терпка, кислувата і нагадує яблуко. Зберігаються 5-7 місяців.
Взагалі плоди низьких смакових якостей. Отримані гібриди яблуні з грушею представляють інтерес як донори для подальшої селекції.
Історія гібридів яблуні та груші
Яблуні запилюють сумішшю пилку айви, ірги, груші дикої лісової і в результаті утворюються яблукогрушові гібриди. М'якоть у плодів білувато-кремова із зеленуватим відтінком, щільна, в'язка, кисло-солодка з грушевим ароматом. Насіннєві камери, як у груші. У зрілих плодів м'якоть буро-коричнева, желеподібна, з приємною кислотою. При дозріванні плоди в'януть, але м'якоть залишається твердою. У холодильнику плоди зберігаються до середини березня. Максимальна вага окремих плодів досягав 196 г, а в середньому близько 80 г.
Історія гібридів яблуні та груші
Юзу або японський лимон – гібрид                                                        мандарина і папеди - декоративного                                   цитрусу. Фрукт жовтого або зеленого                               кольору з горбистою шкірочкою, розміром з мандарин, що має приголомшливий цитрусовий аромат з нотами хвої, квітковими відтінками, але кислий смак.
Використовується японцями ще з VII ст., коли буддійські ченці завезли його на острови з материка. Плід популярний також в кулінарії Кореї та Китаю. Цедра юзу - одна з найпопулярніших японських приправ. Вона використовується для м'ясних і рибних страв, додається в суп, локшину. На основі цедри робляться алкогольні та безалкогольні напої, джеми, сиропи, десерти. Сік юзу використовується для оцту.
Юзу
Зовні грейпфрут схожий з                                                   апельсином, але м'якоть його                                            кисліша і з присмаком гіркоти. Вважають, що грейпфрут є результатом природної віддаленої гібридизації апельсина і помело. При цьому він набагато ближче до другого, ніж до першого.
Існує близько 20 сортів грейпфрута, які можна розділити на дві основні групи: білі (або жовті) грейпфрути, з м'якоттю жовтуватого відтінку, і червоні. Причому чим більше червоного відтінку містить м'якоть грейпфрута, тим вона солодша.
Грейпфрут
Мінеола (мінола) - це гібрид                         мандарина і апельсина. Дуже                                     смачний і корисний фрукт, з                                           тонкою шкіркою, що легко                                   відділяється. У деяких народів фрукт цей має іншу назву: тенжерін.
Мінеола грушоподібної форми і червонувато-оранжевого відтінку. На смак мінеола відрізняється від мандарина, має дещо інший відтінок і аромат. Кісточок у мінеоли мало.Вирощують її в Ізраїлі і у Флориді.
Мінола, мінеола
Є навіть гібрид аличі та абрикосу, так                                    званий чорний абрикос, схожий за                                          якістю плодів на аличу, а за ароматом                                      близький до абрикосу.
Плоди вагою 40-50г, округлої форми, темно-фіолетового кольору. М'якоть за кольором від помаранчевої до темно-бордової, залежно від ступеня стиглості. За смаком нагадує абрикос, аличу і персик. При знятті з дерева плоди мають світлувату м'якоть, і злегка кислувато-солодкий смак, яка через кілька днів лежання забарвлюється до рубінового кольору, маючи при цьому чисто солодкий, ароматний смак.

Чорний абрикос
Терносливи, як це випливає із                                        самої назви, є плодовою росли-                                                       ною, що поєднує в собі ознаки                                              терну і сливи домашньої.
Це невелике деревце або великий чагарник від 2,5 до 5-6 м заввишки. Садівників цікавить смак і розмір плодів, а також зимостійкість дерев. Всі існуючі форми і сорти терносливи мають схожі ознаки: невеликі темні плоди (10-15 г) округлої форми, фіолетового забарвлення з восковим нальотом. На смаккисло-солодкі з невеликою терпкістю.
Тернослива
Сливовишневий гібрид виник                                       шляхом схрещування вишні                                        канадської - бессея і слив                                           уссурійської та канадської. З                                               вигляду пліди – це круглі сливи,                                       м'якіть яких соковита, вишнева, але з терпким смаком. Урожайність висока, плодоносять стійко і кожен рік.
Зимостійкість їх в умовах Сибіру недостатня, але у наших умовах вони виживають добре, лише не виносять теплих зим з дощами та відлигами.
Сливовишневий гібрид
Горобина - дивна рослина, вона здатна                           схрещуватися з представниками інших                                      родів. У природних умовах і в культурі                                         відомі міжродові гібриди:
сорбаронія - гібрид горобини і аронії;
сорбапірус - гібрид горобини і груші;
амелосорбус - гібрид горобини і ірги;
кратегозорбус - гібрид глоду та горобини;
малозорбус - гібрид між горобиною і яблунею. Першим приступив до створення сортів горобини з поліпшеною якістю плодів І. В. Мічурін. Результат цієї роботи - ціла колекція сортів зі смачними плодами.
Гібриди горобини
Гібрид горобини та аронії альпійської -                              низькоросле дерево з компактною                                            кроною. Ягоди темно-бордові, кисло-                              солодкі, трохи терпкі, до 1,5 см в діаметрі.
Гібрид горобини звичайної з глодом криваво-червоним - дерево висотою 3-4 м з блискучим листям незвичайної форми. Плоди великі, грановані, темно-червоні з сизуватим нальотом, завбільшки з вишню.
Гібриди горобини з грушею та яблунею відрізняються більш сильним зростанням, густотою крони. Плоди соковиті, масою 2 г, темно-вишневі з сизуватим нальотом, доброго кисло-солодкого смаку. М'якоть інтенсивно-жовта, у шкірки рожева.
Гібриди горобини
Віддалена гібридизація дозволяє поєднувати найцінніші властивості і ознаки, роз'єднані в ході багатовікової                                                       історії, і створює ні з яким                                          іншим схрещуванням  нову                            різноманітність нащадків.
Гібридні організми,                             перевершують батьківські форми за багатьма господарськими корисними якостями.
Значення віддаленої гібридизації


title: "Віддалена гібридизація тварин"

text:
Віддалена 		гібридизація 					тварин
Що таке гібридизація?
Гібридизація - процес одержання гібридів, який грунтується на об'єднанні генетичного матеріалу різних клітин або організмів. Гібриди утворюються в результаті статевого процесу або з'єднання нестатевих клітин. Гібридизація можлива як у межах одного виду - внутрішньовидова, так і між особинами різних видів - міжвидова або віддалена.
Віддалена гібридизація - схрещування особин, які належать до різних видів і навіть родів з метою поєднання у гібридів цінних спадкових ознак представників різних видів.
Добре відомий гібрид кобили та осла – мул.
Від кобили мули успадковують розміри тіла і здатність до швидкого руху, від осла - витривалість і виняткову працездатність. Відрізняються більшою тривалістю життя (живуть до 40 років), меншою сприйнятли-вістю до захворювань, невибагливістю до корму і догляду. За працездат-                            ністю розрізняють 2 типи мулів -                               в'ючний і упряжний.
Лошак - гібрид від схрещування                                        жеребця та ослиці.
Мул, лошак
Зовнішній вигляд і швидкість пересування вплинули на рішення людини одомашнити зебру вельми незвичайним чином - шляхом схрещування її з родичами - іншими представниками непарнокопитних. Результатом такого досвіду стали цікаві тварини з незвичайними назвами. Всі вони носять загальну назву - зеброїди, яка походить                                                     від змішування слів «зебра» і                                                  «гібрид».  Для отримання цих                                                       гібридів використовують самців                                                             зебри і самок інших кінських.
Зеброїди
Гібрид зебри і коня - зорс (Zorse від англійських слів «zebra» - «зебра» і «horse» - «кінь»). За зовнішнім виглядом досить красива тварина, яка поєднала ознаки таких міцних копитних                                       тварин.
Зеброїди. Зорс.
Зебра плюс осел дорівнює Зонка (Zedonk або Zonkey від англійських слів «zebra» - «зебра» і «donkey» - «осел»). Для цих гібридів характерний ремінь на спині, на череві і «хрест»                                                                                на плечах.
Зеброїди. Зонка.
Якщо схрестити зебру і поні, в результаті вийде Зоні (Zony від англійських слів «zebra» - «зебра» і «pony» - «поні»).
Зеброїди. Зоні.
Зеброїди зазвичай формою більше схожі на матір і мають батьківські смужки на ногах або частково на шиї і тулубі. Вони створюються для практичного використання - як їздові і в'ючні тварини. В Африці вони мають переваги перед кіньми, ослами і зебрами, оскільки стійкі до укусу мухи цеце і більше піддаються дресируванню, ніж зебри.
Зеброїди
Нар - гібрид першого покоління одногорбого і двогорбого верблюдів, що має на спині два невисоких і злитих воєдино горби. Досить витривала і сильна тварина. Може мати потомство, але в другому поколінні можуть бути малоцінні особини (відбувається Менделівське розщеплення).
Від схрещування самки нара з бактріанами народжується коспак, з дромедаром - кохерт.
Гібриди верблюдів
Гібриди верблюдів

 Верблюлама - гібрид верблюда і лами. Народжується
   на світ в результаті штучного запліднення, оскільки
   відмінність розмірів тварин не допускає природного
   розмноження.
   У верблюлами
   зазвичай короткі
   вуха і довгий хвіст,
   як у верблюда, але
   роздвоєне копито,
   як у лами. І головне -
   у верблюлам
   відсутній горб.
В Асканії-Нова шляхом гібридизації червоної степової великої рогатої худоби із зебу, в результаті отриманий зебувидний гібрид, що відрізняється більш високим вмістом жиру в молоці і стійкістю до піроплазмозу.
У США схрещуванням биків зебу з коровами шортгорнської породи отримана спеціалізована м'ясна порода великої рогатої худоби санта-гертруда.

