title: Ротові органи комах

text:
Різноманітність ротових апаратів комах
Ротові органи комах різних рядів мають спільні ознаки будови у вигляді верхньої та нижньої губ, парних верхніх та нижніх щелеп.
                                        У залежності від їжі та
                                        способів її добування,
                                        ротові органи у комах
                                        відрізняються між
                                        собою.
Ротові органи комах
   Впродовж історичного розвитку ротові органи комах зазнали істотних змін. Виділяють ротові апарати різних типів:
гризучий;
смоктальний (сисний);
гризучо-сисний;
колючий;
колючо-сисний;
лижучий;
гризучо-лижучий.
За дослідженнями вчених еволюційно первинним вважають гризучий тип, а всі інші розвинулись пізніше у залежності від живлення.
Ротові органи комах
      Гризучий ротовий апарат включає               верхню губу (labrum), пару верхніх та                     нижніх щелеп, нижню губу та гіпофаринкс (hypopharynx). Верхняя губа – це  складка           покривів голови, гіпофаринкс  включає язик та підглоточник – вип’ячування дна ротової порожнини. Пара верхніх щелеп (жвал або
                                         мандибул) є кінцівками II
                                         сегменту голови
                                         (I сегмент та його
                                         придатки майже повністю
                                         редуковані).
Гризучий ротовий апарат
Гризучий ротовий апарат
   Масивні  нерозчленовані пластинки, що зазубрені по зовнішньому краю, відіграють основну роль у розгризанні їжі. Його мають жуки, мурахи, прямокрилі.
Гризучий ротовий апарат
Гризучий ротовий апарат
1 — верхня губа; 2 — жвали; 3 - 7 — нижні щелепи (3 — нижньощелепний щупик;    4 — зовнішня, 5 — внутрішні жувальні лопасті; 6 — стволик; 7 — основний членик); 8 — 12 — нижня губа (8 — підпідборіддя ; 9 — підборіддя;                                              10 — язичок — внутрішня лопасть; 11 — додатковий язичок— зовнішня лопасть; 12— нижньогубні щупики).
Ротові органи таргана гризучого типу. Головною зброєю пережовування їжі  служать жвали, їм допомогають  нижні щелепи. На нижніх щелепах та на нижній губі розміщені органи смаку, а дві пари щупалець — щелепні та губні — ощупують шматочки їжі та притримують її під час жування.
Ротовий  аппарат таргана
У деяких жуків виростають великі за розмірами верхні щелепи. Так, у самця жука-оленя (Lucanus cervus) щелепи нагадують роги оленя, звідси і назва виду.    А у рогача-гранта (Chiasognathus granti) верхні щелепи, навіть, перевищують розміри інших частин тіла!
Гризучий ротовий апарат
    Колючий хоботок комах складається із жолобка і розміщених всередині нього видозмінених частин ротового апарату. Жолобок утворений витягнутою нижньою губою, щупики якої майже                                           повністю редукувались.                                  Верхня губа також                                     витягується,  її краї                                                                 змикаються, формуючи                                    трубку для                                            засмоктування рідини.

Колючий ротовий апарат
1 – основа вусиків;  2 — лобний щиток;  3 — основа щелепного щупика;                          4 - верхня губа; 5 — максили; 6 — мандибули; 7 — підглоточник; 8 — нижня губа;                         9 — складені разом, що вводяться в ранку                                                                       (верхня губа, мандибули,  максили  та підглоточник.)
         У розправленому вигляді             У нормальному положенні
                                                                              під час акту смоктання
Ротові органи самки комара
    Між внутрішньою поверхнею              жолобка і трубкою розміщуються              колючі стилети, які виникають із                   верхніх щелеп і пари нижніх щелеп                    та язика. Порожнина язика слугує для        проведення слини. Такі ротові органи          наявні у комарів, у клопів.
Колючий ротовий апарат
Колючий ротовий апарат
Колючий ротовий апарат називають ще колючо-сисний, тому що комаха, для того щоб поживитися,                                    повинна проколоти субстрат.
Колюче-сисний апарат клопа утворений чотирма стилетами, заключеними в чохол – змінену нижню губу. Внутрішня пара стилетів – I пара нижніх щелеп – формує два жолобки для проведення слини в ранку і всмоктування рідкої                           їжі. Верхні щелепи, що утворюють зовнішню пару                  стилетів, почергово витягуються з чохла і заглиблю -              ються в ранку. Потім одночасно витягаються нижні              щелепи. Всі операції повторюються до тих пір, поки          стилети не проникнуть на достатню глибину в                    тканини організму.
Колюче-сисний ротовий апарат
Колюче-сисний ротовий апарат
    Ротовий апарат лускокрилих представлений смоктальним хоботком, що складається із пари щільно притиснених одна до одної нижніх щелеп, кожна з яких утворює жолобок. Внутрішні поверхні жолобків формують   трубку для засмоктування нектару. У спокійному стані хоботок скручений в      спіраль та захований під головою.
Смоктальний ротовий апарат
    Хоботок розкручується за рахунок нагнітання рідини в порожнині нижніх щелеп, з’єднаних з порожниною тіла. Всі інші частини ротового апарату атрофовані: верхня губа практично зникає, нижня являє собою невелику пластинку з трьохчлениковими щупиками. Верхніх щелеп у смоктальному апараті немає.
Смоктальний ротовий апарат
Смоктальний ротовий апарат
  Бігає по столу кімнатна муха, постійно висовуючи м’який язичок з подушечкою на кінці. Ним вона і злизує їжу. Головна частина лижучого ротового апарату мух – м’ясиста нижня губа,                                яка закінчується парою пластинчастих                 виростів. Ці вирости слугують для фільтрації напіврідкої їжі. В спокої вони складені,                        при повному розгортанні відкривають зуби,                      які використовуються для зішкрібання  субстрату.
Лижучий ротовий апарат
   Верхні щелепи мухи та перша пара нижніх щелеп атрофовані, але ще зберігаються нижньощелепні щупики. Верхня губа та язик лежать в заглибині нижньої щелепи і утворюють трубочку, по якій рухаються  відфільтровані харчові частинки.
Лижучий ротовий апарат
1 — нижньощелепні щупики;  2 — нижня щелепа;  3 — верхня губа;                 4 — підглоточник; 5 — нижня губа; 6—подборідок; 7 — кінцеві лопаті нижньої губи (нижньогубні щупики); 8 — проток слинної залози.
Ротові органи мухи
   Гризучо-сисний ротовий апарат бджіл та джмелів характеризується подовженням нижніх щелеп, нижньої губи та утворення    ними довгого гнучкого хоботка, який закінчується «язичком». Саме він і            досягає до нектару, всмоктуючи його.                  У бджоли хоботки коротші, ніж у джмелів.
Гризучо-сисний ротовий апарат
Гризучо-сисний ротовий апарат
     Верхня губа та верхні щелепи у гризучо-сисному ротовому апараті практично не змінюються, щелепи використовуються для збору та розмелювання твердого квіткового пилку.
    Ротовий апарат бджоли відноситься  до гризучо-сисного, а дехто вважає, що до гризучо-сисно- лижучого типу. До його складу входять верхня                та нижня губа, парні верхні і нижні щелепи.          Нижні щелепи разом із нижньою губою           утворили витянутий хоботок, що схожий                      на трубочку, чим вона і засмоктує рідку їжу.           Верхняя губа – це рухлива склеротизована пластинка, яка прикриває вхід в ротову порожнину. Вона вільно
                       звисає з нижнього краю лицьового щитка.
                       Під верхньою губою і ротовим отвором
                       знаходиться м’який виступ - епіфаринкс.
Ротові органи бджоли
Верхні щелепи - мандибули, які називають жвалами, вкорочені, тверді, нерозчленовані хітинові утворення, звужені всередині, ввігнуті до внутрішньої сторони. Вони прикріплені по боках верхньої губи і подтримують хоботок у звернутому або розвернутому стані. Мандибули своєю                                  основою приєднуються до голови таким                                  чином, що можуть переміщатися в                                 поперечному напрямку. До зовнішньої                                   сторони мандибул прикріплений м’яз,                            скорочення якого відводить їх в сторону.                                Другий, більш міцний привідний м’яз прикріплений до внутрішньої сторони мандибули. Поперемінне скорочення цих м’язів зводить і розводить мандибули в сторони. Всередині мандибул розміщена верхньощелепна залоза, вивідний проток якої виходить назовні.
Ротові органи бджоли
   Форма мандибул у особин бджолиної сім’ї різна.  У робочої бджоли вони розвинуті найбільше. Жувальні краї їх заокруглені, на верхній стороні є розширення та заглиблення  у вигляді ложки. Тут же розміщуються невеликі гребнеподібні валики. Верхніми щелепами робочі бджоли виконують різноманітні
                               роботи: розгризають пиляки на тичинках квіток,
                               відкусують  шматочки перги в сотах,
                               розминають віск при будівництві сот, збирають
                               прополіс, видаляють кришечки з лунок сот із
                               запечатаним медом…
                               У матки мандибули більш
                               ширші і на кінці мають
                               гострий зубчик, яким вона
                               надрізає кришечку перед
                               виходом із маточника.
                               Мандибули трутня недорозвинуті.
Ротові органи бджоли
Нижня губа бджоли влаштована досить складно. У ній збереглись всі типічні частини, але вони досить видозмінені. Розрізняють:  - підпідборіддя (основа нижньої губи), що має форму невеликого трикутника;
- підборіддя - другий подовжений,                             добре хітинізований членик.                                                       Вниз від підборіддя відходить                                        витягнутий  язичок, що закінчується                           злегка расширеною ложечкою.
Нижні щелепи  та нижня губа                              об’єднуються за допомогою зігнутої                           пластинки - вуздечки та хітинової                                 мембрани.
Ротові органи бджоли
Щупики бджоли втратили функцію органів чуттів і входять в складову частину хоботка — органу прийому їжі. Під час прийому їжі щупики бджоли утворюють задню та частково бокові стінки великої трубки хоботка. Язичок бджоли складається із почергових кілець м’якої еластичної та щільної кутикули. Кільця кутикули несуть на собі волосинки, повернуті до кінчика язичка. Така будова надає язичку гнучкість, міцність та еластичність.
Ротові органи бджоли
При взятті корму бджола занурює хоботок в краплю наполовину. Всередині трубки язичок, під час всмоктування, здійснює швидкі рухи вперед та назад (подібно поршню насоса), що викликає переміщення нектару до основи язичка.  Переміщенню нектара в медовий зобик сприяють також насмоктувальні рухи глотки — глотковий насос, м’язи якого натягнуті між глоткою та лицьовим щитком.
Ротові органи бджоли
Будова хоботка у всіх особин бджолиної сім’ї однакова. Різниця заключається лише в його довжині. У маток вона рівна 4,144 мм, у трутнів — 4,042 мм. Найдовший хоботок у робочих бджіл. Величина хоботка передається по спадковості.  Ця ознака необхідна при визначенні породної приналежності, а також має самостійне селекційне, біологічне та господарське значення: бджоли,                                     що мають довгий хоботок,                                            здатні діставати нектар                                                          із нектарників,                                                        розміщених                                                                    глибоко в квітках.
Ротові органи бджоли
    Хоботок може складатися в два коліна та притискатися до голови верхніми щелепами та навпаки: висовуватися вперед і проникати в квітки з глибокими віночками.
Гризучо-сисний ротовий апарат
    А у сліпця в роті— цілий набір колючих и ріжучих інструментів, тому що він живиться кров’ю людини та тварин, і тому щоб дістатися до неї, необхідно спочатку прорізати шкіру.
Ротові органи двокрилих
     За дослідженнями вчених найбільш примітивним є ротовий апарат гризучого типу. На це вказує наявність такого рота у личинок, у яких у дорослому стані наявні  ротові апарати інших типів.
Ротові органи комах
Є комахи, які у дорослому стані зовсім не живляться. Тому рот їм не потрібний. І його у них немає. До них належать поденки (Ephemeroptera) та самці щитовок (Diaspididae).
Ротові органи комах
У залежності від положення ротових органів виділяють три типи постановки голови:
 якщо ротовий апарат направлений вниз, то голова гіпогнатична (у тарганів);                            - якщо ротовий апарат направлений вперед – прогнатична;
- якщо ротовий апарат направлений косо назад – опістогнатична (у цикад та тлі).
Ротові органи комах
Які основні причини, що                                   призводять до видозмін                                           будови ротових апаратів?

                                        Чому у комах, що живляться
                                        твердою їжею, розвинуті жвали,
                                       а в інших вони видозмінюються ?

