title: вплив пестицидів на довкілля

text:
Вплив пестицидівна довкілля
Людина вдається до допомоги пестицидів з метою зберегти вирощуваний нею врожай. Однак пестициди негативно впливають на довкілля.
 Альтернативні методи боротьби зі шкідниками    Більшість органічних пестицидів, таких як ДДТ, діелдрин та ендрин, у США та Європі є зоборонені до застосовуання. Натомість, сьогодні використовуються такі безпечні речовини, як, наприклад, малатіон. Вони мають властивість протягом кількох років розкладатися на більш безпечні сполуки. Багато фермерів перейшли до використання натуральних методів боротьби зі шкідниками.       Фермери стараються не використовувати гербіциди на окраїнах полів, щоб тут продовжували жити птахи та інші корисні тварини.
Багато людей щодня використовують обприскувачі проти мух, засоби від равликів, ошийники проти бліх для своїх улюбленців, покривають деревину спеціальною захисною речовиною і борються з бур'янами. Хімічні засоби захисту необхідно використовувати в мінімальних кількостях, зберігати їх в безпечному місці й суворо дотримуватися приписаної інструкції. Необхідно чітко контролювати кількість засобу, що використовується, тому що великі дози шкідливі як для людини, так і для навколишнього середовища. Від садових шкідників можна позбавитися природним шляхом, якщо задіяти на ділянці жаб, їжаків, сонечок і птахів. Від небажаних гостей, зокрема пернатих, врятує сама звичайна сітка.    Сонечко - біологічний ворог попелиці.
Чисельність центральноєвропейської популяції сапсанів знизилася у 1950-1975 роках на 90% у зв'язку з використанням пестицидів, особливо ДДТ.
У країнах, що розвиваються, для боротьби зі шкідниками використовується ДДТ, який призводить до скорочення чисельності хижих птахів і впливає на товщину шкарлупи їхніх яєць.
Майже 25% від сукупної маси інсектицидів у розвинених країнах використовується для охорони кімнатних і садових рослин.
У гусені яблуневих плодожерок виробився імунітет до ДДТ Крім того, вони не їдять отруєну ним їжу.
Інсектицид паратіон діє подібно до нервово-паралітичного газу, що використовувався під час Другої Світової війни. 100 міліграмів цієї речовини достатньо, щоб вбити людину.
У загальносвітовому масштабі використання пестицидів, на жаль, щорічно збільшується на 12%. Наприклад, у Великій Британії у 1990 році щотижня використовувалося 450 тонн цих речовин.

ВИКОРИСТАННЯ ПЕСТИЦИДІВ
   Для боротьби із бур'янами і шкідниками фермери використовують гербіциди та інсектициди. Найбільш небезпечною отрутою серед пестицидів є інсектициди. Інсектициди у наші дні використовуються головним чином у сільському господарстві. Найотрутніші хімічні пестициди з'явилися наприкінці 60-х років, а найшкідливішими з них вважають сполуки хлору та органфосфатів. Великі дози отрутохімікатів здатні вбити великих тварин і навіть людину.    ДДТ розкладається протягом багатьох років і має властивість поступово накопичуватися в організмах тварин. У сучасному сільському господарстві зменшується обсяг використання пестицидів (особливо ДДТ), але бажання підвищити продуктивність господарств у країнах, що розвиваються, уповільнює цей процес.    Пестициди розпилюються на великій площі. У результаті застосування ДДТ мандрівний дрізд майже зник.
ПОЛЯ, ЩО НЕСУТЬ СМЕРТЬ   У 50-х і 60-х роках на полях багатьох європейських країн загинули тисячі птахів. Вони годувалися зерном, що було отруєне пестицидним діелрином. На землі знаходили тисячі голубів, зябликів, дроздів, польових жайворонків та інших співочих птахів. Ситуація повторилася в США, де птахи отруїлися ДДТ.    У Великій Британії сталося ще масштабніше лихо. Тут загинула величезна кількість лисиць, які їли отруєних пестицидами птахів. Скоротилася чисельність хижих птахів, наприклад, яструбів-перепелятників, скопиних і сапсанів.    Наслідки використання пестицидів відчувалися ще багато років, оскільки залишки цих речових продовжували свій страшний „хрестовий похід" по природному ланцюгу живлення. У найсумнішій ситуації опинилися тварини, що стоять на верхівці харчової піраміди, тобто хижаки. В організмі хижих птахів поступово зростала концентрація цієї отрути.
ШКІДЛИВЕ ОБПРИСКУВАННЯ
На американських фермах і в деяких африканських державах для розпилення пестицидів використовуються літаки, що летять низько над землею. Іноді подібну практику можна спостерігати і в європейських країнах. У такий спосіб хімікати розпиляються на багато кілометрів, потрапляючи далеко за межі полів, отруюючи не тільки шкідників, але й птахів і навіть такі тендітні створіння, як метелики.    Під час обприскування плодових дерев під струмінь інсектицидів можуть потрапити й бджоли. Ці невтомні трудівниці гинуть не відразу - їх умертвляє „вартовий" на вході до вулика, який уже не може впізнати їх по запаху. Пестициди можуть потрапити на землю, наприклад, коли дощ змиває їх з рослин. Отруйний розчин проникає у грунт, а звідти - в канали, струмки й річки, що течуть до моря. Риби, які дихають у воді зябрами, разом із киснем поглинають залишки розчинених пестицидів, що поступово накопичуються в їхніх тілах. Такі риби не вмирають від отруєння, вони стають легкою здобиччю хижаків. В організмі хижої риби відбуває-ться швидке накопичення пес-тицидів і перенасичення ними - в результаті тварина гине. Рибою харчуються також деякі ссавці, в результаті отруєння гинуть і ці тварини.
Щодня люди виходять на боротьбу зі шкідниками, використовуючи для цього речовини, що отруюють природу. Та мало кому відомо, в яких величезних кількостях використовуються пестициди та наскільки небезпечними є наслідки їх застосування.


title: "Зуби"

text:
ЗУБИ
Зуби –
кісткові утворення в
ротовій порожнині,
які використовуються
для розкушування і
пережовування їжі.
У  дорослої людини 32 зуби: два різці, одне ікло, два премоляри і три моляри з кожної сторони кожної щелепи. Всього:
8 різців;
4 ікла;
8 малих корінних;
12 великих корінних.
Зуби ссавців мають корені, укріплені в
кістці щелепи.  Шийка
зуба знаходиться в ясні,
а покрита емаллю
верхня частина
знаходиться над ним.
Будова зуба
функції зубів
Різці - передні зуби, які прорізуються у дітей першими і слугують для захоплення і розрізання їжі.
Ікла - конусоподібні зуби, які слугують для розривання і утримання їжі.
Премоляри (передкорінні або малі корінні) та
моляри (великі корінні) - зуби, які слугують для перетирання їжі та мають по три корені на верхній щелепі і два корені на нижній.
Хвороби зубів
Карієс
Причина карієсу кісткової тканини — дистрофічний або інфекційний процес в кістці або надкостниці, що веде до некрозу ділянок кістки із подальшим всмоктуванням або відторгненням мертвих мас і утворенням дефекта кістки. Карієс може супроводжувати і деякі специфічні запальні процеси (наприклад, туберкульоз, сифіліс).
Механізм розвитку та клінічного прояви карієсу різні і залежать від його причини, розташування осередку тощо. При гострих запальних процесах (наприклад, остеомілєіт), коли в кістки розвивається нагноєння, проривається іноді в навколишні тканини, карієс проявляється загальною інтоксикацією, руйнування кістки відбувається швидко. При хронічних, особливо специфічних процесах, карієс розвивається повільно, не даючи бурхливо виражених явищ.
Пульпіт — гостре запалення зубної м'якоті (пульпи) через проникнення в неї бактерій з каріозної порожнини зуба. В результаті запального процесунервові закінчення, яких багато в пульпі, травмуються її збільшеним об'ємом і продуктами життєдіяльності бактерій (токсини), чому виникає гострий біль. З поширенням процесу на всю тканину пульпи і появою гною больові відчуття набувають характеру пульсуючих, особливо (що типово для гострого пульпіту) посилюючись в нічний час з іррадіацією в різні відділи щелепно-лицьової області.
Періодонтит — це запалення періодонту, що характеризується порушенням цілісності зв'язок, що утримують зуб в альвеолі, кортикальної пластинки кістки, що оточує зуб та резорбції кісткової тканини від незначних розмірів до утворення кіст великих розмірів. Гострий періодонтит (periodontitis acuta) :
-гострий серозний,
-гострий гнійний.
Хронічний періодонтит:
-фіброзний,
-гранулюючий,
-гранулематозний.
Загострення хронічного періодонтиту.

Чистимо зуби правильно або  9   міфів про гігієну порожнини рота
Найперший, найбільший і найстрашніший міф: «Молочні зуби чистити не потрібно!».
Потрібно, і ще як належить! По-перше, молочні зуби не застраховані від карієсу, а кращим засобом його профілактики є ідеальна індивідуальна гігієна порожнини рота, тобто хороше і правильне чищення зубів. А по-друге, не навчивши і не привчивши дитину з пелюшок чистити зуби, потім це зробити вже набагато складніше. До свідомого віку дитина повинна сприймати чищення зубів природно, як і їжу. І пам'ятайте, що дитина в усьому наслідує батьків, тому Ви повинні стати прикладом для дитини.
Доглядати за зубками потрібно починати відразу, як тільки вони з'являється. Перші зубки, що прорізуються, рекомендується чистити силіконовою щіточкою, яка одягається на палець дорослого. А з 8—10 місяців вже можна використовувати найменшу дитячу зубну щітку. Для дітей розроблені спеціальні щітки з товстою ручкою (щоб зручніше було тримати), вони яскраві, і закликають дитину ще і пограти, адже саме в грі народжується дружба! Бувають щітки з брязкальцем в ручці, яка гримить, тільки якщо правильно чистити зуби.
Міф 2: «Не важливо, як саме чистити зуби, головне — чистити».
Чистити зуби треба правильно. Можна витратити 5 хвилин на чищення зубів, а вони все одно залишаться брудними. Чому ж так виходить? Тому, що залишки їжі дуже міцно прилипають до зубів, і щоб від них позбутися, треба докласти певні зусилля. Чистити зубки треба так, як ніби Ви їх підмітаєте. Верхні зубки Ви чистите підмітаючими рухами зверху вниз (щоб бруд не забивався під ясна, а вимітався назовні), а нижні — від низу до верху. Обов'язково треба не забувати про внутрішню поверхню зубів, яку складніше вичищати, чим зовнішню. У кінці чищення треба очистити жувальну поверхню усіх зубів. І обов'язково треба почистити бічні поверхні зубів, для цих цілей існують спеціальні зубні нитки — флоси.
Міф 3: «Будь-яка зубна паста підійде дитині».
По-перше, існує багато дорослих лікувальних (з підвищеним вмістом фтору, відбілюючих, для лікування пародонтиту та ін.) паст, які категорично не підходять дітям. По-друге, дитячі пасти менш абразивні і вони містять менше фтору, отже, дитині потрібна своя дитяча зубна паста. Вони спеціально призначені для молочних і нещодавно таких, що прорізаються постійних зубів, емаль яких ще не до кінця «дозріла». І розроблена з тим розрахунком, що частину пасти дитина може проковтнути. У зв'язку з цим дітям рекомендують дитячі, низькоабразивні, спочатку гелі, а потім звичайні дитячі зубні пасти.
Міф 4: «Дитина чиститиме зуби, навіть якщо батьки цього не роблять».
Якщо до появи дитини Ви самі чистили зуби як і коли припаде, то треба обов'язково вчитися правильно чистити зуби разом з дитиною. Чищення зубів повинне стати справжньою церемонією, схожий «традиційній сімейній вечері», яку не можна ні пропустити, ні змінити, можна тільки додати учасників. Адже діти наслідують батьків в усьому, так будьте хорошим прикладом для свого малюка: чистіть разом з ним зуби як мінімум 2 рази в день — після сніданку і перед сном. А згідно із золотим правилом чистити зуби треба після кожного прийому їжі.
Міф 5: «Чищення зубів повністю можна довірити дитині».
Маленька людина повинна сама поводити щіткою по своїх зубках, але потім дбайливі руки батьків повинні "доробити" все те, що дитина сама зробити ще доки не в змозі. Поступово дітки вчаться правильно виконувати усі рухи, і цей процес квапити не можна, щоб дитині не було складно, і щоб не привити неприязнь до чищення зубів. До 7 років стоматологи рекомендують активну участь батьків в чищенні зубів, а після 7 року — пасивна. Навіть за підлітками ми б настійно рекомендував наглядати, коли і як вони чистять зуби.
Міф 6: «Дитячі зубні щітки мають бути виготовлені з натуральної щетини».
У натуральній щетині скупчується велика кількість мікроорганізмів, яких неможливо видалити простим промиванням щітки під струменем води. Крім цього, неможливо обробити щетину так, щоб вона не травмувала ясна (штучні щетини мають закруглену форму). З розвитком сучасної техніки, використання щіток з натуральної щетини залишилось у минулому. Зараз стоматологи рекомендують, і дорослим, і дітям використовувати зубні щітки з штучною щетиною.
Міф 7: «Дітям можна чистити зуби електричними щітками».
Не варто забувати, що емаль зубів у дітей ще не досить тверда і жорстка дія електричної щітки може пошкодити незрілу емаль зуба. Якщо Ви купите своєму чаду електричну щітку, то радості дитини не буде межі. Якщо чищення зубів не сприймається дитиною, як щось само собою зрозуміле, то електрична щітка виправити положення не зможе. Радість пройде, нова електрична щітка виявиться поряд із звичайною, і вони нудьгуватимуть удвох. Це перше. Друге — навчити чистити зуби звичайною щіткою можна тільки в дитинстві, потім вже буде марно. Чомусь ми вчимо своїх дітей малювати олівцем, хоча можна відразу вчити малювати і друкувати на комп'ютері. Третє — чищення зубів звичайною щіткою розвиває у дитини мануальні навички, а як відомо, розум дитини знаходиться на кінчиках пальців. Таким чином, чищення зубів звичайною щіткою буде додатковою гімнастикою для розуму. Існують спеціальні насадки для дітей на електричні щітки, але ними діти не повинні чистити зуби до 8—12 років.
Міф 8: «Щітки перед першим вживанням треба обдавати окропом». Сучасні матеріали, з яких виготовлені зубні щітки, не призначені для обробки високою температурою. Якщо щітку прокип'ятити, то можна йти і відразу купувати нову. Зубну щітку треба просто промити під проточною водою перед першим застосуванням. І, звичайно, купувати щітку можна тільки в герметичній заводській упаковці. Зберігати ж зубні щітки рекомендується в сухій склянці голівкою вгору. Маленька зубна щітка стоїть в склянці з дорослими щітками може стати додатковим предметом гордості Вашого малюка.
Міф 9: «Пасти повинно бути багато».
Необхідно пам'ятати, що зуби чистить не паста, а щітка. Паста допомагає за рахунок протимікробних добавок очистити, освіжити порожнину рота, зробити чищення зубів приємнішим. Якщо взяти дуже багато пасти, то вона сильно пінитиметься і заважатиме правильно чистити зуби. Необхідний об'єм зубної пасти не повинен перевищувати розміру великої горошини, а діткам — маленькою.


