title: середовища 1снування

text:
Середовища існування

Середовище існування
Середовище існування-це сукупність умов, у яких живуть особини,їхні популяції й угрупування організмів різних видів.
Основні середовища існування:
-наземно-повітряне;
-водне;
-грунт;
-живі організми
Наземно-повітряне існування
Газовий склад атмосфери
Основні показники
Денні та нічні тварини
Вологість
Темпера-тура
Освітлені-сть
Холоднокровні
Теплокровні

Водне середовище існування
перифітон
планктон
нектон
бентос
Екологічні групи водойм
Характеризується великою густиною меншим вмістом кисню, значними перепадами тиску
нейстон

Планктон – організми не здатні протидіяти водним течіям: ракоподібні,медузи
Нектон-організми,що здатні активно пересуватися у товщі води.
Бентос-організми,що мешкають на дні: поліпи,черви,молюски,голгошкірі…
Перефітон- організми,що прикріплюються до різних субстратів:губки,ракоподібні.
Нейстон-організми,що живуть на межі водного та наземно-повітряного середовища:клоп-водомірка

   Планктон
Нектон
Перефітон
Нейстон
Грунт- верхній родючий шар літосфери.
 Особливості ґрунту як середовища існування:
Вологість ґрунту зазвичай вища за вологість повітря;
Порівняно невелика амплітуда добових та сезонних коливань температур;
Вміст вуглекислого газу значно вищий.А кисню–дещо нижчий,ніж в атмосфері.
ґрунт–стабільніше середовище існування,порівняно з наземно-повітряним
Для дрібних грунтових тварин належать найпростіші, коловертки, нематоде Для дихаючих повітрям відносяться в основному членистоногі: кліщі, комахи, багатоніжки …У них немає спеціальних пристосувань до риття. Вони повзають по стінках грунтових порожнин за допомогою кінцівок або звиваючись. Насичений водяними парами грунтове повітря дозволяє дихати через покриви. Багато видів не мають трахейной системи. Такі тварини дуже чутливі до висихання.
Більш великі грунтові тварини, з розмірами тіла від 2 до 20 мм -це личинки комах, дощові червяки та ін Для них грунт - щільне середовище, що надає значний механічний опір при русі. Ці відносно великі форми пересуваються в грунті або розширюючи природні свердловини шляхом розсовування грунтових частинок, або риючи нові ходи. Мегафауна або макрофауни грунтів - це великі землериїв, в основному з числа ссавців. Ряд видів проводить в грунті все життя (сліпаки, , кроти ) Вони прокладають в грунті цілі системи ходів і нір. Зовнішній вигляд і анатомічні особливості цих тварин відображають їх пристосованість до підземному способу життя.
 Крім постійних мешканців грунту, серед великихтварин можна виділити велику екологічну групумешканців нір ( ховрахи, бабаки, тушканчики,кролики, борсуки і т. п.). Вони годуються наповерхні, але розмножуються, зимують,відпочивають, рятуються від небезпеки в грунті.Цілий ряд інших тварин використовує їх нори,знаходячи в них сприятливий мікроклімат і укриттявід ворогів. Норнікі мають риси будови,характерними для наземних тварин, але мають рядпристосувань, повязаних з риє способом життя.
  Симбіоз- різні форми спільного існування живих організмів.
  Мутуалізм- взаємокорисне співіснування живих організмів.
 Коменсалізм- співіснуваня живих організмів коли один використовує житло (квартиранство) або їжу ( нахлібництво) не завдаючи шкоди іншому.
 Паразитизм – життя одних організмів за рахунок інших живих організмів


title: Проект Еколог Юніор

text:
ЕКОЛОГІЧНІ ПРОБЛЕМИ РІДКІСНИХ ТА ЗНИКАЮЧИХ ВИДІВ РОСЛИННА ТЕРИТОРІЇ УРОЧИЩА “ПІЩАНКА” С. ВЕРХНЯ ЛАННА КАРЛІВСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Виконала: Усач Анастасія Сергіївна
учениця 8 класу
Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів
с. Верхня Ланна, Карлівського району, Полтавської обл.
Керівник роботи:
Кузьменко Ірина Миколаївна
вчитель біології, Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів
Карлівської районної ради, Полтавської області