Гібриди зебу
Схрещуванням свійської тварини високогірних районів Центральної Азії - яка - з великою рогатою худобою виведено нові породи - сарлики та хайнаки. Вони мають більшу продуктивність і вищі якості м'яса, порівняно з яком, та кращу пристосованість до суворих умов високогір'я порівняно з великою рогатою худобою.

Гібриди яка
Отримано гібриди:
великої рогатої худоби з зубром – зуброни;
великої рогатої худоби з бізоном;
зубра з бізоном – зубробізони;
бізона з яком, зебу, гаялом.
Гібриди зубра та бізона

У свинарстві практикується в основному гібридизація домашніх свиней з диким кабаном для зміцнення статури свиней культурних порід і поліпшення їх пристосованості до місцевих умов.
Гібриди свиней
У вівчарстві шляхом гібридизації домашніх овець з дикими баранами муфлоном і архаром виведені нові породи:
 - архаромеринос - гібрид тонкорунних овець - мериносів і дикого гірського барана - архара. Гібриди успадкували основні екстер'єрні особливості і пристосованість до гірських умов архара і продуктивність мериносових овець.
 - цікавий і досвід гібридизації домашньої вівці зі сніговим бараном, що мешкають в північних районах і, завдяки особливій будові вовни і хорошій терморегуляції, пристосовані до низьких температур.
 - гібридизація сніжного барана з муфлоном                                         не має проблем. Гібриди плодовиті і                                                             можуть злучатися з домашніми вівцями.
Гібриди овець
Гібрид вівці та кози отриманий від схрещування барана з козою чи козла з вівцею. Домашня коза належить до роду гірських козлів, домашня вівця - до роду баранів. У кози 60 хромосом, а у вівці 54. Потомство, одержане в результаті схрещування, звичайно буває мертвонародженим. У 2000 р. в Ботсвані народився гібрид чоловічої статі - потомство барана і кози. Гібрид був кастрований в 10 місяців. Аналіз каріотипу показав, що особина має 57 хромосом - проміжне число між кількістю хромосом вівці і кози. Гібрид в 5 років важив 93 кг. Гібрид мав грубу зовнішню шерсть, але м'яку внутрішню, довгі козлячі ноги і важке бараняче тіло. Незважаючи на те, що гібрид був безплідний, у нього було дуже активне лібідо. Коли це стало перешкодою, його кастрували.
Гібриди овець
У птахівництві гібридизація дала можливість отримати цікавих гібридів:
домашньої курки з павичем, фазаном, тетеревом;
курей з індиками;
качок з індиками;
півня із цесаркою;
павича з цесаркою;
мускусної качки з домашнім селезнем;
канарейок із чижами, щоглами, вівсянками…
у численних розплідниках розводять хижих птахів для любителів полювання з ними.
Гібриди птахів
Унікальний випадок гібридизації домашньої качки й гусака. «Уткогусь» був отриманий в одному з сіл поблизу Москви в 1924 році. Його поселили юні натуралісти в Сокольниках. Тут він парувався з качками і гусаками, потім в 1933 році був переданий московським зоопарку, де загинув                                       у цьому ж році у віці 9 років.
Гібриди птахів - “уткогусь”.
Межняки - гібриди тетерева і глухаря, що зустрічаються досить часто і поєднують в собі риси і тетерука і глухаря, причому схожість з яким-небудь з цих двох                              видів залежить від того, до якого виду нале-                             жить мати. Мисливці вважають межняків                    шкідливими і намагаються відстрілювати їх.
Межняки з'являються в тому випадку, якщо в якомусь районі, де живуть тетереви і глухарі, самців одного з цього видів не вистачає. Як правило, цими самцями виявляються глухарі. Відсутність самців пояснюється жадібністю полюванням, яка знищує чоловічих особин. Тому самцям доводиться йти на токовище спорідненого виду. Самки тетеруків та глухарів дуже схожі один на одного, і самці іншого виду охоче спаровуються з ними. У цьому випадку у самки з'являється потомство - виводок межняків.
Гібриди птахів - межняки.
Мулард - «мускусна качка» - міжвидовий гібрид, який отримують при схрещуванні селезнів мускусних качок з домашніми качками. Муларди не зустрічаються в дикій природі через різні географічні ареали звичайної крякви (Євразія) та дикої качки мускусної (Південна Америка), виводяться тільки з ініціативи людини для виправлення недоліків, наявних у цих порід.
Муларди - спокійні, охайні,                                       скороспілі, мають велику живу                                                   масу і м'ясо хорошої якості. Як                                                  і більшість міжвидових гібридів,                                        безплідні, кладка яєць - 6-7 штук.
Гібриди птахів - муларди.
Отримано господарські цінні гібриди в рибництві:
-   для ставкових рибоводних господарств виведені холодостійкі гібриди лускатого і дзеркального коропа з амурським сазаном;
-  отримано міжродові гібриди коропа з карасем, по харчовій цінності близькі до коропа і успадковують підвищену витривалість карася.
Отримані гібриди осетрових риб, які швидко ростуть та мають смачне м’ясо:
-   білуги із стерляддю (бістер);
білуги з осетром;
осетра із стерляддю.
Гібриди риб
Успішними були спарювання:
лісового та степового тхора;
тхора та норки;
горностая і тхора;
кам'яної і лісової куниці;
лісової куниці і соболя – кідус.
Хутрова продукція гібридів                                             була кращою, ніж у вихідних форм.
Гібриди хутрових звірів
Хонорік - це гібрид між тхором та європейською норкою ("хо" - тхір, "нор" - норка). Вперше в неволі хонорік був виведений в  1978 р. зоологом Д. Тернівським в результаті схрещування самця тхора і самки європейської норки. Зрідка хоноріки зустрічаються і в дикій природі, в місцях перетину ареалів тхора та європейської норки.
Якість хутра виведених в неволі хоноріків виявилася                   набагато кращою, ніж хутро норки, тому їхні шкірки свого часу викликали справжні сенсації на міжнародних виставках.
Найдивовижніша біологічна особливість хоноріків - їх фертильність - відтворення потомства.                                                        Самки здатні приносити потомство не                                                          тільки щорічно, але і по два рази на рік.
В даний час є декілька експериментальних                                     біологічних центрів, де виводять хоноріків                                                          для наукових цілей.
Гібриди хутрових звірів – хонорік.
Успішно протікає внутрішньовидова гібридизація  Зайцеподібних. У природі відомі гібриди між зайцем-русаком і зайцем-біляком, альпійським зайцем. Що стосується спаровування зайця-русака з домашнім кроликом, то дані тут суперечливі, хоча гібриди від зайчихи і кролика бували.

Гібриди зайцеподібних
Міжвидове схрещування може відбуватися і між левами й тиграми. Потомство від такого схрещування називають лігри або тигрони. Назва залежить від того, хто був батьком гібрида, на це вказує перша частина назви.
Гібриди великих кішок
Леви також схрещуються з леопардами (їх потомство називають леопонами), а також з іншими видами, даючи в світ більш незвичайних тварин.
Гібриди великих кішок
Лігри - це помісь лева і тигриці. Вони є найбільшими з  котячих у світі. Незвичайний гігантизм лігрів пояснюється тим, що в ДНК лева і тигриці є ген, що відповідає за ріст. У тигра і левиці цього гена немає, що і пояснює даний факт. Самки лігрів (лігриці) можуть давати потомство, що незвично для гібридів. Зовнішнім виглядом і розміром ці гібриди схожі з вимерлим в плейстоцені печерним левом.
Тігрони - гібриди від                                                            схрещування тигра та                                                          левиці.
Гібриди великих кішок
Гібриди вовка і собаки - вовкособи за даними вітчизняних і зарубіжних дослідників характерні тим, що гібридні тварини першого, другого, і до певної міри третього покоління характеризуються підвищеною обережністю і боягузтвом, через що погано піддаються дресируванню та непридатні для використання у будь-якій роботі.
На розпліднику кінологічного факультету Пермського військового інституту внутрішніх військ отриманий позитивний результат гібридизації                            вовка і собаки: значна частина                                               гібридних тварин має досить добре                                                   виражені ознаки толерантності до                                            людини.
Гібриди вовків та собак
Віддалена гібридизація дозволяє поєднувати найцінніші властивості і ознаки, роз'єднані в ході багатовікової історії, і створює нову різноманітність нащадків.
Гібридні тварини, як правило,                                                 перевершують батьківські форми за                                           багатьма господарськими                                                    корисними якостями:                                                                 - працездатністю;
    - витривалістю;
    - продуктивністю та ін.

Значення віддаленої гібридизації
Гібриди головним чином мешкають у неволі, і їх поява є результатом втручання людини. Ще в XVII столітті німецький натураліст Кірхер стверджував, що своїми очима бачив гібрид коня і оленя, який назвав гіпеелафусом. А ще юмарта - плід схрещування коня і корови, адже живе і зараз в одному з індійських храмів кінь з коров'ячими рогами. Загалом, складно все і заплутано в світі гібридів…
Підготувала
Учениця 11 класу
Дубенського НВК “школа-гімназія”
Штогрин Ірина

Дякую за увагу!