title: Жири як компоненти їжі, їх біологічна роль.

text:
Жири як компоненти їжі, їх біологічна роль
Підготувала
Учениця 11 Б класу
Кунтиш Олександра
Жири є цінними продуктами харчування. Жири бувають рослинного і тваринного походження. У рослинах жир зосереджений в насінні, плодах. Ми споживаємо його у вигляді готових жирів: бобовий, кокосовий, какаовий, пальмовий, кукурудзяний, соєвий, соняшниковий або плодами горіхів, гарбуза, оливків тощо. Тваринні жири споживаємо у вигляді сала (яловичий, баранячий, свинне сало, жир домашньої птиці), м’яса, риби, сиру, сметани, масла, молока тощо.
Найважливішою властивістю жирів, як і всіх естерів, є їх гідроліз, в результаті якого вони розщеплюються на гліцерин і відповідні карбонові кислоти. Цей процес відбувається в організмі: жири, що входять до складу їжі, під впливом ферментів підшлункового і кишкового соку піддаються гідролізу. Продукти гідролізу – гліцерин і карбонові кислоти – всмоктуються в кишківнику й знову утворюють жир, необхідний організму.
Біологічна роль жирів
1 г жиру = 9,3 ккал
Жири – незамінний продукт харчування. Вони забезпечують такі життєві функції організму:
Добова норма жирів 1–1,5 г на 1 кг маси тіла.
При нестачі або надлишку жирів виникають порушення жирового обміну. В жировому обміні важливу роль відіграє печінка. При надлишку жирів, стресовому стані у кров потрапляють жирні кислоти, які накопичуються в печінці (норма жиру в печінці – 5%), що може призвести до жирового переродження печінки. В судинах, особливо головного мозку й нижніх кінцівках, серці утворюються атеросклеротичні бляшки, звужується русло судин, судини стають менш еластичними, що може призвести до паралічу, інфаркту та інших захворювань.
При нестачі жирів виникають авітамінози, хронічні захворювання шкіри.
Корисними для вживання є олії, які містять у своєму складі незамінні жирні кислоти (в організмі вони не синтезуються). Ненасичені жирні кислоти,  які входять до складу оливкової олії сприяють розчиненню жовчних каменів.
Обмін жирів в організмі
Частково емульгований в ротовій порожнині жир потрапляє в шлунок й кишківник. У шлунку під дією ферментів та кишківнику, під дією панкреатичного соку, він гідролізує на гліцерин та жирні кислоти. Жирні кислоти нерозчинні, тому сполучаючись з жовчними кислотами, вони утворюють розчинні комплекси, які всмокчуються в епітелій кишківника.
Тут комплекс розпадається, а жовчні кислоти через кров’яне русло потрапляють в печінку. Гліцерин як водорозчинний також проникає в епітелій кишківника, де з гліцерину й кислот синтезується жир тіла. Частина синтезованого жиру через кров’яне русло потрапляє в жирову клітковину, врешті відкладаючись прозапас. Частина через кров’яне русло потрапляє до клітин й органів. Тут відбувається гідроліз жиру, окиснення утвореного гліцерину та жирних кислот через ряд проміжних стадій до СО2 і Н2О з виділенням тепла.


title: Загальна характеристика сенсорних систем

text:
-

.
t
.


title: Зсідання крові

text:
Зсідання крові
Що таке тромбоцити?

Склад крові
Тромбоцити
   Тромбоцити – кров’яні пластинки, безядерні, округлої та овальної форми, найдрібніші формені елементи d=1,5-2 мкм. В 1 кубічному мм крові 250-400 тис . Усього в організмі 1,5 трлн. тромбоцитів.

Склад крові
Тромбоцити

Склад крові
Тромбоцити
   Тромбоцити – кров’яні пластинки, утворюються в червоному кістковому мозку.
    Гинуть в селезінці.
    Тривалість життя – 5 – 8 днів.

Які функції
тромбоцитів?
Функції тромбоцитів
  Основна функція тромбоцитів – участь у зсіданні крові. Це захисна реакція, спрямована на зупинку кровотечі.

Функції тромбоцитів
 Зсідання крові – це складний  ферментативний процес в результаті якого розчинний білок плазми фібриноген перетворюється на нерозчинний білок фібрин.

     І етап
Діє травмуючий агент, руйнує тромбоцити і утворює фермент -  тромбопластин

Утворення тромбу
Функції тромбоцитів

     І І етап
  Тромбопластин каталізує перетворення протромбіну( білок плазми, для його синтезу необхідний вітамін К) в тромбін. Необхідний Са2+ в плазмі.

Утворення тромбу
Функції тромбоцитів

 ІІІ етап
Розчинний білок фібриноген перетворюється у нерозчинний фібрин:

Фібриноген + Са2+                     Фібрин

Ферменти тромбоцитів
Утворення тромбу
Функції тромбоцитів

Склад крові
Утворення тромбу

Склад крові
 Гемофілія- спадкова
хвороба .
 Хворі гемофілією можуть загинути від
втрати крові навіть при незначному
пораненні.
Сім'я останнього російського  царя Миколи II

Домашнє завдання

Вивчити
& 19


title: В усі часи людина була в центрі уваги!

text:
В усі часи людина була в центрі уваги!

У чому щастя?
Колись у неї не було нічого, окрім палиці в руці – і вона була ЩАСЛИВОЮ!
Сучасна людина має все! Але чи щаслива вона?
В родині один за/проти всіх?
Колись  увесь свій час батьки проводили з дітьми.
Сьогодні  увесь свій час діти проводять за комп’ютером!
Любов до техніки > любов до батьків
Ще недавно діти могли легко знайти спільну мову із батьками!
Сьогодні батьки і діти говорять різними мовами!
Дитинство… Якою буде пам’ять про нього?
Колись дитину можна було забавити будь-чим!
Сьогодні у дітей одна забаганка – комп’ютер!
Пізнання природи – пізнання світу
Колись через природу пізнавали красу навколишнього світу! Чисте повітря… Фізично розвинене тіло…
Сьогодні про все можна дізнатись із Інтернету. А відповідно: поганий зір, зігнутий хребет…
Начитана людина – розумна людина?
Колись  намагалися багато читати (Шевченка, Пушкіна, Шекспіра), щоб бути популярним між людьми!

Сьогодні популярний той, хто володіє комп’ютером, незважаючи на те, що читає в мережі дитина!
В нас корисне харчування! Чому ж шлунок так болить?
Колись батьки турбувалися про корисне харчування дитини! Манна каша – один з основних компонентів!
Нашвидкоруч зроблений бутерброд біля монітора – ось харчування сучасної дитини!
Дитяча гра з дорослими проблемами!
Колись хлопці цілий день проводили на стадіоні. Футбол єднав!
Сьогодні і день, і ніч діти  за комп’ютером! Їх єднає “Контр-страй” – комп’ютерна гра, де треба  знищити, тобто вбити, суперника.
Реальне чи віртуальне життя!
Колись знайомилися, зустрічалися , закохувалися у реальних людей!
Сьогодні соціальні мережі дозволяють знайти багато віртуальних друзів. Навіть любов тепер віртуальна!
“Дружба  крепкая…”
Колись друзями дорожили, бо друг завжди міг прийти на допомогу!
Сьогодні кожен сам по собі. А віртуальні друзі… Чи вони прийдуть, коли ти покличеш?
Прогрес – крок до руйнації!

Колись люди прагнули змінити світ на краще !
Сьогодні світ змінює людину. Та чи на краще ці зміни?!


Змії


title: Значення буферних систем крові...

text:
Ùåë÷îê ïðàâèò îáðàçåö çàãîëîâêà
Ùåë÷îê ïðàâèò îáðàçåö ïîäçàãîëîâêà


title: "Зупинка кровотечі"

text:
Зупинка кровотечі
Кровотеча
Кровотеча — це витікання крові із кровоносних судин при порушенні їхньої цілісності.
Причиною кровотечі може бути ушкодження судин внаслідок травмування (укол, поріз, удар). Розрізняють кровотечі зовнішні й внутрішні (кров виливається із внутрішніх органів в оточуючі їх тканини чи порожнини). Інтенсивність кровотечі залежить від кількості ушкоджених судин, їх калібру, виду ушкодженої судини (артерія, вена, капіляр), рівня артеріального тиску, стану системи, що згортає кров.
Класифікація
Артеріальна кровотеча
При даному виді кровотеч кров яскраво-червоного кольору, викидається з рани сильним пульсуючим струменем. Ця кровотеча найнебезпечніша і дуже інтенсивна. В такій ситуації зупинити кров можна тільки способом накладання джгута вище місця поранення. Варто не забувати про те, що під джгут необхідно підставити шматок м`якої тканини, щоб попередити пошкодження шкірного покриву та обов`язково занотувати аркуш з точно вказаним часом (год. хв.). Влітку (при високій температурі повітря)час тримання джгуту у нерухомому положенні може досягати 1,5 - 2 год. Після закінчення можливого часу джгут необхідно поступово відпустити і через 5 хв. за необхідності накласти знову на повторний час (якщо кровотеча відновлюється). Взимку (при низьких температурах повітря) максимальна тривалість накладання джгуту може сягати до 1 год. Звільнення від джгуту проводимо таким же чином, як і у першому випадку.
Венозна кровотеча
При даному виді кровотеч кров, темно-вишневого кольору, витікає менш інтенсивно, рідко носить загрозливий характер. Однак потрібно пам'ятати, що при пораненні вен шиї і грудної клітки є небезпека виникнення в судинах негативного тиску підчас глибокого вдиху. Пухирці повітря, проникаючи з потоком крові в серце, можуть викликати повітряну емболію — закупорку серця і кровоносних судин та стати причиною смерті. В даній ситуації припинити кровотечу можна способом накладання джгута нижче місця поранення. Методика накладання джгута така ж сама, як і при його накладанні у випадку артеріальної кровотечі.
Капілярна кровотеча
Даний тип кровотеч спостерігається при неглибоких порізах шкіри. Завдяки зсіданню крові капілярна кровотеча припиняється самостійно. Варто лише використати певні антисептичні засоби чи засоби з вмістом спирту для дезінфекції ушкодженої ділянки покриву.
Паренхіматозна кровотеча
Паренхіматозна кровотеча(внутрішня) виникає в разі пошкодження печінки, нирок, селезінки і завжди небезпечна для життя. Самостійної зупинки кровотечі майже ніколи не відбувається. У деяких випадках кровотеча може стати небезпечною не через кількість крові, яка витікає з ушкодженої судини, а внаслідок того, що кров викликає стискування життєво важливих органів. Так, скупчення крові в ендокарді може привести до стискування серця (тампонаді) та його зупинці, а скупчення крові в порожнині черепа приведе до стиснення мозку й смерті. При крововиливах у міжтканеві простори утворюються гематоми. Кровотечі небезпечні тим, що зі зменшенням кількості циркулюючої крові погіршується діяльність серця, що в свою чергу, знижує постачання киснем життєво важливі органи (мозок, нирки, печінку). Це прискорює розвиток термінальних станів.
Дякую за увагу!!!