Карлівка - 2014
Необхідність розширення площі та збільшення числа об’єктів ПЗФ у зв’язку зі зменшенням кількості природних угруповань рослин через антропогенний натиск людини на природу
Фото. м. Карлівка
Мета:
Проанвлізувати особливості степових ділянок, вплив екологічних та антропогеннихчинників на популяції рідкісних видів рослин, внесених до Червоної книги України та регіонального списку, запропонувати заходи їх охорони на степових ділянках урочища “Піщанка” с. Верхня Ланна Карлівського району.
На сьогодні актуальною постає необхідність збереження рідкісних видів, на територіях з мінімальним антропогенним впливом, які приречені на зникнення через некомпетентне поводження людини, що спрямоване на розорювання чорноземів під власні потреби,  засмічення територій побутовими відходами, викопування рослин і надмірне випасання худоби.
Сон чорніючий ЧКУ
Гоніолімон татарський РР
Завдання:
провести обстеження перспективних для заповідання степових ділянок на території с. Верхня Ланна Карлівського району;
дослідити екологічні та антропогенні проблеми степових ділянок з рідкісними видами рослин
визначити стан збереження та охорони рослинності на території урочища «Піщанка»;
виявити нові місцезростання рідкісних рослин;
розробити наукове обґрунтування доцільності заповідання урочища «Піщанка».