Ротові органи комах
Які ротові органи мають зображені комахи?
Ротові органи комах
Чим відрізняються зображені ротові органи?
Ротові органи комах
Ротові органи комах
Чим відрізняються зображені ротові органи?
Які комахи мають такі ротові апарати?
Бажаю успіхів
у вивченні нових тем!


title: птахи

text:
           Загальна характеристика                класу             ПТАХИ    або ПЕРНАТІ
Є багато пташок голосних,любі, милі нам співи пташині.Та завжди наймилішими з нихбудуть ті, що у рідній країні.
Чому пернаті так названі?
Систематичне положення птахів
ІМПЕРІЯ
НАДЦАРСТВО
ЦАРСТВО
ПІДЦАРСТВО
ТИП
ПІДТИП
КЛАС
Зонішня будова птахів

Покриви тіла птахів: шкіра, пір'яРізноманітність та будова пер:
Назвіть, на які частини поділяється тіло птахів?
Доведіть, що особливості зовнішньої будови птахів є пристосуванням до польоту
Поясніть  різноманітність забарвлення покривів птахів нашої планети
Назвіть спільні риси зовнішньої будови Птахів і Плазунів, про що це свідчить?
           ВНУТРІШНЯ БУДОВА                Й ОСОБЛИВОСТІ                   ПРОЦЕСІВ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ                ПТАХІВ
ВНУТРІШНЯ БУДОВА
Опорно-рухова система
ТРАВНА СИСТЕМА
КРОВОНОСНА СИСТЕМА
ДИХАЛЬНА СИСТЕМА
НЕРВОВА СИСТЕМА
ГОЛОВНИЙ
МОЗОК

Опрацювати в підручнику
 §20, конспект в зошиті
Домашнє завдання

Розмноження та
 розвиток птахів
Перевірка домашнього завдання
Схарактеризуйте зовнішню будову птахів на прикладі дикого голуба:
Доведіть, що особливості зовнішньої будови птахів є пристосуванням до польоту
Поясніть  різноманітність забарвлення покривів птахів нашої планети
Назвіть спільні риси зовнішньої будови Птахів і Плазунів, про що це свідчить?

Розмноження та
 розвиток птахів
від лат. di — два, morphe — форма) — анатомічні відмінності  між  самцями і самками одного і того ж  біологічного виду (крім будови статевих органів)

Статевий
диморфізм
ФОРМИ ПРОЯВУ
РОЗМІР
ЗАБАРВЛЕННЯ
ШКІРА
У багатьох видів
самці важчі
та більші  за
 самок
Самці частіше
 яскраво
забарвлені
Характерні
нарости
(гребені)

Глухарі, страуси
Снігурі, павлини
Півні, тетерева
Статевий диморфізм
Статева система
1 – сім'яники			              4 - яєчник
2 – сім'япроводи			5 - яйцепровід
3 – клоака				6 – редукований 						яйцепровід

Спів
Пісня повідомляє, що
територія зайнята;
Приваблює самок;
Сприяє
 фізіологічній зрілості

Дрозди
ТОКУВАННЯ -  поведінка птахів  під час шлюбного періоду.
Токування сприяє приваблюванню самки або самця
 Поведінка птахів
Шлюбні танці
Источник: http://www.fotonovosti.ru
Бійки (турніри)
Гнізда
Співочий дрозд
Синиця гаєчка
Куроподібні
Качині
Вівчарик
Соловей
Синиця ремез
Вивільга
Очеретянка
Будова

 яйця
Від чого
залежить
колір яєць?
Розвиток
пташенят
Насиджування –це період між  відкладанням першого яйця і вилуплюванням останнього пташеняти
Насиджування
Розвиток курчати

А
Типи розвитку птахів
За ступенем фізичної зрілості
пташенят поділяють на

НАГНІЗДНІ
ВИВОДКОВІ

Виводкові  птахи
нагніздні птахи

Опрацювати в підручнику
 §20,21
Домашнє завдання


“ТЕОРЕТИЧНІ АСПЕКТИ ЕПІДЕМІОЛОГІЇ ІНФЕКЦІЙНИХ ХВОРОБ”

Доповідач:
д.мед.н.  ДОАН Світлана Іванівна
 Заступник директора з наукової роботи
ДУ “Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім.Л.В.Громашевського АМН України”
НАЙВАЖЛИВІШІ НАУКОВІ ВІДКРИТТЯ, ЩО СПРИЯЛИ ПРОГРЕСУ В БОРОТЬБІ З ІНФЕКЦІЙНИМИ ХВОРОБАМИ
НАЙВАЖЛИВІШІ НАУКОВІ ВІДКРИТТЯ, ЩО СПРИЯЛИ ПРОГРЕСУ В БОРОТЬБІ З ІНФЕКЦІЙНИМИ ХВОРОБАМИ

НАЙВАЖЛИВІШІ НАУКОВІ ВІДКРИТТЯ, ЩО СПРИЯЛИ ПРОГРЕСУ В БОРОТЬБІ З ІНФЕКЦІЙНИМИ ХВОРОБАМИ
ІНТЕГРАЦІЙНИЙ ЗВ’ЯЗОК ЕПІДЕМІОЛОГІЇ З ІНШИМИ НАУКАМИ
НАУКА ВИЗНАЧАЄТЬСЯ
 Еволюція епідеміології як науки
 ОБ'ЄКТОМ ДОСЛІДЖЕННЯ ЕПІДЕМІОЛОГІЇ
ГОЛОВНІ РУШІЙНІ СИЛИ ЕПІДЕМІЧНОГО ПРОЦЕСУ
ОПОСЕРЕДКОВАНІ РУШІЙНІ СИЛИ ЕПІДЕМІЧНОГО ПРОЦЕСУ
Вчення Л.В. Громашевського про епідемічний процес і його рушійні сили
ДЖЕРЕЛО ІНФЕКЦІЇ –організм людини або тварини,  абіотичне середовище, в якому збудник у результаті тривалої еволюції знайшов природне середовище перебування (розмноження, накопичення, виділення)
Екологічна класифікація інфекційних хвороб
Вчення Л.В. Громашевського про МЕХАНІЗМ ПЕРЕДАЧІ
Вчення Л.В. Громашевського про МЕХАНІЗМ ПЕРЕДАЧІ
Вчення Л.В. Громашевського про МЕХАНІЗМ ПЕРЕДАЧІ
покладено в основу раціональної природно-наукової класифікації інфекційних хвороб
Особливості фекально-орального  механізму передачі
 Багатофакторність у реалізації;
Наявність поряд з специфічними факторами, неспецифічних;
Значна роль естафетного процесу передачі  збудника, коли останній доводиться до сприйнятливого організму через 3 та більше факторів;
Тривале виживання в об'єктах довкілля;
Як правило формування нестійкого імунітету

Особливості крапельного  механізму передачі
 Наявність єдиного фактору передачі – повітря;

Низька тривалість виживання збудника поза організмом людини;

Формування стійкого тривалого імунітету після інфікування;

Гострий характер поширення

ПАРЕНТЕРАЛЬНИЙ МЕХАНІЗМ ПЕРЕДАЧІ
Парентеральний механізм передачі збудників інфекції
Природній шляхи
Штучні шляхи
Перинатальний
Статевий
Гемоконтактний
(побутові
гемоперкутанні
контакти)
Лікувально-
діагностичні та
профілактичні
маніпуляції
Професійні
контакти с кров’ю
та іншими
біосубстратами
Ін'єкційне введення
наркотичних
речовин
Косметичні, гігієнічні
ритуальні процедури

(Гураль А.Л., 2009)
Структура шляхів передачі вірусу гепатиту В (м. Київ)
(За даними Гураля А.Л., 2007)
 СПРИЙНЯТЛИВІСТЬ – основний гальмувальний чинник розвитку епідемічного процесу

Захворюваність на краснуху в Україні за 1994-2008 (8 міс.) р. р. (в пок. на 100 тис.нас.)

Наказ МОЗ №.14
від 25.01.96

МОЗ
68,3%
96,0 %,
природний фактор
епідемічного процесу – це елементи географічного середовища (ландшафт, рельєф, клімат, грунт та ін.), що взаємодіють з паразитарною системою і регулюють процеси, що в ній відбуваються .
Соціальний фактор
це сукупність соціальних умов, що впливають на біологічний компонент епідемічного процесу (взаємодію популяцій збудника і людини) і сприяють або перешкоджають проявам паразитизму збудників інфекційних хвороб.
ФОРМУВАННЯ СПРИЯТЛИВИХ УМОВ ДЛЯ РЕАЛІЗАЦІЇ МЕХАНІЗМУ ПЕРЕДАЧІ
Біологічний фактор
епідемічного процесу – це біологічні властивості популяції збудника інфекції, переносника і хазяїна, що взаємодіють у складі паразитарної системи.
Теорія внутрішньої саморегуляції епідемічного процесу (В.Д. Бєляков, 1984)
			Боротьба з інфекційними хворобами 	 	 здійснюється шляхом організації та проведення    профілактичних і протиепідемічних заходів і ґрунтується на двох принципах:

комплексність — одночасна дія на всі три ланки епідемічного процесу: джерело збудників інфекції, механізм передачі збудників та сприйнятливий організм;

вибір головного напряму впливу на епідемічний процес, що забезпечує найбільшу ефективність боротьби з даною інфекцією в конкретних умовах (вплив на провідну ланку).

Провідна ланка – це один з компонентів первинних рушійних сил епідемічного процесу, щодо якого на даному етапі існують найраціональніші підходи на його блокування.
 епідеміологічний нагляд
ЦІЛІСНА СИСТЕМА
ЕПІДЕМІОЛОГІЧНОГО НАГЛЯДУ
Епідеміологічний нагляд
Кінцева мета боротьби з інфекційною хворобою
	СОЦІАЛЬНО-ЕКОЛОГІЧНА КОНЦЕПЦІЯ
Б.Л. ЧЕРКАСЬКОГО

Паразитарна система є хоча і найважливішою, але лише складовою частиною, одним з рівнів цілісної системи епідемічного процесу.

Паразитарна система за допомогою механізму передачі зв'язана з природним середовищем перебування, утворюючи в сукупності епідеміологічну екосистему, чи екосистемний рівень системи епідемічного процесу.

Екосистемний рівень віддзеркалює екологію паразита в популяціях біологічних хазяїв і на об'єктах навколишнього середовища, що є регуляторами життєдіяльності, гетерогенності та мінливості структури популяції паразита.

На цьому рівні соціальні фактори впливають на паразитарну систему ззовні, відіграючи роль зовнішніх умов її функціонування.
Сутність теорії Є.Н. Павловського зводиться до того, що збудники ряду хвороб, загальні для людини і тварин, тривалий час циркулюють у природі незалежно від людини, передаючись від одних тварин до інших. Людина в цьому циклі може бути випадковою, найчастіше епідемічно тупиковою ланкою.

Є.Н. Павловський ввів в теорію природної осередковості поняття антропургічних осередків.
Природні осередки еволюційно сформувались та існують незалежно від людини.
Однак природні осередки деяких хвороб переміщуються в зону, яка освоєна людиною і стають антропургічними осередками, тобто такими, що залежать від господарської діяльності людини. В цьому випадку в природник осередках заражаються синантропні гризуни і домашні тварини, а від них заражається і людина.
		Теорія відповідності Ю.П. Солодовникова виконує роль наукового підґрунтя, 	покладеного в основу сучасного санітарно-гігієнічного напрямку в профілактиці кишкових інфекцій і боротьбі з ними.

Розвиток епідемічного процесу при шигельозах та інших кишкових інфекціях визначається активністю процесу передачі збудників, а не імунітетом населення, який обумовлює зміни біологічних властивостей збудників.

Всі конкретні прояви епідемічного процесу (у часі, просторі та серед різних груп населення), що знаходять реальне відображення в рівні захворюваності (бактеріоносійства), детермінуются інтенсивністю реалізації процесу передачі.
ОЗНАКИ ІНФЕКЦІЙ, ЩО НЕ ДОЗВОЛЯЮТЬ ВІДНЕСТИ ЇХ ДО ТРАДИЦІЙНИХ
одужання хворого не супроводжується елімінацією збудника з організму;
відсутність фазовості в перебігу інфекційного та епідемічного процесу;
у результаті зустрічі сприйнятливого організму й інфекційного агенту розвивається не маніфестна форма хвороби, а атипова;
початок захворювання з носійства збудника
один і той же збудник може викликати різні клінічні прояви хвороби;
один і той же клінічний синдром може бути наслідком інфікування вірусами різних видів і типів
неспроможність формування напруженого специфічного імунітету.;
суттєвий вплив на епідеміології інших інфекційних хвороб.
Дякую за увагу!


title: Таблиці

text:
До уроку
 “Правильне харчування. Харчування і здоров'я”
9 клас
Таблиці, схеми
Енергетичні потреби організму за віком
Вимоги до раціонального харчування
Значення їжі для організму
Закони правильного харчування

Харчовий раціон при захворюваннях нирок
Раціон при захворюваннях печінки та підшлункової залози
Раціон при серцево-судинних захворюваннях


"Сучасні цитотехнології"


title: Таємниці царства Грибів

text:
Таємниці царства Грибів

Виконала
Студентка IV курсу
Осіпова Тетяна
Царство грибів
Гриби - це окреме царство організмів, що налічує понад 80 тисяч видів, різних по способу життя, будові і зовнішньому вигляду. Вважається, що всього на Землі півтора мільйони видів грибів.
 Вони виділені в окреме царство еукаріот.

На відміну від рослин гриби не мають хлорофілу і харчуються гетеротрофний. З іншого боку, гриби мають жорстку клітинну стінку, а більшість з них також, як і рослини, не здатні пересуватися.
Makromitseti
Найбільш відомі кожному з нас макроміцети, що є грибами з капелюшками. Це можуть бути різні по своєму систематичному положенню і морфологічним особливостям види, об'єднані наявністю плодових тіл досить крупних розмірів, доступних для спостереження неозброєним оком.