Взаємодія рослин, грибів, бактерій та їх роль в екосистемах


Вплив Мобільного телефону на здоров'я людини


Значення бактерій у природі й житті людини


"Збалансоване харчування"


"Вплив свіТла на рослини"


Заг принципи


Вступ в біологію


title: ВСТУП У ФІЗІОТЕРАПІЮ. ГАЛЬВАНІЗАЦІЯ. ЕЛЕКТРОФОРЕЗ. ІМПУЛЬСНІ СТРУМИ.

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level

SG
T
+
M
V
-
+
K+
Na+
Cl-
SO4-2
CO3-2
K+
K+
Na+
Na+
K+Na+
Ca++Mg++


title: Взаємодії алельних генів

text:
Взаємодії алельних                генів
Учениці 11-Б класу
Богданової Олени
До складу генотипу входить велика кількість генів, які функціонують і взаємодіють як цілісна система. Г.    Мендель у своїх дослідах виявив тільки одну форму взаємодії між алельними генами — повне домінування одного алеля і повну рецесивність іншого. Генотип організму не можна розглядати як просту суму незалежних генів, кожен з яких функціонує поза зв'язком з іншими. Фенотипні прояви тієї або іншої ознаки є результатом взаємодії багатьох генів.       Розрізняють дві основних групи взаємодії генів: взаємодія між алельними генами і взаємодія між неалельними генами. Проте слід розуміти, що це не фізична взаємодія самих генів, а взаємодія первинних і вторинних продуктів, які зумовлять ту чи іншу ознаку. У цитоплазмі відбувається взаємодія між білками - ферментами, синтез яких визначається генами, або між речовинами, які утворюються під впливом цих ферментів.
Можливі такі типи взаємодії: 1) для утворення певної ознаки необхідна взаємодія двох ферментів, синтез яких визначається двома неалельними генами; 2) фермент, який синтезувався за участю одного гена, повністю пригнічує або інактивує дію ферменту, утвореного іншим неалельиим геном; 3) два ферменти, утворення яких контролюється двома неалельними генами, впливають на одну ознаку або на один процес так, що їх сумісна дія призводить до виникнення і підсилення прояву ознаки.
Взаємодія алельних генів. Гени, які займають ідентичні (гомологічні) локуси в гомологічних хромосомах, називаються алельними. У кожного організму є лише по два алельних гени.Відомі такі форми взаємодії між алельними генами: повне домінування, неповне домінування, кодомінування і наддомінування.
 Основна форма взаємодії - повне домінування, яке вперше описано Г. Менделем . Суть його полягає в тому, що в гетерозиготного організму прояв одного з алелів домінує над проявом іншого. За повного домінування розщеплення за генотипом 1:2:1 не співпадає з розщепленням за фенотипом — 3:1. У медичній практиці з двох тисяч моногенних спадкових хвороб у майже половини має місце домінування прояву патологічних генів над нормальними. У гетерозигот патологічний алель проявляється у більшості випадків ознаками захворювання (домінантний фенотип).
 Неповне домінування — така форма взаємодії, коли у гетерозиготного організму (Аа) домінантний ген (А) не повністю пригнічує рецесивний ген (а), внаслідок чого проявляється проміжна між батьківськими ознака. Тут розщеплення за генотипом і фенотипом співпадає і складає 1:2:1
При кодомінуванні в гетерозиготних організмів кожний з алельних генів викликає формування залежного від нього продукту, тобто виявляються продукти обох алелів. Класичним прикладом такого прояву є система груп крові, зокрема система АBО, коли еритроцити людини несуть на поверхні антигени, що контролюються обома алелями, така форма прояву носить назву кодомінування.
Наддомінування — коли домінантний ген у гетерозиготному стані виявляється сильніше, ніж у гомозиготному. Так, у дрозофіли при генотипі АА -нормальна тривалість життя; Аа - подовжена триватість життя; аа - летальний наслідок
Дякую за увагу!


"Вплив радіоактивного випромінювання"


"Вплив шкідливих звичок на зародок людини"


title: "Вплив радіоактивного випромінюваня на організм людини"

text:
0,005
0,3
0,75
1
100


title: "Земля: еволюція життя"

text:
Земля: еволюція життя
Презентацію підготував
учень 10-Г класу
Семенюк Михайло
Вчитель: Шаповал Ю.В.
Земля… Ця планета стала осередком життя посеред великої пустелі Всесвіту. Як життя почало свій розвиток? Щоб зрозуміти це, загляньмо у сторінки історії розвитку Землі.
Утворення планети. Перше життя
Земля утворилася прибл. 15 млрд. тому із газопилової хмари, яка утворилася під дією сили тяжіння. Ця сила була утворена вибуховою хвилею від вибуху супернової.
Сприятливі для життя умови були утворені лише через 10 мільярдів років. Теплі мілкі води морів могли стати тим ідеальним середовищем для утворення білків, а згодом ― найпростіших організмів.
Історія розбиває час існування Землі на періоди:
Докембрійський
Кембрійський
Ордовицький
Силурійський
Девонський
Кам’яновугільний
Пермський
Тріасовий
Юрський
Крейдяний
Палеогеновий
Неогеновий
Антропогеновий
Світ кембрійського періоду
Світ кембрію був представлений виключно водними організмами, адже в той час повітря ще було ненасичене киснем. Крім того, ще не було озонового екрану, а, отже, виникав ризик загинути від шкідливого ультрафіолету.
У кембрій виникли майже усі види сучасних організмів, зокрема кишковопорожнинні, двобічносиметричні сегментовані тварини та зелені водорості.
Ордовицький період
Розквіт морського життя. Виникли головоногі молюски, коралові поліпи, червоні водорості, а також безщелепні хордові ― щиткові.
Так званою «візитівкою» для ордовицького періоду стало виникнення трилобітів ― одних із перших членистоногих.
Силурійський період
У силурійському періоді рослини перейшли на сушу. Це могло статися під час відливів, коли частина стебла опинялася над водою. Часто рослини залишалися на суші досить довгий час, тому вони почали адаптовуватися до нових умов життя. У них утворювалися прості корені, шкірка покривалася воскоподібною речовиною, що захищало рослину від пересихання.
З’явилися перші риби ― панцирні та колючозубі. Розквіт плауноподібних, малощетинкових червів, павукоподібних, багатоніжок.
Життя девонського періоду
Девонський період став періодом розквіту життя на Землі. Це пояснюється виходом хребетних тварин на суходіл. Це здебільшого риби, які викидалися на берег задля того, щоб упіймати комах, які часто пролітали над водою. Вони дали початок першим земноводним.
Формуються перші ліси із вищих спорових рослин. У морях виникають хрящові риби, а у прісних водах ― кісткові (кистепері та дводишні).
Світ кам’яновугільного періоду
Розквіт кам’яновугільних лісів, поява перших хвойних рослин, безкрилих та крилатих (таргани, бабки) комах, наземних черевоногих молюсків, перших плазунів.
У кам’яновугільному періоді з’явилися великого розміру комахи, деякі з них, зокрема бабки, досягали у довжину до
60 см. Це пояснюється наявністю в повітрі величезної кількості кисню (до 40-45%), що вплинуло на активний ріст клітин.
Пермський період
Клімат пермського періоду був досить сухим. Вічнозелені ліси змінилися лісостепами. На планеті суперконтинент Пангея розколовся на Лавразію та Гондвану. Посушливий клімат був несприятливим для амфібій, зате став ідеальним середовищем для появи рептилій. Вони були здатні відкладати яйця на суші, вони були покриті шкірястою оболонкою і стійкі до високих температур.
Дрейф материків можна пояснити таким фактом, що рештки панівних рептилій ― листрозаврів ― були знайдені на території Австралії, Антарктиди та Південної Америки, що у пермському періоді утворювали материк Гондвану.
Тріасовий період
Збільшується різноманітність організмів. Активно розвиваються хрящові, кісткові риби, звірозубі ящери. У тріасовому періоді стають відомими уже всі ряди комах. Клімат стає дещо вологішим, однак залишається доволі спекотним.
Саме у тріасовому періоді зароджуються перші густі хвойні ліси. У цьому середовищі з’являються перші ссавці. Відомі також і усі види крокодилів.

Зароджуються архозаври ― прародичі динозаврів. А наприкінці періоду з’являються перші динозаври.
Юрський період
Юрський період став епохою динозаврів. Рептилії активно розвивалися і в ході зміни клімату стали пристосовуватися до нових умов. Безліч їжі та теплий клімат зумовили збільшення розмірів рептилій, з’явилися динозаври величезних розмірів (до 30 м у висоті та до 400 т у вазі).
У той час, як над світом панували динозаври, почали з’являтися перші птахи. Птах археоптерикс зовні нагадував птаха. Однак його дзьоб був усіяний зубами, а на згинах крил містилися 3 пальці. Це доводить те, що птахи та динозаври мали спільного родича, а, отже, птахи виникли від одного із підвидів динозаврів ― птахотазових. Від іншого із підвидів ― ящеротазових ― виникли сучасні рептилії.
Крейдяний період
У крейдяному періоді клімат знову став посушливим. Панували степові зони. Такі величезні тварини, як диплодоки та брахіозаври, вимерли, поступившись місцем прудким невеликих розмірів зграйним рептиліям на подобі сучасним газелям.
У морі також панувало життя. З’явився новий тип динозаврів ― плезіозаври. Передні кінцівки у них перетворилися на ласти, що допомагало їм пересуватися у воді.
Виникають покритонасінні рослини.
Та ера динозаврів закінчилася 65 млн. років тому. Гігантський астероїд, який впав у Мексиканську затоку, створив пилову хмару по всій планеті, що вплинуло на зміну клімату.
За 5 млн. років до того...
За 5 мільйонів років до зникнення рептилій на арені боротьби від ящеротазових динозаврів виникла нова група рогатих рептилій. Такі тварини могли захиститися практично від будь-якого ворога. Жорсткий товстий шкіряний покрив та своєрідний «комір» допомагали у цьому.
Та навіть цій, здавалося б, могутній 9-метровій тварині знайшовся гідний суперник. Це був гігантський (висотою до 13 м) королівський тиранозавр. Його щелепи були усіяні зубами, причому довжина деяких із них сягала 12-15 см.
Кайнозойська ера.Палеогеновий період
Рептилії відступили перед часом, і еволюція пішла далі. Тепер світом правили ссавці.
У палеогеновому періоді з’являється багато груп хижих тварин, копитних, гризунів та зайцеподібних. Дещо пізніше з’являються китоподібні, хоботні тварини, пінгвіни тощо.
У олігоцені, останній епосі періоду, розквітають копитні, хоботні, хижі тварини. Виникла більшість видів птахів, з’являються вузьконосі та широконосі мавпи.
Неогеновий період
У неогеновому періоді савани починають перетворюватися на болотисті плаунові ліси. Розквіт покритонасінних рослин веде за собою також і появу комах-запилювачів. Виникають перші людиноподібні мавпи ― дріопітеки та рамапітеки, примітивні представники родини людей (австралопітеки).
Саме у неогеновому періоді розпочався перший із чотирьох льодовикових періодів.
Антропогеновий період
Антропогеновий період розпочався 1,8 млн. років тому і продовжується по сьогодні. У антропогені зникають першозвірі. Активно еволюціонують плацентарні та сумчасті звірі. У антропогеновому періоді тричі відбувалося значне зледеніння, відоме як льодовиковий період. У плейстоцені, першій епосі періоду зникають австралопітеки і виникають неандертальці. У голоцені їх замінюють кроманьйонці, один із підвидів яких, відомий як Homo sapiens sapiens, досі править світом.
Сучасність
Сучасна цивілізація процвітає. Та чи зможе вона порозумітися із природою? Вирубка лісів, забруднення довкілля, браконьєрство вбивають те, що нас породило. Щодня із лиця Землі через вину людини зникає в загальному до 20 видів організмів. Чи задумається людство над своїми діями?
Матеріал підготував Семенюк Михайло
E-mail: Visualmaster@spaces.ru