Гіпотеза: урочище «Піщанка» в с. Верхня Ланна Карлівського району характеризується високими показниками фіторізноманітності і потребує охорони через надмірне втручання людини.
Об’єкт – рідкісні та зникаючі рослини
Предмет – проблеми збереження рідкісних видів рослин урочища “Піщанка” в с. Верхня Ланна
Шафран сітчастий ЧКУ
Сон чорніючий ЧКУ
Урочище «Піщанка», що знаходиться в с. Верхня Ланна Карлівського району Полтавської області. Орієнтовна площа 167 га.
Горицвіт весняний РР
Жаба гостроморда
Жук гнойовик
Мурашник
Створення ландшафтного заказника місцевого значення на території урочища “Піщанка” в с. Верхня Ланна, як ефективний метод збереження рідкісної рослинності на степових ділянках.Картосхема урочища “Піщанка”
А – балка «Різничка»,
Б – балка «Голубиха»,
В – балка «Піщане».
Орієнтована площа – 167 га.
Всі землі державного значення.
Фактори екологічних порушень що впливають на зменшення кількості рідкісних видів на степових ділянках
Зсуви грунту з верхівки схилу призводять до засипання нижньої частини степу з локалітетами рідкісних видів рослин
Забур’янення території через близьке межування з СГ угіддями та надмірний випас худоби
Розорювання степових чорноземів під СГ угіддя
Нажаль охорона рідкісної рослинності на територіях с. Верхня Ланна здійснюється не належним чином. Тому значення даних ділянок зменшується з кожним роком. Що ж стосується наукового значення даних територій, то воно є дещо вищим. А проведення подальших досліджень дасть змогу поліпшити стан досліджуваних нами територій і визначити шляхи для максимального збереження і відтворення рідкісних і зникаючих видів на території урочища «Піщанка.
Заболочення водойми (р. Голубиха), що протікає на днищі урочища
Засмічення території урочища побутовими відходами, та наслідками відпочинку місцевих жителів
Випалювання степу
На досліджуваній території виявлено локалітети 18 видів судинних рослин, які потребують охорони різного рівня. З них 4 види занесені до діючого видання Червоної книги України і 14 видів потребують охорони в Полтавській області.
Анемона лісова (РР) – поодиноко, схил Пд-Зх експозиції;
Астрагал пухнастоквітковий (РР) – середночисельно, схили Пн. експозиції.;
Барвінок трав’янистий (РР) – багато чисельно, схили Пн., Пд., Сх. та Зх. експозиції.;
Белевалія сарматська (РР) – багаточисельно, схили Пн. експозиції;
Горицвіт весняний (РР) – багаточисельно, схили Пн., Сх. та Зх. експозиції та мало чисельно на схилі Пд. експозиції;
Горицвіт волзький (РР) – багаточисельно, схили Пн., Сх. та Зх. експозиції.;
Гострокільник волохатий (РР) – середньо чисельно, схили Пн. та Пд. експозиції.;
Гоніолімон татарський (РР) – мало чисельно, улоговини та днища балок;
Карагана кущова (РР) – багато чисельно, схили Пн., Сх. та Зх. експозиції.;
Ковила волосиста (ЧКУ) – середньо чисельно, схили Пн. та мало чисельно на схилі Зх. експозиції.;
Ковила найкрасивіша (ЧКУ) – мало чисельно, схили Пн. та Зх. експозиції.;
Ломиніс цілолистий (РР) – багато чтисельно, схили Пн., Пн-Сх. та мало чисельно на схилах Пн-Зх. експозиції.;
Мигдаль степовий (РР) – мало чисельно, схили Пн. та Пд. експозиції.;
Півники карликові (РР) – мало чисельно, схили Пн. експозиції.;
Півники солелюбні (РР) – середньо чисельно, схили Пн., експозиції.;
Сон чорніючий (ЧКУ) – мало чисельно, схили Зх. експозиції.;
Шавлія ефіопська (РР) – середньо чисельно, схили Пн. та мало чисельно на схилах Зх. експозиції.;
Шафран сітчастий(ЧКУ) – середньо чисельно, схили Пд. експозиції.
Рослини Червоної книги України
Сон чорніючий
Шафран сітчастий
Ковила волосиста та
Ковила найкрасивіша
Гострокільник волосистий
Півники карликові
Шавлія ефіопська
Горицвіт весняний
Ломеніс цілолистий
Занесено до регіонального списку
На сьогодні до органів місцевого самоврядування передано клопотання щодо створення об’єкту ПЗФ на розгляд в місячний строк. Проведена бесіда з сільським головою Рудем О.Л. та землевпорядником с. Верхня Ланна Литвиненко В.В. Сільський голова повністю підтримує ініціативу створення ландшафтного заказника місцевого значення «Піщанка», тому ми плануємо продовжити нашу роботу щодо заповідання даної ділянки після ухвалення нашого клопотання органами місцевого самоврядування.
      Шлях до збереження та примноження окремих екземплярів зникаючих видів рослин – це створення заповідників, заказників, заповідних дендропарків, лісопарків та ін. Другий шлях – відтворення рослин на місцях їх зростання шляхом висіву насіння та висаджування кореневищ. Третій – перенесення окремих екземплярів зникаючих рослин у шкільні дендрарії, парки, лісопарки, а тварин в – зоопарки. Четвертий – це створення так званої програми охорони рідкісних видів, яким загрожує зникнення: виявлення рідкісних та зникаючих видів в природі і вивчення їх біологічних і екологічних особливостей; створення колекції рідкісних видів; проведення біометричних вимірів та порівняльного аналізу їх поведінки в культурі та природних умовах.
Висновки
Досліджено, що за останні два роки кількість Регіонально рідкісних рослин та рослин Червоної книги України зменшилась на  1,5-2%, що пов’язано з різними екологічними (зсуви грунту, засмічення відходами, забур’янення території, замулення) та антропогенними (викопування рослин, випалювання степу, розорювання території під СГ угіддя, збір лікарських рослин, викошування, випасання худоби, викидання сміття) чинниками.
Встановлено, що у складі рослинності об’єкта значна участь бур’янистих рослин, що спричинене межуванням території з населеним пунктом (с. Верхня Ланна) та випасанням свійської худоби. На багатьох ділянках домінують агломерації з участю таких видів: миколайчики звичайні, будяк колючий, кропива дводомна, татарник колючий та ін. Та крім випасу, досліджувані нами ділянки піддаються і іншим антропогенним впливам таким як викошування рослинності на сіно, розорювання ділянок степу під сільськогосподарські угіддя, збирання лікарської сировини місцевими жителями, викопування рослин для декоративного оздоблення присадибних ділянок та інше.
З’ясовано, що значного негативного впливу на рослини завдає сміттєзвалище, що розміщене на верхівці схилу північної експозиції. По перше – велика територія забруднена побутовими відходами, по друге – канцерогенні речовини, що потрапляють в грунт з дощовою водою отруюють рослини.
Нами за результатами проведених досліджень на вказаному вище об’єктові, збиралась інформація про фіторізноманітність, що лягла в основу розробки наукового обґрунтування доцільності створення об’єкту природно заповідного фонду – ланшафтного заказника місцевого значення “Піщанка”. Зважаючи на значну наукову, екологічну, краєзнавчо-історичну цінність, даний об’єкт потребує більш детального обстеження з метою урегулювання антропогенного навантаження на природні комплекси з метою збереження рідкісних видів рослин.