Сапротрофи
Більшість макроміцетів селяться на всіляких рослинних залишках - опалій хвої і листі, на гілочках і шишках, стеблах однорічних трав і інших елементах лісового опада, в підстилці - це підстилкові сапрофіти. До сапротрофам також відносяться цвіль (пеницилл, мукор), що селяться на грунті, хлібі, гниючих фруктах, і дріжджі.

Ксилофаги
Інша велика група - дереворуйнівні макромицеты, або ксилофаги, - складається з видів, які поселяються на деревині. Багато хто з них живе за рахунок розкладання живої деревини - це гриби-паразити. Паразити можуть жити не лише на деревах, але і на інших рослинах: так, спорынья приголомшує жито.

Симбіотрофи
Широко поширені в природі грибы-симбиотрофы, які отримують необхідні для життя органічні речовини за допомогою симбіозу з вищими рослинами (мікориза або грибокорінь). Ймовірно, більшість наземних рослин здатна вступати в такого роду зв'язок з грунтовими грибами.

Їстівні гриби
	На території України зустрічається безліч видів їстівних грибів.
Найбільш поширені: шампіньйони, маслюки, підберезовики, лисички, опеньки, рижики, печіночниці тощо.
Умовно їстівні
Умовно їстівні – гриби, які необхідно перед кулінарною обробкою тривалий час варити і видалити відвар, або вимочувати у проточній воді. Невірне приготування може призвести до харчового отруєння.
Найбільш поширеними на даній території є: Мухомор червоніючий, Хрящ-молочник, Рядовка фіолетова, Дубовик, Вовнянка тощо.
Отруйні
Найбільш поширені отруйні гриби: мухомори, несправжні опеньки, клітоцибе, іноцибе,  дощовик несправжній та безліч інших.
Клітоцибе червонуватий отруйний (Clitocybe rivulosa (Fr. ex Pers.) Kumm.)
Охорона грибів
	Про те, що гриби теж повинні підлягати охороні, 25 років тому ще й не підозрювали. Тільки тоді, коли їх кількість помітно зменшилася і цього неможливо було не помітити, почали лунати голоси з вимогою вжити відповідних заходів. Причини, за якими грибів загрожує небезпека зникнення, складаються виключно в діяльності людини. Але при цьому прямий зв'язок - як, наприклад, при вирубці лісів - виявити буває досить важко. Як правило, існує безліч причин, що обумовлюють скорочення грибний флори.

	До основних причин зникнення грибів належать:
Втрата площ через забудову
Зниження рівня ґрунтових вод і відведення води
Перетворення листяних лісів в хвойні
Посадка нетипових для даного регіону дерев
Знищення дерев, що становлять мікоризу з грибами
Зміна або руйнування чагарникового і трав'яного покриву
Вирубка дерев на лісових галявинах, чагарників
Підвищення забрудненості повітря і вимирання лісів
Фоторепортаж
	Маслюк зернистий,Boletus granulatus
М'якуш у маслюка щільний, жовтий, при розрізуванні на повітрі не змінюється, смак і запах приємні. Зустрічається  у соснових лісах,  у червні - жовтні. Дуже добрий їстівний гриб, проте швидко псується. Використовують свіжим, про запас сушать, солять, маринують.
Найбільш поширений - опеньок
	Опеньок осінній справжній, Armillaria mellea
Рижик смачний, Lactarius deliciosus
Підберезовик Boletus scaber
Шампіньйон двосторонній, Agaricus hisporus
Гнойовик сірий, Coprinus atramentarius
Лускатка звичайна,Pholiota squarrosa
Хрящ-молочник, скрипниця, Lastarius vellereus
Клітоцибе червонуватий отруйний (Clitocybe rivulosa (Fr. ex Pers.) Kumm.)

Шапка 2-5(6) см у діаметрі, опукло-, плоско- або увігнуторозпростерта, з тонким, плоским, часто лопатеподібним краєм, спочатку біла, блискуча, часто з концентричними кремовими або рудуватими зонами, згодом у центрі червонуваторудувата або червонувато-коричнювата, до краю світліша, призволоженні світло-рудувато- або коричнювата-м'ясо-червона. М'якуш білий, щільний, із слабким приємним запахом.
Росте у хвойних і листяних лісах, на галявинах, узліссях (на трав'янистих місцях), луках, пасовищах, групами; у липні — жовтні. Дуже отруйний гриб. Містить мускарин. При вживанні в їжу спричиняє отруєння, часом смертельне.
Мухомор червоний, Amanita muscaria
Значення грибів
Значення грибів не обмежується лише використанням їх в їжу. Сапротрофні гриби грають важливу роль в круговороті речовин в природі. Руйнуючи рослинні залишки з тим, аби добути необхідні для життя живильні речовини, сапротрофы повертають частину цих речовин в грунт, роблячи їх доступними для засвоєння іншими рослинами.

Шкідливі гриби
Багато грибів шкідливі. Так, цвіль викликає гниття і псування продуктів, зерна, фруктів, а також тканин. Багато гриби-сапрофітів - активні руйнівники деревини. Поселяясь на дерев'яних частинах будинків і інших споруд, на шпалах і стовпах, на штабелях лісоматеріалів в складах, гриби наводять деревину в повну непридатність.
 Pазличные види головневых грибів приголомшують овес, ячмінь, просо, кукурудзу, пшеницю і інші злаки.
 Окрім зерна і дерев, гриби-паразити живуть на картоплі, агрусі, яблуках. Так, на зернових культурах живе також гриб-паразит спорынья, що перетворює здорові зернівки на отруйні чорні ріжки.
 Всі грибкові захворювання поширюються швидко, оскільки спори легко переносяться вітром.


title: Пристосування організмів

text:
Пристосування організмів
Структурні адаптації - це спеціальні частини організму, що допомагають йому виживати в природніх умовах:
Колір шкіри;
Форма тіла;
Видозміни покривів.
*ехолокація
Дякую за увагу!


title: Шкідливість паління

text:
Ми проти куріння!Ми - здорове покоління!
1.Сам по собі тютюн шкідливий чи корисний?
2.Як тютюн діє на живий організм?
3.Чи можливе існування людини без тютюну?
4.Використання тютюну-це необхідність чи данина моді?
5.Палити-це вигідна для людини справа?
6.Тютюн шкодить здоров’ю людини?
7.Той, хто палить шкодить лише власному здоров’ю?
8.Кинути палити легко?
9.Тютюн забруднює навколишнє
середовище?
10.Боротьба з тютюном – це
легка справа?
11.З курінням треба боротися?
12.Ви палите?
13.Скільки часу?
14.Ви бажаєте кинути палити?
(якщо палите)
15.Вам потрібна допомога?
16.Ви можете випробувати свою силу
волі і кинути палити?
		За 1 секунду на Землі випалюється 300 тис. цигарок.
		Паління є причиною 6% смертей у всьому світі.
		З 1950 року паління вбило 62 мільйони людей і це більше, ніж загинуло у Другій світовій війні.
		В Україні від хвороб, пов’язаних з курінням, щорічно гине майже 120 тисяч осіб.
1 цигарка скорочує життя на 15хв;
1 пачка цигарок — на 5 год;
той, хто палить 1 рік, втрачає 3 місяці життя;
хто палить 4 роки — втрачає 1 рік життя;
хто палить 20 років — 5 років;
хто палить 40 років — 10 років.
До тютюнового диму входять тисячі шкідливих речовин та хімічних сполук:
нікотин, миш'як, свинець, ацетил, бензол, ціанід, метиловий спирт, чадний газ
КУРІННЯ - причина серцевих нападів, інсультів, хронічних бронхітів, емфізем, різних видів онкозахворювань, особливо раку легень.
11 з 12 хворих, які помирають від раку легень, були курцями.
Жінки, які палять, у 10 разів частіше залишаються безплідними, у чоловіків розвивається імпотенція.
Визначення залежності від куріння
Дайте відповідь «так» або «ні»:
Чи викурюєте Ви більш 20 сигарет у день?
Чи курите Ви протягом першої півгодини після пробудження?
Чи була у Вас сильна тяга до паління під час спроби кинути курити?
Якщо на всі питання дана позитивна відповідь, це говорить про високий ступінь залежності від нікотину.
ЗАЛЕЖНІСТЬформується непомітно!
Наслідки куріння
		негайні			довгострокові
Смертельна доза нікотину для людини 50-75 мг.
Викурюючи 20-25 сигарет на день, людина дістає смертельну дозу нікотину.
Міфи про куріння
	1. Куріння заспокоює та допомагає зосередитись на певному завданні.2. Куріння допомагає думати.3. Легкі цигарки не дуже шкідливі для здоров’я.4.Пасивне куріння не є небезпечним.5. Повністю очиститися від
	смоли у легенях неможливо.
Відмова від цигарок миттєво покращує здоров’я
 Через 20 хвилин:
·  Нормалізується кров’яний тиск, уповільнюється пульс;
·  Температура долонь і ступней підвищується до нормальної;
Через 8 год.
·   Відновлюється нормальний рівень кисню у крові;
·   Знижується  вміст оксиду вулицю;
Через 24 год.
·  Зменшується ризик інфаркту.
Через 48 год.
·  Відновлюється ріст нервових клітин;
·  Поліпшується нюх і смак;
·  Полегшується хода;
Через 2 тижні – 3 місяці.
·   Поліпшується кровообіг;
·  Об’єм роботи легенів збільшується на 30%.
Через 1 – 9 місяців.
·  Збільшується опірність організму, відтак зменшується ризик застуди.
Через 1 рік.
·  Ризик ішемічної хвороби серця знижується вдвічі.
Бажаючим кинути палити можна дати кілька порад:
визначте день припинення куріння. Назвіть його Днем Здоров’я. бажано, щоб він був у межах двох тижнів з моменту прийняття рішення;
в цей День Здоров’я у Вас виникає думка «Та, я сьогодні ще трохи покурю, а завтра вже точно кину палити – одразу ж змінюйте її на протилежну – «Сьогодні я протримаюсь і курити не буду, а завтра дозволю собі трохи покурити». І нехай це налаштування буде присутнє кожен день;
поступово зменшуйте кількість викурених сигарет на 1-3 штуки перед Днем Здоров’я;
намагайтеся до кінця не викурювати цигарку, оскільки в її останній частині міститься найбільше шкідливих речовин;
зменшуйте кількість затяжок і збільшуйте перерви між ними;
щоразу збільшуйте інтервал між курінням, не робіть глибоких затяжок; · не залишайте в кімнаті недокурки – викидайте їх одразу;
під час куріння намагайтеся рідше тримати цигарку в роті;
попросіть родичів, знайомих, друзів підтримати Вас у цьому починанні;
було б добре, якби відвикати від куріння Ви розпочинали з кимось із своїх друзів – матимете можливість поділитися успіхами або невдачами, проаналізувати їх причини, одержати підтримку, своєчасну пораду;
своїх знайомих попросіть категорично відмовляти Вам у проханні дати закурити;
урізноманітьте своє харчування овочами, фруктами, молочними продуктами та ін.
«Так сталося, що мене ця шкідлива звичка оминула. І коли мої друзі-курці мене запитують: «Ти що, ніколи не курив?», а я відповідаю: «Ні», вони кажуть: «Молодець! Ми тобі заздримо. На жаль, свого часу ми вчинили інакше і тепер шкодуємо!». Так говорять 9 з 10-ти знайомих курців. Та коли ти в процесі, відмовитися непросто. Давайте не починати!»
Святослав Вакарчук,
гурт “Океан Ельзи”
«Коли я був значно молодшим, я часом тягнув сигарету, а то й чийсь недопалок. За компанію. Підпадаючи під вплив оточення, перебуваючи у полоні хибних уявлень, нібито справжній чоловік обов'язково мусить смалити, я не одразу зрозумів, що людина не повинна в своєму житті робити те, чого не хочеться. Мій батько не курить, мій дід ніколи не курив, тож і я, коли трохи підріс та помудрішав, зрозумів, що мені це зовсім не потрібно, більше того – мені цього зовсім не хочеться».
Сашко Положинський,
гурт “Тартак”
«Хоча й кажуть, що куріння - це власний вибір кожної людини, я не погоджуюсь. Людина робить цей вибір абсолютно несвідомо, під впливом багатьох факторів з оточення. Коли людина запалює свою першу сигарету, вона не бачить конкретно, що відбувається з її організмом. Я думаю, якби їй це відразу показували, коли пропонують закурити, в нас було б набагато менше курців. В курінні, як на мене, просто немає сенсу! Вибір вести нормальне здорове життя має починатися з сім’ї . Я пам’ятаю, як мій батько ще в дитинстві сказав мені, що курити - це погано. Тому нашій молоді, як майбутнім батькам, слід задуматися, який приклад вони показуватимуть своїм дітям. Я
	намагаюся уникати місць, де курять,
	але це дуже важко в Україні.
	У багатьох кафе, барах, ресторанах,
	клубах курять. Іноді це просто обурює!»