title: ЗООЛОГІЧНИЙ МАРАФОН

text:
ЗООЛОГІЧНИЙ МАРАФОН
Позакласний захід  за темою                               ХОРДОВІ ТВАРИНИ
НЕЗВИЧАЙНІ                     РЕКОРДИ                                   УКРАЇНИ
Конкурс 1                                            Додаток 1
Зубр європейськийнайбільша сухопутна тварина
Заєць русакнайшвидша тварина суші
Дрохва найважчий птах
Корольокнайменший лісовий птах
Орелптах, який літає вище всіх
Афалінанайбільша морська тварина
Бобернайкращий нирець і довгожитель
Журавель сірийнайвищий птах
Сапсаннайшвидший птах з найкращим зором
Зелений дятелптах з найдовшим язиком
Бурозубка маланайменший звір
Лосьмає найбільші роги
Гриф чорнийнайбільший птах
Лелеканайдовший дзьоб
Водяний бугайнайсильніший голос
           СТЕЖКАМИ                              ЛЕГЕНД                                           І МІФІВ
Конкурс 2                                     Додаток 2
МИШІ
КАЧКА
ДЕЛЬФІНИ
СОЛОВЕЙ
СОБАКА
ЛЕБІДЬ
Маска,                ми                       з вами                                      знайомі
Конкурс 3                               Додаток 3
Пам’ятник бичку в Бердянську«Бичку-годувальнику»
Пам’ятник коту в Києві«Кіт Пантелеймон»
Пам’ятник мавпам, які вижили у роки війни в Харкові
Пам’ятник жабі в Києві
Пам’ятник ведмедю в Ужгороді«Крилатий ведмідь»
Пам’ятник віслюку в с.Залісне Бахчисарайський р-н Крим
Пам’ятник свині в Миргороді «Свиня в раю»
Пам’ятник їжаку в Києві«Їжачок в тумані»
Пам’ятник крокодилу в Маріуполі«Годзилі маріупольському»
НАРОД               СКАЖЕ,                                   ЯК ЗАВ’ЯЖЕ
Конкурс 4                               Додаток 4
Вовк (Вовка ноги годують)
Синиця (Краще синиця в руках, ніж лелека в небі)
Риба (Без праці не впіймаєш рибку у пруді)
Курка (Пише як курка лапою)
Свиня (Посади свиню за стіл, вона і ноги на стіл)
Собака (Собака на сіні)
Жаба (Де птахів немає, там і жаби за солов’їв сходять)
Вовк (Вовк в овечій шкурі)
Гусак (Гусак свині не товариш)
Їжак (Їжак  малий, але і ведмедя з барлогу виживе)
Сорока (Сорока на хвості принесла)
Баран (Дивиться як баран на нові ворота)
               Відгадай-ка!
Конкурс 5                             Додаток 5
ТИГР
ХОМ’ЯК
КОРОВА
По сторінках                      червоної книги
Конкурс 6                               Додаток 6
Дельфін чорноморський
Заповідники: Чорноморський, Карадазький
Рожевий пелікан
Дунайський заповідник
Плямиста саламандра
Карпатський заповідник
Степова гадюка
Асканія-Нова, Карадазький заповідник
Осетер руський
Дунайський, Чорноморський
Хухоля
Луганський заповідник
Ропуха очеретяна
Черемський, Дунайський заповідники
Дрохва
Асканія-Нова, Український степовий
Морський чорт
Карадазький заповідник
Полоз леопардовий
Ялтинський, Карадазький заповідники
Зелена ящірка
Канівський заповідник
Морська ластівка
Чорноморський заповідник
Вухатий їжак
Український степовий, Луганський
Лелека чорний
Карпатський, Поліський заповідники
Тритон гребінчастий
Рівненський, Дніпровсько-Орільський
Учитель  вищої категорії, старший учитель    СШ № 66 м.Маріуполя Донецької областішалдирван Ольга Володимирівна
ВІДПОВІДІ НА ЗАВДАННЯ
                      (презентація )


title: Взаємодія генів

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
-
-


"Вплив тютюну на людину"


title: Значення дихання

text:
                                     Конфлікт

                                   Вступ
Розвиток будь-якого суспільства являє собою складний процес, що протікає через зародження, розвиток і розв'язання різноманітних протиріч.Конфлікт є прояв об'єктивних і суб'єктивних протиріч в протиборстві їх носіїв.
Будь-який конфлікт, що виникає в соціальному середовищі між людьми, є соціальним у широкому значенні цього слова. Сторони, які беруть участь у соціальному конфлікті, мають чіткі соціальні інтереси, реалізація яких зустрічає протидії.
Актуальним на сьогоднішній залишається питання про пріоритетність, первинність суспільної або індивідуальної основи. Суперечки і дискусії з цього питання ведуться дотепер, однак реальне життя невблаганно демонструє неможливість прояву в "чистому вигляді" якої-небудь позиції: індивідуалізм доповнюється формами співробітництва, а колектив сприяє розвитку особистості.

Конфлікт-особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами. Виникнення конфліктів є об’єктивним і неминучим явищем.

Основними складовими конфлікту є: учасники конфлікту, причини його виникнення, сприйняття конфліктуючими один одного в ситуації, що виникла (насправді чи уявно), спрямованість і емоційна виразність дій конфліктуючих.

Об'єктом конфліктів виступають матеріальні або духовні цінності, до оволодіння якими прагнуть сторони конфліктів. Об'єктом конфліктів можуть виступати також елементи матеріального світу або соціальної реальності, якщо він знаходиться на перетині інтересів соціальних суб'єктів

Основними ознаками конфлікту як психологічного феномену є:
1) наявність протиріччя (реального чи уявного, вигаданого), що оцінюється як непереборне і набуває відкритої, демонстративної форми. Таке протиріччя може виникнути власне як функція ситуації, так і бути результатом «зусиль» учасників, їхніх вчинків, поведінки, ставлення один до одного,
2) зміна характеру спілкування в напрямі конфронтації, негативної спрямованості мінімум однієї, а частіше — обох сторін. Відчуваючи взаємну неприязнь і небажання спілкуватись, учасники конфлікту вимушені це робити (через наявність відносин службової залежності чи підпорядкованості, для «збереження» сім'ї тощо), що стимулює ескалацію конфлікту,
5) активність сторін, прагнення до перемоги будь-що, поступове розширення арсеналу використовуваних засобів — осуд, залякування-шантаж, погрози, фізичний вплив та ін.,
4) підвищений емоційний фон, загострення негативних емоцій аж до їх повної безконтрольності.

Види конфліктів різноманітні і можуть бути класифіковані таким чином:
— за числам учасників — внутріособистісний, міжособистісний, міжгруповий:
— за формою прояву — видимий (неприхований), потайний,
— за тривалістю — короткочасний, тривалий,
— за характером виникнення — випадковий (ситуативний), намірений (спровокований),
— за результатами — конструктивний (продуктивний), руйнівний (деструктивний),
— за сферою виникнення — службовий (предметно-діловий), неслужбовий:
— за посадовим статусам учасників — «горизонтальний», «вертикальний».

Причини конфліктів можна поділити на об'єктивні та суб'єктивні, причому в обох випадках вони негативно впливають як на стосунки в офіційній та неофіційній сферах, так і на психологічний стан окремої особистості.
Конфлікт може викликатись відразу кількома причинами, одна з яких — основна, базова, а інші можуть не усвідомлюватись чи маскуватись (наприклад, особиста недисциплінованість пояснюється великим обсягом роботи, недоліками в роботі громадського транспорту). Під час конфлікту інколи виникають нові причини, які стають домінуючими або ж повністю заміняють первісні.

Виділяють чотири основні стадії конфлікту.
Перша — виникнення конфліктної ситуації На цій стадії зароджується протиріччя, яке може ще не усвідомлюватись учасниками та свідками. Якщо конфлікт має намірений характер, то протиріччя, що було в прихованій формі, загострюється із ініціативи однієї з сторін.
Друга — усвідомлення конфлікту. Конфліктуючі сторони починають розуміти, що перебувають у конфліктних, суперницьких стосунках із відповідним емоційним забарвленням. Формується оцінка ситуації як конфліктної — визначаються причина, привід, склад учасників, перебираються варіанти дій та визначається оптимальний з них, приймається рішення на дію. Рішення може бути двох видів: усіляко попереджувати розвиток конфлікту, шукати компроміс, уникати конфлікту чи, навпаки, активізувати конфлікт, надати йому більш гострої форми і досягти перемоги.
Третя — зовнішній вияв конфлікту, його апогей. Відбувається відкрите зіткнення протиборствуючих сторін, кожна з яких діє відповідно до своїх намірів та прийнятих рішень. Водночас робляться спроби блокувати дії суперника. Сторони можуть погодитись на компроміс, і тоді зіткнення набере форми переговорів (безпосередньо або через третю особу), причому найбільш ефективний результат таких переговорів — взаємні поступки.
Четверта — вирішення, завершення конфлікту. На цій стадії учасники оцінюють наслідки своїх дій, співставляють досягнутий результат із раніше наміченою метою. Залежно від висновків конфлікт припиняється (затухає) або ж розвивається далі, в останньому випадку він заново проходить через другу, третю та четверту стадії, але вже на новому рівні.

Є п’ять тактик поведінки при виникненні конфліктної ситуації
1.співробітництво (висока наступальність і висока кооперативність) — дії спрямовані на пошук рішення, що задовольняє обидві сторони, спільне обговорення розбіжностей

2. протиборство (висока наступальність і слабка кооперативність) — прагнення наполягти на своєму шляхом відкритої боротьби, застосування примусу та інших засобів тиску

3.  поступливість (слабка наступальність і висока кооперативність) — орієнтованість на повне задоволення вимог партнера

4. уникнення (слабка наступальність і слабка кооперативність) — прагнення вийти з ситуації, не поступаючись, але й не наполягаючи на своєму, утримуючись від суперечок, від викладення своєї позиції, уникаючи відповідальності за прийняте рішення

5. компроміс (середні значення наступальності і кооперативності) — прагнення врегулювати розбіжності, поступаючись у чомусь в обмін на поступки іншої сторони, прийняття «середніх» рішень, що задовольняють обидві сторони повною мірою.

                                      ВисновкиТаким чином, конфлікт — складне психологічне явище, що може мати багато різновидів залежно від причин виникнення, кількості і складу учасників, форми вияву, результатів та ін. Кожен конфлікт розвивається і має певну послідовність стадій. Під час конфлікту його учасники займають різні (часто — протилежні) позиції, по-різному усвідомлюють та переживають ситуацію, що виникла. Для попередження і вирішення конфліктів доцільно дотримуватись певної послідовності психологічно оптимальних дій з урахуванням конкретної ситуації.