ДЯКУЄМО ЗА УВАГУ!

        Занесення виду до списку рідкісних ще не вирішить проблему його збереження. Охорона виду повинна бути, як мінімум, на популяційному, видовому, ценотичному (охорона угруповань, занесення їх до списків Зеленої книги) рівнях. Однак, повною мірою охорона може бути забезпечена лише на ландшафтному рівні, коли охороняється весь природно-територіальний комплекс.
        Охорону рослинності можна здійснювати шляхом заповідання окремих ділянок «дикої» природи, місцезнаходжень видів, які опинилися на межі зникнення, є регіонально рідкісними, або тих які занесені до списків Червоної книги України, що ми і пропонуємо в нашому проекті.
СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ
Байрак О.М., Охорона степової флори та рослинності в природно-заповідній мережі Полтавської області / Байрак О.М., Самородов В.М., Стецюк Н.О., Коротченко І.А. // Зб. наук. пр. – Полтава, 1995. – Том. 18. – С. 99-106.
Байрак О.М., Атлас рідкісних і зникаючих рослин Полтавщини : [Монографія] / Байрак О.М., Стецюк Н.О. – Полтава : Верстка, 2005. – 248 с.
Байрак О.М., Кигим С.Л. Заповідна природа Полтавщини / О.М. Байрак, С.Л. Кигим // У кн.: Полтавщина. Історичний нарис. – Полтава: Дивосвіт, 2006. – С. 524-549.
Гетьман В. Навіщо нам заповідники? [Текст] / В. Гетьман // Дзеркало тижня. – 2008. – №33. – С.14.
Євдокимова І. В. Зберегти біорізноманіття – зберегти життя на Землі [Текст] / І. В. Євдокимова // Экология плюс. – 2009. – № 6. – С. 35–36.
Збережи, де стоїш, де живеш. По сторінках Червоної книги Полтавщини / Під ред. О.М. Байрак. − Полтава: Верстка, 1998. − 206 с.
Стецюк Н.О. Історія створення ботанічних та ландшафтних заказників у Полтавській області / Стецюк Н.О., Байрак О.М., Криворучко Т.В., Грицай І.А. // Природоохоронний рух на Полтавщині: М-ли Всеукр. наук.-практ. конф. – Полтава: Верстка, 2006. –  С. 48-55.


селеція організмів


Розмаїтість живих організмів


Сфагнові мохи й утворення торфу. Значення мохів у природі


title: Серцево-судинна система людини

text:
Серцево-судинна система людини

Система кровообігу,або кровоносна,або серцево-судинна,- це велика розгалужена транспортна система . Вона безперервно, протягом усього життя людини, розносить кисень, поживні речовини,гормони по організму, забираючи з клітин, тканин і органів відпрацьовані продукти обміну речовин, тобто здійснює гемодинаміку(рух крові в організмі).