Яна Клочкова, олімпійська
Чемпіонка з плавання

Я можу сказати таке. Якщо Ви насолоджуєтеся життям, якщо Ви думаєте, що життя в цьому світі чогось та варте, тоді курити – неймовірно тупо. Тому що цим Ви самі собі не даєте пожити по-справжньому.
Річард Долл, 2004 р.
Подумайте про своє здоров‘я!
	Зробіть правильний вибір!


title: Свійські коти

text:
Роботу виконала
учениця 8-б класу
Хромець Аліна
Коти свійські
Кіт свійський, як і його родич кіт дикий або лісовий - невеликий ссавець ряду хижих.
Сучасна назва походить від латинської назви catus, що використо-вується для позначення дикого кота, на відміну від свійського, який латиною називається felis.
Коти свійські
Походження назви
Кіт знаходиться у тісному співіснуванні з людиною понад 9500 років.
Він є найпоширенішою хатньою твариною.
Мешкає у всіх районах земної кулі.
Налічується кількадесят порід кота свійського.
Коти свійські
Коти і людина
Поряд з людьми кішка живе від 14 до 20 років. Найстаріша кішка, Creme Puff, прожила 38 років.
Стверджують, що кішка може жити набагато довше, якщо весь час тримати її вдома: зменшується ризик отримання ран, хвороб, нещасних випадків.
Коти свійські
Коти в будинку
Кішка активна як і вдень, так і вночі, проте її хижацькі інстинкти роблять її нічною твариною.
Територія кішки може бути різною, від 7 до 28 гектарів.

Коти свійські
Поведінка котів
Хоч кішка, тварина яка прив'язана до свого житла, вона запросто може піти з дому на великий проміжок часу, і при цьому пройти багато сотень кілометрів, проте потім все одно повернутись до свого звичайного місця проживання.

Коти свійські
Поведінка котів
Уві сні кішка відновлює кількість своєї енергій більше, ніж деякі інші тварини. Вони можуть спати 13-16 годин в день, а старі кішки сплять ще більше.
Коти свійські
Поведінка котів
Години сну також залежать від самого характеру кішки, деякі особи сплять 20 годин з можливих 24. Вони швидко засинають, можуть спати навіть сидячи. Таку поведінку навіть занесли до англійського словника, як приказку. На людину яка швидко засипає, кажуть: «дрімає, як кішка».
Коти свійські
Поведінка котів
Спілкування кішок
Кішки мають вербальне спілкування і мову рухів. Це - нявкання, муркотіння, шипіння, гарчання, писк, «щебетання», клацання, і іноді «хрюкання».
Мова рухів виражається у положенні вух, хвоста, лап, всього тіла.
Коти свійські
Спілкування кішок
Хвіст і вуха мають в спілкуванні котів найважливіше значення. Високо піднятий хвіст свідчить про привітне відношення тварини. Хвіст також може розповісти про положення кішки в соціальній групі, домінування над людьми, чим менш часто піднімається хвіст, тим кішка більш піддається людям.
Коти свійські
Спілкування кішок
Ніс в спілкуванні кішки також має свою важливу функцію. При зустрічі кішки, якщо вони відразу не налаштовані на бійку, труться носами, тим самим впізнаючи один одного.
Деякі кішки в старості починають бути більш агресивними, особливо до молодого покоління.
Коти свійські
Полювання
Кішка харчується маленькими тваринами, перш за все птахами і гризунами, проте може їсти і рослинні продукти.
У полюванні застосовує дві стратегії: переслідування і засідка. Одна стратегія може не допомогти кішці зловити всю здобич. Тому засідку вони використовують для гризунів, а переслідування для птахів.
Коти свійські
Полювання
Більшість порід кішок намагаються знайти собі високе місце для відпочинку. Така поведінка залишилась ще з дикого життя, багато диких кішок відпочивають на деревах.
Високі місця також дають змогу краще роздивитись територію.
Коти свійські
Полювання
Якщо ж кішка падає, то її рефлекс приземлить її на ноги. Навіть якщо вона не згрупувалась, їй вистачить 90 см, щоб приземлитись на ноги. Тобто її гнучкість дозволяє, майже, не боятись середньої висоти.
Безпечно приземлитись можуть і безхвості коти, так як у цьому «процесі» хвіст майже не бере участі.
Коти свійські
Живлення котів
Від правильно збалансованого харчування залежить нормальний обмін речовин кішки. При цьому тварина виглядає здоровою, рухливою, із блискучою шерстю й очима. Корм, у якому вміст поживних речовин відповідає природним потребам організму, називається збалансованим.
Коти свійські
Основну частину раціону котів становить м'ясо. У природних умовах у раціон кішки входять дрібні гризуни (пацюки, миші), дрібні птахи, ящірки, жаби, риба, деякі комахи (коники, мухи, метелики, таргани), зрідка — кажани. Насамперед дикі кішки у своїх жертв виїдають нутрощі, а потім відривають шматочки м'яса й проковтують їх.
Коти свійські
Живлення котів
Їжа, яку одержує домашня кішка, повинна бути у вигляді невеликих шматочків, зручних для ковтання, або у вигляді шматка, від якого кішка легко зможе відірвати дрібніші.
На сьогоднішній день домашніх котів годують спеціальним кормом.
Коти свійські
Живлення котів
Цікаві факти

Кішка за своє життя може мати більше 100 кошенят. Одна пара
котів та їх потомство за 7 років в змозі народити 420 000 дитинчат.
Коти видають близько 100 різноманітних звуків. Для прикладу,
собаки-лише 10.
Малюнок поверхні носа кішки такий же унікальний, як і відтиск
пальця людини.
У кішки пітніють лише кінчики лап.
Кішка (як і жираф та верблюд) –
починає йти з лівих лап.
Котяче вухо повертається на 180 °.
У вусі кішки 32 м'язи.
Коти свійські
Коти, на відміну від собак, не можуть фокусувати погляд на
близько розміщених предметах. Вони краще бачать на відстані від
75 см до 2-6 м.
Чутливість кішки до гучності звуку в 3 рази вища, ніж у людини.
Нервовий стан кішки видають вуха - вони трохи рухаються, хоча
сама кішка може спокійно сидіти і спостерігати. Якщо доторкнутися
до тварини у такому стані, вона почне шипіти або вдарить лапою.
За допомогою вусів кішка отримує інформацію про все, що її
оточує: про предмети, вітер, температуру. Якщо їх видалити, вона
буде погано орієнтуватися і почуватиметься невпевнено. Вуса
допомагають котам визначити, пролізуть вони в отвір чи ні.
Якщо вуса кішки "дивляться" вперед - вона чимось зацікавлена
або хоче чимось налякати суперника. Якщо назад - кішка налякана.
Цікаві факти
Коти свійські
Коти свійські
Пам’ятайте!
Ви відповідаєте за тих, кого приручили!


title: Таємниці царства рослин

text:
Презентація на тему :“Таємниці царства рослин”Світ рослин
Виконала: учениця 7 - Б класу
Котій Аліна
Перевірила: вчитель біології Гладкова Ольга Олександрівна
Найбагатше царство флори - від бактерій до знайомих кожному рослин вражає своєю різноманітністю. Збагнення його таємниць веде до розуміння тієї життєво важливої ролі, яку рослини відіграють у нашому житті
Хоча рослинні скам'янілості зустрічаються набагато рідше, чим тварини, оскільки в рослин немає ні костей, ні кістяка, однак до наших днів дійшло чимало викопних останків, що дають чітку виставу про еволюцію рослинного миру. Першими боязкими проявами життя на Землі були примітивні форми рослинності, що поглинали живильні речовини із ґрунту й атмосфери, а першими рослинами, що заслуговують цієї назви, швидше за все, сталі одноклітинні водорості, у яких основні життєві процеси відбувалися в межах однієї клітки. Від них ведуть свій рід багатоклітинні організми, у яких різні функції виконуються окремими частинами або органами
Світ рослин традиційно розділяють на дві основні групи: "нижчі", або не квіткові рослини (водорості, папороті й мохи) і "вищі", або квіткові (орхідеї, чагарники й дерева). Втім, внутрішні розмежування в царстві рослин мають довільний характер. На думку деяких учених, окремі види живих істот не можна із упевненістю віднести ні до флори, ні до фауни, а тому їх слід виділити в окрему категорію. До неї, зокрема, ставляться бактерії й синьо-зелені водорості, клітки яких позбавлені оформлених ядер.
На більш високому щаблі розвитку коштує Spirogyra, клітки якої утворюють довгі нитки. Саме їй ми зобов'язані "цвітінням" стоячих водойм. Цю водорість легко вивчати під мікроскопом, тому що її циліндричні клітки вибудовуються в довгі ланцюжки, і рослина збільшується в довжину, але не в товщину. Цю багатоклітинну водорість справедливіше вважати колонією одноклітинних організмів, що живуть після розподілу в єдиній оболонці. Розмноження відбувається або вегетативним (частина рослини відпадає, утворюючи новий організм), або статевим шляхом ( при зчепленні двох ниток відбувається обмін клітинним матеріалом, із зигоспори, що утворювався, виростає нова нитка).
ГрибиУ грибів немає хлорофілу, що допомагає зеленим рослинам перетворювати сонячну енергію в живильні речовини, тому вони або харчуються мертвими тканинами, або живуть за рахунок інших живих організмівДеякі гриби можна побачити тільки під мікроскопом. Інші - помітні неозброєним оком. Трюфель, який у багатьох країнах миру вважається вишуканим делікатесом, теж гриб. Гриби відрізняються широким різноманіттям форм - від яскравих мухоморів до непомітної цвілі на хлібній кірціЄ в грибів ще одна, досить неприємна роль - вони є збудниками багатьох хвороб рослин (фитофтороз картоплі) і тварин (эпидермофития стоп). Втім, інші різновиди служать сировиною для коштовних ліків, у тому числі найвідомішого антибіотика пеніцилінуБагато грибів розмножуються за допомогою крихітних кліток, або суперечка, які легко розносяться вітром. У деяких видів для цього існують гіфи (ниткоподібні вирости під поверхнею), які, зливаючись, роблять генетичний матеріал. При сприятливих умовах з нього утворюється вегетативне тіло, яке викидає суперечки в навколишнє середовище.
Лишайники - це, по суті гриби, що живуть разом, і одноклітинні водорості, хоча результат цього симбіозу не схожий на своїх батьків. Лишайники ростуть там, де не під силу прижитися іншим рослинам - на голих скелях, деревних стовбурах або у вибілених сонцем черепах загиблих тварин. Вони зустрічаються набагато північніше й південніше будь-яких інших рослин, а в Гімалаях ростуть на висотах більш 5600 м. Лишайник, як результат симбіозу водорості й гриба, є одним із самих удалих прикладів мутуалізму, або взаємовигідного партнерства
Мохи й печеночникиBryophyta (мохи й печеночники) - це примітивні наземні рослини. Їхні стебла, листи й коріння набагато простіше по будові, чому аналогічні частини вищих рослин. Не маючи деревних тканин, вони завжди дуже малі, і на відміну від вищих побратимів не мають спеціальних кліток, що проводять воду й живильні речовини. Більшість цих рослин воліє селитися у вологих тінистих місцях, хоча багато мохів здатні місяцями витримувати посуху. У мохів і печеночників досить складний життєвий цикл. Викинуті дорослою рослиною спори проростають, утворюючи колонії жіночих і чоловічих рослин (у деяких видів на одному рослині одночасно існують і жіночі, і чоловічі репродуктивні органі). чоловічі клітки, Що утворювалися, "підпливають" до жіночої яйцеклітини за допомогою особливих жгутиків. Ця фаза розмноження завжди відбувається у вологім середовищі. Інший тип рослини розвивається із заплідненої яйцеклітини, або спорофіта (утримуючого суперечки). Зрештою, суперечки розпорошуються, і весь цикл починається заново.
У групу Pteridopbyta входять папороті, хвощі й плауни. Деревоподібні папороті можуть виростати до розмірів справжнього дерева. У всіх цих рослин є стебла, коренева система й різні за формою листи, але вони ніколи не цвітуть
Папороті - це найбільший клас плаунів, які, не будучи мохами, зовні схожі на них. У наші дні вони, як і хвощі, являють собою нечисленну групу рослин
Квіткові рослиниБільше всіх нам знайомі квіткові рослини. До них ставиться більшість сільськогосподарських, декоративних культур і дерев. Правда, їх квітки найчастіше непоказні, а голонасінних ( у тому числі хвойні дерева), строго говорячи, зовсім не назвеш квітковими. Але всі голонасінні й покритонасінні, тобто істинно квіткові, розмножуються насінням й за рідкісними винятками живуть на суші. Не квітковим рослинам для розмноження потрібна вологе середовище
Голонасінні - це найдавніша група існуючих сьогодні рослин, які розмножуються справжніми насінням. Вторинний ріст відбувається в них цілком нормально, і, нарощуючи річні кільця, сіянець згодом виростає у звичайне дерево. До голонасінних ставляться й найвищі у світі дерева - каліфорнійські секвої. Однак квітки в них досить примітивні, і насіння утворюються в шишках.
Бактерії - сама різноманітна форма рослинному життя - зустрічаються в морській і прісній воді, у повітрі, ґрунті й навіть пили. Від інших рослин вони відрізняються рядом особливостей і являють собою грудочка протоплазми, ув'язнений у міцну оболонку, що полягає з білка, а не целюлози ( як в інших рослин). Вони не містять хлоропластів, тому лише деякі здатні самостійно виробляти живильні речовини, і більшість - це сапрофіти або паразити.
Бактерії розмножуються шляхом розподілу надвоє. Протоплазма розділяється на дві частини, кожна містить половинку первісного ядра. Через 20-30 хвилин з них виростають нові готові до розподілу особини, і при сприятливих умовах одна бактерія може всього за 10 годин дати життя сотням мільйонів мікроорганізмів!Деякі бактерії широко використовуються людиною. З їхньою допомогою виготовляють вершкове масло й сири, вони служать сировиною для виробництва багатьох антибіотиків (наприклад, стрептоміцину). Невелика група бактерій викликає різні хвороби, особливо харчові отруєння
Результати генетичного дослідження першої в історії науки рослини з повністю розшифрованим генотипом несподівано поставили генетику перед незручним фактом. Виявилось, що бур’ян резуховідка (Arabidopsis thaliana), геном якого був повністю (вперше серед рослин) розшифрований в 2000 році, може мати самі різні генотипи — але при цьому оставатся представником одного і того ж біологічного вигляду.Міжнародна дослідницька група під керівництвом Детлефа Вігеля виявила, що особини одного вигляду, що виростають в різних географічних районах, могуть мати геноми, що сильно розрізняються між собою. Ступінь відмінностей між ними набагато перевершує допустиму і з’ясовну в межах одного вигляду.
В даний час багато лікарських рослин широко застосовуються в медичній практиці, вони увійшли до офіційного розділ лікарських засобів. Тепер таємниці цих рослин розкриті, і вже всім відомо, що лікувальні властивості трав визначаються наявністю в них біологічно активних речовин (алкалоїдів, флавоноїдів, сапонінів та ін.) Різноманітні склад і будова діючих речовин, неоднаково і їх вплив на організм.Одні з них здатні регулювати діяльність нервової та серцево-судинної системи, інші покращують роботу органів дихання, травлення, треті згубно діють на розвиток шкідливих мікроорганізмів.  Вчені встановили, що цілющі властивості лікарських рослин, їх складний хімічний склад багато в чому залежать від видової приналежності рослин, від районів їх зростання і що освіта і накопичення біологічно активних речовин у рослинах пов'язані з певною стадією їх розвитку. У різних органах і частинах рослин вміст таких речовин неоднаково.
Тому для лікарських цілей доцільно брати не вся рослина, а тільки ту його частину, в якій сконцентрована найбільша кількість діючих речовин, а сам збір рекомендується проводити в період, який забезпечує їх активність.  Багато необхідних для нас ліки буквально оточують нас з усіх боків, часто ми ходимо по них, збираємо у букети і ще дуже мало знаємо про те, як їх можна використовувати.