Використанні джерела
1. Баев О. Я. Конфликтные ситуации на предварительном следствии. — Воронеж, 1984.
2. Бандурка A M., Друзь В. А Конфликтология. — Харьков, 1997.
3. Водолазский Б. Ф., Гутерман M. П. Конфликты и стрессы. — Омск, 1986.
4. Ішмуратов К. І. Конфлікт і згода. — К., 1996.
5. Лупьян Я. А Барьеры обвинения, конфликты, стрес. — Минск, 1986.
6. Скотт Д. Г. Конфликты: пути их преодоления. — К, 1991.
7. Юридическая конфликтология. — M., 1995.
            Дякую за увагу!


title: Життєдіяльність рослин

text:
Життєдіяльність рослин

Вступ
Яка тривалість життя листків? Листки більшості квіткових рослин живуть лише протягом теплих місяців року. В однорічних видів вони відмирають разом з іншими надземними частинами рослини. В багаторічних дерев'янистих рослин листки живуть протягом одного року і повністю опадають певної пори.
Рослини, в яких листки замінюються щорічно, називають листопадними. Це такі добре відомі вам рослини, як береза, клен, липа, яблуня, горобина і безліч інших.

Вічнозелені рослини
У деяких рослин листки живуть кілька років. Придивіться, наприклад, до фікуса чи монстери. Вони завжди зелені. Це тому, що листки в них замінюються поступово. Старі листки відмирають, і водночас з'являються нові - молоді. Так само поступово замінюються листки і в деяких рослин у природі. Такі рослини називають вічнозеленими.
 Отже, до вічнозелених належать рослини, які у всі пори року вкриті листками. Це брусниця, лавровишня, верес, сосна.
Вічнозелені рослини
багно (1), верес (2), брусниця (3), сосна (4)
Життєдіяльність рослин
Природне явище масового відпадання листків у рослин на період несприятливих умов називають листопадом. Найвідоміший осінній листопад, хоча у рослин посушливих кліматів він може спостерігатись і влітку. Скидаючи листки, рослини захищаються від надмірної втрати води.
Життєдіяльність рослин
Якби рослини в прохолодний зимовий період не скидали листки, вони неодмінно загинули б від нестачі води. Це пояснюється тим, що листки продовжували б випаровувати воду, а коренева система за низьких температур не змогла б забезпечити нею рослину. А у таких вічнозелених квіткових рослин, як брусниця, журавлина, або у багатьох хвойних, як-от сосни і ялини, листки настільки дрібні, що води випаровують небагато.

Життєдіяльність рослин
Осінній листопад супроводжується зміною забарвлення листків - однією з перших ознак осені. Жовтіють берези, ясени та липи, рожевіють листки калини та бруслини, червоніє листя дикого винограду та клена. Чим зумовлене це море барв осені?
Життєдіяльність рослин
Ми вже згадували, що в листках рослин одночасно із зеленим пігментом - хлорофілом є й інші пігменти, зокрема золотаво-жовті, жовтогарячі, червоні. Ближче до осені у листках руйнується насамперед хлорофіл. Інші пігменти стійкіші, тому восени їхня наявність у листках стає помітною.

Чинники листопаду
Які ж чинники зумовлюють листопад? Підготовка до листопаду розпочинається задовго до того, як настає несприятливий період у житті рослини. Серед умов, що спричинюють листопад, важливе значення має зміна тривалості світлового дня. З настанням осені коротшає день, знижується температура повітря, зменшуються випаровування та надходження води через кореневу систему.
Життєдіяльність рослин
Одночасно посилюється відплив органічних речовин з листка в стебло та корінь. Тож від палий листок має низький вміст цих сполук. Проте в ньому міститься значна кількість інших речовин. Тому, скидаючи листки, рослина водночас позбавляється різних шкідливих продуктів обміну, які накопичилися в них.

Шари
Поблизу стебла в черешку листка є шар клітин основної тканини. Восени ці клітини починають посилено поділятись, утворюючи впоперек черешка відокремлювальний шар. Клітини цього шару поступово стають гладенькими та округлими, між ними виникають великі міжклітинники, тому вони легко відокремлюються одна від одної.
Життєдіяльність рослин
У результаті до початку листопаду листок прикріплюється до стебла лише завдяки жилкам. Достатньо краплини дощу чи подиху вітру, як він опадає. Інколи листки опадають навіть під власною масою.

 Схема утворення відокремлювального шару

Опале листя розкладають ґрунтові бактерії, гриби, тварини, а мінеральні солі, що утворилися внаслідок цього розкладу, знову використовують рослини.
Опале листя є поживою для грибів
Життєдіяльність рослин
Листопад зумовлений не лише зовнішніми чинниками, а й особливостями життєдіяльності самої рослини. Наприклад, хоча в теплицях і підтримують постійні сприятливі для росту умови, листопадні рослини все-таки восени скидають листки.
Видозміни листка
Які відомі видозміни листка? Крім основних функцій (фотосинтезу, випаровування води, дихання), листки можуть виконувати й деякі додаткові, у зв'язку з чим вони дещо видозмінюються.
Видозміни листків
Видозміни листків: захисні колючки у кактуса (1) і барбарису (2); вусики гороху (3); брунькові луски (4); ловильні листки росички (5); м'ясисті листки молодила (6)
Життєдіяльність рослин
Рослини посушливих місцевостей у листках накопичують воду, тому вони стають м'ясистими (алое, молодило). Часто листки видозмінюються на захисні колючки, як-от у кактусів чи барбарису. А в акації білої колючки - це видозмінені прилистки.
Життєдіяльність рослин
У кактусів жорсткі колючки не лише захищають від виїдання тваринами, а й зменшують випаровування води. Вода в кактусів накопичується у стеблі. У спекотних пустелях Центральної Америки зростають кактуси, здатні накопичувати у своєму тілі до 3 т води!

Вусики
Ще однією з видозмін листка є вусики. Всім вам добре відома така рослина, як горох. Він має довге тонке стебло. Окремі листочки складних листків цієї рослини перетворилися на вусики, якими він чіпляється за різні предмети і закріплює стебло у певному положенні. Отже, на вусики у рослин можуть видозмінюватись як окремі листки, так і весь пагін.
Луски
Листки можуть перетворюватись на луски. Соковиті луски цибулин (наприклад, у добре відомої вам цибулі ріпчастої) слугують для накопичення запасних поживних речовин та води. А зовнішні сухі луски захищають внутрішні частини цибулин чи бруньок від механічних ушкоджень, пересихання, низьких чи високих температур.
Життєдіяльність рослин
У комахоїдних рослин (росичка, венерина мухоловка, пухирник) листки пристосовані для вловлення та перетравлення комах . Ці листки здатні не лише захоплювати здобич, а й виділяти травні соки, що її перетравлюють.
Життєдіяльність рослин
Вважають, що, споживаючи дрібних комах, комахоїдні рослини компенсують нестачу деяких сполук у ґрунті, на якому вони зростають. Відомо приблизно 500 видів комахоїдних рослин, здебільшого це мешканці тропіків. В Україні трапляються альдрованда пухирчаста, а також декілька видів росичок.
Висновок
Залежно від тривалості життя листків та характеру їхньої заміни рослини поділяють на листопадні та вічнозелені. Листопад захищає рослину від надмірних витрат води та дає їй змогу позбутися кінцевих продуктів обміну речовин. Здійснюючи додаткові функції, листки можуть видозмінюватися на колючки, луски, вусики тощо.
Джерела
http://school.xvatit.com
http://teachua.com


title: здоровий спосіб життя

text:
Презентація на тему: Здоровий спосіб життя
Виконали учні10 класу
Мета презентації
   Поглиблення знань та формування більш широкого розуміння про здоровий спосіб життя.
Здоровий образ життя
Позитивні емоції
Фізична культура, спорт
Корисна їжа
Відмова від шкідливих звичок
Особиста гігієна
Здоровий відпочинок

Визбируйте позитив
У житті буденнім,
 Наповняйте ним скарбницю
У тім незбагненнім ЖИТТІ ! ! !
 Для чого ми є ?!,
 Щоб прожили, не пронили
Ми життя своє !
Позитивні емоції
Фізкультура !  Всім потрібна
І дорослим і малим
Треба спортом нам займатись
Щоб здоровими рости
Гімнастичні є знаряддя
Штанги,гирі та бруси
І на конику спортивнім
Поскакаєш  від душі
Також є велосипеди
І футбольні є м’ячі
Ми 10 клас
 Всі ми справжні   молодці!

Свіжа їжа – здоров'я залог!Пам'ятай ти завжди цей урок!
Харчуйся так, як корисно для твого тіла!
Не виснажуй себе дієтами!
Якщо хочеш бути завжди здоровим – закаляйся!Водою холодною обливайся!
Та якщо вже сталосьзахворіти й знемогти,до лікаря зобов'язаний прийти!
Горить життя як сигарета!Скільки нам відведено жити?Скажи сигареті НІ
У житті так багато спокус!!!Але тільки ти можеш себе уберегти!
Бути красивим круто і кльово!Щоб здоровим було тілоНе чекай берись за діло!
Хочеш перемагати?Обери тверезий спосіб життя!
Ми за здоровий спосіб життя!
Дякуємо за увагу!Бажаємо успіхів!


title: "Зорова система"

text:
Зорова система
Зорова сенсорна система забезпечує сприйняття різноманітних предметів, їхнього кольору, форми, величини, відстані до них, розташування у просторі, рухів  живих  та неживих  тіл природи.                    Більшість видів трудової діяльності людина     здійснює  з допомогою  органу  зору.
    Око – унікальний і дуже складний витвір природи.       У людини бінокулярний, тобто стереоскопічний зір.
Складається око із периферичного відділу – органу зору, провідникового відділу – зорового нерву та центрального відділу – зорового центру кори кінцевого мозку.
                                                     Форма очного яблука має
                                                     кулясту форму, що дає
                                                     йому змогу рухатися в
                                                     певних межах очної ямки
                                                                                черепа.

Розрізняють прямі   та косі м’язи ока.
Завдяки м’язам око постійно рухається в очній ямці.
    Око має три оболонки: зовнішню – білкову,
середню – судинну, внутрішню – сітківку.

 білкова
судинна
сітківка
Зовнішня оболонка ока включає білкову оболонку – склеру та рогівку. Вона найщільніша та найміцніша і складається із сполучної тканини, в якій переплелися колагенові та еластичні волокна. Спереду білкова оболонка переходить у рогівку. Рогівка – прозора частина ока, через яку всередину проникають світлові промені.                                                          Вона має здатність їх заломлювати.                                                      У ній містяться механорецептори,                                                  дотик до них спричиняє безумовний                                    рефлекс моргання.
Білкова оболонка захищає око від                                     механічних та хімічних пошкоджень, від                          мікроорганізмів, пропускає та заломлює промені світла.
    Середня оболонка пронизана кровоносними судинами. Вона складається з райдужки, ціліарного тіла і власне судинної оболонки. У центрі райдужки є отвір – зіниця. Вона регулює кількість світла, що потрапляє в очі. Ціліарне тіло складається з війкового м’яза і зв’язок, до яких                                             прикріплюється
кришталик. Власне                                                     судинна оболонка  -
це густа сітка                                                                  кровоносних судин,                                                              які забезпечують                                                  безперервне живлення всього ока.
    Райдужка містить спеціальний пігмент – меланін, який зумовлює її забарвлення – від блакитного до темного.
    Внутрішня оболонка – сітківка – світлосприймальна. Це складна оболонка, що містить кілька шарів клітин, різних за формою та функціями. Перший шар – пігментний, складається із щільно розташованих епітеліальних клітин, які містять чорний пігмент фусцин. Він поглинає світлові промені. Другий шар – рецепторний, утворений світлочутливими клітинами – фоторецепторами – колбочками і паличками.
Сітківка перетворює світлову енергію – подразнення – на нервовий імпульс і здійснює первинну обробку зорового сигналу. У фоторецепторах містяться особливі світлочутливі речовини (пігменти): у паличках – речовина пурпурового кольору – родопсин, а у колбочках – речовина фіолетового кольору – йодопсин. У складі цих речовин є білок – опсин і окиснений вітамін А.                              Порушення діяльності                                             колбочок – дальтонізм.

