title: Основи екології

text:
ОСНОВИ  ЕКОЛОГІЇ
ЛЮДИНА  І  БІОСФЕРА
Жашківська ЗОШ І-ІІІ ступенів №4
Курко Людмила Миколаївна
вчитель біології , вища категорія, звання вчитель методист

Екологiя — це наука про взаємовідносини органiзму з навколишнiм середовищем
Завдання  і  методи  екології
Завдання екології:
дослідження закономірностей функціонування живих систем різного рівня організації, в тому числі і біосфери;
розробка шляхів гармонізації взаємовідносин людського суспільства та природи;
створення наукової основи для раціональної експлуатації природних ресурсів;
збереження середовища існування живих організмів та людини.

Методи екології:
статистичний, який передбачає отримання, обробку, аналіз первинних статистичних матеріалів;
балансовий метод, який дає можливість зіставляти наявність природних ресурсів із їх використанням;
порівняльний метод, який передбачає вивчення об’єктів через порівняння з іншими;
моніторинг - тривале спостереження та оцінка якості довкілля;
картографічний, який дозволяє застосовувати географічну карту для опису та аналізу певних явищ.
Екологічні  фактори
Екологічний фактор - це будь-який елемент середовища, який здатний справляти прямий чи опосередкований вплив на живі організми.

Екологічні фактори можна поділити на такі групи:
• фактори неживої природи (абіотичні) - хімічні (газовий склад повітря, сольовий склад води, кислотність і склад ґрунтових розчинів);

фізичні або кліматичні (сонячна енергія, температура, вологість, освітленість, атмосферний тиск, фізичні поля, радіаційний режим);

топографічні (характер рельєфу, висота над рівнем моря) та едафічні (механічний склад ґрунту, вологоємність) фактори впливу зовнішнього неорганічного середовища на живі організми;

• фактори живої природи (біотичні) - сукупність живих організмів , які своєю життєдіяльністю впливають на інші організми;

• антропогенні (антропічні) фактори -фактори, які викликаються впливом на живу природу життєдіяльності  людини

Вплив факторів на організм
Середовище впливає на організм через абіотичні фактори температури, вологості, світла, тиску, хімічних характеристик субстрату тощо, а організм на середовище впливає, головним чином, зміною хімізму субстрату, виснаженням трофічних і енергетичних ресурсів і зміни мікрокліматичних оточуючих умов. Вплив середовища на окремий організм, за посередництва біотичних факторів, проявляється в доступності трофічного ресурсу (наприклад, їжу може з’їсти інша тварина), можливості розмноження (наприклад, зустріч з особиною протилежної статі, наявності вільної території для розмноження і виведення потомства тощо), загроза хижака (наприклад, особину може з’їсти хижак) тощо.
Екологічні фактори впливають на поведінку тварини, її активність, обмінні процеси в її організмі, розвиток і морфогенез. Будь-який фактор має або безпосередній вплив, або сигнальний (опосередкований) вплив на організм. У першому випадку чинник впливає механічно (наприклад, гравітація, електричне і магнітне поля, вітер тощо) або фізіологічно — зміною обмінних процесів (наприклад, зміна температури середовища приводить до прискорення або уповільнення метаболізму) та зміною внутрішнього середовища (наприклад, зневоднення). У другому випадку зміна будь-якого фактору може бути дуже незначною і не чинить якогось відчутного впливу на організм, проте, ця незначна зміна слугує сигналом організму для початку внутрішніх перебудов до можливих змін у середовищі (наприклад, зміна довжини світлового дня є сигналом до початку міґрацій у перелітних птахів).

Закон оптимуму (толерантності) Шелфорда
За  природних умовах не завжди можна розрізнити вплив окремих факторів та їх наслідок. Організми завжди відчувають на собі сукупний вплив різних екологічних факторів. На них одночасно впливають взаємопов'язані між собою температура, вологість, світло, повітря, сусідні організми. Вплив будь-якого фактору на організм визначається його інтенсивністю — існують межі значення фактора (вони є суто індивідуальні, але одночасно властиві для всіх особин конкретного виду), при яких життєдіяльність організму неможлива, тобто наступає смерть — точки екстремуму, й існують показники фактора за яких організм може підтримувати але пригнічену життєдіяльність — це межі песимуму, або почуватись комфортно і давати потомство — межі оптимуму або комфорту.

Здатність виду існувати при різних значеннях фактора називають його екологічною  валентністю або екологічною амплітудою.

СЕРЕДОВИЩА  ІСНУВАННЯ:
Середовище існування - це сукупність умов, у яких мешкають особини, популяції й угруповання організмів різних видів.
Наземно-повітряне    середовище
Наземно-повітряне середовище найрізноманітніше за своїми умовами. Провідна роль серед факторів неживої природи тут належить освіт¬леності, температурі, вологості, газовому складу атмосфери.Освітленість. У спектрі сонячного проміння виділяють три ді¬лянки, які розрізняються за своєю біологічною дією: ультрафіолетову, видиму та інфрачервону.
Для життєдіяльності рослин визначальне значення мають видимі промені. Саме завдяки їм у рослин відбувається процес фотосинтезу. Пригадайте, що таке фотосинтез і яке його значення. Ультрафіолетове проміння згубно діє на все живе, у тому числі й на рослини. Але цю частину сонячних променів поглинає озоновий шар атмосфери. інфрачервоні промені є джерелом теплової енергії, вони нагрівають живі істоти.Температура навколишнього середовища відіграє винятково важливу роль у житті організмів, бо впливає на температуру їхнього тіла. У свою чергу, вона визначає швидкість реакцій обміну речовин: низькі температури їх гальмують, але надто високі можуть спричинити порушення структури особливих речовин — білків, які мають головне значення для життя будь-якого організму.Для більшості організмів оптимальні значення температури перебувають у досить вузьких межах — +10... +30 °С. Але в неактивному стані (анабіозі тощо) живі істоти здатні витримувати значно ширший діапазон температур (від -200 до +100 °С).

Кисень потрібен організмам для забезпечення енергією. Підвищення концентрації вуглекислого газу в атмосфері гальмує процеси дихання, але сприяє інтенсифікації фотосинтезу. Крім того, вуглекислий газ має значну теплоємність і підвищує температуру атмосфери (парниковий ефект).У повітря разом із викидами промислових підприємств та авто¬транспорту потрапляють різні домішки: метан, сірководень, аміак, оксиди Сульфуру та Нітрогену, частки пилу тощо, які негативно впливають на життєдіяльність організмів, насамперед зелених рослин.
Водне  середовище  існування
Вода має винятково важливе значення для життя рослин і тварин. Саме у воді відбуваються усі процеси клітини, тканин і організму, вода регулює температуру тіла та виконує багато інших функцій. У процесі пристосування до існування в наземно-повітряному середовищі організми "навчилися" економно споживати вологу й підтри¬мувати її вміст на сталому рівні.

Рослинний світ водойм
Рослинний мир рік, озер, водоймищ і ставків неоднаковий. Розселення рослин у водоймі тісно пов'язане з його походженням, а також з водним, ґрунтовим і температурним режимами. Коливання рівня й температури води, її рух, швидкість плину, склад ґрунтів дна, навіть чинність і напрямок постійний вітрів, що дмуть, - все це в значній мірі впливає на склад і розподіл рослин вводоеме.
Рослини прісних вод по своїй зовнішній будові й життєвому циклі досить різноманітні. Вони розвиваються в основному в освітленій зоні, тобто в прибережжі й верхній верстві води. Лише водні гриби й бактерії можуть проникати в глубоководья озер і водоймищ, де є джерелом харчування тварин, що живуть там.
У прибережних місцях водойм із уповільненим плином, низькими берегами й невеликим ухилом дна в розподілі водяних рослин часто спостерігається певна зональність. Кожній смузі властиві лише ті види рослин, які пристосувалися до перебування на даній глибині.
Звичайно за темно-зеленими заростями осок, що ростуть на березі, відкривається мілководна смуга водойми, покрита різноманітною водною рослинністю. Ближче до берега можна зустріти рослини, здатні витримувати тимчасові осушення. Це - частуха, сусак, стрелолист, ежеголовник, турча, лепешняк і ін. Вони ростуть на глибині 0,3-0,7 м. За ними розташовуються очерет і очерет озерний - высокостебельчатые рослини, верхня частина яких перебуває над водою. Оптимальні умови для їхнього росту - глибина 1-2 м. Отут можуть рости також рогоз широколистий і узколистный.
Частіше заросли складаються з рослин одного з названих видів. Зміцнюючи потужними коріннями й кореневищами на дні водойми, вони утворять на поверхні води високі зарості.
За прибережним поясом на глибині 2-3 м розташовуються рослини, які майже повністю занурені у воду. На поверхні в них плавають тільки листи. Це - кубушка, латаття, рдесты (плаваючий, блискучий, пронзеннолист-ный), водяний горіх, гречка земноводна й багато хто інші.

Розмежування між рослинними смугами не завжди буває чітким, особливо у водоймах з нестійким рівнем води. Рослини однієї смуги можуть проникати в сусідню, однак переважне положення рослин, типових для даної смуги, зберігається.
Свободноплавающие рослини ряска, элодея, тілоріз - звичайно не утворять окремих смуг. Вони зустрічаються на різних глибинах, поширюючись на вільній водній поверхні або проникаючи в смуги прикріплених рослин.
Надводну рослинність часто називають твердою. Якщо вона розвинена слабко, то може розглядатися як корисна, оскільки на її стеблах живуть організми, якими харчується риба. При сильному розвитку тверда рослинність сприяє заболочуванню водойми, скорочує площа для нагулу риб, погіршує гідрохімічний режим, виснажує запаси живильних речовин, затінює водну поверхню й затримує переміщення водних мас, у результаті чого в придонних верствах температура води завжди нижче, що також негативно позначається на розвитку кормових організмів. Тому риба в такі місця майже не заходить.

Занурену у воду рослинність, серед якої переважають частіше рдесты, називають м'якою. Вона утворить підводні луги з різноманітними формами життя. Дорослі риби відкладають отут ікру, і молодь, що вийшла з її, не квапиться залишати зарості, де кожний листок служить надійним укриттям. Більшість риб споживають тварин, що поселяються на стеблах і листах м'якої рослинності, а також між ними. Окремі риби годуються й самими рослинами. Помітимо, що рослини збагачують воду киснем, що у свою чергу сприятливо позначається на життєдіяльності риби, сприяє її посиленому харчуванню й росту.
Однак при надмірному розвитку м'якої рослинності утрудняються переміщення риб і доступ їх до кормових організмів, що перебуває серед рослин, скорочуються нагульні площі. Уважається (зокрема, у ставках), що наявність такої рослинності на 20-30 % площі є корисним. Ряска, що покриває окремі водойми суцільним килимом, утрудняє прогрівання товщі води, у результаті чого придушується розвиток кормових організмів. Тому риба погано росте й розвивається.
У прісноводних водоймах дуже численні, але мало помітні водорості. Це - досить різнохарактерна група нижчих рослин, поширення яких зв'язане майже винятково з водним середовищем. Вони можуть жити в товщі води, у її поверхневій верстві й на дні водойм, прикріплюючись до каменів, піщаному ґрунту, раковинам молюсків. Деякі з водоростей пов'язані із дном лише на початку свого розвитку, а пізніше спливають поодинці або клубками до поверхні води.
Серед водоростей розрізняють одноклітинні, багатоклітинні й колоніальні форми. Вони втримуються навіть у прозорій на вид воді. Виявити водорості можна в тихому куточку ставка або заводі водоймища на мулистій обмілині, де вони темно-зеленою плівкою покривають дно або великі пластівці плавають на поверхні води в берега. Особливо багато таких пластівців у стоячі або медленнотекущих водах, богатых перегнійними речовинами. Тут можна виловити плаваючі у воді синьо-зелені кулясті слизуваті грудки величиною від горошини до сливи. По своєрідної - синюватої, перехідної у фіолетову до чорної - фарбуванню в цих пластівцях і грудках можна довідатися скупчення синезеленых водоростей, названих так тому, що, крім зеленого барвника рослин, вони містять особливу синю речовину фикоциан.