види середовищя існування


Різноманітність кісткових риб


title: Види кровотеч

text:
Види кровотеч
– це вихід крові із судин.
В залежності від того, яка судина пошкоджена, розрізняють кровотечі: капілярні, венозні, артеріальні.
В залежності від того, куди виливається кров, їх поділяють на зовнішні і внутрішні.
Кровотеча

Найбільш небезпечні
При пораненнях артерій кров у вигляді струменя викидається з рани з силою, рівною тиску в пошкодженій посудині. Тиск в артеріях підвищується при вступі крові з серця в аорту при скороченні серця і знижується при кожному розслабленні його.
Артеріальні кровотечі
при артеріальній кровотечі висота струменя крові не постійна, вона збільшується одночасно з кожним скороченням серця. Таким чином, основною ознакою артеріальної кровотечі є викидання крові з рани у вигляді пульсуючого струменя. Артеріальна кров багата киснем і має яскраво-червоний колір. Яскраво-червоний колір крові, витікаючої з рани, є другою ознакою артеріальної кровотечі.
При пораненні вен кров витікає з пошкодженої посудини безперервним струменем. Венозна кров бідна киснем і має темно-вишневий колір. У венах кров тече під невисоким тиском, тому венозні кровотечі в більшості випадків легко зупинити.
Венозні кровотечі
Значну небезпеку представляють поранення великих вен і особливо вен шиї. Ці поранення можуть супроводжуватися великою втратою крові. Небезпека поранення вен шиї, крім того, полягає в можливості засмоктування в них повітря, що може викликати закупорку бульбашками повітря важливих кровоносних судин.

пов'язані з ушкодженням найдрібніших кровоносних судин.
Капілярні кровотечі
Паренхіматозними кровотечами називаються кровотечі при пораненні дрібних артерій, вен і капілярів внутрішніх органів (легенів, печінки, селезінки). Завдяки поганому впаданню посудин паренхіматозні кровотечі зазвичай бувають тривалими і щедрими.
Перенхіматозні кровотечі
Якщо кров виливається у внутрішні порожнини організму, то в цих випадках говорять про внутрішню кровотечу.
Так, наприклад, при розривах селезінки або печінки відбуваються небезпечні для життя внутрішні кровотечі в черевну порожнину.
Внутрішні кровотечі
При внутрішніх кровотечах ознакою крововтрати є стан гострого недокрів'я, що несподівано наступило.
Для цього стану характерна різка блідість шкіри і слизових оболонок, частий і слабкий пульс, прискорене дихання, похолодання тіла, шум у вухах, у важких випадках втрата свідомості. При внутрішніх кровотечах потрібне негайне хірургічне втручання.


title: Віддалена гібридизація

text:
Віддалена 		гібридизація 					тварин

Що таке гібридизація?
Гібридизація - процес одержання гібридів, який грунтується на об'єднанні генетичного матеріалу різних клітин або організмів. Гібриди утворюються в результаті статевого процесу або з'єднання нестатевих клітин. Гібридизація можлива як у межах одного виду - внутрішньовидова, так і між особинами різних видів - міжвидова або віддалена.
Віддалена гібридизація - схрещування особин, які належать до різних видів і навіть родів з метою поєднання у гібридів цінних спадкових ознак представників різних видів.
Добре відомий гібрид кобили та осла – мул.
Від кобили мули успадковують розміри тіла і здатність до швидкого руху, від осла - витривалість і виняткову працездатність. Відрізняються більшою тривалістю життя (живуть до 40 років), меншою сприйнятли-вістю до захворювань, невибагливістю до корму і догляду. За працездат-                            ністю розрізняють 2 типи мулів -                               в'ючний і упряжний.
Лошак - гібрид від схрещування                                        жеребця та ослиці.
Мул, лошак
Зовнішній вигляд і швидкість пересування вплинули на рішення людини одомашнити зебру вельми незвичайним чином - шляхом схрещування її з родичами - іншими представниками непарнокопитних. Результатом такого досвіду стали цікаві тварини з незвичайними назвами. Всі вони носять загальну назву - зеброїди, яка походить                                                     від змішування слів «зебра» і                                                  «гібрид».  Для отримання цих                                                       гібридів використовують самців                                                             зебри і самок інших кінських.
Зеброїди
Гібрид зебри і коня - зорс (Zorse від англійських слів «zebra» - «зебра» і «horse» - «кінь»). За зовнішнім виглядом досить красива тварина, яка поєднала ознаки таких міцних копитних                                       тварин.
Зеброїди. Зорс.
Зебра плюс осел дорівнює Зонка (Zedonk або Zonkey від англійських слів «zebra» - «зебра» і «donkey» - «осел»). Для цих гібридів характерний ремінь на спині, на череві і «хрест»                                                                                на плечах.
Зеброїди. Зонка.
Якщо схрестити зебру і поні, в результаті вийде Зоні (Zony від англійських слів «zebra» - «зебра» і «pony» - «поні»).
Зеброїди. Зоні.
Зеброїди зазвичай формою більше схожі на матір і мають батьківські смужки на ногах або частково на шиї і тулубі. Вони створюються для практичного використання - як їздові і в'ючні тварини. В Африці вони мають переваги перед кіньми, ослами і зебрами, оскільки стійкі до укусу мухи цеце і більше піддаються дресируванню, ніж зебри.
Зеброїди
Нар - гібрид першого покоління одногорбого і двогорбого верблюдів, що має на спині два невисоких і злитих воєдино горби. Досить витривала і сильна тварина. Може мати потомство, але в другому поколінні можуть бути малоцінні особини (відбувається Менделівське розщеплення).
Від схрещування самки нара з бактріанами народжується коспак, з дромедаром - кохерт.
Гібриди верблюдів
Гібриди верблюдів

 Верблюлама - гібрид верблюда і лами. Народжується
   на світ в результаті штучного запліднення, оскільки
   відмінність розмірів тварин не допускає природного
   розмноження.
   У верблюлами
   зазвичай короткі
   вуха і довгий хвіст,
   як у верблюда, але
   роздвоєне копито,
   як у лами. І головне -
   у верблюлам
   відсутній горб.
В Асканії-Нова шляхом гібридизації червоної степової великої рогатої худоби із зебу, в результаті отриманий зебувидний гібрид, що відрізняється більш високим вмістом жиру в молоці і стійкістю до піроплазмозу.
У США схрещуванням биків зебу з коровами шортгорнської породи отримана спеціалізована м'ясна порода великої рогатої худоби санта-гертруда.

Гібриди зебу
Схрещуванням свійської тварини високогірних районів Центральної Азії - яка - з великою рогатою худобою виведено нові породи - сарлики та хайнаки. Вони мають більшу продуктивність і вищі якості м'яса, порівняно з яком, та кращу пристосованість до суворих умов високогір'я порівняно з великою рогатою худобою.

Гібриди яка
Отримано гібриди:
великої рогатої худоби з зубром – зуброни;
великої рогатої худоби з бізоном;
зубра з бізоном – зубробізони;
бізона з яком, зебу, гаялом.
Гібриди зубра та бізона