Колбочки забезпечують сприймання форми і кольору предмету, тобто це рецептори денного бачення, а палички – рецептори сутінкового зору.
   Найбільше колбочок навколо центральної ямки. Це місце скупчення колбочок називають жовтою плямою. Її ще називають місцем                                               найкращого бачення. При цьому предмети,                                                            які сприймаються                                                    периферичним зором,                                                                   розрізняються гірше.
   Місце, де зоровий нерв виходить із сітківки, позбавлене фоторецепторів і називається сліпою плямою. Світло у ньому не сприймається і предметів, зображення яких потрапляє на                                        цю ділянку, ми не бачимо.                                                 Площа її може бути                                                              від 2,5 до 6 кв.мм.
Схема визначення жовтої та сліпої плями
   Багатоколірність сприймається завдяки тому, що колбочки реагують на певний спектр світла, тобто на довжину хвилі, ізольовано. Існує три типи колбочок: перший реагує на червоний колір, другий на зелений, а третій на синій. Якщо всі три типи колбочок збуджуються водночас і однаково, виникає відчуття білого кольору.
     У порожнині ока міститься кришталик - світлозаломлювальний апарат. Він прозорий і еластичний. Розміщений у тонкій прозорій  капсулі,                                                                                яка переходить  по краях у зв’язки, що прикріплені до
                                                       ціліарного тіла.
                                                       Завдяки цьому кришталик
                                                може  змінювати свою
                                                       кривизну і бути
                                  опуклішим або
                                                                                плоскішим.
Кришталик
    Всю порожнину ока заповнює прозора желеподібна
 маса, як розплавлене скло, і тому його назва – склисте тіло. Кришталик та склисте тіло пропускають світлові промені всередину ока та заломлюють їх.
                                                             Склисте тіло ще
                                                            підтримує
                                                            внутрішньоочний тиск.
Склисте тіло
    До допоміжного апарату ока відносяться брови, повіки з віями, слізні залози та м’язи ока. Завдяки бровам піт не потрапляє в очі. Повіки мимовільно змикаються і розмикаються (мигальний рефлекс), рівномірно зволожуючи поверхню ока.
Слізний апарат складається із слізної залози, слізного мішка та носослізного каналу. Сльози,  що утворюються, зволожують, дезінфікують і очищають рогівку ока.
Загальна будова ока людини
    Інформація зоровими нервами через середній і проміжний мозок передається до зорових зон кори великого мозку. Зорові нерви перехрещуються, тому частина інформації від правого ока надходить у ліву півкулю і навпаки.
    Здатність ока пристосовуватись до чіткого бачення предметів, розташованих на різних відстанях називають акомодацією.  Порушення акомодаційної здатності призводить до порушення гостроти зору та виникнення короткозорості або далекозорості.
    Поле зору – це простір, який можна охопити оком при фіксованому стані очного яблука.  З віддаленням предметів від ока зменшуються їхні розміри, рельєфність форми, насиченість кольорів, аж поки предмет не зникне з поля зору. Наші очі мають змогу сприймати рух предметів і їхню швидкість. Точній оцінці просторового розташування предметів, їхнього руху сприяє саме бінокулярний зір, завдяки чому визначається місце
                                         розташування предмета у просторі та
                                         відстань до нього. Ще одним із механізмів
                                         просторового сприйняття є сходження
                                         очей – конвергенція, тобто осі обох очей за
                                          допомогою окорухового м’яза сходяться
                                          на предметі, що розглядається.
Виконала Поляк Влада9-Б


title: "Зовнішня будова земноводних"

text:
Зовнішня будова земноводних.
Скелет земноводних.
   В світі існує надзвичайно багато видів земноводних, про які ми ніколи  не знали. Деякі з них дивують, лякають,
       чарують та
                 причаровують...

Проблемне питання
     Як земноводні пристосувалися до наземно-повітряного способу життя?

Клас земноводних
Значення земноводних:
беруть участь у колообігу речовин на планеті;
знищують комах, які завдають шкоди;
є базою живлення для інших тварин;
 у деяких країнах жаб вживають у їжу люди;
 джерело для отримання отрут для медицини;
є об’єктами лабораторних досліджень.
Умови існування на суходолі
Значно більша прозорість
Зменшення щільності середовища
Значні коливання температури
Швидке пересування повітряних мас(вітер)
Обмежена кількість води
Швидке випаровування її з поверхні тіла

Життєві форми земноводних
Будова жаби
Голова та кінцівки
Відділи  передніх та задніх  кінцівок
У всіх хребетних (за виключенням риб і безногих) однаковий план будови кінцівок, побудований  за  принципом системі важелів, які прікріплюються до хребта за  допомогою плечового та тазового поясів.
Відділи скелета
Форма тіла
Забарвлення
    У земноводних кінцівки впираються в землю з боків  тіла, у плазунів – теж, але тіло більш підняте над землею. Лише у птахів та ссавців кінцівки підпирають тіло знизу.
Повзання
Із-за такого прикріплення кінцівок земноводні по суші не ходять, а повзають, по черзі згинаючи і розгинаючи кінцівки і відштовхуючись ними від землі.
Лазання
     Плямиста веслонога жаба  лазить  по стеблах, охоплюючи стебла довгими гнучкими пальцями з липкими дисками на кінцях. Вона перестрибує  з гілки на гілку,прилипаючи  до  них дисками та липучим  брюхом.
     Веслоногі жаби,стрибаючи  пролітають  до 10 –15 м.
   Амурні справи
Ритуал залицяння
     З однією самкою злучається лише один самець. Пара відпливає на сонячне мілководдя біля берега. Вони годинами лежать на дні, інколи спливаючи, щоб ковтнути повітря. Ікрометання у сірих жаб починається в теплий сонячний день. Під час спаровування самець видає хрюкаючі схлипи і трелі.
Розмноження
У кожного самця є своя територія, яку він оберігає від інших претендентів. Одна самка відкладає до 600-4000 ікринок. Кладка ікри у вигляді шнурів, намотується на водну рослинність, корчі і тому подібне через декілька днів після ікрометання, дорослі амфібії покидають водоймище, але найкрупніший самець залишається, щоб охороняти ікру.
Нащадки
      Розмір новонароджених личинок - до 26 мм. Пуголовки плавають багатотисячними зграйками. Не полохливі: тінь, що несподівано з'явилася, їх не лякає. Бояться лише сильних сплесків і коливань води, загибель одного з них в зубах хижака. У подальших 2-3 місяці (залежно від температури води і наявності корму) пуголовки зростають і покидають водоймище. Молоді жаби досягають в довжину до 1 см.
Цікавинка
Найбільша жаба
     Найбільша жаба - це жаба ага, що мешкає в тропічній зоні Південної Америки і в Австралії. Маса екземпляра середнього розміру складає 450 г. У 1991 р., згідно з проведеними вимірами, вага самця цього вигляду по кличці Принц, належного Хакену Форсбергу з Акерс-Стікебрука, складала 2,65 кг, а довжина від кінчика морди до анального отвору у витягнутому стані -53,9 см. Частіше зустрічаються особини завдовжки до 25 см.
Найменша жаба
     Найменша жаба нещодавно виявлена в Бразилії. Знайшов її біолог   Луіс Фернанду Рібейру дав їй назву "гірська жабка"; оскільки живе вона на висоті від 1 000 до 1 800 метрів над рівнем моря в зоні тропічних лісів Бразилії на узбережжі. Довжина її тіла від 8 до 18 мм. Вона вміщається на кінчику пальця, як невелика монета.
Жаба, як символ жінки
    Жабу здавна шанували як символ жінки. У багатьох повір'ях їй була притаманна шлюбна символіка. Наприклад, про жінку, яка завагітніла поза шлюбом, часто говорили, що вона "жаб об'їлася". Жаби, що символізують жіночу силу, часто використовувалися в любовній магії.
Жаба - провісниця дощу
    За народними повір'ями, якщо навесні в перший раз жаби почали квакати в скоромний день, то корови будуть давати набагато більше молока. У давнину також вважалося, що грозові хмари часто бувають наповнені жабами, які іноді разом з дощем падають на землю. А їх квакання люди сприймали як грім.
Жаби у фольклорі
      Жаби користуються великою популярністю у фольклорі різніх Народів. Як правило, цею персонаж позитивний або, в будь-якому випадка, відносно нешкідлівій. Іноді образ жабки пов'язується Із родючістю, мудрістю, знанням. Вона часто виступає як помічніця людини, вказує шлях героєві, переносити йо через річку, дає корисне порадує, и завжди поруч з водою, дощем. Вона вміє перевтілюватися.
    Цікаво знати У давнину жаб опускали у молоко, щоб воно не кисло. Жаб’ячий слиз не дозволяє розвиватися молочнокислим бактеріям.

 Жаби корисні, тому що харчуються комахами, серед яких багато шкідників сільського господарства. В Парижі у 19 ст. існував навіть жаб’ячий базар, де селяни купували жаб, щоб випускати їх на свої поля та городи.

   Вбивство жаби - то тяжкий злочин, яким людина може накликати біду на себе та своїх близьких, адже вона створена самим Богом. Та палиця, що нею відігнали вужа або змію, котрі напали на жабу, набуває чудодійних властивостей: з її допомогою можна відшукувати скарби, відвертати хвороби та градові хмари тощо.
Аби озеро,
Де ті жаби дінуться,
Дмись жабо, не дмись,
Коваль коня кує,
Роздайся море,
а жаба знайдеться, що буде квакати.
як болото висохне?
 а волом не будеш.
 а жаба і собі ногу підставляє.
 жаба лізе.
Скласти прислів'я і приказки за умови, що на одних картках є початок, а на інших — закінчення.
Квакша
Кумка
Піпа суринамська
Зелена ропуха
Тритон
Тхір
Шпорцева жаба
Голіаф

Гра “Акваріум”Забрати ту тварину, яка загрожує життю земноводних.
Коли ви йдете у похід, ви берете саме необхідне , що вам знадобиться у поході. А які знання ви візьмете з собою у життя з цього уроку?
Домашнє завдання
Використана література
http://zooclub.ru/amfib/b2/index.shtml
http://pti.kiev.ua/uroki/uroki8/120-rozrobki-urokiv-do-temi-zemnovodni-8-kl..html
http://log-in.ru/articles/590/
http://grefrog.ru/vsjo-o-lyagushkakh/lyagushka-kak-simvol-zhenshhiny/


Значение


Значення опорно - рухової системи, її склад. Будова кісток


ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА НАСІННИХ РОСЛИН. ВІДДІЛ ГОЛОНАСІННІ


захворювання сечовидільної системи


title: "Взаємовплив рослин"

text:
Взаємовплив   рослин.
Симбіоз (від греч. συμ- - "Спільно" і βίος - "Життя") - це тісна і тривале співіснування представників різних біологічних видів. При цьому в ході коеволюції відбувається їх взаімоадаптація.
         Приклади симбіозів
Запилення квіткових рослин комахами, в ході якого комахи харчуються нектаром. Транспортування насіння рослин тваринами, які поїдають плоди і виділяють неперетравлене насіння разом з послідом у іншому місці. Лишайник складається з гриба і водорості. Водорость в результаті фотосинтезу проводить органічні речовини (вуглеводи), що використовуються грибом, а той поставляє воду і мінеральні речовини. Деякі мурашки захищають («пасуть») попелицю і замість цього одержують від неї виділення, що містять цукор. Багато грибів одержують від дерева живильні речовини і забезпечує його мінеральними речовинами (мікориза). Біологи виявили взаємовигідне співробітництво між мурахами Camponotus schmitzi, що мешкають на Борнео, і комахоїдними рослинами непентесами (Nepenthes bicalcarata)[1]. Це перший відомий випадок мутуалізму між комахами і комахоїдними рослинами.
Симбіоз і еволюція
У земній біосфері, в якій найбільші шанси на виживання має в своєму розпорядженні найбільш пристосований, загальна користь симбіозних відносин має велике значення для розуміння еволюції. Здатність використовувати допомогу інших видів і їх здібностей може принести швидку і значну вигоду. На початку ця допомога використовується односторонньо у формі паразитизму, але в ході часу завдяки обопільному пристосуванню ці відносини можуть стати взаємно корисними і навіть необхідними. У природі спостерігаються всі перехідні ступені між радикальним паразитизмом і фактичним злиттям організмів.
Теорія ендосимбіогенезу описує виникнення в процесі еволюції «складних» ядерних кліток еукаріот шляхом формування симбіозу простіших форм: випадкового захоплення крупною хижою кліткою дрібніших прокаріот, що згодом продовжили існування усередині крупної клітки, але що втратили частину своєї самостійності і що дали початок мітохондріям і хлоропластам.