Поряд з бактеріями водорості - найпростіші організми, які служать кормом для риб. Крім того, водорості сприяють нагромадженню кисню у воді, а також самоочищенню водойм. Однак при надлишковій кількості рослинної маси, що не поїдається тваринами й не вилучається яким-небудь образом з водойми, в останньому порушується збалансоване співвідношення процесів выедания рослинної й тваринної їжі, з одного боку, і менш ефективних процесів розкладання - з іншої. У результаті накопичується органічна речовина в напіврозкладеній формі, посилено витрачається розчинений у воді кисень, вивільняються продукти розпаду (метан, сірководень і ін.), у зону Життя організмів кисневого подиху вторгаються мікроорганізми, здатні жити без доступу кисню.
У цей час у водоймах з уповільненим стоком найбільш сприятливі умови зложилися для синезеленых водоростей. Окремі їхні представники процвітають там, де інші водорості виявляються подавленими. Цьому сприяє й те, що деякі синезеленые виділяють при житті й після відмирання токсичні для інших організмів речовини. Багато хто з них можуть харчуватися готовими органічними речовинами й засвоювати молекулярний азот, завдяки чому організми, що відмирають, сприяють подальшому збагаченню вод азотом.
Маючи здатність спливати до поверхні, синезеленые водорості утворять більші скупчення, які сгоняются вітром на мілководдя й там розкладаються бактеріями. Останні надзвичайно швидко розмножуються й стають основними споживачами кисню, внаслідок чого режим у водоймі погіршується. З погіршенням умов уповільнюється ріст і розмноження кормових організмів, багато хто з них починають відмирати, збільшуючи тим самим кількість органічних речовин, що розкладаються. Цей процес лежить в основі масових заморів риби у водоймах (найчастіше у водоймищах), у результаті чого рыбопродуктивность їх знижується.

Порівняно з рослинами лук та інших рослинних угрупувань, рослини водойм мають більш однорідні умови існування, що і зумовлює значне поширення їх на всій земній кулі.

Як і кожному рослинному угрупуванню, рослинності водойм властива ярусність.

Біля самого берега розташовуються пояс прибережних рослин: тут ростуть сусак, стрілолист, частуха подорожникові, їжачі голівки, калюжниця, цикута.

Другий пояс рослин водойм займають рослини мілководдя, до яких належать очерет, рогіз, кошик.

Наступний пояс, де вода ще глибша, займаються водні рол сини з листками, що плавають на поверхні води, - біле латаття, глечики жовті. У водоймі є рослини, які все життя проводять під водою, деякі з них укорінюються в ґрунті (елодея, ресник), а деякі не укорінюються (кушир, пухирник).

До найбільш поширених вільно плаваючих рослин належить ряска. У деяких водоймах дуже поширеною плаваючою рослиною є жабуриння звичайне.

Поверхню деяких ставків в Україні прикрашають листки сальвінії плаваючої – водяної папороті. Ще більше рідкісною рослиною наших водойм став водяний горіх плаваючий – віліс. Це плаваюча однорічна рослина, яка занесена до Червоної книги України.

Крім вищих квіткових рослини на водоймах досить поширені і нижчі, які в основному представлені водоростями.

ЖИТЕЛІ  ВОДОЙМ

Організми  що  входять   до  складу  нектону

Грунт  як  середовищеіснування
Ґрунт (рос. грунт, почва, англ. ground, soil and rock; нім. Boden m, Grund m, Erdmasse f) — природнє утворення, що складається з генетично пов'язаних горизонтів, які формуються в результаті перетворення поверхневих шарів літосфери під впливом фізичного, хімічного та біологічного вивітрювання.
Ґрунт - багатокомпонентна, динамічна система, що включає гірські породи, верхній природний шар земної кори, техногенні утворення і складається з твердих (тверді мінерали, лід і органомі-неральні структури), рідких (водні розчини), газоподібних (повітря, гази) і біологічних або живих (макро- і мікроорганізми) компонентів.В інженерній геології — гірська порода, а також відходи виробничої діяльності, що їх використовують як основу, середовище або матеріал для зведення будівель та інженерних споруд.На типи, склад та характеристики ґрунтів впливають також материнська порода, клімат, рельєф, геологічний вік території, притаманна території флора та фауна, діяльність людини і т. ін. Однією з основних характеристик ґрунту є його родючість.

Види ґрунтів
Загалом ґрунт складається з твердої, рідкої (ґрунтовий розчин), газоподібної та живої (ґрунтові флора та фауна) частин. Ґрунти підрозділяються на генетичні типи (наприклад підзолисті, сірі лісові, сіроземи, чорноземи).

Виділяють 2 класи Ґ.: скельні і дисперсні.

С к е л ь н і Ґ. розділяють на групи:

    * магматичні (ефузивні та інтрузивні),
    * метаморфічні,
    * осадово-зцементовані та штучні.

Серед осадово-зцементованих Ґ. виділяють підгрупу хемогенних і органогенних Ґ. (кременисті, карбонатні, сульфатні і галоїдні) та підгрупу уламкових зцементованих Ґ. (крупно-уламкові, піщані, пилуваті і глинисті).

Клас д и с п е р с н и х Ґ. включає осадові незцементовані і штучні Ґ. Перші поділяють на незв'язні і зв'язні Ґ.

Штучні Ґ. класифікують за способом перетворення породи в скельний ґрунт, що визначається в осн. особливостями вихідних порід. Ця група включає штучно змінені, ущільнені, культурні шари, насипні і намивні Ґ.

Окремий клас порід - м е р з л і ґ р у н т и .

Крім загальної класифікації Ґ., є ряд спеціаль-них класифікацій на основі складу, будови, стану або окр. властивостей Ґ., регіональні та галузеві класифікації.
Основні характеристики
Серед найважливіших властивостей Ґ. виділяють фізичні (густина, щільність, теплопровідність, електропровідність, магнітні властивості, діелектрична проникність і інш.), фіз.-хім. (розчинність, адсорбційні і корозійні властивості, здатність набухати (набрякливість), клейкість, пластичність та механічні властивості (пружність, загальна деформівність, стисливість, міцність на одноосьове стиснення, на розрив, опір зсуву, реологічні властивості).
Мешканці  грунту

Живі  організми як  особливе середовище існування
Живі організми як особливе середовище існування. Усі живі організми значно відрізняються від навколишньої неорганічної природи за кількісним хімічним складом. Наприклад, вуглецю у рослинах міститься близько 18 %, у ґрунті — менше 1 %, а силіцію, навпаки, у рослинах — 0,15 %, а у ґрунті — 33 %. Великий вміст вуглецю в складі живих організмів пов'язаний з наявністю в них вуглецевмісних сполук, які називають органічними.
Симбіоз
Симбіоз — взаємодія і співіснування різних біологічних видів.

У природі зустрічається широкий спектр прикладів взаємовигідного симбіозу. Від шлункових і кишкових бактерій, без яких було б неможливе травлення, до рослин (часто орхідеї), чий пилок може поширювати лише один, певний вид комах. Такі відносини завжди успішні, коли вони збільшують шанси обох партнерів на виживання. Здійснювані в ході симбіозу дії або вироблювані речовини є для партнерів істотними і незамінними. У взагальненому розумінні такий симбіоз — проміжна ланка між взаємодією і злиттям.Деякі види риби живуть в симбіозі з креветками.

У ширшому науковому розумінні симбіоз є будь-якою формою взаємодії між організмами різних видів, зокрема паразитизм — відносини, вигідні одному, але шкідливі іншому симбіонту. Обопільно вигідний вид симбіозу називають мутуалізмом. Коменсалізмом називають відносини, корисні одному, але байдужі іншому симбіонту, а аменсалізмом — відносини, шкідливі одному, але байдужі іншому.

Різновид симбіозу - ендосимбіоз, коли один з партнерів живе усередині клітини іншого.

Наука про симбіоз називається симбіологія.
Приклади симбіозів
 * Запилення квіткових рослин комахами, в ході якого комахи харчуються нектаром.
    * Транспортування насіння рослин тваринами, які поїдають плоди і виділяють неперетравлене насіння разом з послідом у іншому місці.
    * Лишайник складається з гриба і водорості. Водорость в результаті фотосинтезу проводить органічні речовини (вуглеводи), що використовуються грибом, а той поставляє воду і мінеральні речовини.
    * Деякі мурашки захищають ("пасуть") попелицю і замість цього одержують від неї виділення, що містять цукор.
    * Багато грибів одержують від дерева живильні речовини і забезпечує його мінеральними речовинами (мікориза).

Біогеоценоз-угруповання взаємопов"язаних між собою популяційних організмів різних видів,які населяють ділянку місцевості з однорідними умовами існування
Звичайна риба-клоун (Amphiprion ocellaris) у своєму домі - морському анемоні

Деякі види риби живуть в симбіозі з креветками

Симбіоз і еволюція
У земній біосфері, в якій найбільші шанси на виживання має в своєму розпорядженні найбільш пристосований, загальна користь симбіозних відносин має велике значення для розуміння еволюції. Вдається до допомоги інших видів і їх здібностей може принести швидку і значну вигоду. На початку ця допомога використовується односторонньо у формі паразитизму, але в ході часу завдяки обопільному пристосуванню ці відносини можуть стати взаємно корисними і навіть необхідними. У природі спостерігаються всі перехідні ступені між радикальним паразитизмом і фактичним злиттям організмів.

Теорія ендосимбіогенезу описує виникнення в процесі еволюції "складних" ядерних кліток еукаріот шляхом формування симбіозу простіших форм: випадкового захоплення крупною хижою кліткою дрібніших прокаріот, що згодом продовжили існування усередині крупної клітки, але що втратили частину своєї самостійності і що дали початок мітохондріям і хлоропластам.
ПАРАЗИТИЗМ
Паразитизм - це такий вид взаємозв'язків між різними видами, за якого один із них (паразит) більш-менш тривалий час використовує іншого (хазяїна) як джерело живлення та середовище існування, частково чи повністю покладаючи на нього регуляцію своїх взаємовідносин з довкіллям. Паразитизм трапляється серед різних груп організмів: тварин (найпростіші, плоскі, круглі, кільчасті черви, молюски, членистоногі), бактерій, грибів (борошнисто-росяні, трутовики, ріжки,сажки) і навіть у квіткових рослин ( повитиця).

В сфері медицини паразитами звичайно називають еукаріоти-чні організми— тобто інфікуючі людину найпростіші вважаються паразитами, а бактерії— ні. При цьому звичайно в медичній літературі не визначаються в якості паразитів і гриби, хоч вони і є еукаріотами.

Типи паразитизму

Паразити, котрі живуть всередині тіла хазяїна, називаються ендопаразитами (наприклад, аскариди в кишечнику коня або людини); ті паразити, що живуть на зовнішніх покривах хазяїна, називаються ектопаразитами (наприклад, блохи та кліщі). Епіпаразити, або надпаразити — це паразити, що паразитують на інших паразитах. Зазвичай, ендопаразити в пошуках хазяїна покладаються на пасивні механізми (розповсюдження яєць або личинок для випадкового поїдання твариною-хазяїном, і т.ін.), а ектопаразити розповсюджуються активно: так, наприклад, у вагітних самок кролей перед пологами помітно збільшується кількість блох, котрі потім переходять на потомство.

Паразити-некротрофи використовують хазяїна, призводячи до його смерті від нестачі поживних речовин або побочних ефектів від життєдіяльності паразита (наприклад, таким паразитом для людини є бактерія-збудник чуми). Паразити-некротрофи у випадку, коли вони можуть виживати після смерті хазяїна, називаються паразитоїдами.

Паразити-біотрофи звичайно не призводять до смерті хазяїна і не можуть вижити у випадку його смерті. Такими паразитами, наприклад, є чисельні віруси.

Соціальні паразити отримують вигоди від взаємодії із співтовариствами соціальних тварин (наприклад мурах або термітів), використовуючи особливості їхньої суспільної організації (такими є, наприклад, кілька видів жуків, що живуть в мурашниках, харчуючись на «складах» продуктів всередині них, та отримуючи від мурах захист від ворогів). Клептопаразитизм виявляється в крадіжці їжі, матеріалів для гнізд, і т. ін. одними видами у інших. Клептопаразитами є, наприклад, тропічні птахи фрегати, котрі самі майже не можуть добувати рибу, але відбирають її в інших птахів. Специфічний гніздовий паразитизм характерний для багатьох видів зозуль: в цьому випадку птахи-паразити підкладають свої яйця в гнізда іших птахів, котрі потім вигодовують чужих пташенят.