У свинарстві практикується в основному гібридизація домашніх свиней з диким кабаном для зміцнення статури свиней культурних порід і поліпшення їх пристосованості до місцевих умов.
Гібриди свиней
У вівчарстві шляхом гібридизації домашніх овець з дикими баранами муфлоном і архаром виведені нові породи:
 - архаромеринос - гібрид тонкорунних овець - мериносів і дикого гірського барана - архара. Гібриди успадкували основні екстер'єрні особливості і пристосованість до гірських умов архара і продуктивність мериносових овець.
 - цікавий і досвід гібридизації домашньої вівці зі сніговим бараном, що мешкають в північних районах і, завдяки особливій будові вовни і хорошій терморегуляції, пристосовані до низьких температур.
 - гібридизація сніжного барана з муфлоном                                         не має проблем. Гібриди плодовиті і                                                             можуть злучатися з домашніми вівцями.
Гібриди овець
Гібрид вівці та кози отриманий від схрещування барана з козою чи козла з вівцею. Домашня коза належить до роду гірських козлів, домашня вівця - до роду баранів. У кози 60 хромосом, а у вівці 54. Потомство, одержане в результаті схрещування, звичайно буває мертвонародженим. У 2000 р. в Ботсвані народився гібрид чоловічої статі - потомство барана і кози. Гібрид був кастрований в 10 місяців. Аналіз каріотипу показав, що особина має 57 хромосом - проміжне число між кількістю хромосом вівці і кози. Гібрид в 5 років важив 93 кг. Гібрид мав грубу зовнішню шерсть, але м'яку внутрішню, довгі козлячі ноги і важке бараняче тіло. Незважаючи на те, що гібрид був безплідний, у нього було дуже активне лібідо. Коли це стало перешкодою, його кастрували.
Гібриди овець
У птахівництві гібридизація дала можливість отримати цікавих гібридів:
домашньої курки з павичем, фазаном, тетеревом;
курей з індиками;
качок з індиками;
півня із цесаркою;
павича з цесаркою;
мускусної качки з домашнім селезнем;
канарейок із чижами, щоглами, вівсянками…
у численних розплідниках розводять хижих птахів для любителів полювання з ними.
Гібриди птахів
Унікальний випадок гібридизації домашньої качки й гусака. «Уткогусь» був отриманий в одному з сіл поблизу Москви в 1924 році. Його поселили юні натуралісти в Сокольниках. Тут він парувався з качками і гусаками, потім в 1933 році був переданий московським зоопарку, де загинув                                       у цьому ж році у віці 9 років.
Гібриди птахів - “уткогусь”.
Межняки - гібриди тетерева і глухаря, що зустрічаються досить часто і поєднують в собі риси і тетерука і глухаря, причому схожість з яким-небудь з цих двох                              видів залежить від того, до якого виду нале-                             жить мати. Мисливці вважають межняків                    шкідливими і намагаються відстрілювати їх.
Межняки з'являються в тому випадку, якщо в якомусь районі, де живуть тетереви і глухарі, самців одного з цього видів не вистачає. Як правило, цими самцями виявляються глухарі. Відсутність самців пояснюється жадібністю полюванням, яка знищує чоловічих особин. Тому самцям доводиться йти на токовище спорідненого виду. Самки тетеруків та глухарів дуже схожі один на одного, і самці іншого виду охоче спаровуються з ними. У цьому випадку у самки з'являється потомство - виводок межняків.
Гібриди птахів - межняки.
Мулард - «мускусна качка» - міжвидовий гібрид, який отримують при схрещуванні селезнів мускусних качок з домашніми качками. Муларди не зустрічаються в дикій природі через різні географічні ареали звичайної крякви (Євразія) та дикої качки мускусної (Південна Америка), виводяться тільки з ініціативи людини для виправлення недоліків, наявних у цих порід.
Муларди - спокійні, охайні,                                       скороспілі, мають велику живу                                                   масу і м'ясо хорошої якості. Як                                                  і більшість міжвидових гібридів,                                        безплідні, кладка яєць - 6-7 штук.
Гібриди птахів - муларди.
Отримано господарські цінні гібриди в рибництві:
-   для ставкових рибоводних господарств виведені холодостійкі гібриди лускатого і дзеркального коропа з амурським сазаном;
-  отримано міжродові гібриди коропа з карасем, по харчовій цінності близькі до коропа і успадковують підвищену витривалість карася.
Отримані гібриди осетрових риб, які швидко ростуть та мають смачне м’ясо:
-   білуги із стерляддю (бістер);
білуги з осетром;
осетра із стерляддю.
Гібриди риб
Успішними були спарювання:
лісового та степового тхора;
тхора та норки;
горностая і тхора;
кам'яної і лісової куниці;
лісової куниці і соболя – кідус.
Хутрова продукція гібридів                                             була кращою, ніж у вихідних форм.
Гібриди хутрових звірів
Хонорік - це гібрид між тхором та європейською норкою ("хо" - тхір, "нор" - норка). Вперше в неволі хонорік був виведений в  1978 р. зоологом Д. Тернівським в результаті схрещування самця тхора і самки європейської норки. Зрідка хоноріки зустрічаються і в дикій природі, в місцях перетину ареалів тхора та європейської норки.
Якість хутра виведених в неволі хоноріків виявилася                   набагато кращою, ніж хутро норки, тому їхні шкірки свого часу викликали справжні сенсації на міжнародних виставках.
Найдивовижніша біологічна особливість хоноріків - їх фертильність - відтворення потомства.                                                        Самки здатні приносити потомство не                                                          тільки щорічно, але і по два рази на рік.
В даний час є декілька експериментальних                                     біологічних центрів, де виводять хоноріків                                                          для наукових цілей.
Гібриди хутрових звірів – хонорік.
Успішно протікає внутрішньовидова гібридизація  Зайцеподібних. У природі відомі гібриди між зайцем-русаком і зайцем-біляком, альпійським зайцем. Що стосується спаровування зайця-русака з домашнім кроликом, то дані тут суперечливі, хоча гібриди від зайчихи і кролика бували.

Гібриди зайцеподібних
Міжвидове схрещування може відбуватися і між левами й тиграми. Потомство від такого схрещування називають лігри або тигрони. Назва залежить від того, хто був батьком гібрида, на це вказує перша частина назви.
Гібриди великих кішок
Леви також схрещуються з леопардами (їх потомство називають леопонами), а також з іншими видами, даючи в світ більш незвичайних тварин.
Гібриди великих кішок
Лігри - це помісь лева і тигриці. Вони є найбільшими з  котячих у світі. Незвичайний гігантизм лігрів пояснюється тим, що в ДНК лева і тигриці є ген, що відповідає за ріст. У тигра і левиці цього гена немає, що і пояснює даний факт. Самки лігрів (лігриці) можуть давати потомство, що незвично для гібридів. Зовнішнім виглядом і розміром ці гібриди схожі з вимерлим в плейстоцені печерним левом.
Тігрони - гібриди від                                                            схрещування тигра та                                                          левиці.
Гібриди великих кішок
Гібриди вовка і собаки - вовкособи за даними вітчизняних і зарубіжних дослідників характерні тим, що гібридні тварини першого, другого, і до певної міри третього покоління характеризуються підвищеною обережністю і боягузтвом, через що погано піддаються дресируванню та непридатні для використання у будь-якій роботі.
На розпліднику кінологічного факультету Пермського військового інституту внутрішніх військ отриманий позитивний результат гібридизації                            вовка і собаки: значна частина                                               гібридних тварин має досить добре                                                   виражені ознаки толерантності до                                            людини.
Гібриди вовків та собак
Віддалена гібридизація дозволяє поєднувати найцінніші властивості і ознаки, роз'єднані в ході багатовікової історії, і створює нову різноманітність нащадків.
Гібридні тварини, як правило,                                                 перевершують батьківські форми за                                           багатьма господарськими                                                    корисними якостями:                                                                 - працездатністю;
    - витривалістю;
    - продуктивністю та ін.

Значення віддаленої гібридизації
Гібриди головним чином мешкають у неволі, і їх поява є результатом втручання людини. Ще в XVII столітті німецький натураліст Кірхер стверджував, що своїми очима бачив гібрид коня і оленя, який назвав гіпеелафусом. А ще юмарта - плід схрещування коня і корови, адже живе і зараз в одному з індійських храмів кінь з коров'ячими рогами. Загалом, складно все і заплутано в світі гібридів…
P.S.


Тваринний і рослинний світ природних зон Африки
Урок  з географії материків. 7 клас
Автор: вчитель географії СЗОШ №29 м. Хмельницького
Ковальчук В.В.
Баобаби
Пелікани
В Африці яскраво проявляється широтна зональність. Поширення природних зон на материку вважають симетричним: по обидві сторони від екватора зони закономірно змінюють одна іншу. Від осьової зони вологих екваторіальних лісів послідовно йдуть зони саван, рідколісь і чагарників субекваторіальних поясів, зони тропічних пустель та напівпустель, зони субтропічних вічнозелених лісів і чагарників.
Олеандр
Лавр
Муха Цеце
Вологі екваторіальні ліси, або гілеї. Вони формуються на червоно-жовтих фералітних ґрунтах і ростуть кількома ярусами. Гілеї відрізняються багатством і різноманітністю видів рослин, яких налічується близько 25 тисяч. Сейби, ці дерева першого ярусу висотою 60-80 м мають додаткове коріння — дошкоподібні підпорки.У другому ярусі переважають фікуси і різні види пальм висотою 20-40 м. Третій ярус має дерева заввишки 10-15 м, серед яких багато цінних порід з міцною деревиною: ебенове (чорне), червоне, сандалове дерева, різні види пальм, зокрема олійна, з плодів якої виробляють пальмову олію, каучуконоси. Залізне дерево таке важке, що тоне у воді. Ростуть у гілеї хлібне, кавове, мускатне дерева та дерево какао. У самому низу розмістилися невибагливі до світла деревоподібні папороті, різноманітні чагарники.
Ротанг
Орхідеї
Олійна пальма
Фікус
Ліани
Кунжут
Кола
Кавове  дерево
Кокосова пальма
Манго
Банан
Вологі тропічні ліси мають своєрідну фауну, далеко не настільки багату, як фауна відкритих просторів Африки. У лісах значно менше травоїдних і, отже, менше хижаків. З копитних для лісів характерний родич жирафу окапі —тварина, що ховається в густих лісових заростях, дуже полохлива й обережна. Є також лісові антилопи, водяний оленьок, кабан, буйвол, бегемот. Хижаки представлені дикими кішками, леопардами, шакалами і виверрами.З гризунів поширені кісткохвостий дикобраз, шшипохвості летяги.
Різноманітні в лісах мавпи, причому багато які з них ведуть деревний спосіб життя. Численні мавпи, павіани, мандрілли. Африка між 10° пн. ш. і 10° пд.ш. є місцем проживання двох родів сучасних людиноподібних мавп — шимпанзе  і горили, кожний з яких представлений двома-трьома видами.
 горила
Битва горил
Мавпочка
Шимпанзе
Бабуїн
Горила
Райдужні папуги
Сірий  африканський
папуга
Ара
Какаду
Леопарди
Бегемоти
Запитання і завдання
1. Які особливості розміщення природних зон Африки?
2. Де розташована зона вологих екваторіальних лісів?
3. Під впливом яких природних чинників формуються ґрунти екваторіальних лісів?
4. Як пристосувалися рослини до життя в густому вологому екваторіальному лісі?
5. Чому вологі екваторіальні ліси вічнозелені?
6. Які тварини поширені в екваторіальному лісі?