Гриби-агрономи
Європейські вчені досліджували симбіотичні відносини між грибами і грунтовими бактеріями. Це тривіальне завдання вони вирішували за допомогою оцінки потоків речовин від грибів до бактерій і від бактерій до грибів на різних стадіях життєвого циклу грибів, отримавши у результаті зовсім нетривіальний результат[4]. Виявилося, що взаємодія грибів і бактерій дуже нагадує сільськогосподарську практику. Гриби вирощують поряд з собою певну бактеріальну монокультуру, підгодовують її, збирають урожай, зберігаючи його у спеціальних місцях, та ще й запасаються «розсадою » для наступних посівів. Цей підхід до тлумачення симбіотичних відносин серед нижчих організмів суттєво збагачує наші уявлення і про власну землеробську діяльність, і про еволюцію симбіозу у грибів і бактерій.
У природі зустрічається широкий спектр прикладів взаємовигідного симбіозу ( мутуалізмом). Від шлункових і кишкових бактерій, без яких було б неможливо травлення, до рослин (часто орхідеї), чию пилок може поширювати тільки один, певний вид комах. Такі відносини успішні завжди, коли вони збільшують шанси обох партнерів на виживання. Здійснювані в ході симбіозу дії або вироблювані речовини є для партнерів істотними і незамінними. В узагальненому розумінні такий симбіоз - проміжна ланка між взаємодією і злиттям.
У більш широкому науковому розумінні симбіоз є будь-яку форму взаємодії між організмами різних видів, у тому числі паразитизм - відносини, вигідні одному, але шкідливі іншому симбіонти. Обопільно вигідний вид симбіозу називають мутуалізмом. Коменсалізм називають відносини, корисні одному, але байдужі іншому симбіонти, а аменсалізмом - відносини, шкідливі одному, але байдужі іншому.

Різновид симбіозу - ендосимбіоз (див. Ендосимбіотична), коли один з партнерів живе усередині клітини іншого.
Наука про симбіозі - сімбіологія.

              Паразитизм
Це така форма трофічних зв'язків, коли паразитичний вид використовує хазяїна як їжу й місце свого існування. Він цілком залежить від хазяїна й може викликати його загибель. З екологічної точки зору паразитизм має багато спільних рис з хижацтвом, проте є й суттєва різниця, а саме:- паразити менші за свого хазяїна;- будова, обмін речовин, життєві цикли паразита більш спеціалізовані; це пов'язано з особливостями середовища існування й проблемами розповсюдження від хазяїна до хазяїна;- паразит знижує життєдіяльність хазяїна, але найчастіше не вбиває його, оскільки зі смертю хазяїна загине й сам;- немає організмів, які б не були уражені паразитами (двома-трьома й більше видами);- половина видів на планеті, а може, й більше — паразити (Бігон, Харпер, Таунсенд, 1989).
Паразитів можна поділити на фіто- та зоопаразитів. Інколи їх поділяють на мікропаразитів (ті, що безпосередньо розмножуються й живуть у клітині хазяїна) і макропаразитів (мешкають у міжклітинному просторі або в порожнині тіла).Найбільш сильну пошкоджуючу дію мають паразити й хижаки, які є новими в екосистемі. Якщо скласти список паразитів, які викликають хвороби в сільському або лісовому господарствах, то найбільшої шкоди завдають ті паразити, які недавно занесені в нові райони. Стосовно людини, найбільш небезпечні нові збудники хвороб, тобто ті, що завезені вперше. Існує принцип «раптового підсилення патогенності», з якого випливає:- не можна допускати інтродукцію нових потенціальних шкідників;- потрібно уникати в міру можливості стресу в екосистемах, виникненню якого сприяють отрутохімікати, які знищують і корисні, і шкідливі організми.
               Мутуалізм
це такі взаємовідносини, коли види приносять один одному певну користь тільки в присутності один одного. Приклади:- бобові рослини й азотофіксуючі бактерії;- дерева й гриби;- лишайники (водорості + гриби);- терміти й найпростіші у їх шлунку;- орхідеї й комахоїдні птахи;- запилення квіток комахами, птахами, кажанами;- хижі мурашки й мірмекохорні рослини (мімози, акації);- людина й культурні рослини;- кишкові симбіонти, які беруть участь у переробці грубих рослинних кормів, що виявлені в багатьох тварин (жуйні, гризуни, жуки-точильники).
             Коменсалізм
Це така форма взаємовідносин між двома видами, коли діяльність одного з них дає корм або надає притулку іншому (коменсалу). В системі знаків це 0+. В екології коменсалізм ще інакше називають нахлібництвом. Приклади таких взаємовідносин:- леви й гієни, які підбирають залишки здобичі, що залишилась;- великі акули й риби-прилипали, що супроводжують їх;- молодь риб, що ховається під парасольками захищених жалкими нитками медуз;- поселення рослин-епіфітів на корі дерев.
Відносини типу коменсалізму дуже важливі в природі. Вони сприяють повнішому освоєнню середовища й використанню ресурсів. Інколи коменсалізм переходить в інші типи відносин, наприклад у паразитизм.

В залежності від характеру взаємовідносин видів-комменсалов виділяють три види:
комменсал обмежується використанням їжі організму іншого виду (наприклад, в звивинах раковини рака-самітника мешкає кільчастий хробак з роду Nereis, що харчується залишками їжі раку);
комменсал прикріплюється до організму іншого виду, який стає "господарем" (наприклад, риба-прилипала плавником-присоском прикріплюється до шкіри акул та інших великих риб, пересуваючись з їх допомогою);
комменсал селиться у внутрішніх органах хазяїна (наприклад, деякі жгутиконосци мешкають в кишечнику ссавців

              Аменсалізм
Це такий тип взаємодії, коли один із видів, що взаємодіють, пригнічується іншим, тоді як другий вид від такого спільного життя не отримує ні шкоди, ні користі. Така форма взаємодії частіше зустрічається в рослин. Наприклад, світлолюбиві трав'янисті види, які ростуть під ялиною, відчувають пригнічення внаслідок сильного затінення їх кроною, тоді як для самого дерева їх сусідство може бути байдужим. Або гриб-пеніцил негативно впливає на бактерії в чашці Петрі, тоді як бактерії на гриб не впливають. Аменсалізм широко розповсюджений у водному середовищі. Так, синьо-зелені водорості, розмножуючись, призводять до отруєння водної фауни.
                Нейтралізм
Це така форма біотичних відносин, коли співжиття двох видів на одній території не викликає для них ані позитивних, ані негативних наслідків. За нейтралізму види не пов'язані один з одним безпосередньо. Наприклад, білки й лосі, які живуть в одному лісі, практично не контактують один з одним.
Слід відзначити, що типи міжвидових взаємовідносин за певних умов можуть переходити один в другий. Наприклад, мутуалізм у паразитизм, або коменсалізм у конкуренцію


title: "Вплив свіТла на рослини"

text:
Вплив свіТла на рослини.
             Вплив світла на харчування і                                     випаровування.
Практично єдиним джерелом енергії для всіх живих організмів є енергія сонця. Напряму утилізувати сонячну енергію може тільки одна група організмів - зелені рослини і фотосинтезуючі організми. Мова йде про унікальному природному явищі - фотосинтезі. Всі інші організми, по суті, поглинають енергію сонця, перетворену зеленими рослинами в енергію хімічних зв'язків. Значення світла для рослинності дуже велике: як для вироблення життєвих форм і рослинних угруповань, так і для місцевого розподілу рослин. Істотний вплив на рослини роблять зміни напруженості світла і тривалість освітлення. Світло впливає:
               На харчування
У відсутності світла немає асиміляції вугільної кислоти, немає життя на землі. Починаючи з відомого мінімуму (різного для різних видів рослин) асиміляція збільшується зі зростанням напруженості світла, до відомого максимуму. Дуже сильне освітлення впливає шкідливо;
               На випаровування
Тому що частина світлових променів перетворюється в рослині у теплоту, що сприяє випаровуванню. У цьому відношенні існує також для кожного виду рослин відомий оптимум. Від занадто сильного випаровування рослини захищають себе різним чином. Світло, крім того, впливає на явища зростання, руху і взагалі на майже всі життєві процеси.
Значення світла для розподілу рослин.
Немає майже такого куточка на земній поверхні, де б, завдяки нестачі освітлення, рослинне життя була неможлива, тому що, якщо освітлення дуже слабко в певний час року (напр., під час полярних ночей), то в інший час воно набуває достатню силу, що б викликати прояв життя. Сила світла має великий вплив на розподіл видів і на багатство рослинного співтовариства неподільними. У разі недостатнього освітлення рослини ростуть погано, виснажуються і гинуть. Загальновідома різниця між рослинами, що живуть у лісах, тінистих місцях, і що ростуть в місцях освітлених. У полярних країнах відмінність у хмарності (числі сонячних днів, і днів похмурих і туманних) є, безсумнівно, причиною описуваного багатьма мандрівниками відмінності між багатою флорою всередині фіордів і убогою рослинністю узбереж і островів
Про вплив забарвлення і напруженості світла на поширення водяних рослин на різних глибинах буде мова в розділі про гідрофітних рослинах. Час, протягом якого рослина досягає свого повного розвитку, перебуває в залежності не тільки від сили світла, але і від тривалості освітлення. Таким чином, якщо у Фінляндії та Північної Норвегії ячмінь дозріває через 89 днів після посіву, а в Шонене, не дивлячись на більш високу температуру і велику силу світла, для здійснення тієї ж роботи потрібно цілих 100 днів, то причина цього полягає почасти і в тому , що більш тривалий освітлення прискорює утворення речовини. На півночі, завдяки більш тривалого освітлення, життєві періодичні явища рослин відбуваються влітку набагато швидше, ніж навесні. За Арнелла, щоб зацвіли рослини в місцевості на один градус північніше Шонена в квітні потрібно 4,3 дня, у травні 2,3 дня, в червні 1,5 дня і в липні 0,5 дня.
Сила світла і напрям світлових променів
Деякі рослини надзвичайно чутливі до сили світла, а листя або їх листочки здатні виробляти руху, що регулюють освітлення, причому платівка листа утворює у них при відомій ступеня освітлення певний кут з падаючими променями; при помірному освітленні (наприклад, в ранкові години) пластинки листка розташовуються найбільш вигідно по відношенню до світла, щоб промені світла падали на них під прямим кутом (площинне розташування). У міру збільшення сили світла пластинки складаються так, щоб світло падало на них завжди під більш гострими кутами (профільне положення). Завдяки цьому, вони менше висвітлюються і нагріваються, і випаровування, внаслідок цього, також зменшуватися. Сюди відносяться багато рослин зі складними листям, особливо з числа тропічних низьких чагарників, наприклад, багато видів Acacia та ін Mimosaceae, багато Papilionaceae і Caesalpinaceae, Oxalidaceae та інші.
Такі ж, залежні від сили світла руху ми зустрічаємо і у рослин з простим листям, наприклад, у Hura crepitans, Bauhinia. У названих рослин листя також не мають ксерофільних будови. Листя, наприклад, вест-индских бобових рослин, що мають здатність рухатися згідно з силою світла, часто навіть і вкриті тонкою і голою шкіркою. Листя, розташовані ребром, зустрічаються у багатьох інших видів, наприклад, в багатьох австралійських видів Eucalyptus і Proteaceae, південно-африканських видів Statice, у Conocarpus erecta та ін у Вест-Індії. Сила світла і напрям світлових променів роблять досить великий вплив на форму деревних рослин. Наприклад, тривалість життя окремих гілок знаходиться частково в залежності від сили світла. Затінення, вироблене молодими століттями, перешкоджає асиміляційну діяльності листя більш старих гілок, розвитку на них нирок і, врешті-решт, позбавляє їх життя, після чого сухі гілки обламуються вітром або під впливом власної ваги. Внаслідок цього шкідливого впливу внутрішні частини крони у дерев і чагарників не мають листя.
Вільно зростаюча сосна має конічну форму і зверху до низу покрита зеленими гілками, між тим як така ж сосна в лісовій гущавині, завдяки різниці в освітленні, має лише маленьку зелену крону, внизу ж вона зовсім позбавлена гілок або ж покрита сухими, позбавленими листя суками. Вільно зростаючі листяні дерева напр., Буки, дуби та інші мають цілком яйцевидну крону, тоді як зростаючі в густих заростях лише маленьку крону з піднятими вгору гілками. Далі, відношення рослин до світла відіграє важливу роль у змаганні, яке ведуть один з одним дерева, що утворюють спільноти.
                               Класифікація рослин по відношенню до світла
По відношенню до світла всі рослини, в тому числі і лісові дерева поділяються такі екологічні групи: · Геліофітів (світлолюбні), що потребують багато світла і здатні переносити лише незначне затінення (до світлолюбні ставляться майже всі кактуси і інші сукуленти, багато представників тропічного походження, деякі субтропічні чагарники); · Сціофіти (тіньолюбні) - задовольняються навпаки незначним освітленням і що можуть існувати в тіні (до тіньовитривалим відносяться різні хвойні рослини, багато папороті, деякі декоративно-листяні рослини); · Тіньовитривалі (факультативні геліофітів).
Геліофітів. Світлові рослини.
Мешканці відкритих місць проживання: лук, степів, верхніх ярусів лісів, ранньовесняні рослини, багато культурні рослини. Характеризуються такими ознаками: · Дрібні розміри листя; зустрічається сезонний диморфізм: навесні лестощі дрібні, влітку - більше; · Листя розташовується під великим кутом, іноді майже вертикально; · Листова пластинка блискуча або густо опушена; · Утворюють виряджені насадження.
Сціофіти. Не виносять сильного світла.
Місця проживання: нижні затемнені яруси; мешканці глибоких шарів водойм. Перш за все, це рослини, що ростуть під наметом лісу (кислиця, Костина, снить). Характеризуються такими ознаками: · Листи великі, ніжні; · Листя темно-зеленого кольору; · Листя рухливі;
Тіньовитривалі.
Займають проміжне положення. Часто добре розвиваються в умовах нормального освітлення, але можуть при цьому переносити і затемнення. За своїми ознаками займають проміжне положення. Причини цієї відмінності потрібно шукати, перш за все, в специфічних особливостях хлорофілу, потім в різній архітектоніці видів (в будові пагонів, розташуванні та формі листя). Розподіливши лісові дерева згідно з їх потребою в світі, що виявляється в їх змаганні, коли вони ростуть разом, і, ставлячи найбільш світлолюбні вперед, ми отримаємо приблизно наступні ряди.