Біологічне шахрайство, як тип паразитизму, звичайно розвивається в ситуаціях генералізованого неспецифічного мутуалізму між широкими спектрами організмів — таких, наприклад, як утворення мікоризи між грибами та рослинам. Деякі види рослин виробили пристосування до утворення «мікоризоподібної» структури з гіфами грибниці, при цьому не постачаючи в грибницю поживні речовини в обмін на мінеральні (як це відбуваєтся в нормальній, симбіотичній грибниці), а висмоктуючи їх звідси — при цьму гриб, що утворив мікоризу, отримує їх з іншої рослини.

ЕВОЛЮЦІЙНІ  АСПЕКТИ

Біотрофічний паразитизм звичайно є вельми успішним пристосуванням. Залежно від системи визначень, близько половини відомих видів тварин мають щонайменше одну паразитичну стадію в своєму життєвому циклі; також паразитизм досить часто зустрічається серед рослин та грибів. З іншого боку, практично всі вільноживучі види тварин є хазяями одного чи більше таксонів паразитів.

Організми-хазяї зазвичай в ході еволюції також виробляють захисні механізми проти паразитів. Рослини часто продукують токсини, що можуть одночасно завдавати ефективного впливу на паразитичні гриби, бактерії та рослинноядних тварин. Імунна система хребетних здатна нейтралізовувати більшість паразитів (особливо мікропаразитів) при їхньому контакті з рідинами організму.

З іншого боку, більшість паразитів, особливо мікроорганізмів, еволюційно надбали адаптації для захисту від протидії хазяїв. Такими адаптаціями можуть бути потовщені клітинні стінки бактерій, клещеві захвати на кінцівках, що запобігають вичесуванню блох та кліщів з волосяного покриву, і т.ін.

При описаному типі взаємодії обидва види (хазяїн та паразит) звичайно спільно еволюціонують до більш-менш стабільного стану, коли їхній вплив на чисельність один одного стає мінімально можливим (але з цього правила можуть бути і виключення — див. паразитоїд).

Інколи дослідження паразитів допомагає виявити родинні зв'язки між їхніми хазяями. Наприклад, довготривалий диспут орнітологів відносно систематичного положення фламінго — чи є вони більш спорідненими з рядом Ciconiiformes (Лелекоподібні), або Anseriformes (Гусеподібні) — було вирішено завдяки дослідженню їхніх паразитів, які виявились спільними з такими у Гусеподібних (втім, дослідження ДНК в останні роки показало, що фламінго не є дуже близькими родичами і цього ряду).

Важливо відмітити, що такі визначення як «надбання» та «шкода» при використанні їх відносно паразитизму відносяться не до окремих осіб, а до таксона в цілому. Наприклад, якщо при враженні паразитом особа стає більш сильною та витривалою, але втрачає функцію розмноження (як це буває при враженні равликів деякими пласкими червами), цей організм треба вважати таким, що в еволюційному сенсі зазнав шкоди від даного паразита.

Сама по собі шкода, завдана паразитом хазяїну, може варіювати в дуже широких межах: від різного типу тканинних вражень, таких як кастрація або розчин кісток, до набагато більш витончених, таких як зміна поведінки хазяїна.

КОМЕНСАЛІЗМ
Комменсалізм — взаємини між індивідами або групами різних видів, які існують без конфліктів і без взаємодопомоги. Варіанти комменсалізма.

· комменсал обмежується використанням їжі організму іншого вигляду( у ізвівах раковини раку-відлюдника мешкає кільчастий, такий, що харчується залишками їжі раку);
· комменсал прикріпляється до організму іншого вигляду, який стає «господарем» (наприклад, риба-прилипало плавником-присоском прикріпляється до шкіри акул і ін. крупних риб, пересуваючись з їх допомогою);

· комменсал селиться у внутрішніх органах господаря (наприклад, деякі жгутіконосци мешкають в кишечнику ссавців).

- у ізвівах раковини раку-відлюдника мешкає кільчастий черв'як що харчується залишками їжі раку

- деякі жгутіконосци мешкають в кишечнику ссавців
МУТУАЛІЗМ
Мутуалізм - тип співіснування різних видів, від якого вони взаємно дістають користь. (одноклітинні джутики мешкають у кишечниках тарганів, терміт
Мутуалізм може бути «жорстким» або «м'яким». У першому випадку співпраця життєво необхідна для обох партнерів, в другому відносини більш менш факультативні.
- риба-клоун живе поблизу актиній, у разі загрози риба знаходить притулок в щупальцях актиній, при цьому риби-клоуни відгонять інших риб, які люблять поласувати актиніями

АДАПТИВНІ  БІОЛОГІЧНІРИТМИ  ОРГАНІЗМІВ
Що таке адаптивні біологічні ритми?
 Одне з найзагальніших явищ, які спостерігаються у природі — це сезонна періодичність. Чіткіше вона виражена в помірних і північних широтах, де зумовлює певну ритмічність життя організмів. У мешканців тропіків сезонні зміни виявляються не так чітко, хоча вони можуть бути зумовлені чергуванням періодів дощів і посушливих періодів. Як вам відомо, обертання Землі навколо Сонця і навколо своєї осі, а також Місяця навколо Землі, зумовлюють періодичні зміни світлового режиму, температури, вологості повітря, морські припливи і відпливи.

Періодичні зміни інтенсивності екологічних факторів впливають на формування у живих істот адаптивних біологічних ритмів: добових, припливно-відпливних, сезонних, річних тощо (мал. 123).

З цими ритмами пов'язане явище «біологічного годинника» - здатності організмів реагувати на плин часу. Механізми цього явища ще остаточно не з'ясовано, але, безсумнівно, воно має важливе біологічне значення, оскільки дає змогу узгоджувати фізіологічні процеси організмів зі змінами в довкіллі.

Що таке добові ритми? Унаслідок обертання Землі навколо своєї осі двічі на добу змінюється освітленість, що зумовлює коливання температури, вологості та інших абіотичних факторів, які впливають на активність організмів. Зокрема, сонячне світло визначає періодичність фотосинтезу, випаровування води рослинами, час відкривання й закривання квіток тощо. Ви вже знаєте, що зміна дня і ночі впливає на процеси життєдіяльності тварин (мал. 123): рухову активність, обмін речовин та ін. У людини виявлено понад 100 життєвих функцій, інтенсивність яких залежить від часу доби.
Чим зумовлені припливно-відпливні ритми? Припливно-відпливні ритми зумовлені обертанням Місяця навколо Землі. Найчіткіше вони простежуються у мешканців припливновідпливної зони. Протягом місячної доби (24 години 50 хвилин) відбувається по два припливи і відпливи, що спонукає організми пристосовуватися до таких періодичних змін умов існування. Під час відпливів мешканці припливно-відпливної зони закривають свої черепашки (молюски), будиночки (вусоногі раки, деякі багатощетинкові черви), закопуються в пісок. Деякі види тварин (наприклад, ваблячий краб) залежно від припливу чи відпливу змінюють своє забарвлення. З ритмом припливів і відпливів пов'язане і розмноження деяких мешканців цієї зони.

Так, самка риби атерини, яка мешкає біля узбережжя Каліфорнії, під час високих припливів підпливає до берега і закопує ікру в пісок, а після нересту повертається в море. Личинки виходять з ікринок під час наступного високого припливу. Отже, нерест атерини залежить від певної фази Місяця. З цим фактором пов'язане і розмноження багатощетинкових червів, наприклад тихоокеанського палоло (мал. 124).

Що таке сезонні ритми?
 Сезонні ритми пов'язані з обертанням Землі навколо Сонця, що зумовлює річні цикли змін кліматичних умов. З певною порою року в організмів пов'язані періоди розмноження, розвитку, стан зимового спокою, у тварин, зокрема, линяння, міграції, сплячка, а у листопадних рослин - щорічна зміна листя. Сезонні ритми впливають не лише на процеси життєдіяльності організмів, а й на їхню будову. Наприклад, у дафній і попелиць протягом року в особин різних поколінь закономірно змінюються розміри тіла і особливості будови певних його частин (мал. 125).

Реакції організмів на зміни фотоперіоду дістали назву фотоперіодизму (від грец. фотос - світло і періодос - чергування).
Тривалість світлового періоду доби - це найстабільніший екологічний фактор, оскільки вона завжди постійна в даному місці в певний день року. Натомість, інші фактори (температура, вологість, тиск тощо) можуть змінюватись протягом доби.
Здатність організмів реагувати на зміни тривалості світлового періоду доби дає можливість заздалегідь пристосовуватись до сезонних змін умов довкілля. Явище фотоперіодизму властиве різним групам організмів, але найчіткіше виражене у видів, які мешкають в умовах різких сезонних змін (мал. 126).

У рослин на зміну тривалості світлового періоду доби насамперед реагують листки: в їхніх клітинах утворюються біологічно активні речовини (фітогормони), які впливають на різні процеси життєдіяльності рослин (цвітіння, листопад тощо). У тварин реакції фотоперіодизму регулюють нервова система та система залоз внутрішньої секреції. Наприклад, у період найдовших днів нервові клітини деяких комах виробляють нейрогормони. під впливом яких відкладені яйця можуть тривалий час перебувати в стані спокою. Личинки з цих яєць виходять лише навесні наступного року, коли є достатньо їжі та сприятливі кліматичні умови. Завдяки цьому регулюється зростання чисельності популяції, що запобігає виснаженню кормових ресурсів.

Незважаючи на те, що різні організми пристосовуються до одних і тих самих умов існування по-різному, в їхніх адаптаціях можна виділити певні закономірності.

ЕКОЛОГІЧНА  НІША
Екологічна ніша - це просторове і трофічне положення популяції певного виду в біогеоценозі, комплекс його взаємозв'язків з іншими видами і вимог до умов довкілля. Екологічна ніша популяції певного виду в даному біогеоценозі визначається як абіотичними факторами, так і біотичними (взаємодіями з популяціями інших видів). Від біотичних факторів залежить, наскільки екологічні можливості певного виду будуть реалізовані в умовах конкретного біогеоценозу. Чим ближчі екологічні ніші популяцій різних видів в одному біогеоценозі, тим гостріша між ними конкуренція за ресурси. Внаслідок такої конкуренції або один вид витискує інший з даного біогеоценозу, або їхні вимоги до умов довкілля (характеру їжі, просторового розміщення, часу розмноження тощо) змінюються (мал. 127).

Що таке життєві форми організмів?
Пристосування еукаріотичних організмів до певних умов середовища неодмінно позначається на їхній будові та процесах життєдіяльності. Так виникають морфофізіологічні адаптації, які сприяють успішному здійсненню життєвих функцій і виживанню організмів кожного виду.
Якщо організми віддалених систематичних груп мешкають у подібних умовах, у них можуть формуватися і подібні адаптації.
Наприклад, ласти китоподібних і ластоногих (ссавців, які пристосувалися до життя у водному середовищі) зовні нагадують плавці акул (хрящові риби). Тип морфофізіологічних пристосувань організмів до умов середовища і певного способу життя називають життєвою формою. Життєва форма свідчить про спосіб життя виду і є одиницею екологічної класифікації організмів.
У тварин класифікація життєвих форм залежить від того, який критерій покладено в її основу (тип живлення, характер місцеіснування тощо).
Наприклад, серед ссавців можна виділити такі життєві форми: наземні (коні, зебри, вовки), підземні, або землериї (кріт, сліпак), деревні (білки), повітряні (кажани), водяні (китоподібні, ластоногі).

У рослин життєва форма - це насамперед їхній зовнішній вигляд, який відображає характер пристосованості до умов середовища. Так, у вищих рослин, виділяють такі життєві форми: дерева, кущі, напівкущі, трави (мал. 128).

Етологічна структура популяції - це система взаємозв'язків між: особинами, яка проявляється в поведінці. Науку про біологічні основи поведінки тварин називають етологією (від грец. етос - характер, норов і логос). Особинам різних видів властивий поодинокий або груповий спосіб життя. У першому випадку особини популяції більш-менш розділені просторово і збираються разом лише на період розмноження, міграцій тощо (скорпіони, тетеруки, качки-крижні та ін.). Груповий спосіб життя пов'язаний з утворенням постійних родин, колоній, зграй, табунів тощо. Спільне існування організмів у вигляді постійних груп сприяє кращому пристосуванню до умов довкілля (захист від хижаків, ефективне полювання, виживання молоді тощо). Зазвичай у цих угрупованнях кожна особина займає певне положення (ранг), яке визначає поведінку, черговість доступу до їжі, участі (або неучасті) у розмноженні тощо (мал. 129).