Африканські савани – неозорі рівнини, де панують трави, серед яких ростуть окремо або групами дерева і чагарники. Вони займають 40 % площі материка і широким поясом огинають вологі екваторіальні ліси. Савани лежать у субекваторіальному кліматичному поясі Північної півкулі та субекваторіальному і тропічному поясах Південної півкулі. Тому їх клімат постійно жаркий, але перемінно-вологий: чітко розрізняються вологий і сухий сезони.
Слони в зоні саван
У савани два кольори — яскраво-зелений у сезон дощів і бурожовтий у сухий сезон, коли майже всі дерева скидають листя, а трави вигорають під пекучим сонцем.
Носороги
Марабу

Носороги і пелікани
Цар звірів
Буйвол
Гієна
У савані безліч птахів. Найбільший — африканський страус, що втратив здатність літати. Довгоногий птах-секретар полює на плазунів, зокрема на змій. Особливо численні чаплі, фламінго, марабу, пелікани. Біля водоймищ вони утворюють величезні пташині колонії.
Біля водоймищ зустрічаються жирафи, носороги , слони, бегемоти .Багато в савані хижаків. Це лев , гепард — найпрудкіший серед тварин, а також шакали і гієни . У річках і озерах водяться крокодили.» Дуже багато плазунів: ящірок, змій, хамелеонів.
Антилопи
Жирафи
Антилопа  Гну
Антилопи
Запитання і завдання
1. В яких кліматичних поясах розміщується зона саван?
2. Охарактеризуйте клімат саван.
3. Як клімат впливає на характер ґрунтів і рослинності саван?
4. Чому в саванах дерева листопадні?
5. Якими чинниками обумовлена велика кількість травоїдних тварин?
6. Які хижаки живуть у саванах?

Вінценосний журавель
Пустелі і напівпустелі
На північ й південь від саван в Африці розташовуються зони тропічних пустель й напів пустель. В Північній Африці – це грандіозна Сахара ( з півночі на південь простягнулась на 2 000 км, з заходу на схід – близько 6 000 км, площа – 8,7 млн. км2). В Південній Африці – пустелі й напівпустелі западини Калахарі й пустеля Наміб.

Рослинність африканських пустель дуже розріджена й представлена переважно ксерофітами в Сахарі й сукулентами в Південній Африці. В Сахарі в складі злаків представлені аристида й дике просо з чагарників – акації, ефедра. Для Калахарі характерні сукуленти: алое, молочаї. В пустелі Наміб поширені своєрідна рослина – вельвічія.

Тваринний світ африканських пустель і напівпустель пристосувався до життя в азидних умовах. Вони можуть в пошуках їжі проходити значні відстані (наприклад, дрібні антилопи) чи подовгу обходитись без води (плазуни, верблюди).
Вельвічія
Аристида
Зонтична акація
Ефедра
Аристида
Алоє
Ефа
Жук скарабей
Шакал
Лисиця фенек
Рогата гадюка
Газель-аддакс
Каракал
Піщанка
Барханний кіт
Верблюд
Підсумок уроку.
       На материку чітко проявляється закон географічної зональності: екваторіальні ліси  змінюються саванами, які переходять у тропічні пустелі, а на північному і південному  побережжях  континенту  вузькою смугою простяглися -  субтропічні  твердолисті ліси і чагарники.

 -      За видовим складом рослин і тварин,що припадають на одиницю площі,
африканські савани не мають собі рівних  серед природних зон.

  -     В Африці пустелі  та напівпустелі займають величезні площі, а пустеля Сахара – є  найбільшою пустелею світу.


title: Тваринний світ Африки

text:
Тваринний і рослинний світ природних зон Африки
Баобаби
Пелікани
В Африці яскраво проявляється широтна зональність. Поширення природних зон на материку вважають симетричним: по обидві сторони від екватора зони закономірно змінюють одна іншу. Від осьової зони вологих екваторіальних лісів послідовно йдуть зони саван, рідколісь і чагарників субекваторіальних поясів, зони тропічних пустель та напівпустель, зони субтропічних вічнозелених лісів і чагарників.
Олеандр
Лавр
Муха Цеце
Вологі екваторіальні ліси, або гілеї. Вони формуються на червоно-жовтих фералітних ґрунтах і ростуть кількома ярусами. Гілеї відрізняються багатством і різноманітністю видів рослин, яких налічується близько 25 тисяч. Сейби, ці дерева першого ярусу висотою 60-80 м мають додаткове коріння — дошкоподібні підпорки.У другому ярусі переважають фікуси і різні види пальм висотою 20-40 м. Третій ярус має дерева заввишки 10-15 м, серед яких багато цінних порід з міцною деревиною: ебенове (чорне), червоне, сандалове дерева, різні види пальм, зокрема олійна, з плодів якої виробляють пальмову олію, каучуконоси. Залізне дерево таке важке, що тоне у воді. Ростуть у гілеї хлібне, кавове, мускатне дерева та дерево какао. У самому низу розмістилися невибагливі до світла деревоподібні папороті, різноманітні чагарники.
Ротанг
Орхідеї
Олійна пальма
Фікус
Ліани
Кунжут
Кола
Кавове  дерево
Кокосова пальма
Манго
Банан
Вологі тропічні ліси мають своєрідну фауну, далеко не настільки багату, як фауна відкритих просторів Африки. У лісах значно менше травоїдних і, отже, менше хижаків. З копитних для лісів характерний родич жирафу окапі —тварина, що ховається в густих лісових заростях, дуже полохлива й обережна. Є також лісові антилопи, водяний оленьок, кабан, буйвол, бегемот. Хижаки представлені дикими кішками, леопардами, шакалами і виверрами.З гризунів поширені кісткохвостий дикобраз, шшипохвості летяги.
Різноманітні в лісах мавпи, причому багато які з них ведуть деревний спосіб життя. Численні мавпи, павіани, мандрілли. Африка між 10° пн. ш. і 10° пд.ш. є місцем проживання двох родів сучасних людиноподібних мавп — шимпанзе  і горили, кожний з яких представлений двома-трьома видами.
 горила
Битва горил
Мавпочка
Шимпанзе
Бабуїн
Горила
Райдужні папуги
Сірий  африканський
папуга
Ара
Какаду
Леопарди
Бегемоти
Запитання і завдання
1. Які особливості розміщення природних зон Африки?
2. Де розташована зона вологих екваторіальних лісів?
3. Під впливом яких природних чинників формуються ґрунти екваторіальних лісів?
4. Як пристосувалися рослини до життя в густому вологому екваторіальному лісі?
5. Чому вологі екваторіальні ліси вічнозелені?
6. Які тварини поширені в екваторіальному лісі?

Африканські савани – неозорі рівнини, де панують трави, серед яких ростуть окремо або групами дерева і чагарники. Вони займають 40 % площі материка і широким поясом огинають вологі екваторіальні ліси. Савани лежать у субекваторіальному кліматичному поясі Північної півкулі та субекваторіальному і тропічному поясах Південної півкулі. Тому їх клімат постійно жаркий, але перемінно-вологий: чітко розрізняються вологий і сухий сезони.
Слони в зоні саван
У савани два кольори — яскраво-зелений у сезон дощів і бурожовтий у сухий сезон, коли майже всі дерева скидають листя, а трави вигорають під пекучим сонцем.
Носороги
Марабу

Носороги і пелікани
Цар звірів
Буйвол
Гієна
У савані безліч птахів. Найбільший — африканський страус, що втратив здатність літати. Довгоногий птах-секретар полює на плазунів, зокрема на змій. Особливо численні чаплі, фламінго, марабу, пелікани. Біля водоймищ вони утворюють величезні пташині колонії.
Біля водоймищ зустрічаються жирафи, носороги , слони, бегемоти .Багато в савані хижаків. Це лев , гепард — найпрудкіший серед тварин, а також шакали і гієни . У річках і озерах водяться крокодили.» Дуже багато плазунів: ящірок, змій, хамелеонів.
Антилопи
Жирафи
Антилопа  Гну
Антилопи
Запитання і завдання
1. В яких кліматичних поясах розміщується зона саван?
2. Охарактеризуйте клімат саван.
3. Як клімат впливає на характер ґрунтів і рослинності саван?
4. Чому в саванах дерева листопадні?
5. Якими чинниками обумовлена велика кількість травоїдних тварин?
6. Які хижаки живуть у саванах?

Вінценосний журавель
Пустелі і напівпустелі
На північ й південь від саван в Африці розташовуються зони тропічних пустель й напів пустель. В Північній Африці – це грандіозна Сахара ( з півночі на південь простягнулась на 2 000 км, з заходу на схід – близько 6 000 км, площа – 8,7 млн. км2). В Південній Африці – пустелі й напівпустелі западини Калахарі й пустеля Наміб.

Рослинність африканських пустель дуже розріджена й представлена переважно ксерофітами в Сахарі й сукулентами в Південній Африці. В Сахарі в складі злаків представлені аристида й дике просо з чагарників – акації, ефедра. Для Калахарі характерні сукуленти: алое, молочаї. В пустелі Наміб поширені своєрідна рослина – вельвічія.

Тваринний світ африканських пустель і напівпустель пристосувався до життя в азидних умовах. Вони можуть в пошуках їжі проходити значні відстані (наприклад, дрібні антилопи) чи подовгу обходитись без води (плазуни, верблюди).
Вельвічія
Аристида
Зонтична акація
Ефедра
Аристида
Алоє
Ефа
Жук скарабей
Шакал
Лисиця фенек
Рогата гадюка
Газель-аддакс
Каракал
Піщанка
Барханний кіт
Верблюд
Підсумок уроку.
       На материку чітко проявляється закон географічної зональності: екваторіальні ліси  змінюються саванами, які переходять у тропічні пустелі, а на північному і південному  побережжях  континенту  вузькою смугою простяглися -  субтропічні  твердолисті ліси і чагарники.