1) Модрина, береза, осика, вільха. 2) Pinus silvestris, P. strobus, ясен, дуб, в'яз, Acer Pseudoplatanus. 3) Pinus montana Mill, ялина, липа, граб, бук, ялиця. Чудово й біологічно важливо обставина, що майже всі дерева в молодості можуть переносити великого затінення е, ніж у більш зрілому віці. Далі слід зауважити, що здатність переносити затінення знаходиться у відомій залежності від родючості грунту.
Напрямок листя та освітлення.
На листя впливає сама незначна різниця у висвітленні, по відношенню до якого вони беруть найбільш вигідне для себе положення. Листя світлолюбних рослин часто стирчать прямо вгору, направлені майже вертикально (напр. Lactuca Scariola в сонячних місцях та інші, так звані компасні рослини (Stahl IV), або вони звисають вниз, що особливо часто буває у молодих рослин (Mangifera Jndica і інші тропічні рослини ).
Листя ж тіньолюбних рослин завжди розпростерті горизонтально, що легко спостерігати на дводольних рослинах, наприклад, букових лісів. На листя світлолюбних рослин сонячні промені падають під гострим кутом, і, отже, не можуть провести повного дії, тоді як у лісах ослаблений світло падає на листя тіньолюбних рослин під прямим кутом. У дводольних світлолюбних рослин часто спостерігається утворення так званої листової мозаїки (Kerner) складається в тому, що маленькі й великі листя стикаються своїми краями і використовують всю висвітлювану поверхню (Fagus, Tnentalis, Mercurialis, Тгара). Різниця між геліофільнимі і геліофобнимі рослинами виражена особливо різко серед рослин з голчастими і лінійними листками, наприклад, Juniperus, Calluna.
Геліофільние (світлолюбні) рослини мають листя підняті вгору або притиснуті, листя геліофобних (тіньолюбні) рослин стирчать на всі боки; у перших постійно залишається вертикальне розташування, у других змінюється горизонтальне; такі просторові відносини купуються рослинами в молодості, під час росту. Крім того рослини мають фотометричними рухами, які спостерігаються у багатьох рослин під впливом змін до напруженості і в напрямку світла. Під впливом сильного освітлення листя приймають профільне положення, більш слабке освітлення викликає прихильність горизонтальне.


title: Загальна характеристика класу Ссавці

text:
Клас Ссавці. Загальні особливості.
Вчитель біології Світова Т.О.
ЗОШ І-ІІІ ст.№2 смт Піщанка

« Клас Ссавці. Загальна характеристика класу»
План уроку :
1 Загальна характеристика класу.
2 Середовище існування
3 Зовнішня будова, покриви.
4 Системи органів

Форма тіла
Плазуни

Птахи

Ссавці
Розміри тіла ссавців
  Передні кінцівки хребетних

Хвости ссавців
Покриви хребетних
Покриви і забарвлення ссавців

Органи чуття
ВІБРИСИ -
спеціалізоване волосся ссавців, зазвичай залучене до реалізації відчуття дотику
Шерсть -

     -  епідерміс
    - дерма
    - підшкірна жирова
           клітковина
    - волосяна цибулина
ЕпідермісДермаПідшкірна жирова клітковина
 - Похідними епідермісу є: волосся, кігті (нігті), копита, шкірні залози, рогові луски.
Видозмінене волосся — голки — властиві деяким видам (їжаки, дикобрази), служать для захисту.

потові залози сальні залози, коріння волосся

 - містить запаси жиру — джерела поживних речовин, води, термоізолятора.

Шерсть у ссавців
МУСКУС -
– речовини для приваблювання протилежної статі, мічення своєї території,  в деяких видів для відлякування.
    Зуби
Опорно – рухова система безхребетних
Опорно – рухова система хребетних
Скелет ссавця

Слухові кісточки:
Молоточок, коваделко, стремінце

взаємодія материнського
організму із зародком
здійснюється крізь плаценту
Чому ссавці теплокровні?
«Встав пропущені слова»
Народжуються……. , дитят вигодовують ………
Є……..,      …………..,    ………… і …………..  залози.
Є шерсть, яка ………….., залежно від …………
Є органи чуття - ………….
Є …….  …………хребців, …………кінцівок, …………….. відділ.
Є  3 …………. кісточки.
Теплокровні, тому що …….. не ………
Зуби ………….. за функціями


забруднення світового океану


"Вуглеводні"


Взаємодії організмів у екосистемах


А. Григорук «З курами лягай, з півнями вставай»


"Життєві цикли"


title: буква ь (мякий знак)

text:
Математика з LEGO

У садок до годівниціПрилетіли три синиці.Потім ще 4 птиці.Скільки птиць на годівниці?
         8

                           6
         9

                            7
Три веселі киці іГрались на травиці. Враз одна сховалась.Скільки киць зосталось?
        4

                           1
                             3

                               2
Ой, грибочки у гайочкуВ капелюшечках стоять.Два грибочки, три грибочки…Скільки буде разом?
                             6

                               4
                           1

                                5
Крижані бурульки плакали від страху:Їхні дві подружки вниз упали з даху!На даху спочатку їх висіло шість.Скільки залишилось? Хто нам відповість?
         4

                                 5
         8

                               7
Сидів хлопчик біля річки,Він спіймав аж три плотвички.Котенятко одну вкрало. Скільки рибок в нього стало?
                          4

                  2
           3

                      1
Наш дідусь ОпанасБіля річки гуси пас:Гусаків 4, гусок 5.Треба всіх порахувать.
                   1

                              9
                            8

                            10
Було у МариниСім ягід малини.Шість ягідок з’їла,А скільки лишила?
                             1
                             3

                              2

                               5
Десять  жовтих каченят стали дружно в один ряд:Вісім побігли купатись.Скільки залишилось гратись?
                          2

                            1
                                3

                                4
Зайченята на городіУрожай збирали.Тут - 4, а  там – 5.Ну-мо, моркву рахувать!
                               6

                               1
                             9

                              8
Кролик вуха насторожив-В нього дуже добрий слух.Хто з дітей полічить точно:Два кролі – це скільки вух?
                     2

                                 4
                             3

                              5
Понеділок, вівторок, середа,Четвер, п’ятниця субота, неділя? -Запитала тата Ліля.Що ж їй тато відповів? Це відомо всім, що  у тижні днів є …
                            8

                                        9
                           6

                                7


title: загартовування

text:
Індивідуальне навчально дослідне завдання Загартовування організму(повітря,вода,сонце)
Підготувала
Студентка ІІ курсу 2 групи
Непийвода А.М.
Загартовування організму
Загартовування - це система заходів, основною метою яких є формування стійкості організму до впливу різних природних факторів.
. Позитивне значення цих оздоровчих процедур важко переоцінити. Завдяки загартовуванню значно підвищується здатність людини протистояти багатьом вірусним і бактеріальним інфекціям
повітря
Одне з важливих місць займає такий спосіб загартування – як гартування повітрям (аеротерапія). Повітряні ванни благотворно діють на людину. Завдяки ним людина стає більш урівноваженою, спокійною. Непомітно зникає підвищена збудливість, поліпшується сон, з'являються бадьорість і життєрадісний настрій..
Позитивно впливають повітряні ванни на серцево-судинну систему - сприяють нормалізації артеріального тиску і кращій роботі серця
вода
Водні процедури - більш інтенсивна процедура, що гартує так як вода володіє теплопровідністю в 28 разів більшою, ніж повітря. Головним фактором загартовування служить температура води.
Систематичне застосування водних процедур - надійний профілактичний засіб проти шкідливих впливів різних випадкових охолоджень тіла.

Сонце
Сонячна радіація - енергія випромінювання Сонця - є основним джерелом енергії атмосферних процесів; вона вимірюється кількістю тепла і виражається в мегаджоулях на 1 кв.м.

Променева енергія Сонця досягає земної поверхні, проникаючи через шари атмосфери, яка частково поглинає, відбиває і розсіює сонячну радіацію.

Повітряно-сонячні ванни найкраще приймати на березі ріки чи іншої водойми, серед зелених насаджень. Місця прийому сонячних ванн повинні бути досить відкритими для сонця і природного руху повітря.
Висновок
Загартовування найчастіше розглядається як процес пристосування організму до мінливих умов погоди і клімату. Але говорячи про загартовування як засобі фізичного виховання, мається на увазі не тільки пристосування організму, що відбуває під впливом несприятливих умов. Загартовування треба розглядати як свідоме застосування у визначеній системі заходів, що підвищують опірність організму, що виховують здатність швидко і без шкоди для здоров'я застосовуватися до різних умов зовнішнього середовища.
Дякую за увагу


title: Журавлі

text:
Журавлі

Прохолоди чиста просинь — на поріг ступає осінь.Вдаль від рідної земліЛинуть в вирій …
Журавель – птах знаменитий. В казках, байках, легендах, піснях, прислів’ях часто згадується журавель. У багатьох народів цей птах – символ вірності, щастя, довгого життя. В Україні є два види журавлів: журавель сірий і журавель степовий.
Сторінка-цікавинка.
Цей птах став національним символом багатьох країн.

Журавель , журав, журавка лелека, аїст, бусел,  бусьок, бузьок , бусоль, веселик, клек, жабоїд, гайстер,  чорногуз так називають птаха у народі.
Живляться переважно рослинною їжею, але не відмовляються і від комах, дрібних тварин-жаб, ящірок. Як рідкісний птах журавель  занесений до Червоної книги України.
Великий  довгоногий птах, як свійська гуска завбільшки, з довгою шиєю, прямим сильним дзьобом. Оперення приємного сірого забарвлення, тільки махові пера чорні та по боках голови білі смужки.

Народ примічає:Лелека до двору — щастя в хату;  Прилетіли лелеки — принесли весну здалека.Якщо птахи поспішають з вильотом- чекай суворої зими.  Хто зруйнує гніздо боцюна, у того хата згорить.

Шия-довга,темна.з білою смугою.
Ноги-довгі,чорні.
Тіло-струнке.
Дзьоб-довгий,загострений,сильний.
Оперення-сіре,на кінчиках крил-чорне.
Голова-чорна.

Опис птаха

Під безхмарною синьою даллю,
Відірвавшись крилом від землі,
Закурликало небо печаллю —
Це у вирій летять журавлі.

Струни осені срібно заграли...
Віддалася у серці луна.
Журавлі в небесах відлітали
І звучала їх пісня сумна.

А навколо природа буяла,
Як у дивних казках мудреця...
І чарівні сонети писала,
Зігрівала красою серця.
Журавлі

Журавель, журав, журавочка Прилітай до нас скорішМи чекаємо на тебе…

Кінець
Робота учениці 5 класу
Гавви Діани