ПОПУЛЯЦІЯ
Популяція - це сукупність особин одного біологічного виду з однаковим генофондом, яка живе на спільній території (ареалі) протягом багатьох поколінь.

Популяції характеризують параметрами:
1. Чисельність - загальна кількість особин в популяції.
2. Запас біомаси популяції.
3. Щільність - кількість особин на одиницю території (або об’єму простору).
4. Народжуваність - кількість нових особин за певний проміжок часу на одну особину.
5. Смертність - кількість померлих особин за певний проміжок часу.
6. Ріст популяції - співвідношення народжуваності

Біогеоценоз — це особлива, злагоджена форма існування організмів і навколишнього середовища, діалектична єдність усіх його складових частин, між якими здійснюється колообіг речовин та енергії.

Для кожного біогеоценозу характерна послідовна зміна одних угруповань організмів іншими — сукцесія, внаслідок чого формуються нові біоценози, що найбільшою мірою відповідають умовам даного середовища. Наприклад, на глибині непроточної водойми внаслідок відсутності кисню частина органічних речовин залишається недоокисненою і не використовується в подальшому колообігу речовин. Нагромаджується мул, водойма міліє, це посилюється також відкладанням глини й піску, які надходять з водозбірної площі. Прибережна водяна рослинність поширюється все далі до центру водойми, утворюються торф'янисті відклади. Водойма поступово перетворюється на болото. Зникають риби і планктон відкритих ділянок. Багато рослин і тварин змінюється іншими видами, більш пристосованими до умов болота. Навколишня наземна рослинність поступово наступає на місце колишньої водойми. Залежно від місцевих умов тут може виникнути лука, ліс або інший тип біогеоценозу.

Діяльність людини істотно впливає на видовий склад біоценозів. Необмежене полювання і збирання лікарських рослин може не тільки зменшити чисельність промислових тварин і рослин, а й привести їх на межу вимирання. Розведення сільськогосподарських культур спричинює масове розмноження шкідників. Використання хімічних засобів боротьби з шкідниками зменшує чисельність не лише шкідників, а й інших комах, у тому числі і ворогів шкідників. У результаті угруповання популяцій різних видів втрачає свою своєрідність і стійкість. Кожний вид організмів у біогеоценозі (яким би незначним він не був) має множинні зв'язки з великим числом інших видів. Зникнення якого-небудь виду тварин, а особливо рослин, може спричинити непередбачувані наслідки і руйнування всього біогеоценозу.

Продуктивність природного біогеоценозу набагато вища, ніж біоценозів, які зазнали впливу діяльності людини. Наприклад, можна стверджувати, що гектар лісу виділяє кисню в чотири рази більше, ніж така сама площа лісопарку. Пояснюють це тим, що видовий склад біоценозів міських парків набагато бідніший, ніж лісових. Різноманітність і стійкість видового складу рослинності у лісовому біогеоценозі тісно пов'язані не лише з вищими рослинами, що там ростуть, а й з грибами і тваринами, починаючи від мешканців грунту — круглих і кільчастих червів і ссавцівземлериїв і закінчуючи комахами і птахами, які живуть на верхівках дерев.

З наведених прикладів зрозуміло, наскільки важливе і необхідне вивчення динаміки процесів у біогеоценозах для керування чисельністю популяцій корисних і шкідливих для людини рослин і тварин. Неоціненна допомога в цьому комп'ютерів. Завдяки великій швидкості роботи та здатності нагромаджувати і зберігати величезний обсяг інформації комп'ютери дають змогу моделювати можливі варіанти змін в екосистемах, що виникають у відповідь на природні зміни навколишнього середовища і господарську діяльність людини. Моделювання у найзагальнішому вигляді — це метод пізнання або вивчення якогось процесу, явища чи тіла шляхом відтворення його самого або істотних його властивостей у вигляді матеріальної чи теоретичної моделі. До останньої категорії належать і математичні моделі.

БІОЦЕНОЗ
Біоценоз – це сукупність рослин, тварин і мікроорганізмів, які заселяють дану ділянку суші або водоймища і характеризуються певними стосунками між собою і пристосованість до оточуючого середовища
Відмінність біогеоценозу від екосистеми
Біогеоценоз і екосистема — поняття подібні, але не тотожні. Обидва поняття — це взаємодіючі сукупності живих організмів і середовища, але екосистема — поняття безмежне. Мурашник, болото, гірський хребет, біосфера загалом, кабіна космічного корабля — все це екосистеми. Біогеоценоз — це екосистема, межі якої визначені фітоценозами. Іншими словами, біогеоценоз — окремий випадок, певний ранг екосистеми

Біогеоценоз — не проста сукупність живих організмів та інших природних тіл, а особлива, узгоджено організована форма існування організмів і навколишнього середовища, що здатна до саморегуляції і самовідтворення.
Людина своєю господарською діяльністю створює штучні біогеоценози — агроценози (поля, пасовища, сади, виноградники, парки). На відміну від природних біогеоценозів, до складу яких входять сотні і тисячі різноманітних видів, агроценози характеризуються однотипністю видового складу і не здатні до саморегуляції.
Розміри біогеоценозів (і агроценозів) можуть коливатися від незначних (пеньок, калюжа, город) до дуже великих, що вимірюються гектарами (ліс, озеро, поле). Кожний біогеоценоз характеризується власним колообігом речовин, трансформацією сонячної енергії і продуктивністю біомаси.
Угруповання і неживе середовище функціонують разом як екологічна система (екосистема). Угрупованню відповідає термін біоценоз, а екосистемі - біогеоценоз. Таким чином накладаються не тільки два терміни - екосистема (запропонований А.Тенслі) і біогеоценоз (запро понований В.М.Сукачовим), а й два дещо різних підходи. Екосистемою, наприклад, може бути, за широким трактуванням західних учених, і оке ан, і крапля води. В уявленні В.М. Сукачова, біогеоценоз - це екосисте ма в межах конкретного фітоценозу

Стуктура біоценозу в межах екосистеми може підрозділятися на такі види.
1.Видова структура:
· фітоценози;
· зооценози;
· мікроценози.

2.Просторова структура
Видові популяції у складі екосистем (або біогеоценозів) розташовуються як по площині (горизонтально), так і по вертикалі. Завдяки цьому система завжди займає трьохмірний простір.
Наприклад, лісові фітоценози вертикально структуровані за ярусністю:
· Перший ярус – ґрунтова, листяна підстилка, лишайники, водорості.
· Другий ярус – низькорослі трави, мохи.
· Третій ярус – високорослі трави, напівкущики.
· Четвертий ярус – кущі.
· П’ятий ярус – середньо рослі дерева.
· Шостий ярус – високорослі дерева.

Перетворення енергії біогеоценозів. Ланцюги живлення
Історично утворену сукупність популяцій різних видів, що населяють певну територію або акваторії характеризуються певними взаємозв'язками, називають біоценозом (наприклад, однорідна ділянка степу, лісу, озера тощо).

/ — продуценти: вищі рослини (а) і водорості (б); II — консументи: рослиноїдні (а), м'ясоїдні (б) і всеїдні (е) тварини; НІ — редуценти (мікроорганізми); IV — сонячна енергія; V — фітопланктон; VI — зоопланктон; VII — автотрофний шар; VIII — грунт; IX — осадові породи; X — материнська порода

Біогеоценоз і екосистема — поняття подібні, але не тотожні. Обидва поняття — це взаємодіючі сукупності живих організмів і середовища, але екосистема — поняття безмежне. Мурашник, болото, гірський хребет, біосфера загалом, кабіна космічного корабля — все це екосистеми. Біогеоценоз — це екосистема, межі якої визначені фітоценозами. Іншими словами, біогеоценоз — окремий випадок, певний ранг екосистеми.
Біогеоценоз — не проста сукупність живих організмів та інших природних тіл, а особлива, узгоджено організована форма існування організмів і навколишнього середовища, що здатна до саморегуляції і самовідтворення.
Людина своєю господарською діяльністю створює штучні біогеоценози — агроценози (поля, пасовища, сади, виноградники, парки). На відміну від природних біогеоценозів, до складу яких входять сотні і тисячі різноманітних видів, агроценози характеризуються однотипністю видового складу і не здатні до саморегуляції.

Ланцюги живлення — це послідовності особин одного виду, їхніх решток або продуктів життєдіяльності, які є об'єктом живлення організмів іншого виду, тобто ряд видів організмів, пов'язаних між собою трофічними зв'язками, що складають певну послідовність у передаванні речовин і енергії.

У наземних біогеоценозах присутні обидва типи ланцюгів живлення. У водних угрупованнях переважає ланцюг виїдання (пасовищний). В обох ланцюгах живлення енергія використовується повністю.
Екологічні  піраміди

Господарська діяльність людини та її вплив на довкілля

Втручання людини у природні процеси різко зростає і може спричиняти зміну режиму ґрунтових і підземних вод у цілих регіонах, поверхневого стоку, структури ґрунтів, інтенсифікацію ерозійних процесів, активізацію геохімічних та хімічних процесів у атмосфері, гідросфері та літосфері, зміни мікроклімату тощо. Сучасна діяльність, наприклад, будівництво гідротехнічних споруд, шахт, рудників, доріг, свердловин, водойм, дамб, деформація суші ядерними вибухами, будівництво гігантських міст, обводнення і озеленення пустель, та інші повсякденні аспекти діяльності людини, вже викликали значні видимі і приховані зміни довкілля.

Джерела забруднюючих речовин різноманітні ,також багаточисельні види відходів і характер їхнього впливу на компоненти біосфери. Біосфера забруднюється твердими відходами, газовими викидами і стічними водами металургійних, металообробних і машинобудівних заводів. Величезної шкоди завдають водяним ресурсам стічні води целюлозно-паперової, харчової, деревообробної, нафтохімічної промисловості. Розвиток автомобільного транспорту призвів до забруднення атмосфери міст і транспортних комунікацій важкими металами і токсичними вуглеводнями, а постійне зростання масштабів морських перевезень викликало майже повсюдне забруднення морів і океанів нафтою і нафтопродуктами. Масове застосування мінеральних добрив і хімічних засобів захисту рослин призвело до появи отрутохімікатів в атмосфері, ґрунтах і природних водах, забрудненню біогенними елементами водойм, водотоків і сільськогосподарської продукції (нітрати, пестициди і т.п.). При гірських розробках на поверхню землі витягаються мільйони тонн різноманітних, найчастіше фітотоксичних гірських порід, що утворюють терикони і відвали, що пилять і горять . В процесі експлуатації хімічних заводів і теплових електростанцій також утворюються величезні кількості твердих відходів (недогарок, шлаки, золи і т.п.), що складуються на великих площах, вчиняючи негативний вплив на атмосферу, поверхневі і підземні води, грунтовий покров (пилування, виділення газів і т.п.).

Ще здавна люди усвідомили свою повну залежність від природи, розуміли свою беззахистність перед її стихіями. Але на відміну від сьогодення ставились до неї з повагою, не втручаючись у "її справи".Чим більше людина отримувала знань про природу, її закони та механізми, тим могутнішою вона себе уявляла, тим більше вона могла у ній змінювати "для життя у комфортному, повністю пристосованому до її потреб оточенні."
Незаперечним є той факт, що технічний прогрес необхідний людству, особливо при сучасному швидкому ритмі життя. Адже опанована атомна енергія, ліки від хвороб, які колись вважалися невиліковними – все це його наслідки. Сьогодні людина може керувати річками, прогнозувати погоду та руйнувати гори. Але це лише один бік медалі. Будь-яка діяльність людини так чи інакше пов'язана з забрудненням навколишнього середовища. Людство вже з початку свого існування поступово нарощувало свій антропогенний тиск на природу, а в останні 80 – 100 років цей тиск досяг максимуму.В процесі природокористування на нашій планеті щорічно переміщується більше 4 трлн.т речовини, створюється тисячі нових хімічних сполук, більшість з яких не включається в кругообіг речовин і накопичується в біосфері, забруднюючи її. Внаслідок промислової діяльності відбувається забруднення природного середовища, зменшується рівень сонячної радіації над великими географічними регіонами. Суспільство вже досить довго балансує на межі екологічної катастрофи нечуваних масштабів, лише якимось дивом уникаючи останньої...