 -      За видовим складом рослин і тварин,що припадають на одиницю площі,
африканські савани не мають собі рівних  серед природних зон.

  -     В Африці пустелі  та напівпустелі займають величезні площі, а пустеля Сахара – є  найбільшою пустелею світу.


Виділення


Відділ Покритонасінні (Квіткові) Angiospermae


Види мутацій. Комбінативна та мутаційна мінливість. Мутагени. Модифікаційна мінливість.


title: ВІДКРИТІ ТА МІКРОСИСТЕМИ АНАЛІЗУ НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА

text:
Yuriy Posudin
Environmental Monitoring with Fundamentals of Metrology
Lecture 12c
OPEN AND MICROSYSTEMS OF ENVIRONMENTAL ANALYSIS
Toda and Dasgupta, Chem.Eng.Comm, 2008, 195: 82-97


Відділи Хвощеподібні та Плауноподібні.


Різноманітність класу Птахи


"Види популяції"


Способи живлення тварин. Ланцюги живлення тварин


title: Рослини - рятівники від радіації

text: SOS! HELP!


Вагітність


Шкідливий вплив алкоголя на організм людини


Різноманітність комах


Око - оптичний прилад


Відділ Покритонасінні


Різноманітність молюсків. Значення у природі і житті людини

           Тип Молюски

    150 тис. сучасних видів

    “ Щоб осмислити світ,
треба вміти бачити
й  запам'ятовувати  все
невичерпне  розмаїття ”

І.А. Єфремов
Відділи тіла:
 Голова
 Тулуб
 Нога
 Черепашка
     Тип Молюски

 Клас Черевоногі
 Клас Двостулкові
 Клас Головоногі

                 Клас Черевоногі

            Клас Двостулкові

              Клас Головоногі
Цифровий диктант:
Черевоногі (1,2,3,5,7)
Двостулкові (1,6,8,10,11)
Головоногі (1,4,6,9,12)
   Біоніка – наука, яка вивчає будову живих організмів з метою використання їхніх властивостей у техніці.

    Значення молюсків:

Позитивне

Негативне
                 АПУЛЯРІЯ
                        РАПАН
                    АПУЛЯРІЯ
                    МУРЕКС
       ВИНОГРАДНИЙ СЛИМАК


title: Тварини в творчості Т. Г. Шевченка

text:
Проект   “Тварини в творчості Т.Г.Шевченка”

Т.Г. Шевченко – великий знавець рідної природи
        Тваринний світ представлений у поезії Т.Г.Шевченка 61 видом.
З них найбільше поет згадує:
 птахів - 26 видів;
 ссавців - 20 видів;
 комах - 7;
плазунів, земноводних - 4;
риб - 4 види.
ОРЕЛ - символ відваги і сміливості, справжньої гордості та чоловічої краси.
           Поет уславлює в образі орла бандуриста співця, його пісня
має силу і крила, йде у народ:
Бандуристе, орле сизий!
Добре тобі, брате:
Маєш крила, маєш силу,
Є коли літати
Утни, батьку, орле сизий!
Нехай я заплачу,
Нехай свою Україну
Я ще раз побачу
          Відважний отаман Гамалія, ватажок    морських походів запорожців, який визволив із неволі не одну тисячу козаків-бранців, теж показаний в образі орла:
 Пливуть співаючи; пливе
Позад завзятий Гамалія:
Орел орлят мов стереже…

    Поетичні думки поета виступають, як сильні птахи – орли:
А думка край світа на хмарі гуля.
Орлом сизокрилим літає, ширяє.
Сини мої! орли мої!
Летіть в Україну –
Хоч і лихо зустрінеться,
Так не на чужині
   Тарас Шевченко використовує саме образ сизого орла для характеристики козацької звитяги:
 Літа орел, літа сизий
Попід небесами;
Гуля Максим, гуля батько
Степами-лісами.
Ой літає орел сизий,
А за ним орлята;
Гуля Максим, гуля батько,
А за ним хлоп'ята.

КІНЬ - символ енергії й сили
            Для  поета кінь уособлює вільне життя та нескорений дух, він  невід’ємний від козака, отож і від ідеї волелюбства, свободи.
Отак, сину,
Помолившись Богу,
Осідлаєм буланого
Та й гайда в дорогу!

І Степан сідлає
Коня, свого товариша...

А тим часом із діброви
Козак виїзжає;
Під ним коник вороненький
Насилу ступає.

У своїх творах поет показує, як мати проводжає сина у військовий похід:

А коня йому купивши,
Сідельце сама
Самим шовком вишивала...

Посадила на коника...

Та й повела коня вздовж села.
Та й привела до обозу;
В військо оддала...

ЗОЗУЛЯ - символ суму і вдівства, нещастя та туги

          Кобзар показав, що  вона має віщий дар – «кукує» людині літа, щасливе або нещасливе заміжжя.

„Е...е...лю-лі,
Питала зозулі,
Зозуля кувала,
Правдоньку казала,
Буду сто літ жити...”

Закувала зозуленька,
На дубу сидячи;

Ой зозуле, зозуленько,
Нащо ти кувала,
Нащо ти їй довгі літа,
Сто літ накувала?

   У творах Шевченка зозуля – символ смерті, загибелі, щось зловісне:

Поховали громадою
Як слід, по закону...
Прилітає зозуленька
Над ними кувати

   Перекази вважають
 її перевернутою на
птаху вдовою, через що
вона і гнізда собі
не в'є - бо ні з
 ким в цьому гнізді
 сім'ю заводити.
Качка — символ задоволення малим,  уславлення краси природи й родинного щасливого життя
  Поет з любов'ю ставиться до цього птаха. Сім’я — це святе для поета, тому він милується навіть качиним виводком, гармонією довколишнього природного світу.

Тече вода із-за гаю Та попід горою. Хлюпощуться качаточка Помеж осокою. А качечка випливає З качуром за ними, Ловить ряску, розмовляє З дітками своїми.
ГАДЮКА - символ злоби, люті, підступності й лукавства
   У творах поета гадюка (гадина, змія) сприймається передовсім як символ зла, підлоти, підступності, ворожості.
Ростуть мої близняточка,
А я утішась,
І з злою гадюкою
Я знову кохаюсь

Усміхнулась Катерина,
Тяжка усміхнулась;
Коло серця – як гадина
Чорна повернулась

   Т. Шевченко дуже часто когось порівнює з гадюкою.
І вся мерзенна Іудея
Заворушилась, заревла,
Неначе гадина в болоті

Зашипіли, мов гадюки,
Ченці в Ватикані

Кардинали, як гадюки,
В’ються круг тіари
СОЛОВЕЙКО - співець добра і кохання, символ весни і волі
        Поет показує пташку як передвісника справжньої весни в лісах та гаях, але тільки тоді розпочинає оспівувати весну, коли нап'ється води з березового листя, і співає доти, поки не перецвітуть сади. Обсипається цвіт - поступово стихає солов'їний спів.
        Соловейко – приносить добру звістку про милого

Защебетав соловейко –
Пішла луна гаєм.

  Защебече соловейко
В лузі на калині,
Заспіває козаченько,
Ходя по долині.

Соловейко в темнім гаї
Сонце зустрічає

Нехай думка, як той ворон,
Літає та кряче,
А серденько соловейком
Щебече та плаче

Защебече соловейко
Сохнуть дрібні сльози

            Цього співучого птаха настількилюбив поет, що назва «соловей» поступилася лагідному слову «соловейко»!
Голуб та  голубка – символ ніжністі, кохання, злагоди
            У творах поета  голуб  -  козак, любий, батько,  а  голубка – мати, кохана, сестра,
голуби – то закохані. З образом  голуба  Шевченко пов’язує  також смуток,  печаль– від розлуки з коханою :
	День і ніч воркує,
	Як голубка без голуба,
	А ніхто не чує

	„Бабусенько, голубонько,
	серце моє, ненько!
	Скажи мені щиру правду -
	Де милий-серденько?”

	„Поставай же, мій голубе!
	Дивись – я не плачу.”

	„За що ж, скажи, мій голубе?
	Кому хоч оддати
	Свою Катрю...”
              Основні компоненти символічного значення – „мир”, „чистота”, „кохання”, „смуток”.
СОВА - символ мудрості й потаємних знань, і водночас, нещастя і смерті
         У творчості Т.Г.Шевченка Сова виступає символом похмурості, ізольованості від людей:

	Дивлюсь: так буцім сова
	Летить лугами, берегами, та нетрями,
	Та глибокими ярами,
	Та широкими степами,
	Та байраками.
	А я за нею, та за нею,
	Лечу й прощаюся з землею

        Віщують сови та сичі…

      Кричать сови, спить діброва…

          У поемі «Сова» змальовано трагічну долю матері-вдови, у якої забрали в солдати єдиного сина. Злидні, безправ’я, безнадійність побачити сина стали причиною божевілля вдови.

        Вдень лазила на смітниках,
	Черепки збирала...
	А у ночі розхристана
	І простоволоса
	Селом ходить – то співає,
	То страшно голосить...
	Діти бігали з паліччям
	Удень за вдовою
	По вулицях та, сміючись...
	Дражнили Совою

Вовк — символ хороброго воїна, козака
   У творах поета вовк вистуває справжнім  мисливецем. Крім власної спритності у полюванні використовує допомогу родичів
Десь далеко сіроманці
Вовки завивають.