Структура клітини і її компонентів. Історія вивчення клітин. Методи цитологічних досліджень. Будова клітин прокаріотів і еукаріотів.


Принадність та жах трансгенних культур


title: Свійський собака

text:
Свійський собака – культигенна тварина

Свійський cобака чи пес - культигенна тварина. Термін застосовується як для домашніх, так і для бездомних тварин.
Домашній собака був одним з найбільш широко застосовуваних службових та компанійських тварин протягом всієї історії людства.
Свійський                собака
Коли відбулося одомашнення - питання спірне; наукові оцінки варіюються в межах від 100.000 до 15.000 років.
Собака швидко став                               незамінним у всіх світових                                культурах, та був дуже                                   цінним в ранніх людських                  поселеннях. Наприклад, вважається, що успішна еміграція через Берингову протоку могла б бути неможливою без їздових собак.
Свійський                собака
Колись пращур собаки - вовк прийшов до багаття первісної людини. А може, й узагалі не приходив, а просто мисливці принесли виводок малесеньких вовченят, і комусь із них пощастило - його не з'їли.     І безпорадне маля залишилося жити - спочатку як іграшка й живий запас їжі.
Свійський                собака
Можливо, й маленьке вовченя змогло влитися в нову - людську зграю. Мабуть, так траплялося доволі часто, і вовченята виявилися корисними: вони мали кращий, ніж у людини, слух і нюх, могли гарчанням попередити про наближення ворога, допомагали заганяти здобич. І, може, тих, хто ставився до людини прихильно, не сахався, не намагався втекти, не виявляв агресії, не з'їдали відразу. Можливо, вони жили довго й пара таких «добрих» вовків навіть давала потомство - народжувалися по-дружньому налаштовані до людей вовченята.
Свійський                собака
У вовка й собаки є одна спільна риса: вони зграйні тварини, соціальні, тобто кожен із них живе в зграї, серед схожих на нього. Вони разом здобувають їжу, охороняють територію і, щоб координувати спільні дії, спілкуються за допомогою розвинутої системи знаків: звуків, жестів, та поз.
Свійський                собака
Є ще й заводські породи — продукт більш пізнього часу, організованого собаківництва. Це або аборигенні породи, офіційно визнані кінологічними, собаківницькими організаціями, або ж заново створені.
Свійський                собака
Характерними ознаками родини собак є середні розміри тіла, добре розвинені довгі ноги, пристосовані для бігу, добре розвинений нюх і наявність 42 зубів.
Свійський                собака
Під час ходіння й бігу собаки спираються на пальці з міцними кігтями. Голова тварини тримається на гнучкій шиї і дуже рухлива.
Шкіра міцна і еластична, оскільки змащується виділеннями сальних залоз, протоки яких відкриваються у волосяну сумку.
Свійський                собака
Собаки виконують багато видів робіт для людей, таких як полювання, охорона, служба в поліції та військах, а також собаки допомагають пасти стада худоби, допомагають інвалідам, та служать компанійськими сімейними собаками.
Свійський                собака
Універсальність собаки, більша ніж практично в будь-якої відомої людству тварини, дала собаці прізвисько «кращий друг людини».
Зараз, за підрахунками на планеті проживає 400 млн. собак.
Свійський                собака
Породи собак поділяють на групи, наприклад, за призначенням - мисливські, службові, рятівники, декоративні. Зараз багато порід здобувають нові спеціальності, окрім того, собак практично всіх порід люди тримають як компаньйонів. Тому їх поєднують у групи швидше за спільністю давніх коренів: доги, вівчарки, такси, тер'єри, хорти.
Свійський                собака
Спеціальне дресирування спрямоване на вироблення в собаки навичок, потрібних для використання її в певних видах служби: захисно-караульній, сторожовій, розшуковій тощо. Для кожного виду служби в собаки виробляються певні спеціальні навички — наприклад, недовірливе ставлення до сторонніх, робота по сліду та ін.
Свійський                собака
Собака - помічник сліпого призначається для надання допомоги сліпому в орієнтуванні на місцевості. Для дресирування до цієї служби беруть собак різних порід: за розміром не дуже великі, але й не дрібні - від 50 до 70 см, урівноважені, спокійні, довірливі, з добре розвиненим зором і слухом.
Свійський                собака
Декоративні собаки: болонка, японські й пекінські собачки, пуделі, карликові породи тер'єрів, мопси та ін. господарського значення не мають, їх розводять для задоволення естетичних потреб людини.
Свійський                собака
Собака був, є і залишається другом людини!


title: "Теорії походження людини"

text:
Теорії походження людини
Підготувала
учениця 11-М класу
Москаленко Анна
Еволюційна теорія
Еволюційна теорія припускає, що людина походить від вищих приматів - людиноподібних мавп шляхом поступового видозміни під впливом зовнішніх факторів і природного відбору.
Теорія творіння (креаціонізм)
Дана теорія стверджує, що людина створена Богом, богами чи божественною силою з нічого або з будь-якого небіологічного матеріалу. Найбільш відома біблійна версія, згідно з якою перші люди - Адам і Єва - були створені з глини. Ця версія має більш древні єгипетські коріння і ряд аналогів в міфах інших народів.
Різновидом теорії творіння можна вважати також міфи про перетворення тварин в людей і про народження перших людей богами.
Теорія зовнішнього втручання
Відповідно до цієї теорії поява людей на Землі, так чи інакше, пов'язане з діяльністю інших цивілізацій. У найпростішому варіанті ТЗВ вважає людей прямими нащадками інопланетян, що висадилися на Землю в доісторичний час.
Теорія просторових аномалій
Послідовники даної теорії трактують антропогенез, як елемент розвитку стійкої просторової аномалії - гуманоїдної тріади "Матерія-Енергія-Аура", характерної для багатьох планет Земної Всесвіту і її аналогів в паралельних просторах.
ОСНОВНІ СТАДІЇ ЕВОЛЮЦІЇ ЛЮДИНИ
Австралопітек
Австралопітеків або "південних мавп" - прийнято вважати вихідними формами в родоводу людини.
Довжина тіла 120-130 см, вага 30-40 кг. Їх характерною особливістю була двонога хода і пряме положення тіла. Вільні верхні кінцівки давали можливість використовувати палиці, камені і т.д.
Пітекантропи - істоти прямоходячі, середнього зросту і міцної статури, зберегли, однак, багато мавпячих рис, як у формі черепа, так і в будові лицьового скелета. У синантропів вже відзначена початкова стадія розвитку підборіддя. Судячи зі знахідок
вік найдавніших людей від
50 тис. до 1 млн. років
Пітекантропи
Палеоантроп
 Неандертальці були людьми середнього зросту, міцної, масивного складання, за загальним будові скелета стоять ближче до сучасної людини. Обсяг мозкової коробки коливався від 1200 см3 до 1800 см3, хоча за формою їх череп відрізнявся від черепа сучасної людини.
Неоантропи
Час появи людини сучасного виду припадає на початок пізнього палеоліту (70-35 тис. років тому). Неоантропи були високими людьми, пропорційно складеними. Середній зріст чоловіків - 180-185 см, жінок - 160-163 см.


"Ракоподібні"


title: Структурна і функціональна організація клітин

text:
Тема. Структурна й функціональна організація клітин
Урок №6
Наша  мета
ознайомитися зі структурною організацією клітини, її органелами й функціями, які вони виконують.

Дайте відповіді на запитання
1. Які функції виконують ліпіди?
2. Які функції виконують вуглеводи?
3. Які хімічні елементи входять до складу клітин?

Дивуй
1. Будова й функції мітохондрій.
2. Будова й функції ядра клітини.

З допомогою розповіді учителя заповніть таблицю
КЛІТИННА ТЕОРІЯ Біологічною наукою доведено, що всі тваринні та рослинні організми побудовані та походять з клітин, які є елементарними структурними, функціональними та генетичними одиницями.

Уперше рослинну клітину побачив і намалював англійський учений Р. Г у к (1635—1703) в 1665 р. Пізніше М. Мальпігі, Н. Грю (1641— 1712), К. Ф. Вольф, Б. де Мірбель (1776—1854) та інші вчені довели загальність будови рослинної тканини з клітин.
Мікроскопічне дослідження будови тваринної клітини почалося пізніше, з появою більш досконалих оптичних приладів, тому що ці клітини значно меншого розміру і не мають чітких контурів.
У 1839 p. T. Шванн (1810—1882) сформулював клітинну теорію і на її основі створив класифікацію тканин (5 типів).
Клітина-це
жива елементарна одиниця, яка є складною біохімічною самовідтворюючою структурною системою.

Форма та розміри живих клітин різноманітні і залежать від походження та функції їх. Клітини бувають кулясті, зіркоподібні, багатогранні тощо.
Клітини

На основі мікроскопічних досліджень доведено, що основними структурними компонентами клітин є клітинна оболонка, цитоплазма та ядро

Клітинна оболонка (cytolemma) складається з внутрішньої та зовнішньої пластинок і розміщеної між ними світлої зони. Припускають, що ці пластинки складаються з молекул білків, а світла зона — з молекул ліпідів. Клітинна оболонка є бар'єром, що визначає, які речовини можуть виходити з клітини або проникати в неї іззовні.
.

Під клітинною оболонкою міститься напіврідка, дрібнозерниста речовина — цитоплазма (cytoplasma), яку поділяють на гіалоплазму (hyaloplasma), екзоплазму (exoplasma) та ендоплазму (endoplasma). Під гіалоплазмою розуміють основну речовину цитоплазми, майже безструктурну, навіть якщо розглядати її за допомогою електронного мікроскопа, до складу якої входять білки, жири, вуглеводи, вода та інші органічні та неорганічні речовини. Екзоплазмою називають зовнішній щільний шар цитоплазми, що прилягає до оболонки клітини, а ендоплазмою — внутрішній шар, розміщений навколо ядра.
Цитоцентр розташований біля ядра, складається з центріолі (centriolum) та диплосоми (diplosoma) і являє собою циліндричне тіло, побудоване з дев'яти груп мікротрубочок. Встановлено, що цитоцентр бере участь у русі клітини та її поділі.
Мітохондрії (mitochondrium) —мають форму ниток, паличок або зерен, відокремлених від цитоплазми зовнішньою та внутрішньою мітохондріальними мембранами між якими є міжмембранний проміжок, заповнений рідким вмістом. Внутрішня мітохонДріальна мембрана місцями випинається в порожнину мітохондрії, заповнену напіврідким матриксом, і утворює кристи.
У клітинах мітохондрії звичайно розміщені безладно, але можуть нагромаджуватись у тих ділянках клітини, де найбільш інтенсивно здійснюються окислювально-відновні процеси. Це дає змогу припустити, що мітохондрії беруть участь у внутрішньоклітинному диханні.
Внутрішній сітчастий апарат, або комплекс Гольджі складається з дископодібних сплющених міхурців, що обмежені мембранами і розміщені один над одним. в ній відбуваються полімеризація полісахаридів та утворення їхніх сполук з білками Тут також можуть нагромаджуватися ферменти, гормони, ліпопротеїди та інші біологічно активні речовини.
Ендоплазматична сітка являє собою складну систему трубочок, цистерн, мішечків, стінки яких утворені тришаровими ліпопротеїдними пластинками. На основі електронно-мікроскопічних досліджень розрізняють незернисту та зернисту ендоплазматичні сітки, які можна вважати частинами однієї системи тому, що за певних умов одна з них переходить в іншу.
Ядро
Життєво необхідною частиною клітини є ядро (nucleus s, karyon), виявлене майже у всіх тваринних і рослинних клітинах. Форма його іноді відповідає формі клітини, але частіше залежить від її функціональних особливостей. Розрізняють ядра кільцеподібної, паличкоподібної, кулястої та інших форм. Ядро складається з каріотеки, каріоплазми та ядерця.