Екологічна ситуація України катастрофічно погіршилася після вибуху 26 квітня 1986 року четвертого енергоблоку не Чорнобильській АЕС. Аварія призвела до небаченого забруднення біосфери, радіоактивного опромінення тисяч людей, масового переселення жителів забруднених районів в інші регіони республіки.Сьогодні Україна вимушена витрачати за різними оцінками від 15 – до 20 % свого валового національного прибутку на цих вирішення проблем. І тому зрозуміло, що головним завданням України на сучасному етапі розвитку є вирішення, повне або часткове, своїх екологічних негараздів. По суті, це питання виживання України та її народу.Зараз дуже актуальною є проблема скиду, утилізації та захоронення відходів виробництва у водоймах.
"Від осередків забруднення токсичні компоненти мігрують у підземні води як по водоносному горизонту, так і по вертикалі. Наявність двох водотривких горизонтів (червоно-бурі та київські глини), в багатьох місцях потужністю 3-10 метрів, затримує забруднюючі речовини, але в тих місцях, де ці горизонти відсутні формуються ореоли забруднення підземних вод." Воду ще можна очистити перед вживанням, тоді як повітря і ґрунти нереально.
В Україні, як і у всьому світі, є ще багато екологічних проблем, які так чи інакше позначаються на якості життя та особливо на здоров'ї людини. Для їх вирішення потрібно докласти чимало зусиль не тільки з боку держави, кожна мисляча людина повинна намагатися зробити свій внесок у подолання екологічної кризи. Тільки тоді можна буде призупинити швидке наближення "екологічного апокаліпсису".

ЗАБРУДНЕННЯ:

Завдяки еволюції види живих організмів постійно змінюються: з'являються нові, більш пристосовані види, а старі вимирають. Все так і є... Вірніше, було - адже через діяльність людини природне вимирання прискорилося в 100, якщо не тисячу разів. Вже вимерло безліч видів тварин і рослин - і цей процес продовжується

Охорона природи
Охоро́на приро́ди  (рос. охрана природы; англ. nature protection, nature conservation; нім. Naturschutz m) — дії, спрямовані на захист навколишнього середовища від забруднення, посиленої експлуатації й іншого шкідливого впливу життєдіяльності людини.
Охорона природи в Україні
У нашій країні державній охороні і регулюванню використання підлягають земля, надра, водні ресурси, ліси, полезахисні й водоохоронні лісосмуги, зелені насадження, типові краєвиди, курортні місцевості, рідкісні, корисні, реліктові тварини й рослини, визначні природні об’єкти, державні заповідники і заказники та їхній рослинний і тваринний світ, атмосферне пові-тря та інші природні багатства, які залучені до господарського обороту, і ті, що їх не експлуатують. Заборонено таку госпо-дарську діяльність, яка може шкідливо вплинути на стан природних багатств, призвести до ерозії ґрунтів, забруднення і об-міління водойм, забруднення повітря, знищення корисних тварин і рослин, зруйнування або пошкодження інших цінних об’єктів природи. Організацію заходів щодо О.п. та нагляд за їх проведенням здійснюють місцеві органи влади, відомства, інспекції, громадські організації.

НАД  ПРЕЗЕНТАЦІЄЮ  ПРАЦЄВАЛИ:

1. КРИВОРУЧКО  МИРОСЛАВА

2. ПАНКРАШІНА  ЛЮБА

3. МУЗИКА  СЕРГІЙ


title: "Вторинна переробка як один із шляхів вирішення проблеми забруденого Херсона"

text:
Вторинна переробка як один із шляхів вирішення проблеми забруденого Херсона

Херсонська гімназія №6
Виконала: гімназистка 11 – А класу
Славич Дарія
Вторинна переробка
     Переробка відходів  — здійснення будь-яких технологічних операцій, пов'язаних зі зміною фізичних, хімічних або біологічних властивостей відходів, з метою підготовки їх до екологічно безпечного зберігання, перевезення, утилізації чи видалення. .

Значення вторинної переробки відходів
По-перше, ресурси багатьох матеріалів на Землі обмежені та не можуть бути заповнені в терміни, порівнянні з часом існування людської цивілізації.
По-друге, потрапивши в навколишнє середовище, матеріали зазвичай стають забруднювачами.
По-третє, відходи та вироби, що закінчили свій життєвий цикл, часто (але не завжди) є дешевшим джерелом багатьох речовин і матеріалів, ніж природні джерела

Перспективи
Зменшення кількості сміття в місті
Утилізація радіоактивних речовин, які забезпечуватимуть відсутність забруднення навколишнього середовища
Збільшення територій міста за рахунок зменшення площ для сміття звалищ

Вирішення проблеми
      Встановлення вуличних попільниць під назвою “Пепелкус”
Переваги
Невисока ціна (приблизно 200грн)
«Пепелкус» виготовляється з металевого листа, товщина якого не принципова і залежить від можливостей виробництва. На стовпи «Пепелкус» кріпиться звичайними черв'ячними хомутами.
Попільничка максимально закрита, тому навіть не загашені недопалки швидко гаснуть всередині від нестачі кисню.
На дні «Пепелкуса» - дверці, які утримується магнітом, які легко відчиняються для скидання сміття в пакет або відро двірника.

Перспективи
Зменшення кількості недопалків, які були викинуті у не назначеному місці.
 Залучення  населення до правильної та гідної поведінки у загальних місцях.
Зменшення пожеж, які виникають через не затушені недопалки.

Вирішення проблеми
     Встановлення різних баків для сміття, які будуть розсортировані по матеріалу викинутого сміття
Висновок
Таким чином, запропонована мною вторинна переробка дозволить людям покращити стан навколишнього середовища, не витрачаючи на це багато часу і коштів, у результаті чого в Херсоні:

Зменшиться кількість сміття
Навколишнє середовище буде знаходитись в кращому стані
Сміття зможе перероблюватись, тим самим дозволяючи використовувати альтернативні матеріали


title: "Український степ"

text:
Український степ
Рельєф
Степ займає 40% площі України й охоплює Причорноморську низовину, південну частину Придніпровської і Подільської височин, повністю в межах степового поясу лежать Приазовська низовина, Приазовська і Донецька височини, а також рівнинна частина Кримського півострова у межах Північнокримської низовини. У східній частині абсолютні висоти території сягають найбільших показників — 367 м (Могила Мечетна).
Рельєф рівнинний, неоднорідний, з горбами, ярами й балками. Поширені форми флювіального рельєфу, зокрема яри, балкита лощини. Для Донецького кряжу характерні гриви — вузькі видовжені підняття. На півдні низовин поширені поди (або степові блюдця) — неглибокі овальні зниження з плоским дном.

Клімат
Клімат помірно континентальний. Степова зона виділяється найбільшими тепловими ресурсами і найменшою зволоженістю порівняно з іншими природними зонами країни, тому клімат степів найбільш континентальний з поміж інших екотопів України. З найбільшими в Україні різницями темпера. Середня температура січня змінюється з південного заходу на північний схід від −2 до −9 °C; липня — від +20 до +24 °C. Літо довге, сонячне, жарке, посушливе. Осінь тепла, у другій половині йдуть дощі. Зима коротка, холодна, малосніжна. Весна настає рано. Через різке підвищення температури повітря, волога з ґрунту швидко випаровується.
Річна сума опадів зменшується від 450 до 300 мм, що є причиною маловодості річок, особливо влітку. Сніговий покривнестійкий, часті відлиги взимку. Сніг лежить лише в окремі роки 1-2 місяці. Випаровуваність вологи суттєво перевищує кількість опадів, тому зволоження території скрізь недостатнє.
Рівнинність території степу, відкритість її холодним арктичним і жарким тропічним вітрам є причиною ранніх весняно-осінніхприморозків і суховіїв, небезпечних пилових бур («чорні бурі»), що руйнують та зносять родючий шар ґрунту. Особливо часті суховії в липні — серпні, часто зумовлюють посухи. Південноукраїнські степові вітри часто порівнюють з італійськимипекучими вітрами, що дмуть з берегів Африки
Рослинність
Найпоширенішими ґрунтами степу є чорноземи звичайні та чорноземи південні, які разом становлять 90% площі природної зони.Для степової зони характерна трав'яна степова рослинність. Весною, коли в ґрунті ще достатньо вологи, з'являються ефемерні рослини: півники, гіацинти, крокуси, горицвіт, тюльпани, півонії,маки. До настання спеки рослини відцвітають і дають насіння, їх наземна частина відмирає. У ґрунті залишаються бульби, цибулини, кореневища, де накопичуються поживні речовини. Завдяки цим речовинам рослини виростуть і розквітнуть наступної весни. Ранньоквітучі рослини змінюються такими, які пристосувалися до спеки й нестачі вологи. Улітку в степу з'являютьсяполин, типчак, ковила. Одні рослини мають довге коріння, яким з глибини дістають воду, в інших — жорсткі або вузькі опушені листки, через які випаровується мало води. У середині літа від спеки починають висихати всі рослини. Вітер підхоплює їх і котить клубками по степу, витрушуючи дозріле насіння.
Дерева і кущі зустрічаються на берегах водойм і в балках. Тільки там їм вистачає вологи влітку, тільки там вони захищені від зимових морозів та весняних приморозків під час цвітіння. У степах іноді можна зустріти зарості тернику, шипшини, мигдалю, степової вишні. Природні ліси в степах займають невелику площу. У балках та ярах трапляються байрачні ліси, у заплавах річок заплавні. Вододільні простори позбавлені природної деревної рослинності, але в багатьох районах степової зони є штучно створені лісові масиви: Великоанадольський масив у Донецькій області, Великомихайлівський, Грушуватський уДніпропетровській області. Середня лісистість зони становить 3%.
Тваринний світ
З ссавців характерними для українського степу, крім численних дрібних гризунів:ховрахів , бабаків , полівок ,хом'яків, сліпаків, та мишей, є заєць, тхір степовий, ласки, горностаї, вовк, лисиця, зустрічаються борсуки, сарни, асканійські олені. Більшість тварин живе в норах. Це гризуни, хижі лисиці та тхори, всеядні борсуки. Для звірів нори є схованкою під час небезпеки й несприятливої погоди, місцем народження малят, також для деяких з них — місцем зимового сну або сплячки, накопичення запасу кормів. У норах дрібних звірів селяться плазуни.
З птахів: степовий і польовий жайворонки, перепілка, вівсянка чорноголова, сіра куріпка, боривітер та  ін.
На берегахлиманів і на узбережжі морів живуть дикі гуси, чаплі, кулики. Завдяки вмінню швидко бігати від ворогів рятуються рідкісні степові птахи — дрофа, стрепет.

Над роботою працювали
-Богдан Галак-Антонишин Максим


title: Використання сонячної енергії для нагріву води та опалення в Україні

text:
Click to edit the title text format
Click to edit the outline text format
Second Outline Level
Third Outline Level
Fourth Outline Level
Fifth Outline Level
Sixth Outline Level
Seventh Outline Level
Eighth Outline Level
Ninth Outline Level
www.wecf.eu


Від «екологізації» до сталого розвитку країни


УТИЛІЗАЦІЯ ХІМІЧНИХ ДЖЕРЕЛ СТРУМУ


Вплив радіоактивного випромінювання на живі організми. Ядерна енергетика


"Забруднення"


title: Аналіз проблем і перспектив розвитку ринку авіаперевезеньв Україні

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua

Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua
Tel. (380-44) 484-4400
Web: www.icps.kiev.ua


title: Українська екологічна політика на прикладі глобальної зміни

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
1970
2005
N2O
CFCs
80
26
9
-
18
-
17
-
2
-
15
100
-
-
48
-
-
24
-
-
-
17
-
-
-
11
-
-
-
8
11
-
-
7
-
-
-
7
-
-
http://ecoclubua.com

http://maps.grida.no/library/files/top-20-greenhouse-gas-emitters_006.jpg
IEA, 2008
http://eng.me.go.kr/content.do?method=moveContent&menuCode=pol_cha_cli_cou_int_kyoto
Ukrainian
Ukraine

             Hard greening

            Soft greening

Gov. of Japan
< 600

58,46
1,2
70,2
600-1200
1,4
81,9
>1200
2,1
122,48
2,3
134,5
4,6
484,1
4,4
463
<10 000
0,8
84,2
TAXBADS,NOT GOODS
CO2 concentrations in the atmosphere have been measured at an altitude of about 4,000 meters on the peak of Mauna Loa mountain in Hawaii since 1958. The measurements at this location, remote from local sources of pollution, have clearly shown that atmospheric concentrations of CO2 are increasing. The mean concentration of approximately 316 parts per million by volume (ppmv) in 1958 rose to approximately 369 ppmv in 1998. The annual variation is due to CO2 uptake by growing plants. The uptake is highest in the northern hemisphere springtime

Atmospheric CO2 has increased from a pre-industrial concentration of about 280 ppmv to about 367 ppmv at present (ppmv= parts per million by volume). CO2 concentration data from before 1958 are from ice core measurements taken in Antarctica and from 1958 onwards are from the Mauna Loa measurement site. The smooth curve is based on a hundred year running mean. It is evident that the rapid increase in CO2 concentrations has been occurring since the onset of industrialization. The increase has closely followed the increase in CO2 emissions from fossil fuels.