  Т.Шевченко порівнює козака із вовком, який є -  вільним, свободолюбивий та одиноким

Пішов степом сіромаха,
Сльози утирає.
Довго, довго оглядався,
Тай не видко стало.

Ягня -  символ дитинства, смирення, невинності, послуху
  Образ даної тварини асоціюється у поета із дитинством
Пасу я ягнята, а я ще малий…
  Один з таких яскравих моментів він відтворив у своєму вірші:
Мені тринадцятий минало.Я пас ягнята за селом
Світло й радісно було на душі у тринадцятилітнього пастушка, було любо, "неначе в Бога ":
Господнє небо, і село,Ягня, здається, веселилось!І сонце гріло, не пекло!
  Та варто було тільки дитячій душі, усвідомити свою сирітську самотність,  як і з неї зникав радісний настрій: все "почорніло", "помарніло":
Поглянув я на ягнята -Не мої ягнята!Обернувся я на хати -Нема в мене хати!
В садочку темному ягнята
Удень пасуться…
Образ даної тварини не полишав поета і на чужині…
Із степу перекотиполе рудим ягняточком біжить.

Література:
Ващенко В.С. Мова Тараса Шевченка. – Харків, 1963. – 252с.
Вірші Тараса Шевченка [Електронний ресурс]. – режим доступу:
      http://www.rozumnadytyna.com.ua/p=2267
Голда Д. Флора і фауна в поезії Тараса Шевченка: Нові пошуки // Хімія. Біологія. - 1999.- 14. - С.2-3.
 З творчості Тараса Шевченка [Електронний ресурс]. – режим доступу:  http://petryk.com.ua/ua/articles/279.html
 Комаринець Т. Т. Шевченко і народна творчість. – К., 1972.
Онуфрійчук Ф. Світ рослин у творах Т. Шевченка, 1961 Сторінок: 52
Потапенко О.І., Дмитренко М.К. Словник символів. – К., 1997.-156с
 Шевченко Т.Г. Кобзар / Т.Г. Шевченко. – К.: Дніпро,1999. – 672с.


title: "Слухова сенсорна система"

text:
сенсорна
система
Слухова
§ 64
Слух – один з найбільш значущих органів чуття людини. Приблизно 10 % інформації ми отримуємо через слух. Людське вухо - дуже складний і тонкий механізм, в склад якого входять різноманітні елементи, що довгим ланцюгом здійснюють передачу від вушної раковини до кори головного мозку.
Слухова сенсорна система має периферичний відділ (орган слуху) провідниковий відділ (слуховий нерв) і центральний відділ (слуховий центр кори кінцевого мозку).   Орган слуху у людини складається з трьох частин: зовнішнього, середнього і внутрішнього вуха
Зовнішнє
Середнє
Внутрішнє
1
2
3
4
5
11
8
9
10
12
1 – вушна раковина
2 – зовнішній слуховий прохід
3 – хрящ
4 – кість
5 – молоточок
6 – коваделко
7 – стремінце
8 – слухові кісточки
9 – вестибулярний апарат
10 – завитка
11 – слуховий нерв
12 – барабанна перетинка
13 – Євстахієва труба
Будова органа слуху
6
7
Зовнішнє  вухо утворене вушною раковиною і зовнішнім слуховим проходом. Зовнішній слуховий прохід у дорослої людини завдовжки 2,5 см
У шкірі слухового проходу є волоски і видозмінені потові залози, що виробляють вушну сірку. Вони виконують захисну функцію (затримують пил і мікроорганізми).
Середнє вухо міститься у товщі скроневої кістки черепа, із зовнішнього боку обмежене барабанною перетинкою, а з внутрішнього - перетинкою овального вікна. До складу середнього вуха входять: три слухові кісточки (молоточок, коваделко і стремінце)
Слухові кісточки послідовно з'єднані між собою. Через молоточок, коваделко і стремінце коливання барабанної перетинки передаються перетинці овального вікна. Завдяки слуховим кісточкам розмах коливань зменшується, зате їхня сила збільшується. Через слухову трубу повітря з навколишнього середовища проникає в порожнину середнього вуха. Тому тиск повітря на барабанну перетинку з обох боків однаковий.
Внутрішнє вухо розміщується вглибині скроневої кістки черепа. Саме тут у спеціальному пристрої, який називають завиткою, розташований рецепторний апарат слухового аналізатора. Завитка – кістковий канал, усередині якого розміщуються дві  подовжні мембрани. Нижня мембрана утворена щільною сполучною тканиною, а верхня – тоненькою одношаровою.
Мембрани  розділяють  канал  завитки на три частини – верхній, середній і нижній. Нижній і верхній канал на  верхівці завитки сполучаються між собою, а середній є замкненою порожниною.  Канали заповнені рідинами: верхні і нижній – перилімфою, а середній – ендолімфою.
Відчуття звуку пов'язане із хвильовими коливаннями повітря, які в слуховій сенсорній системі, перетворившись на нервові імпульси, несуть інформацію про зміни в довкіллі до кори великого мозку, де й формується відповідна гама почуттів. Амплітуду хвильових коливань називають звуковим тиском. Величину звукового тиску вимірюють у децибелах.   Наше вухо здатне сприймати звукові коливання в діапазоні від 16 Гц до 20 тис. Гц (20 кГц). Частоту нижче 16 Гц називають інфразвуком , а понад 20 кГц - ультразвуком

Від 16 Гц до 20 000 Гц
Кортіїв орган – апарат, що містить рецептори й опорні клітини. На кожній рецепторній клітині міститься до 70 виростків – волосків.  Над волосковими клітинами розташована покривна мембрана, яка контактує з волосками. Кортіїв орган розділений на ділянки, кожна з яких відповідає за сприйняття хвиль певної частоти.
Рідина, що міститься в каналах завитки, є передавальною ланкою, яка доносить енергію звукових коливань до покривної мембрани кортіїва органа.

Волоскові клітини відрізняються за своїми функціями. Внутрішніх волоскових клітин розміщених в один ряд в тричі менше ніж зовнішніх, але вони відповідають за передачу 90-95% інформації до мозку. Зовнішні волоскові клітини, розміщені у три ряди, навпаки, отримують еферентні сигнали від мозку і беруть участь у підсиленні або послабленні коливань базилярної мембрани. Під дією ритмічної деполяризації і реполяризації зовнішні волосокові клітини починають ритмічно скорочувтись і розтягуватись, змінюючи натяг базилярної мембрани, таким чином вони збільшують її коливання у певному місці і підсилюють точність сприйняття звуку

Найпоширенішою причиною погіршення слуху є накопичення вушної сірки, яку виділяють залози зовнішнього слухового проходу. Щоб запобігти цьому, потрібно щодня мити вуха і щотижня прочищати слуховий прохід ватою.
Слух може погіршитися внаслідок запалення середнього вуха, спричиненого деякими інфекційними хворобами (ангіною, грипом). При цьому інфекція з носоглотки через слухову трубу проникає у середнє вухо.
Серйозною причиною погіршення слуху є пошкодження барабанної перетинки, наприклад гострим предметом, раптовим занадто сильним звуком. Щоб вирівняти тиск по обидва боки барабанної перетинки (якщо ви передбачаєте дію сильних звуків), необхідно відкрити рот.   Порушенням гігієни слуху є часте користування плеєрами з навушниками. Однотипна, гучна музика, якщо її слухати годинами, не лише послаблює слух, а й впливає на пам'ять, увагу.
Яких гігієнічних норм необхідно дотримуватися, щоб зберегти слух?
У людини орган слуху виконує ще одну надзвичайно важливу функцію. Він є частиною системи, яка забезпечує здатність до членороздільної мови.
Слух є джерелом інформації про звуки і необхідний для розвитку мови.
Презентацію виконала
Учениця 9-Б класу
Ігнатьєва Марія


title: Володимир Щербицький

text:
ПРОКУРАТОРИ УКРАЇНИ
Володимир Щербицький
Володимир Васильович Щербицький

народився 17 лютого 1918 року.

Навчався в Дніпропетровському  хіміко-технологічному  інституті,
після закінчення якого (1941р.) працював інженером-механіком.

Дружина — Рада Гаврилівна (дівоче прізвище — Жеромська), 1924 р. н. Їх шлюб зареєстровано 13 листопада 1945 року о 13 годині у Тбілісі, де в той час 27-річний капітан Щербицький служив у танковій бригаді Закавказького військового округу. Всупереч марновірствам, їх шлюб виявився довгим і щасливим. Діти: дочка Ольга, син Валерій
 З 1948 року на партійній роботі.
 З 1955 року перший секретар Дніпропетровського обкому КПУ,
 З 1957 року член Секретаріату ЦК КПУ;
 З травня 1972 року, після усунення Петра Шелеста перший секретар ЦК КПУ, одночасно;
 З 1961 року — член ЦК КПРС ;
 З 1971року член Політбюро ЦК КПРС;
 З 1955 року депутат Верховної Ради УРСР;
 З 1958 — СРСР;
З травня 1972 року член Президії обидвох Верховних Рад;
 З 1961–1963 та 1965–1972 роках — Голова Ради Міністрів.
Кар'єра радянського  чиновника….
З ім'ям Щербицького пов'язане посилення русифікації України (під приводом здійснення процесу «злиття націй»), суворе переслідування діячів українського дисиденства, яке призвело фактично до його розгрому; зокрема з його ініціативи партійні з'їзди в Україні та вся діяльність партійного й державного апарату велася російською мовою. Повністю підтримував політичний курс генерального секретаря ЦК КПРС Л. Брежнєва, не чинив опору обмеженню прав УРСР…….
Після приходу до влади М. Горбачова 1 березня 1985 р. не підтримав «Перебудову». Щербицький дозволив будівництво на території республіки низки АЕС, в тому числі й Чорнобильської, у перші дні аварії на ЧАЕС намагався приховати трагедію. У період В. Щербицького 20 квітня 1978 р. було прийнято нову Конституцію УРСР.