     Каріотека (karyotheca) оточує ядро; складається із зовнішньої та внутрішньої ядерних мембран, між якими знаходиться цистерна каріотеки. Подекуди зовнішня і внутрішня ядерні мембрани стикаються та формують ядерні пори складної будови, крізь які відбувається обмін речовин між каріоплазмою та цитоплазмою.
ядерце
Майже у всіх ядрах тваринних клітин є різної форми тільця, які сильно заломлюють світло — ядерця (nucleolus), що мають складну субмікроскопічну будову. В ядерці розрізняють нуклеолонему (nucleolonema), утворену тонкими філаментами та гранулами (філаментозна та зерниста частини), і аморфну частину.
РОЗМНОЖЕННЯ КЛІТИН ТА УТВОРЕННЯ БІЛКА

Загальною властивістю всіх живих систем є самовідтворювання їх, завдяки чому можливий ріст організму, а також заміщення його відмерлих та пошкоджених тканин.

У багатоклітинних організмах клитини розмножуються поділом. Розрізняють прямий поділ клітини та ядра — амітоз (ami-tosis cellularis) і непрямий — мітоз (mitosis cellularis). Розмноження статевих клітин називають мейозом (meiosis).
а—в — профаза; г—д — метафаза; е — анафаза; е—ж — телофаза; 1 — ядро; 2 — ядерце; 3 — центріола; 4 — хромосоми; 5 — діастер; 6 — центральне веретено.

Найпоширеніший спосіб поділу клітин — мітоз, під час якого протягом кількох фаз відбувається повна перебудова ядра
Дати відповіді на питання:
1. Які функції виконують рибосоми?
2. Які функції виконують мітохондрії?
3. Розкажіть про особливості будови ядра. Самостійна робота учнів


"Суцвіття"


Тепловий ефект хімічної реакції


Суниці


"Основний результат еволюції"


title: Проект антиалкогольної, антитютюнової, антинаркотичної реклами очима дітей.

text:
34
29
5
8
15
14
1
29
20
9
  30
24
5
25
20
5
132
107
25


title: Світ тварин

text:
Презентація
                            на тему:

                          Світ тварин

                                       студентки 2 курсу
                                       групи 2Р
                                       Інституту іноземних мов
                                       Лимич Юлії Вікторівни

Біологічна класифікація
Домен:	Еукаріоти (Eukaryota)
Царство:	Тварини (Metazoa)
Тип:	Хордові (Chordata)
Клас:	Ссавці (Mammalia)
Ряд:	Хижі (Carnivora)
Підряд:	Кішкоподібні (Feliformia)
Родина:	Котячі (Felidae)
Рід:	Пантера (Panthera)
Вид:	Тигр (Panthera tigris)
Підвид:	Бенгальський тигр

Бенгальський тигр, або Королівський бенгальський тигр (Panthera tigris або Panthera tigris bengalensis) - підвид тигра, мешкає в Індії, Пакистані, Бутані, М'янми, Непалі.З
Самці мають довжину тіла (з хвостом) в 274-310 см, іноді до 360 см. Хвіст великого самця зазвичай 85-95 см завдовжки. Вага 180-275 кг. Самки мають довжину тіла (з хвостом) в 242-270 см. Вага 100-180 кг. Офіційно найважчий Бенгальський тигр був самцем, який важив 258.6 кг і був застрелений на Північній Індії в 1938. Проте вчені зловили самця вагою 270 кг (Непал, 1984). Колір хутра від жовтого до світло-помаранчевого, колір смуг від темно-коричневого до чорного, живіт білий. Бенгальський тигр стоїть на другому місці, після Сибірського, по величині.

Білий тигр - найрідкісніша і в той же час найкрасивіша тварина на планеті, яка здатна просто напросто приворожити своїм зовнішнім виглядом будь-яку людину. На відміну від звичайного тигра має яскраво білий колір шерсті, який перетинають чорні смужки. Що в свою чергу, створює тварині масу проблем, пов’язаних з маскуванням під час полювання.
У виду тигр існує відома мутація, що призводить до виявлення суцільно-білого забарвлення. Таке забарвлення дуже рідко зустрічається серед диких тварин, але є відносно розповсюдженим в популяції, що утримується в неволі, з огляду на її популярність серед публіки. Також існують підтверджені дані про існування мутацій, що надають тиграм димчастого або повністю чорного забарвлення (меланісти).

Незважаючи на те, що даний підвид тигра є найбільш численним, він також знаходиться під загрозою, в основному потерпаючи від браконьєрства та руйнування звичного природного середовища. Найбільша кількість бенгальських тигрів живе в межах екорегіону Тераі-Дуар. Згідно до інформації індійського уряду, популяція даного підвиду нараховує 3100-4500 тварин, приблизно 3000 з яких живуть на території Індії; але багато індійських вчених ставлять цю інформацію під сумнів, вважаючи, що такі цифри є завищеними. За іншими даними, кількість тигрів в Індії може бути меншою за 2000, особливо враховуючи те, що більшість обліків проводилось по слідах, а ця методики звичайно дає завищені цифри.

Зоологи завжди виділяли в особливу групу п'ять великих кішок - тигрів, левів, леопардів, ягуарів і сніжних барсів, - які є в близькій спорідненості між собою. Проте з точністю з'ясувати ступінь їх спорідненості було складно.
З'ясувалося, що найбільш близькими родичами є леви, леопарди і ягуари.
Їхні предки відділилися від інших котячих від 4,3 до 3,8 млн років тому.

Основний тон забарвлення тигрів коливається від іржаво-червоного до іржаво-коричневого; живіт, груди та внутрішня поверхня лап світлі. Також є світлі мітки на тильній поверхні вух. Тіло вкрите смугами, колір яких варіює від коричневого до повністю чорного. Форма і відстань між ними відрізняється у різних підвидів, але більшість тигрів має більше ніж 100 смуг.

Тіло у тигра масивне, витягнуте, мускулисте, гнучке. Хвіст довгий, рівномірно опушений. Голова округла. Вуха невеликі закруглені. З боків голови баки. Волосяний покрив щільний і низький у південних підвидів, високий і пухнастий - у північних. На передніх лапах по 5 пальців, на задніх - по чотири, всі з втяжними кігтями.

Тигри мають добре розвинений нічний зір, а за деякими даними, їм частково притаманний і кольоровий зір. Як і всі представники роду пантер, тигр, завдяки будові гортані та голосових зв'язок, здатний видавати рев, проте в основному він подає голос тільки в період парування.

Тигриця буває здатна до запліднення лише кілька днів, протягом яких парування відбувається кілька разів на день, і супроводжується голосними звуками, як у звичайних кішок. Вагітність триває 103 дні, після чого звичайно народжуються 2-4 тигреня вагою близько одного кілограму. Тигриця вирощує їх сама, захищаючи в перші півроку і від тигрів-самців: блукаючі самці можуть вбивати тигренят. У віці 8 тижнів тигренята стають здатними слідувати за матір'ю, і покидають лігво.

Здатними до самостійного життя молоді тигри стають у віці приблизно 18 місяців, але звичайно залишаються з матір'ю 2-2.5 роки.

Після початку самостійного життя молоді самки звичайно залишаються неподалік від території своєї матері, в той час як молоді самці відходять у пошуках власної території на великі відстані; звичайно вони мають відвойовувати власну ділянку у інших самців, або, якщо в даній місцевості популяція тигрів нечисленна, займають пусті території.

Втрати місця існування і надзвичайно великомасштабні сфери дії втручання - серйозні погрози виживанню різновидів. Браконьєри вбивають тигрів не тільки через їх хутро, але також і через частини тіла, з них роблять різні традиційні східноазійські ліки. Інші чинники, що вносять свій внесок до їх втрати, - вбивство заради помсти. Фермери звинувачують тигрів в тому, що вони убили рогату худобу. Браконьєри також вбивають тигрів за для кісток і зубів, щоб зробити ліки, які, як передбачається, забезпечують силу тигра. Полювання для китайської медицини і хутра - найбільша причина зниження популяції тигрів. У Індії навіть армійський персонал іноді рятує декількох тигрів від переслідувань.

Дорослі тигри — істоти територіальні, а тому суворо захищають свою територію. Розмір особистої території тигра сильно залежить від наявності здобичі, і, у випадку самців, наявності в даній місцевості самок. Тигриця може мати територію розміром близько 20 км², в той час як територія самців звичайно набагато більша — 60-100 км².
Незважаючи на те, що тигриці час від часу виявляють агресію одна до одної, їхні ділянки можуть накладатись, і вони в цій ситуації мирно співіснують; самці ж ні в якому разі не дозволяють іншим самцям постійно перебувати на їхній території, і не завжди — навіть одноразово пройти крізь неї. З огляду на агресивну територіальну поведінку самців тигра, сутички з приводу розподілу місцевості між ними часто призводять до серйозних травм, а інколи навіть і до смерті одного із супротивників.

За способом життя тигр є одинаком. Він є видом виразно територіальним, що взагалі характерне для котячих. Звичним для тигра ландшафтом є середньо- та щільнозарослі лісові ділянки, хоча інколи його можна зустріти і на відкритій місцевості.
Як і у більшості інших котячих, основним прийомом полювання є підкрадання або вичікування в засідці із швидким, але коротким фінальним кидком. Більша частина здобичі представляє собою середніх та великих копитних, але тигр може полювати і на зовсім дрібних тварин, аж до щурів.

Тигр здатний стрибати на висоту до пя'ти метрів, і на 9-10 метрів в довжину, що робить практично неможливим втекти від нього на короткій відстані.
Впольовану здобич тигр може нести, тримаючи в зубах у висячому положенні або закинувши на спину: таким чином він може бігти із здобиччю вагою в 100 кілограм; з вантажем в 50 кілограмів в зубах тигр може перестрибувати перешкоди висотою до двох метрів. В разі полювання на дуже велику здобич (гаурів та азійських буйволів) тигр може перетягувати їх по землі, рухаючи таким чином здобич, що в 6-7 разів важча за нього, тобто загальною вагою більше тони.

Самці тигрів можуть легко спілкуватись з тигрицями на їхній території, і навіть ділитись здобиччю.
Звичайно тигриці намагаються відганяти самців від потомства, поки кошенята ще малі. На відміну від левів, тигри-самці дозволяють тигрицям та тигренятам приступати до їжі першими. Тигриці також можуть ділитись своєю здобиччю, подекуди навіть частіше, ніж тигри; але, на відміну від самців, вони набагато лояльніше відносяться до поділу здобичі з особинами своєї статі.

. З огляду на агресивну територіальну поведінку самців тигра, сутички з приводу розподілу місцевості між ними часто призводять до серйозних травм, а інколи навіть і до смерті одного із супротивників. Тим не менше, більшість конфліктних ситуацій проміж дикими тиграми вирішуються без фізичної бійки, а лише із застосуванням погрозливих поз та звуків

У Біблії тигр не згадується. Також образ тигра відсутній і в ранніх грецьких джерелах. Неарх, полководець Александра Македонського, привіз у ставку свого царя тигрову шкуру, отриману на Інді. Самого звіра Неарху побачити не вдалося, і тубільці, що піднесли цей дарунок, мали можливість дати повну волю своїй фантазії. З індуських небилиць еллінові більш за все запам'яталося, що тигр - звір величиною з великого коня, що перевершує всі інші істоти своєю силою і прудкістю.

Якщо в греко-романській літературній традиції тигр - символ неприборканої люті, пристрасті і чуттєвості, то в геральдичній інтерпретації йому «не пощастило». Важко уявити собі щось більш несхоже на тварину-прототип, ніж геральдичний тигр (його називають tyger на відміну від тигра сьогодення, іменованого tiger), вигадана істота з вовчим тілом, левовою гривою і хвостом і дзьобоподібною верхньою щелепою.

Деякі пізньоантичні автори підкреслювали в тигрові жіноче начало. Так Клавдіан описував наступний спосіб лову тигрят: кошеня потрібно викрасти, і, відносячи його, розкидати за собою осколки дзеркала. Тигр, виявивши пропажу, тут же, звичайно, кинеться в гонитву, але жіноча пихатість його настільки велика, що він неодмінно зупиниться перед дзеркалом, щоб помилуватися своїм віддзеркаленням, і абсолютно забуде про дитинча.