ПСИХОЛОГІЧНІ ПРИЧИНИ ЕКОЛОГІЧНОЇ КРИЗИ


УТИЛІЗАЦІЯ ПЛАСТИКОВИХ ВІДХОДІВ


Як можна описати красоту створену природою


Вдосконалення національної екологічної політики України


Як люди забруднюють повітря


Використання ядерної енергії в мирних цілях


Сторінки історії: місто Чорнобиль


Зв'язок хімії та екології


title: Україна в міжнародному переговорному процесі з питань зміни клімату

text:
  1990
  1990
  1990
   2008
  1990
  1990

0
10
20
30
40
50
60
70
80
90
100
1990
1995
2000
2005
2010
2015
2020


Як пов’язані довкілля і здоров’я людини


title: "Вплив синтетичних речовин на навколишнє середовище"

text:
Вплив синтетичних речовин на навколишнє середовище
 Виконала
Борозняк  Мар’яна
Вчитель
Данилюк Т. І.
     АКТУАЛЬНІСТЬ ТЕМИ
 Використання продуктів синтетичної органічної хімії пов'язане з неабиякими ризиками. Приміром, розвиток злочинної підпільної індустрії синтетичних наркотичних речовин сприяє стрімкому збільшенню наркоманії, особливо поміж молоді. Тепер важко спрогнозувати й неупереджено оцінити найближчі й віддалені наслідки збагачення раціону людини й сільськогосподарських тварин найрізноманітнішими харчовими добавками. Проблема негативного впливу на довкілля промислових і побутових відходів, які містять синтетичні органічні сполуки, залишається чи не найактуальнішою.

Людина створила собі середовище проживання, заповнене синтетичними речовинами. Їх вплив на людину, інші організми і довкілля найчастіше невідомий і виявляється часто, коли вже завдано відчутної шкоди або за надзвичайних обставин.
    Види синтетичних речовин:
Опитування: «Обізнаність населення про шкоду синтетичних речовин»
Сучасний побут, який значною мірою змінився завдяки широкому використанню хімічних продуктів, перетворився на небезпечне джерело забруднення біосфери. Побутові відходи містять значну кількість синтетичних та штучних речовин, які не засвоюються у природі.
Товари побутової хімії стають усе більш популярними, розширюються області їхнього застосування, росте річний обсяг  виробництва але не потрібно забувати, що засоби побутової хімії – небезпечні джерела шкідливих для здоров’я людини речовин.
Синтетичні матеріали дуже повільно розпадаються у природному середовищі. Їх накопичення становить серйозну екологічну небезпеку для живих організмів. Медики всього світу вже давно стурбовані тією великою кількістю синтетиків, якими ми оточені. Зростання алергічних проявів, поява невідомих хвороб – відплата за комфорт і зручність використання синтетичних матеріалів. Все ще змушує людство частіше замислюватись над питанням екологічно безпечної утилізації відходів.
Висновок Отже, мною був розглянутий вплив синтетичних речовин на навколишнє середовище. І я дійшла висновку:  щоб повністю не зруйнувати місце свого проживання і проживання всіх інших форм життя, людині необхідно дуже дбайливо ставиться до навколишнього середовища; необхідний строгий контроль прямого і непрямого виробництва синтетичних речовин, всебічне вивчення цієї проблеми, об'єктивна оцінка впливу синтетичних продуктів на навколишнє середовище, вишукування і застосування методів мінімізації шкідливого впливу синтетичних речовин на навколишнє середовище.


title: Аналіз фінансово-господарської діяльності аптек

text:
 Основні положення  АНАЛIЗУ  ФIНАНСОВО-ГОСПОДАРСЬКОЇ  ДIЯЛЬНОСТI АПТЕК
Слово «аналiз» походить вiд грецького слова «analiszis», що означає дослiдження, вивчення будь-чого шляхом розкладання цiлого на складники.
Економiчний аналiз господарської дiяльностi як наука - це система знань про методи дослiдження господарської дiяльностi, економiчних явищ i процесiв у їх взаємозалежностi за даними облiку, звiтностi та iншої економiчної iнформацiї.
Сутнiсть економiчного (фiнансового) аналiзу
Фінансовий аналіз - це метод оцінювання і прогнозування фінансового стану підприємства.
Фінансовий аналіз - це процес дослідження фінансового стану й основних результатів фінансової діяльності підприємства з метою виявлення резервів подальшого підвищення його ринкової вартості.
Фiнансовий аналiз дослiджує вплив прийнятих i запланованих господарських рiшень для змiни фiнансового стану пiдприємства,
його спроможностi вчасно погасити свої зобов’язання для пiдвищення ефективностi використання активiв.
Фінансовий аналiз охоплює всi сторони пiдприємницької дiяльностi.
Будь-яке управлiнське рiшення в аптецi повинно базуватись на результатах економiчного аналiзу.
Суть фінансово-господарської діяльності аптеки полягає в зборi iнформацї, аналiзi зiбраної iнформацiї та на пiдставi даних проведеного аналiзу прийняття оптимального рiшення.
1. По організаційних формах проведення виділяють внутрішній і зовнішній фінансовий аналіз підприємства.
Внутрішній фінансовий аналіз проводиться бухгалтером аптеки  з використанням усієї сукупності наявних інформативних показників. Результати такого аналізу можуть представляти комерційну таємницю підприємства.
Зовнішній фінансовий аналіз здійснюється за даними бухгалтерської звітності зацікавленими організаціями – податковою інспекцією, банками, акціонерами, аудиторськими фірмами, страховими компаніями з метою вивчення правильності відображення фінансових результатів діяльності підприємства, його фінансової стійкості і кредитоспроможності.
2. По обсягу дослідження виділяють повний і тематичний фінансовий аналіз підприємства.
повний (комплексний) фінансовий аналіз проводиться з метою вивчення всіх аспектів фінансової діяльності підприємства в комплексі. Він охоплює всю діяльність аптеки для об’єктивної оцінки досягнутих економічних результатів, організаційно-технічного розвитку і рівня використання виробничих ресурсів.
тематичний (цільовий) фінансовий аналіз передбачає вивчення окремих найбільш актуальних на даний час сторін фінансової діяльності підприємства. Предметом тематичного фінансового аналізу може бути ефективність використання активів підприємства: оптимальність фінансування різних активів з окремих джерел; стан фінансової стійкості і платоспроможності підприємства; оптимальність інвестиційного портфеля; оптимальність фінансової структури капіталу і ряд інших аспектів фінансової діяльності підприємства
3. По об'єкту аналізу виділяють:
аналіз фінансової діяльності підприємства, об'єднання в цілому. У процесі такого аналізу об'єктом вивчення є фінансова діяльність підприємства в цілому без виділення окремих його структурних одиниць і підрозділів.
аналіз фінансової діяльності окремих структурних одиниць і підрозділів (центрів економічної відповідальності). Такий аналіз базується в основному на результатах управлінського обліку підприємства.
аналіз окремих фінансових операцій. Предметом такого аналізу можуть бути окремі операції, зв'язані з короткостроковими чи довгостроковими фінансовими вкладеннями; з фінансуванням окремих реальних проектів і інші.
4. По періоду проведення виділяють:
попередній (перспективний, прогнозний) фінансовий аналіз передує прийняттю управлінських рішень, він призначений для розгляду явищ і процесів з позицій майбутнього, тобто перспективи розвитку, прогнозування результатів діяльності, виконання замовлень, завдань, зобов’язань, запобіганню небажаних результатам. Він зв’язаний з вивченням умов фінансової діяльності в цілому чи здійснення окремих фінансових операцій підприємства (наприклад, оцінка власної платоспроможності при необхідності одержання великого банківського кредиту).
поточний (оперативний, ситуаційний) фінансовий аналіз проводиться безпосередньо в процесі виробництва або зразу після здійснення господарських операцій чи змін ситуації і за підсумками якого оперативно приймається відповідні управлінські рішення.
наступний (ретроспективний) фінансовий аналіз здійснюється підприємством за звітний період (місяць, квартал, рік). Він дозволяє глибше і повніше проаналізувати фінансовий стан і результати фінансової діяльності аптеки в порівнянні з попереднім і поточним аналізом, виявити фактори впливу, резерви, недоліки, однак уже після закінчення процесу виробництва. Він базується на завершених звітних матеріалах статистичного і бухгалтерського обліку.
Основна мета проведення аналiзу - пiдвищення ефективностi господарювання аптеки. Для досягнення цiєї мети необхiдно:
проводити об’єктивну оцiнку фiнансового стану, фiнансових результатiв, дiлової активностi аптеки;
виявляти чинники i причини, що зумовили досягнутий фiнансовий стан аптеки, водночас придiляючи особливу увагу виявленню негативних чинникiв, якi призводять до рiзкого спаду, а також до банкрутства;
виявити резерви покращання фiнансових результатiв i фiнансового стану аптеки, забезпечувати розробку заходiв щодо використання цих резервiв у виробництвi;
готувати на основi проведеного аналiзу управлiнськi рiшення, спрямованi на пiдвищення економiчної ефективностi фiнансового стану аптеки.
Завдання аналiзу:
На підставі вивчення взаємозв’язку між різними показниками виробничої, комерційної і фінансової діяльності дати оцінку виконання плану по надходженню фінансових ресурсів і їх використанню з позиції поліпшення фінансового стану підприємства.
Прогнозування можливих фінансових результатів, економічної рентабельності, виходячи з реальних умов господарчої діяльності й наявність власних і позикових ресурсів, розробка моделей фінансового стану за різноманітних варіантах використання ресурсів.
Розробка конкретних заходів, які направлені на більш ефективне використання фінансових ресурсів і зміцнення фінансового стану підприємства.
Фінансовий аналіз дає можливість оцінити:
майновий стан аптеки;
ступінь підприємницького ризику;
достатність капіталу для поточної діяльності та довгострокових інвестицій;
потребу в додаткових джерелах фінансування;
здатність до нарощування капіталу;
раціональність залучення позикових коштів;
обгрунтованість політики розподілу та використання прибутку.
Об’єктами аналізу на підприємств є:
обгрунтованість бізнес-планів;
матеріально-технічне забезпечення;
виробництво та реалізація продукції;
використання ресурсів;
конкурентоспроможність продукції;
витрати на виробництво та реалізацію;
фінансові результати;
фінансовий стан.
Суб’єкти (користувачі) фінансового аналізу:
власники підприємств (одержують дивіденди на вкладений власний капітал);
керівництво аптеки (від успішного фінансового стану залежить частка прибутку, яку вони одержують понад посадовий оклад);
найманi працiвники (залежить заробітна плата, премія, соціальні виплати);
банки, фірми, які надають кредити аптецi (зацікавлені у своєчасному погашені боргу і виплаті відсотків);
партнери, що уже ведуть справи з підприємством (постачальники), щоб визначити для себе доцільність подальшого співробітництва, умови висновку контрактів і т.п.;
держава (податкова адміністрація зацікавлена у своєчасній сплаті податків у повному обсязі).
Результами економiчного аналiзу можуть користуватися внутрiшнi та зовнiшнi користувачi.Власники аптеки та її керiвник є внутрiшнiми користувачами i можуть користуватися в повному обсязi.
Зовнiшнi користувачi можуть використовувати тiльки опубліковану інформацію.Для користування фінансовою інформацією аптеки  надають фінансову звітність таким зовнiшнiм користувачам:
власникам (учасникам, замовникам) відповідно до засновницьких документів - для колективної i приватної форми власностi аптек;
податковим органам;
статистичним органам для узагальнення і надання зовнішнім користувачам інформації;
органам Фонду державного майна України - для державної i комунальної форми власностi;
іншим державним органам, які проводять перевірку окремих сторін діяльності аптеки, наприклад фінансовим органам, які здійснюють фінансування витрат за рахунок асигнування з бюджету - безоплатна i пiльгова оплата лiкiв.
Під методом економiчного аналізу розуміється спосіб підходу до вивчення господарських процесів у їхньому становленні та розвитку. Основні методи аналізу фінансової звітності:
горизонтальний аналіз,
вертикальний аналіз,
трендовий,
метод фінансових коефіцієнтів,
порівняльний аналіз,
факторний аналіз
Ці методи аналізу відносяться до формалізованих методів аналізу.