 У той же час за часи перебування Щербицького на посаді в Ук-раїні відбувався економічний підйом, у людей була стабільна ро-бота та пристойна заробітня платня.
 У навчальних закладах студенти отримували кваліфіковану вищу освіту безкоштовно та влаштовувалися за фахом.
 Була здійснена докорінна технічна модернізація легкої та хар-чової промисловості.
 Розвивалася культура та архітектура: за наказом секрета-ря у Києві було збудовано меморіальний комплекс «Український музей історії Великої Вітчизняної війни 1941–1945 рр.» (відкри-тий 9 травня 1981 р.), музей В. Леніна (тепер Український дім), хоча Ленін ніколи не був у Києві, монумент Жовтневої площі (те-пер Майдан незалежності)…
 на честь Жовтневої революції, здійснено реконструкцію Хре-щатика.
Більшість книжок українською мовою було видано в Україні у 1970—1980-х роках.
Щербицький підтримував розвиток спорту, особливо ФК «Динамо».
Депутат Верховної Ради від Верхньодніпровського виборчого округу (Дніпропетровська обл.).

 28 вересня 1989 — Щербицький пішов у відставку з поста першого секретаря Компартії України внаслідок звільнення пленумом ЦК КПУ у зв'язку з похилим віком.
 Наступником став В. Івашко.
Двічі Герой Соціалістичної Праці (1974, 1977), двічі кавалер ордена Жовтневої Революції, лауреат Ленінської премії.
У сучасному Дніпропетровську його іменем названо вулицю (з лю-того 2003 р.). Закінчив життя у 1990 році, офіційно від запалення легенів, за твердженнями деяких істориків (Гаманюк М.I.) ймовірно покінчив життя самогубством….
Список використаних джерел:
http://uk.wikipedia.org;
http://forum.lvivport.com;
http://www.google.com.ua;
http://4ornobile.livejournal.com;
http://www.bestreferat.ru;
http://www.youtube.com/watch?v=sKKiLO93dBI.

Презентацію виконав учень групи №зз  Костів Ігор

                               за спеціальністю:

                               7124.2               Муляр,
                               7133.2               штукатур,
                               7122.2               пічник

http://vk.com/id104245620                            Калуш/2012


title: українські біологи

text:
Ендокринна регуляція функцій організму
Піготував
Учень   1-Б курсу
Рудікевич Євгеній
Ендокринна система — сукупність органів, частин органів та
окремих клітин, які секретують у кров і лімфу гормони.
Залозами внутрішньої секреції, або ендокринними залозами, називають такі залози, які не мають вивідних проток. Спеціальні продукти їхньої життєдіяльності - гормони - надходять безпосередньо в кров.
Щитоподібна залоза
Тимус
Підшлункова залоза
Гормони впливають на ріст, обмін речовин і перетворення енергії, фізичний і психічний розвиток, статеве дозрівання, діяльність серця, кишечнику та інших органів; забезпечують процес запліднення, вагітність, пологи та вироблення молока молочними залозами.
Гормони поділяються на:

Аміни (адреналін, норадреналін, дофамін, тироксин);
Невеликі пептиди (вазопресин, окситоцин, соматостатин);
Білки (інсулін, глюкагон, пролактин, секретин, кальцитонін);
Глікопротеїни (тиреотропний, фолікулостимулюючий гормони);
Стероїди (естрогени, тестостерон, прогестерон, альдостерон);

Тестостерон
Норадреналін
Порушення діяльності залоз внутрішньої секреції спричиняють захворювання, які називають ендокринними.

Ендокринні хвороби спричиняються:
Гіперфункцією (посилення діяльності ендокринної залози);
Гіпофункцією (послаблення діяльності ендокринної залози).
Передня частина гіпофізу
При надлишку гормонів гіпофізу розвивається гігантизм. У дітей і дорослих хвороба виявляється по-різному:
Зріст хворих дітей значно перевищує зріст однолітків, і в юному віці вони можуть досягати двох метрів.
У дорослих ніби відновлюється ріст. При цьому збільшуються тільки ті частини тіла (руки, ноги, язик, ніс, щелепи), які не втратили здатність рости. Захворювання називають акромегалією.

Порушення функцій щитоподібної залози зумовлює такі
хвороби:
Мікседема
Кретинізм
Затримка процесу скостеніння
Базедова хвороба

Мікседема
Кретинізм
Базедова хвороба
Порушення функцій підшлункової залози зумовлює цукровий діабет.
Дякую за увагу


Трихология


title: Весна

text:
       Презентація
    на тему “ Весна”

Ранок …Заглядає у моє   віконце сонечко.
Легенько торкається своїми  промінчиками
 очей.  Будить.

Вставай, вставай, весна йде,
весна ,росами – перлами закосичена.

Розплющую очі, йду до вікна – там твориться
 диво: на проталинах мого       квітника ніжно
протягують свої рученята – листочки
 підсніжники.

Вбираючи голубінь неба,розкривають
повільно оченята проліски.

А ось маленькі сонечка засяяли – розквітла
 калюжниця.

Зіркову вроду  передають квіточки рястки

Мандрує весна землею,одягає дерева
 у білий цвіт.

І стоять вони, немов наречені

Дмухне легенько вітерець, зірве   кілька
пелюсток і закружляють вони у танці.

А потім  повільно опустяться білим
килимом на землю.

Згодом їм на зміну прийдуть духмяні пахощі бузку

           та нарцисів. Защебечуть голосно птахи .
            Весна …


title: "Рослини палеозойської ери"

text:
Рослини палеозойської ери
Палеозойська ера
Палеозойська ера — геологічна ера протяжністю від 541 до 252.2 млн років тому. В середині палеозою виникли перші наземні рослини - псилофіти й плауноподібні. Пізніше розвинулись деревоподібні папороті, хвойні.
Сигілярія
Вимерлий рід спорових деревоподібних рослин, що існували в період пізнього карбону, однак остаточно вимерли в ранній пермський період.
Лепидодендрон
Рід вимерлих деревоподібних плауновидних рослин, який існував в кам'яновугільному періоді і складав частину флори вугільних лісів.
Саговник
Рід голонасінних рослин родини Саговникові (Cycadaceae) ряду Саговникоподібні (Cycadales). Це один з найдавніших представників сучасної флори, ровесник динозаврів. Встановлено, що тривалість життя саговника може досягати 5000 років.
Гінкго
Гінкго (Ginkgo) є родом вельми незвичної, неквіткової рослини, яку зазвичай називають гінкго. Рід містить один живий вид, G. Biloba(Гінкго дволопатеве).
Мангровий ліс
Мангровий ліс — біом солоних берегових екосистем.
Мангрові ліси ростуть на узбережжях, де в місцях, захищених від енергії хвиль, скупчуються дрібнодисперсні осадові відклади, часто з високим вмістом органіки.
Хвощ
Рід багаторічних трав'янистих спорових рослин, єдиний рід у своєму класі, належить до групи судинних рослин Moniliformopses.
Плаун колючий
Багаторічна, тіньовитривала, заввишки 10-30 см трав'яниста, вічнозелена спорова рослина з родини Плаунових.
Цератозамія
Рід голонасінних рослин родини Замієві (Zamiaceae). Цератозамія поширена у південно-східних районах Мексики та Гватемали.
Кедр
Рід класу хвойних (Coniferopsida або Pinopsida) родини соснових (Pinaceae), найбільш пов'язаний з ялицею (Abies).
Риніофіти
Викопна базальна група судинних рослин, що за традицією містить клас риніопсидів (Rhyniopsida). Точний склад групи постійно переглядається із знаходженням нових залишків рослин та у спробах утворення монофілетичної групи.


title: "Різноманітність кісткових риб"

text:
Презентація з біології на тему:«Різноманітність кісткових риб»

Баракуда

Різноманітність кісткових риб

Гігантські риби-фільтратори


title: "Око"

text:
Зір здорової людини
Гузенко А
Бабаніна Н.
Істомін В.

О́ко— парний сенсорний орган (орган зорової системи) людини, що володіє здатністю сприймати електромагнітне випромінювання в видимому діапазоні довжин хвиль і забезпечує функцію зору.
Крізь очі надходить ≈ 90% інформації з навколишнього світу.
Будова ока

Як ми бачимо?
Акомодація — пристосування ока до чіткого бачення предметів, що розміщені на різній відстані від нього. Відбувається шляхом зміни форми кришталика або його відстані до сітківки.
Фокусування ока на далеких (зліва) та близьких (справа) предметах.

Природно, чим більша роздільна здатність об'єктиву, тим більше виявляють подробиць будови спостережуваного об'єкта.
Роздільна здатність ока людини дорівнює 150 мкм.
Прийнято вважати, що для людей з нормальним зором нормальна відстань становить 25 см (Саме на такій відстані від очей людина тримає книгу при читанні).
У деяких людей відстань нормального  менше 25 см, таких людей називають короткозорими.
У інших людей нормальна відстань зору більше 25 см. Їх називають далекозорими.
Дякуємо за увагу!!!