У давньоримському мистецтві змальовували зазвичай не тигра, а тигрицю. У парі з нею, як правило, ми знаходимо лева - як зіставлення. Тигр втілював пристрасть, а лев - розум. Як тут не пригадати ототожнення тигра з жіночим началом Інь в Китаї

У європейській культурі початок сприйняття тигра як носія загрози і руйнівного єства поклав Вергілій, у якого Рим, який загрузнув у пороках, названий «пустелею, що кишить тиграми».

Мабуть, один із найкращих літературних образів абсолютно ворожого людському племені тигра був створений Р.Кіплінгом. Його Шер-хан носить в собі ознаки міфологічного злого духу мусульманського світу, що, втім, недивно, якщо пригадати, що формування Кіплінга як письменника сталося саме в мусульманському регіоні Індії. Напевно, не випадково його тигр-людоїд носить ім'я афганського узурпатора індійського престолу, що повалив в 1540 році другого правителя з династії Великих Моголів, - Хумаюна. Для посилення схожості його із середньовічним вождем повсталих сурів у «Книзі Джунглів» неодноразово підкреслюється, що тигр поводиться так, ніби на нього не поширюється Закон Джунглів – через що і програє в боротьбі із «жабеням» Мауглі і стадом буйволів.

Не обійшло тигра і древнє повір'я, що сильний і небезпечний звір може виявитися перевертнем подібно до вовка у народів східної Європи. Тигр-перевертень зустрічається в легендах жителів Південно-Східної Азії - в Таїланді, Лаосі, Аннамі, Малайї і на островах Індонезії.
В деяких областях Індії тигр вважається божеством, і жителі, кажучи про нього, вживають різні описові найменування, а по імені не називають

У японську культуру шанування тигра, який, судячи з усього, одночасно з людиною ніколи не мешкав на островах Японського архіпелагу, прийшло з Китаю. Тут у середньовіччі вважалося, що, якщо людина навіть просто вмивалася водою, в якій колись відбилася голова тигра, то дух її зміцниться і хоробрість підвищиться. Крім того, подібна процедура повинна була захистити від хвороб.


title: "Сукцесія"

text:
Сукцесія

Сукце́сія-послідовна необоротна й закономірна зміна одного біоценозу іншим на певній ділянці середовища

Класифікація  сукцесій:
за масштабом часу (швидкі, середні, повільні, дуже повільні),
за оборотністю (оборотні й необоротні),
за ступенем сталості процесу (постійні й непостійні),
за походженням (первинні й вторинні),
за тенденціями зміни продуктивності (прогресивні й регресивні),
за тенденцією зміни видового багатства (прогресивні й регресивні),
за антропогенністю (антропогенні й природні),
за характером змін, що відбуваються під час сукцесії (автотрофні й гетеротрофні).

За походженням:Первинна

Вторинна

Підготував учень 11-А
Тропець Павло


title: Тамарин

text:
Імператорський
тамарин

  Імператорський тамарин - один з найдивовижніших представників родини ігрунок.
  Білосніжні вуса і борода звисають у нього іноді до самого живота :)
  Мешкають імператорські тамарини в Південній Америці.
  Живуть групами по 8-13 особин.
  Маса дорослих особин від 250 г до 500 г.
   Назва виду «імператорський» пов’язана із наявністю у цих мавпочок пишних білих «вус», що дана в честь німецького імператора Вільгельма II.
  Довжина тіла — близько 25 см, хвоста — близько 35 см.
Ці грайливі мавпочки живуть в амазонських дощових лісах, де цілими днями займаються «гімнастичними вправами» у кронах найвищих дерев :)
  Крихітних ігрунок вчені іноді називають пазуристими мавпами.
  На відміну від інших мавп пальці рук і ніг закінчуються у них не нігтями, а гострими кігтями :)
Самки зазвичай приводять на світ близнят. Татусь всюди тягає їх на власній спині. А коли підходить час годування, він передає їх дружині :)
  Головний корм імператорського тамарина - молоді пагони рослин і фрукти. Не відмовляється він і від комах та іншої дрібної живності :)

Ха – ха – ха!


Тема. Антропічний вплив на атмосферу, гідросферу та ґрунти.

Заглянув ангел на Землю крізь озонову діру і сказав «Боже, скажи їм, нехай  схаменуться»
Ліна Костенко
Тема. Антропічний вплив на атмосферу, гідросферу та ґрунти.
План:
1. Антропічний вплив та наслідки забруднення атмосферного повітря та його охорона.
2. Антропічний вплив на гідросферу.
3. Причини порушення якості природних вод, дефіцит водних ресурсів, принципи оцінки екологічного стану водойм.
4. Охорона водойм.
Самостійне вивчення:
5. Основні джерела антропічного забруднення ґрунтів, їхні наслідки.
6. Необхідність охорони ґрунтів.
Пригадайте!Атмосфера — це газова оболонка, що оточує Землю.
Атмосферне повітря ,як один з найважливіших природних ресурсів
Атмосферне повітря — один з найважливіших природних ресурсів, без якого життя на Землі було б абсолютно неможливим.
Атмосферний кисень О2, необхідний для дихання людей, тварин, переважної більшості рослин і мікроорганізмів.
 Основне джерело утворення кисню — це фотосинтез зелених рослин.
Підраховано, що рослини за рік виділяють в атмосферу близько 70 млрд т кисню.
Близько 80% всього кисню в атмосферу постачає морський фітопланктон, 20% виробляє наземна рослинність.
Забруднення атмосферного повітря – це будь-яка зміна складу і властивостей повітря, що негативно впливає на людей, рослин і тварин.
Забруднення атмосфери може бути природним і штучним (антропогенним або антропічним).

За будовою та характером впливу на атмосферу забруднення умовно поділяють на:
механічні (пил цементних заводів, дим і сажа від спалювання вугілля)
хімічні (пилуваті або газуваті речовини, що можуть вступати в хімічні реакції).

Забруднення викликають забруднювачі, які розрізняють за агрегатним станом:
тверді (пил, сажа, смолисті речовини тощо);
рідкі (кислоти, луги, солі);
газуваті (оксиди Карбону, Нітрогену, Сульфуру та вуглеводні).

Індекс якості повітря — це індекс, який свідчить про щоденну якість повітря.
 SO2
N2O3

Частка галузей промисловості в забрудненні атмосфери
 парниковий ефект;
 озонова дірка;
 кислотні дощі;
 смог.
Наслідки забруднення атмосфери
Парниковий ефект
Парниковий ефект- це явище в атмосфері Землі, при якому енергія сонячних променів, відбиваючись від поверхні Землі, не може повернутися в космос, оскільки затримується молекулами різних газів.
      Вирішення
   Знизити антропогенний тиск на клімат Землі можуть :
-   зменшення вирубки та насадження лісів
-   впровадження екологічно чистих технологій
-   підвищення ефективності використання енергоресурсів
-   використання альтернативних джерел енергії
Озонова діра – локальне падіння концентрації озону в стратосфері на 10 – 40%. Пов’язано це з дією фреонів, зменшенням кількості кисню при запусках космічних кораблів та польотами реактивних літаків
Що таке озонова діра
Озонові діри
Наслідки руйнування озонового шару - це підвищена кількість випромінювання, яке виходить від Сонця і швидко досягає Землі.
Це негативно позначається не тільки на всіх живих істот: людей, тварин, рослини, тропічних лісах, а й на предметах. Наприклад, якщо озоновий шар стане занадто тонким, гума, яка використовується в господарстві, прослужить набагато менше. Водні організми, що мешкають у верхніх шарах води, припинять своє існування
Кислотні опади

Природно, атмосферні кислотні мікроелементи не щадять і людини. Однак, тут мова йде не тільки про кислотні дощі, але і про ту шкоду, що приносять кислотні речовини (двоокис сірки, двоокис азоту, кислотні аерозольні частки) при диханні.Вже давно встановлено, що існує тісна залежність між рівнем смертності і ступенем забруднення району.
Фізіологічні дослідження показали, що ступінь шкідливого впливу прямо пропорційний концентрації забруднюючих речовин. Однак, існує граничне значення, нижче якого навіть у самих чуттєвих людей не виявляються які-небудь відхилення від норми.
СМОГ БУВАЄ НАСТУПНИХ ТИПІВ:
Вологий смог лондонського типу - поєднання туману з домішкою диму і газових відходів виробництва.
Крижаний смог аляскинського типу - смог, що утворюється при низьких температурах з пара опалювальних систем і побутових газових викидів.
Радіаційний туман - туман, який з'являється в результаті радіаційного охолодження земної поверхні і маси вологого приземного повітря до точки роси.
19
Охорона атмосферного повітря.
Основним і найефективнішим методом боротьби із забрудненням атмосфери є економічний (система заохочувальних і заборонних заходів). Технологічні методи боротьби – технологічне переобладнання підприємств, що забруднюють атмосферу. Якість повітря в нашій країні регулює Закон України «Про охорону атмосферного повітря» (1992).
Головними заходами в галузі охорони атмосферного повітря можуть бути:
• зменшення ступеня шкідливого впливу об’єктів – джерел забруднення повітря;
• посилення державного нагляду за дотриманням природоохоронного законодавства в процесі експлуатації, розміщення, будівництва нових і реконструкції промислових підприємств та інших об’єктів;
• поліпшення контролю якості атмосферного повітря і повітряного середовища в житлових і громадських приміщеннях;
• удосконалення економічних методів управління якістю повітря.
2. Антропічний вплив на гідросферу.

Забруднення водойм – надходження у водойми різних забруднювачів у кількостях і концентраціях, здатних порушити нормальні умови середовища.

Наслідки забруднення гідросфери.
1) зниження первинної біологічної продукції (за оцінками вчених, на 10 %) і, відповідно, зниження приросту інших мешканців моря;
2) деградація й руйнування водних екосистем;
3) скорочення запасів прісної води;
4) погіршення якості води;
5) збільшення частоти інфекційних захворювань, збудники яких передаються через воду (холера, дизентерія, онхоцеркоз).

ОСНОВНИМИ ЕКОЛОГІЧНИМИ ПРОБЛЕМАМИ ГІДРОСФЕРИ Є ТАКІ:
Проблема стічних вод
Проблема промислових відходів
Евтрофікація
Цвітіння води
Забруднення через розливи нафти.
 Дефіцит водних ресурсів
Танення льодовиків
3. Причини порушення якості природних вод, дефіцит водних ресурсів, принципи оцінки екологічного стану водойм.

Якість природної води – це сукупність фізичних, хімічних, біологічних і бактеріологічних показників, що зумовлюють придатність води для використання.
принципи оцінювання екологічного стану водойм:
• комплексне вивчення чинників існування водойми, зокрема гідрологічних і гідрохімічних показників басейну водної системи, природно-кліматичних особливостей, продуктів взаємодії забруднювальних речовин у різних хімічних і біохімічних реакціях, які відбуваються у водному середовищі, тощо;
• реалізація екосистемного підходу з урахуванням трофічних рівнів екосистеми;
• урахування двох критеріїв оцінювання стану водойми: гранично допустимих концентрацій (ГДК) і впливу на гомеостаз водної екосистеми.

 4. Охорона водойм.

Охорона водойм – сукупність заходів, спрямованих на запобігання забрудненню та виснаженню вод. Основними заходами охорони водойм є:• правові (дотримання природоохоронних законів, нормування якості води, державний моніторинг вод);• організаційні (створення санітарних зон, прибережних захисних смуг);• економічні (технології очищення стічних вод, оборотного водопостачання);• соціальні (виховання бережливого ставлення до води, екологічна освіта).
Світ в наших руках!!!


Ракоподібні тварини здібні


title: Тасманійський диявол

text:
Тасманійський диявол
  Будучи найбільшим із сучасних хижих сумчастих, ця тварина чорного забарвлення з білими плямами на грудях і крижах, з величезною пащею і гострими зубами. Має міцну статуру і сувору вдачу, за що, власне, і було названо Тасманійський диявол.
  Видаючи ночами зловісні крики, масивний і незграбний звір зовні нагадує маленького ведмедя: передні лапки трохи довші задніх, велика голова, мордочка притуплена.
Тасманійський диявол.
  Назва його роду - любитель плоті.
  Ці тварини досягають 50-80 см завдовжки, до 30 см заввишки та 12 кг вагою, довжина хвоста - до 30 см. Сумка самок підковоподібна і  відкривається назад.
  Самці більші за самок, але в принципі від віку, харчування і ареалу також чимало залежить: розміри і вага звірків можуть змінюватися в ту або іншу сторону.

Тасманійський диявол.
  Але що незмінно для всіх - невеликі рожеві вушка, коротка шерсть, сильний хвіст (де відкладаються запаси жиру), великі кігті і відсутність на задніх кінцівках першого пальця.          Тасманійський диявол, нагороджений природою гострими міцними зубами, одним укусом здатний перекусити і роздробити не тільки кістки, а й хребет своєї здобичі!
Тасманійський диявол.
Раніше цей дивовижний звір жив на материковій Австралії, але сьогодні тасманійського диявола можна зустріти тільки на острові Тасманія. Передбачається, що його витиснули дикі собаки Дінго, завезені на материк аборигенами. Європейські поселенці також не щадили тасманійського диявола, безжально винищуючи його рід із-за звички звіра розоряти курники.
Тасманійський диявол.
  У 1941 році офіційну заборону на полювання на тасманійського диявола буквально врятував цих звірів від повного зникнення з лиця Землі.
  В даний час вони живуть в національних парках Тасманії, в північній, західній і центральній частині острова, живучи практично в будь-яких ландшафтних умовах, за винятком густонаселених регіонів.