Однак існують і неформалізовані методи: експертних оцінок, сценаріїв, психологічні, морфологічні, порівняльні, побудови системи показників, побудови системи аналітичних таблиць тощо,
вони засновані на описі аналітичних процедур на логічному рiвнi.
У процесі аналізу застосовується ряд спеціальних прийомів економічного аналізу:
1) традиційні:
прийом порівняння,
прийом зведення та групування;
прийом ланцюгових підстановок
2) математичні:
використання абсолютних,
відносних і середніх величин
В економічному аналізі використовуються показники:

*  щодо завдань, договірних злбов”язань, прогнозованих даних,  плану
* звітності
* обліку
*  вибіркових спостереженть
*  аналітичних досліджень
Основні групи фінансових показників:
Показники оцінки майнового стану.
Показники оцінки ліквідності (платоспроможності).
Показники оцінки фінансової стійкості.
Показники оцінки ділової активності (оборотності).
Показники оцінки рентабельності.
Класифікація економічних показників:
Кількісні показники відображають розмір господарських явищ, величину кількісних змін, що в них відбуваються, величину ресурсів, обсяг реалізації.
Якісні показники характеризують суттєві особливості досліджуваних явищ, рівень їх розвитку, використання ресурсів, ефективність діяльності (наприклад, рентабельність, фондовіддача).
Натуральні показники виражають розмір явища у фізичних одиницях виміру (маса, довжина).
Вартісні показники показують величину економічних об»єктів і процесів у вартісному вимразі (ціна, собівартість, прибуток).
Трудові показники характеризують витрати праці та її ефективність (трудоємкість, продуктивність).
Абсолютні показники виражаються в грошових, натуральних вимірниках або через трудоємкість (витрати праці в людино-днях тощо).
Відносні показники показують співвідношення абсолютгних показників і виражаються у відсотках, коефіцієнтах, індексах (наприклад, індекс цін).
За способом формування роздрізняють показники:
нормативні (норми амортизації);
планові (завдання для відділів);
договірні (передбачені в угодах на поставку матеріалів);
облікові (дані бухгалтерського, статистичного та оперативного обліку);
звітні (дані бухгалтерської, статистичної та оперативної звітності);
аналітичні (оцінюючі), які одержують у ході аналізу для оцінки результатів та ефективності роботи підприємства.
Послідовність проведення аналізу фiнансового стану аптеки:
На 1-му етапі проводиться збір внутрішньої і зовнішньої інформації, оцінка її достовірності. На цьому етапі з’ясовують особливості облікової політики підприємства, відбирають необхідні форми бухгалтерської звітності та проводять їх звірку, збирають статистичну інформацію.
На 2-му етапі здійснюють переведення типових форм бухгалтерської звітності в аналітичні форми, які дозволять проаналізувати структуру звітів і динаміку змін, проводять розрахунок і групування показників по основних напрямках аналізу.
На 3-му етапі проводиться аналіз структури і динаміки змін основних показників фінансових звітів, виявляють взаємозв'язки між основними показниками, здійснюють інтерпретацію отриманих результатів.
На 4-му етапі готують висновок щодо фінансового стану підприємства, виявляють «вузькі» місця і резерви підвищення ефективності діяльності, розробляють рекомендації щодо поліпшення фінансового стану підприємства.


title: ТУр

text:
 Латвія
Загальні відомості
	Латвія, офіційна назва – Латвійська Республіка – прибалтійська держава в Північно-Східній Європі.
	Столиця– місто Рига.
	  Латвія  межує з Естонією на півночі, Росією – на сході, з Білорусією – на південному сході  і Литвою  - на півдні.
	Площа — 64 589 км².
	Населення - 2 254 653 человек.
	Найбільші міста: Рига, Даугавпілс, Лієпая, Єлгава, Юрмала, Вентспілс, Резекне.
	Мова– латинська.
демократична парламентська респуб 	Государственная валюта – лат.
	Религии: протестантизм, католичество, православие.

Національна символіка
Географія
Латвія розташована уздовж узбережжя Балтійського моря, частина якого - Ризьку затоку - відрізняється найбільшою курортною привабливістю. Велика частина країни зайнята рівнинами і низовинами. Найдовша низовина - Приморська. Близько 44% території країни займають ліси. У Латвії більше ніж 3 тис. Озер і 12 тис. Річок, найбільші з них - Даугава, Гауя, Лієлупе і Вента. Найглибше озеро - Дрізда. Латвія розташована в помірному кліматичному поясі, і погодні умови тут визначаються атлантичними повітряними масами, Балтійським морем і глибоко вдающимся в територію країни Балтійським затокою. Протяжність її території зі сходу на захід 450 км, з півночі на південь - 250 км. Довжина прибережної смуги - 494 км, протяжність сухопутного кордону - 1380 км. Загальна довжина державного кордону - 1874 км.
Клімат

 Латвія розташована в помірному кліматичному поясі, и погодні умови тут визначаються Атлантичного повітряними масами, Балтійськім морем і Глибока вдающимся в територію країни Балтійська Затока. Протяжність її території зі сходу на Захід 450 км, з півночі на Південь - 250 км. Довжина прибережної Смуги - 494 км, протяжність сухопутного кордону - 1380 км. Загальна довжина державного кордону - 1874 км.
Населення
		Чисельність населення складає 2 254 653 особи. Щільність населення - 35 чол. на 1 км. Приблизно 70% відсотків населення проживає в містах, решта 30% - в сільській місцевості. У Латвії живуть люди понад 150 національностей. До них відносяться латиші, росіяни, білоруси, українці, поляки, литовці, євреї, німці, цигани, естонці та інші.
Экономіка
Латвія - індустріально-аграрна країна.
Провідні галузі промисловості - машинобудування, металообробка, виробництво будматеріалів, деревообробна промисловість, харчова, легка та хімічна галузі.
Також розвинене виробництво косметичної продукції, художні промисли: обробка шкіри, бурштину, різьблення по дереву, вишивка
Головна галузь сільського господарства - тваринництво
Вирощують зернові, льон-довгунець, цукровий буряк, картопля.
18 листопада - День незалежності Латвії
25 грудня – Католицьке Різдво.
Туристична інфраструктура Латвії

Туристична інфраструктура Латвії налагоджена на європейському рівні. Готелі, недорогі і комфортабельні приватні гостьові будинки, п'ятизіркові готелі, безліч кафе, ресторанчики вздовж трас і в містах дозволяють любителям подорожувати відчувати себе комфортно.
Засоби  розміщення
	 Готельна інфраструктура Латвії досить розвинена. Латвія пропонує широкий спектр можливостей розміщення: готелі класу люкс, готелі середнього рівня, готелі бізнес-класу, готелі-SPA, санаторії, молодіжні гуртожитки і.т.д.

Засоби громадського харчування
	Ресторани в Ризі

	Ресторан «Вінсентс»
	 Ресторан названий на честь Вінсента Ван Гога. Це одне з найпопулярніших місць в Ризі, що славиться не тільки вишуканою кухнею, а й кількістю знаменитостей, що побували тут. Серед них Елтон Джон, Мстислав Ростропович, П'єр Карден, Хосе Каррерас, П'єр Рішар, Монсерат Кабальє, Пако Робане і інші не менш відомі особистості.
	 Меню ресторану пропонує найширший вибір страв французької, італійської, мексиканської і латиської кухні. Ресторан складається з двох залів - Білого залу на сімдесят дев'ять чоловік і Малого залу на шістнадцять осіб. Зовсім недавно ресторан "Вінсентс" був модернізований: значно змінилося внутрішнє оздоблення залів, була встановлена вдосконалена вентиляційна система.

Ресторан «Da Sergio»
	Цей куточок Італії в столиці Латвії. Тут все італійське - італійська музика, по телевізору показують тільки італійські програми, величезний вибір справжніх вин з Італії, ну і звичайно, знаменита італійська кухня. Справжньою окрасою меню є фірмові страви ресторану - суп з акули, тунця і кальмарів. Цей ресторан прекрасно підходить і для ділової зустрічі, і для сімейної вечері, і для романтичного побачення.
Транспорт
	 Громадський транспорт в Латвії розвинений досить добре. Територією міста можна їздити на автобусі, трамваї або тролейбусі. За Ризі курсують також мікроавтобуси, вартість проїзду в яких від 50 до 70 сантимів. Це експрес, який зупиняється не на всіх зупинках, а тільки там, де необхідно пасажирам. Шляху проходження маршрутних таксі досить заплутані і не вказані на зупинках громадського транспорту. Громадський транспорт ходить з 5 ранку до 12 ночі, а потім кожну годину курсують чергові трамваї і тролейбуси, але не на всіх маршрутах. Можна замовити таксі по безкоштовним цілодобових телефонах.

Розваги
	Кращий час для відвідин країни - літо (сонце, море, пляж, свято Ліго, "Нова хвиля") і зима, коли можна насолодитися незабутньою красою снігового моря і чарівною різдвяної атмосферою міст. Такі види відпочинку, як вивчення птахів у природних умовах, подорожі з подоланням перешкод, кінні прогулянки, прогулянки на човні, риболовля, ходьба на лижах, швидкісний спуск на лижах - пропонуються в декількох регіонах Латвії. Латвія знаменита своєю багатою флорою і фауною, так що пішохідні прогулянки принесуть одне задоволення.
	Вся нічне життя в Юрмалі проходить навколо вулиці Йомас. Тут розташовані найвідоміші ресторани і кафе. У багатьох з них пропонується жива музика - англомовна, російська, інструментальна. Для любителів потанцювати пропонується «Слов'янський ресторан» з дискотекою і нічний клуб «Біг Бамбоо». Працюють клуби, ресторани і кафе, на пляжах проводяться дискотеки. У концертному залі «Дзінтарі» проходить знаменитий конкурс молодих виконавців «Нова хвиля», фестивалі «голосячи КИВИН», «Юрмаліна і« Море сміху ».
Сфера торгівлі
	Компактне розташування торгових центрів, високий сервіс, розпродажі роблять Ригу хорошим місцем для приємного і вигідного шопінгу. У Ризі широко поширена мережа магазинів - tax free, які дозволяють повернути 15% від суми покупки.
	По робочих днях магазини відкриті з 10-00 до 19-00, а по суботах з 10-00 до 16-00. Продуктові магазини і універмаги зазвичай відкриті з 8-00 до 19-00. У Ризі є також достатня кількість продуктових магазинів, які працюють цілодобово. Кращі сувеніри з Латвії це вироби з бурштину, золота і срібла. Купити їх можна на вулицях Старого міста, в універмагах, в сувенірних магазинах, на базарі.
	Жінкам напевно припадуть до душі оригінальні дамські прикраси - крім бурштину, з прикрас можна придбати різні оригінальні ланцюжка і брошки. Популярні також вироби зі скла. Інші традиційні сувеніри з Латвії - це одяг з натурального льону, дерев'яні іграшки, ляльки, столове приладдя з дерева, плетені кошики, керамічні свічники, гуртки, дзвіночки, шкіряні гаманці, записники - обов'язковий асортимент будь-якій сувенірній крамниці, або торговців, що стоять на вулицях старої Риги.
Достопримечательности Латвии
Рига
	Рига - столиця Латвії, мальовниче місто, яке розкинулося на берегах річки Даугави, недалеко від місця її впадіння в Ризьку затоку. Дивним чином збереглися і відбудовані заново пам'ятки Риги привертають сьогодні все нових і нових туристів. Значна частина пам'яток Риги зосереджена в серці міста - так званої Старій Ризі, де вулички досі викладені булижникам і де відчувається середньовічний колорит цього міста.
Домський собор
	 Домський собор - пам'ятник готичної архітектури, який знаходиться в самому центрі Старої Риги. Його будівництво було розпочато в 13 столітті за архієпископа Альберті - засновника Риги, але собор багаторазово перебудовувався. Домський собор відомий своїми вітражами і одним з найбільших органів в світі. Спеціальні твори для органа Домського собору писав Ференц Ліст. Тут регулярно відбуваються богослужіння і концерти органної музики. Любителі органної музики можуть послухати концерт по середах і п'ятницях.