Тасманійський диявол.
  Що стосується способу життя і раціону тасманійського диявола, то, населяючи прибережні савани, сухі  і змішані склерофілло-дощові ліси, харчуються вони в основному падаллю, дрібними тваринами (щурами, кроликами) і птахами. У хід йдуть також комахи, змії і амфібії.
Тасманійський диявол.
  Тасманійський диявол дуже ненажерливий: за день він повинен з'їсти 15% від своєї ваги. Якщо він не наїдається їжею тваринного походження, то закусити може і бульбами рослин, і їстівним корінням.
  Активність тварина проявляє вночі, вдень ховається у густих чагарниках і щілинах каміння.

Тасманійський диявол.
  Живуть звірки в норах і під стовбуром дерева, що впало, облаштовуючи собі з листя, кори і трави гнізда. Любить гуляти по березі водойми, поїдаючи навколишніх жаб, раків та інших дрібних водних мешканців.
  Володіючи прекрасним нюхом, Тасманійський диявол може відчути падло на величезній відстані.

Тасманійський диявол.
  Тут вже розміри не мають значення - якщо треба, з'їсть і вівцю, і корову! Особливо задоволений, якщо м'ясо як слід протухло і розклалося.
  Вирушаючи на пошуки здобичі, яку Тасманійський диявол поїдає повністю, разом з кістками і шерстю, він може вступити за неї в сутичку з сумчастою куницею.
Тасманійський диявол.
За своєю природою Тасманійські дияволи - одинаки. У групи вони збираються лише в одному випадку - коли треба з'їсти щось велике. При цьому вони б'ються і голосно гарчать, пищать, пронизливо кричать, видаючи самі різноманітні звуки, ніж заробляють додаткову погану репутацію.

Тасманійський диявол.
Представляючи собою падальщиків, Тасманійський диявол грає найважливішу роль в тасманійській екосистемі, істотно знижуючи ймовірність зараження овець м'ясними мухами.
  Незважаючи на сувору вдачу, тасманійського диявола можна приручити і тримати в якості домашньої тварини. Але тільки лякати його не треба, а то він буде видавати неприємний запах.

Тасманійський диявол.
Кінець


Розмноження квіткових рослин


title: Парад квітів біля школи

text:
Новотроїцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 4
Там, де річка тече благословенно,
Де море птаства радісно бринить,
Щаслива й рідна Новотроїцька школа
Між білими каштанами стоїть
Творчий звіт
трудової акції
“Парад квітів біля школи”
Мета акції :
 Створити квіткові зони на території школи;
 формувати  в учнів екологічну самосвідомість;
 виробляти потребу активної благодійної діяльності;
виробляти  художньо - естетичні смаки

Головні виховні завдання акції:
озеленення території школи;
розкриття проблем охорони довкілля;
реалізація завдань естетичного виховання;
залучення учнівської молоді до посильної праці;
розвиток комунікативних навичок;
налагодження співпраці між різновіковими категоріями учасників акції;
поглиблення знань з предметів природничого, гуманітарного, художньо-естетичного циклів тощо.

Парадний вхід до школи вартують красені каштани. Особливо вони красиві навесні, коли засвічують свої квіти-свічечки. Придивіться до цієї краси. Правда ж, краса ця неповторна.
Веселкова дуга з'єднує небо і землю, а квітка ірис переливається всіма барвами райдуги.
Назва півників – ірисів – походить від імені давньогрецької богині Ірис, покровительки веселки.
Ірис  біля   стежки   синіє,
Розлігся  кущем  на  межі.
На  сонечку  квіти  він  гріє
І гострить зелені ножі.
Навесні, біля школи, першими розквітають тюльпани та нарциси.  Вони радіють своєму пробудженню, а ми радіємо їм та весні.
Лиш на землі розтане білий сніг – я вже вітаю сонце й синє небо.
Мої пелюстки білі, весняні,
А квіти – п'янко запашні.
       Коли на весні розквітають  тюльпани на шкільних клумбах, то не залишають жодного байдужого. І так завжди хочеться, щоб ця краса протрималася довше, адже вони своєю неповторністю та чарівністю піднімають настрій і відкривають двері у різнобарв’я літа.

Легенда про тюльпан
У золотому, щільно зімкненому бутоні тюльпана ховається, за легендою, людське щастя. Старі люди розповіли таку історію. Ішла якось широким степом бідна жінка і вела за руку свого синочка. Помітила вона золотистий бутончик, наблизилась до нього, не маючи наміру силою відкрити його. Жінка лише хотіла помилуватися чарівною квіткою. Раптом хлопчик побачив осяйний бутончик і дзвінко сміючись кинувся до квітки. Тієї ж миті сталося диво – бутон розкрився. Виявилося, що радісний дитячий сміх збільшує щастя на землі. Тому не варто зривати тюльпани. Адже в них заховане щастя.
Ось чому  біля нашої школи так багато тюльпанів  і лунає щасливий дитячий сміх!

Чорнобривці наші традиційні квіти, що ростуть на шкільних ділянках. Вони нас стрічають першими з літніх канікул. І, шикуючись по краях ділянок, немов дійсно на параді, запрошують знову в школу, до навчання.
Це квітка материнства, доброти, щедрості. Де б ви не були, куди б не закинула вас доля, але якщо у вас під вікном буде рости кущик чорнобривців, ви завжди будете пам'ятати і рідну домівку, і свою матір, і рідний край. Тому, мабуть, недаремно ці квіти дуже любив В. Сухомлинський. Любив квіти, до душі була й пісня.
             Чорнобривці чорноброві             Квітнуть в тиші вечоровій.             Чорнобривці чарівні             Так і просяться в пісні.

А це справжнісінькій парад квітів: ромашки, гвоздички та різноколірні городні василечки. Чи не найневибагливіші квіти на нашому шкільному дворі. Витримують добре спекотні дні і залишаються в час квітування красивими.
Біля самісінького входу в школу пригрівся на сонечку кущик хризантеми. Не боїться холоду ця квітка, тому і милує око всіх учнів та вчителів своєю вродою до самісіньких заморозків.
Мине тепло і холодно знов стане.
Подвір’я школи вкриє білизна.
Та навесні, як сонечко засяє,
Заквітчаними стануть школа і земля.


title: ПРИНЦИПИ БУДОВИ ТА ФУНКЦІЇ НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ.БЕЗУМОВНІ РЕФЛЕКСИ. СИСТЕМА ДОВІЛЬНИХ РУХІВ

text:
m.orbicularis
oculi
m.orbicularis
oculi
m. masseter
m.levatores veli palatini
m. biceps
brachii
n. musculo-
cutaneus
m. triceps
brachii
n. radialis
mm. pronatores,
flexores,digitorum, brachioradialis, biceps
n. medianus
n. radialis, n.musculo-cutaneus
mm. teres major,
subscapularis
n. subscapularis
mm. transversus,
obliquus, rectus
abdominis
nn.intercostales
mm. transversus,
obliquus, rectus
abdominis
nn.intercostales
mm. transversus,
obliquus, rectus
abdominis
nn.intercostales
m. cremaster
n. genitofemoralis
m. quadriceps
femoris
n. femoralis
m. triceps surae
n. tibialis
(n. ischiadicus)
n. ischiadicus
m. sphinter ani
externus
nn. anococcygei


Орнітологія


title: "Теорії походження життя"

text:
Теорії походження життя

   Уявлення про виникнення життя на Землі, та і в усьому Всесвіті, різноманітні і далеко не достовірні. Усі відомі уявлення не слід розуміти як теорії в науковому сенсі, в більшості випадків вони не витримують наукової критики і можуть розглядатися тільки з точки зору культур, що їх породили. Слово «теорія», присутнє у назвах деяких з цих уявлень, не слід розуміти в його науковому сенсі, воно означає «ідея» або «концепція».

Основні уявлення і теорії
Згідно з теорією стаціонарного стану, Всесвіт існував вічно. Згідно з іншими гіпотезами, Всесвіт міг виникнути із згустку нейтронів внаслідок «Великого вибуху», народився в одній з чорних дір або ж був створений Творцем. З виключно філософської точки зору, наука не може спростувати тезу про божественне створення Всесвіту, тому що саме поняття «доказу» може трактуватися дуже відмінно від прийнятого у сучасній науці.

Креаціонізм
   Креаціонізм вважає, що життя виникло внаслідок акту творіння, здійсненого вищою силою. Однак уяви про час цього акту творіння, а також про можливість і характер біологічної еволюції для різних напрямків креаціонізму є суттєво відмінними. Одні напрямки визнають біологічну еволюцію, інші вважають її можливою тільки у вузьких межах або повністю заперечують; одні визнають дані сучасної науки про вік Землі, небесних тіл і живих істот, інші наполягають на буквальному тлумаченні біблійної хронології або дотримуються компромісних поглядів.

Спонтанне зародження
   Ця теорія була поширена в древньому Китаї, Вавілоні і Єгипті як альтернатива креаціонізму, з яким вона співіснувала. Арістотель (384—322 до н. е.), якого часто називають засновником біології, дотримувався теорії спонтанного зародження. Згідно з гіпотезою Арістотеля про спонтанне зародження, певні «частки» речовини містять деякий «активний зародок», який при відповідних умовах може утворити живий організм. Арістотель мав рацію, вважаючи, що цей зародок міститься в заплідненому яйці, але помилково вважав, що він є в сонячному світлі, твані і гнилому м'ясі.

У 1765 р. Ладзаро Спаланцані провів наступний досвід: піддавши м'ясні і овочеві відвари тривалому кипінню, він відразу ж їх запечатав, а потім зняв з вогню. Досліджуючи рідину через декілька днів, Спаланцані не виявив ніяких ознак життя. З цього він зробив висновок, що висока температура вбила всі форми живих істот, і без них ніщо живе вже не могло виникнути.

У 1860 р. проблемою походження життя зайнявся Луї Пастер. До того часу він встиг вже багато чого досягти в мікробіології, зумів вирішити проблеми, що загрожували шовкопряддству і виноробству. Він показав також, що бактерії існують всюди і що неживі матеріали легко можуть бути заражені ними, якщо їх належно не простерилізувати.

Внаслідок ряду експериментів, в основі яких лежали методи Спаланцані, Пастер довів справедливість теорії біогенезу і остаточно спростував теорію самозародження.

Стаціонарний стан
     Згідно з цією теорією, Земля ніколи не виникала, а існувала вічно, вона завжди здатна підтримувати життя, а якщо і змінювалася, то дуже мало. Види також існували завжди. Оцінки віку землі сильно варіювали — від приблизно 6000 років за розрахунками архієпископа Ашера до 5 млрд років за сучасними оцінками, заснованими на обліку швидкостей радіоактивного розпаду. Більш довершені методи датування дають дедалі вищі оцінки віку Землі, що дозволяє прихильникам теорії стаціонарного стану вважати, що Земля існувала вічно. За цією теорією види також ніколи не виникали, вони існували завжди і у кожного виду є лише дві альтернативи — або зміна чисельності, або вимирання.

     Прихильники цієї теорії не визнають, що наявність або відсутність певних викопних залишків може вказувати на час появи або вимирання того або іншого виду, і приводять як приклад представника хордових риб — латимерію. Прихильники теорії стаціонарного стану стверджують, що тільки вивчаючи види, які існують зараз, і порівнюючи їх з викопними залишками, можна робити висновок про вимирання. Використовуючи палеонтологічні дані для підтвердження теорії стаціонарного стану, її нечисленні прихильники інтерпретують появу викопних залишків в екологічному аспекті (збільшення чисельності, міграції в місця сприятливі для збереження залишків тощо). Велика частина доказів на користь цієї теорії пов'язана з такими незрозумілими аспектами еволюції, як значення розривів в палеонтологічному літописі, і вона найбільш детально розроблена саме в цьому напрямку.

Панспермія
    Ця теорія не пропонує ніякого механізму для пояснення первинного виникнення життя, а висуває ідею про її неземне походження.
     Теорія панспермії стверджує, що життя могло виникнути один або декілька разів в різний час в різних частинах Галактики або Всесвіту. Для обґрунтування цієї теорії використовуються багаторазові появи НЛО, наскельні зображення предметів, схожих на ракети і «космонавтів», а також повідомлення про нібито зустрічі з інопланетянами. Радянські і американські дослідження в космосі дозволяють вважати, що імовірність виявлення життя в межах Сонячної системи мізерна, однак вони не подають ніяких відомостей про можливе життя поза цією системою.

Біохімічна теорія
      У даний час теорія походження життя на Землі, створена А. І. Опаріним, стала фундаментом розробки космохімічних досліджень та пошуку життя у Всесвіті.
     Теорію А. І. Опаріна можна сформулювати у вигляді наступних постулатів.

Життя є однією із стадій еволюції Всесвіту.
 Виникнення життя є результат хімічної еволюції сполук вуглецю.
 Для переходу від хімічної еволюції до біологічної необхідні формування цілісних багатомолекулярних систем та їх природний відбір.

На сучасному етапі розвитку цивілізації теорія походження життя на Землі, висунута А. І. Опаріним, є найбільш прийнятною і об’єктивною.

Дякуємо за увагу!


"Перша допомога при кровотечах"


Середовище існування тварин. Пристосування тварин до різних умов існування.