Ризький замок
У часи царської Росії замок перебудовувався для потреб губернських установ та генерал-губернатора. У 1938 році інтер'єри замку були перетворені для потреб латвійського уряду.

  Зараз замок - резиденція Президента Латвії. Над ним завжди майорить прапор Латвійської республіки, а в ті дні, коли Президент перебуває в країні, і прапор Президента. Крім того, у замку знаходиться декілька музеїв: Закордонного мистецтва, Історії Латвії, Літератури, театру і музики

Будинок котів
	 Будинок побудований в 1910 році. Згідно з легендою багатий купець, латиш за національністю, якого не хотіли приймати в Гільдію, де заправляли німці, побудував цей будинок і встановив на ньому котів, задом звернених до будівлі Гільдії. Після довгих судових розглядів, справи купця, начебто, були улагоджені, а коти повернені в більш дипломатичному напрямі.

Порохова вежа

Вперше Порохова вежа була згадана під ім'ям Піщана вежа на початку 14 століття. Тоді башта була частиною піщаних воріт. Починаючи з 17 століття, вежа використовувалася як пороховий склад. В цей час вона і отримала свою сучасну назву "Пулвертоніс", що означає в перекладі з латиської мови "порохова вежа".
Латвійський воєнний музей
	 Розташовується в Порохової вежі, був заснований в 1916 році. Музей був закритий радянською владою в 1940 році, а потім знову відкритий на початку дев'яностих. Постійними експозиціями музею є такі: "Латвійські солдати в ході Першої Світової війни 1914-1918", "Проголошення Латвійської держави і визвольні битви 1918-1920 років", "Латвійська Армія і Флот в 1919-1940-х роках", "Латвія і Друга Світова війна "," Дорога на барикади 1945-1991 роки ".

Юрмала
	Юрмала - популярний курорт на Ризькому узбережжі, відомий далеко за межами Латвії. Місто розташоване в 15-ти хвилинах їзди від Риги. Юрмала завжди була найпопулярнішим курортним центром Латвії, завдяки своїй зелені, золотистим дюнах і незабутньому узбережжю.
	Юрмала - це сучасні, комфортабельні готелі і SPA центри, доглянуті піщані пляжі, дюни і вікові сосни, це акуратні будиночки і затишні кафе, це Міжнародний конкурс молодих виконавців «Нова хвиля» і дискотеки на пляжі до ранку.

Юрмальський пляж
	Пляжі Юрмали, покриті білим кварцовим піском і простягнулися на 32 км, безкоштовні і обладнані всіма атрибутами, необхідними для відмінного відпочинку всією сім'єю. Тут можна орендувати водні мотоцикли, розслабитися в пляжних кафе, пограти в пляжний футбол і волейбол або разом з дітьми зайнятися будівництвом замків з піску.

Кінець
.


title: "Структура сучасної екології та її місце в системі наук"

text:
Структура сучасної екології та її місце в системі наук
Підготувала:
Уршеджук Юліана
Еколо́гія (будинок, дім; наука) — наукова дисципліна, один з розділів біології, який досліджує взаємовідносини між біотичними та соціальними цілісностями та їхнім довкіллям.
Екологія вивчає взаємовідносини організмів із довкіллям, досліджує структурно-функціональну організацію надорганізмових систем (популяцій, угруповань, екосистем, біосфери), виявляє механізми підтримання їх стійкості у просторі й часі.
Термін «екологія» ввів відомий німецький зоолог Е. Геккель, який у своїх працях «Загальна морфологія організмів» (1866) і «Природна історія міротворенія» (1868) вперше спробував дати визначення сутності нової науки.
Сучасна екологія — складна багатогранна дисципліна, основою якої є біогеографічні знання, але яка поєднує сьогодні всі природничі, точні,гуманітарні і соціальні науки, з метою пошуків шляхів оптимального розвитку людства на максимально далеку перспективу, вироблення нових методів збереження біосфери планети. Сьогодні її поділяють на: біоетику, біоекологію, геоекологію, техноекологію,   соціоекологію і космічну екологію.
Розділи сучасної екології
Аутекологія (екологія організмів) вивчає взаємозв'язки представників виду з оточуючим їх середовищем.
Демекологія (екологія популяцій) описує коливання чисельності різних видів і встановлює їх причини.
Синекологія (екологія угруповань) аналізує стосунки між особинами, що належать до різних видів даного угруповання організмів, а також між ними і оточуючим середовищем.
Біосферологія (глобальна екологія) вивчає біосферу як єдине планетарне ціле, з'ясовує закономірності еволюції біосфери.
Структура екології
В структурі сучасної екології виділяють такі основні напрямки:
Загальна екологія
Спеціальна екологія
Прикладна екологія
Загальна екологія
Загальна екологія вивчає фундаментальні проблеми структурно-функціональної організації екосистем, а також досліджує взаємодію біосистем різних рівнів інтеграції між собою та довкіллям.
Спеціальна екологія
Спеціальна екологія досліджує закономірності функціонування конкретних екосистем або особливості пристосування популяцій різних видів організмів чи їх угруповань до умов навколишнього середовища.
Прикладна екологія
Прикладна екологія з'ясовує різні аспекти дії чинників довкілля на біосистеми і спрямована на розв'язання головним чином практичних питань
Прикладну екологію за відношенням до предмета вивчення поділяють на:
Розділи екології
Сучасна екологія, по суті, розчленована на чотири взаємопов’язаних, але до певної міри самостійних, розділи, що логічно виходять один з одного, і поділяють екологію за розмірами об’єктів вивчення:
1. Аутекологія
2. Демекологія
3. Синекологія
4. Біосферологія
Аутекологія (екологія організмів) вивчає взаємозв’язки представників виду з оточуючим їх середовищем. Цей розділ екології займається, головним чином, визначенням меж стійкості виду і його ставленням до різних екологічних факторів. Аутекологія вивчає також вплив середовища на морфологію, фізіологію та поведінку організмів.
Демекологія (екологія популяцій) описує коливання чисельності різних видів і встановлює їх причини. Цей розділ ще називають динамікою популяцій, або популяційною екологією.
Синекологія (екологія угруповань) аналізує стосунки між особинами, що належать до різних видів даного угруповання організмів, а також між ними і оточуючим середовищем.
Біосферологія (глобальна екологія) вивчає біосферу як єдине планетарне ціле, з’ясовує закономірності еволюції біосфери.
Місце екології в системі наук
М.Ф.Реймерс (1990) вважає, що екологія  тісно пов’язана з 70 великими науковими дисциплінами
Висновок
Для сучасної людини знання основ екології не менш важливе, ніж основ фізики, хімії, математики. Екологізація виробництва - один з провідних напрямів науково-технічного прогресу, покликаної не тільки забезпечити узгоджене функціонування природних і технічних систем, а й значно підвищити ефективність останніх. Таким чином, екологія все більше набуває особливостей прикладної науки.


title: Аналіз ефективності аграрного виробництва з використанням соціально-економічних баз даних

text:
V
V
V
1247,3
525,1
0,421
25,6
8,1
0,317
457,2
118,1
0,258
1162,7
537,7
0,462
29,0
10,0
0,345
368,8
134,9
0,366
1084,0
573,3
0,529
28,8
9,8
0,340
348,1
105,1
0,302
1064,6
462,9
0,435
26,4
7,3
0,278
381,1
111,7
0,293
994,3
363,7
0,366
29,9
7,3
0,246
319,8
64,0
0,200
V
V
V
1045,5
525,7
0,503
42,7
9,2
0,215
231,5
84,0
0,363
766,5
298,0
0,389
50,4
8,1
0,160
149,2
43,2
0,289
578,6
124,9
0,216
31,0
3,8
0,123
186,8
32,3
0,173
578,4
274,7
0,475
46,5
9,0
0,194
119,7
34,1
0,285
531,1
268,6
0,506
46,4
4,7
0,102
112,7
57,2
0,507


title: Розрахунок концентрації забруднень в приземному шарі

text:
C
Y
C
Y
C
Z


провова основа охорони навколишнього середовища


title: Проблеми державної політики з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

text:
2008
2009
179,99
113,55
8582,3
5623,7
2008
2009
103400,1
(19631,0)
123980,2
(15912,0)


title: "Утилізація електронного сміття у світі"

text:
Утилізація електронного сміття у світі
Про яке електронне сміття йде мова?
Електронний сміття не гниє, його не можна спалювати, так як у багатьох компонентах присутні важкі метали та отруйні речовини, для його переробки потрібні спеціальні технології.
ПК, представлений монітором, системним блоком, клавіатурою та мишею
Au, г
Ag, г
Al, кг
Cu, кг
Fe, кг
Полімери
Скло, кг

Телефони
Ртуть
Свинець
Хром
Інші небезпечні метали
Крім того, звичайний персональний комп'ютер складається як з цінних металів - міді, срібла і золота, так і з небезпечних матеріалів - кадмію, свинцю, цинку, нікелю, ртуті. До них додаються пластмаси, індикатори, монітори на рідких кристалах, батареї - всього понад 90 компонентів.
Яка ж ситуація з утилізацією електронного сміття в Україні?
Комп'ютерами та оргтехнікою в нашій країні володіють фізичні та юридичні особи.

Фізична особа
  відбувається дуже прозаїчно - викинув на смітник у гіршому випадку, в кращому - розібрав на частини для подальшого застосування, що в решті решт закінчується тим ж звалищем.

Юридична особа
Відповідно до законодавства України персональні комп'ютери відносяться до основних засобів і підлягають бухгалтерському обліку на підприємстві із зазначенням кількості дорогоцінних металів, які в них містяться, списати і утилізувати обладнання можна тільки через 4 роки.

В Україні робота з відходами регламентується законодавством. Підприємствам при роботі з відходами, що містять:
дорогоцінні метали - необхідна ліцензія Міністерства фінансів України;
кольорові метали - ліцензія Міністерства промислової політики України;
чорні метали - ліцензія Міністерства промислової політики України;
полімери - ліцензія Міністерства екології України;
екологічно небезпечні відходи - ліцензія Міністерства екології України.

Світова практика утилізації
США
На даний момент у США працюють близько 550 заводів зі сміттєпереробки .
Основний метод утилізації в США - складування .
Багато експертів відзначають , що , незважаючи на активні дії Штатів щодо зменшення кількості сміття , відходів і старої техніки , утилізаційне питання в цій країні далекий від вирішення .

Японія
Японія є одним з технологічних лідерів на сучасному комп'ютерному ринку
японці скрупульозно витягують з ,зданої в утилізацію, техніки максимум корисних елементів і знову пускає їх у хід.
У Японії є спеціальний закон про обов'язкову утилізації старої техніки , прийнятий у 2001 році.
Є 44 заводи
Фахівці займаються вивченням нових способів утилізації та переробки.
Росія
У Росії один з найнижчих показників переробки техніки-26%. Цьому є безліч пояснень . По-перше , утилізаційних підприємств не так багато. По-друге , далеко не всі компанії відповідально підходять до прийому отслужившей техніки і передачі її на утилізаційний завод.

А що ж далі?

Саме тому питання про утилізацію та екології повинні підніматися на світовому рівні , це теж стосується і прийняття екологічних та утилізаційних стандартів

Також хотілося б відзначити , що незважаючи на вплив уряду , велику роль грають і звичайні відповідальні громадяни , які здають стару техніку самостійно , сортують сміття по контейнерах і не бачать в цьому привід для гордості , але вважають таке поведінка нормою.