Артерії
   Судини, які беруть початок від серця називаються артерії. Вони несуть кров до всіх органів. Стінка цих судин складається із трьох шарів: внутрішнього – ендотелію; середнього – м’язового та зовнішнього – сполучнотканинного. За рахунок скорочення або розслаблення м’язів, може змінюватися просвіт судин.
Вени
   Судини, які несуть кров від органів та тканин до серця називаються венами. Їхня стінка має також три шари, але вони тонші і менш еластичні. У просвіті великих вен наявні кишенькові клапани, які перешкоджають зворотному току крові.
Капіляри
   Найдрібніші судини, стінки яких утворені лише одним шаром плоских епітеліальних клітин називаються капілярами. У них відбувається обмін речовин між кров’ю і клітинами тіла. По всьому організму капіляри утворюють капілярні сітки.
Рух крові по судинах
    Кров рухається по судинах в результаті ритмічної роботи серця. Ця робота створює і підтримує різницю тиску в судинах. У аорті тиск = 120-150 мм рт.ст., у великих артеріях до 120 мм рт.ст., у порожнистих венах – 3-8 мм рт.ст. Така різниця тисків і є основною причиною руху крові по організму.
Артеріальний тиск
    Під час скорочення серця кров під тиском виштовхується в артерії. У аорту з тиском 120 мм рт.ст., у легеневу артерію – 25 мм рт.ст. Це систолічний тиск.Під час розслаблення серця тиск
    у аорті та великих артеріях
    становить 80 мм рт.ст., а в
    Легеневій артерії –10 мм рт.ст.
    Це діастолічний тиск.
Швидкість руху крові
    Швидкість крові в усіх судинах неоднакова: в аорті – 0,5 м\сек, а в капілярах – 0,5-10 мм\сек. Мала швидкість в капілярах забезпечує достатній час для обміну речовин між кров’ю та клітинами.
Пульс
   Ритмічні коливання стінки артеріальних судин, викликані тиском крові в аорті під час систоли, називають артеріальним пульсом.Частота пульсу у дорослої
     людини становить 60-75
     ударів на хвилину.
Регуляція кровообігу
     Здійснюється регуляція нервовою системою та гуморальними чинниками. Нервові волокна симпатичного відділу іннервують більшість артерій і вони звужуються, а судини серця розширюються. Гормон надниркових залоз – адреналін – звужує судини шкіри і черева, а судини серця розширює. Інтенсивність кровообігу залежить від фізичних навантажень, температури тіла, емоційного стану, вживання певних хімічних речовин …Порушення кровообігу призводить до складних змін у здоров’ї людини.

Як бачимо, система кровообігу - це замкнена система. Вона складається з двох кіл кровообігу - великого та малого.
Мале коло кровообігу
    Починається з правого шлуночка легеневим стовбуром, який поділяється на дві легеневі артерії. Вони несуть кров до легень, де вона збагачується киснем. Повертається кров по 4 легеневих венах, які впадають у ліве передсердя.
    У легенях відбувається обмін газами: кисень переходить до крові, а вуглекислий газ – до легень, а потім видихається, тобто венозна кров перетворюється на артеріальну.
Велике коло кровообігу
    Починається з лівого шлуночка аортою, яка поділяється на дрібніші артерії, що несуть кров до всіх органів, крім легень. Закінчується коло двома порожнистими венами, які впадають у праве передсердя.
    Рухаючись по тілу, кров артерій віддає кисень та поживні речовини клітинам тіла та із артеріальної перетворюється на венозну.
Основні захворювання серця:
Ішемічна хвороба
Дистонія
Атеросклероз
Інсульт
Гіпертонічна хвороба
Варикозне розширення вен
Тромбофлебіт

    Ішемічна хвороба серця (ІХС) — порушенням кровопостачання міокарду внаслідок пошкодження коронарних артерій.
    Першим проявом (і, на жаль, останнім) може бути раптова смерть або інфаркт міокарда, стенокардія, серцева недостатність, порушення ритму серця.

    Дистонія  — порушення тонусу судин. Характеризується порушенням кровообігу і кровопостачання органів.
    Раптово з’являються запаморочення, озноб, оніміння кінцівок, серцебиття. Вона є фоном для розвитку інших патологій, наприклад мігрені.

    Атеросклероз  — хронічне
    захворювання, що
    характеризується
    ущільненням стінок
    артерій, звуженням  їхнього просвіту й частим
     утворенням тромбів.
    Випадання волосся, сухість шкіри, ущільнення периферичних артерій, біль у грудях, підвищення артеріального тиску, запаморочення, відчуття пульсації вголові, шум у вухах і т.д.

    Інсульт  — гостре порушення мозкового кровообігу, що спричинює ушкодження тканин мозку і розлади його функцій. Симптоми інсульту: - прилив крові до лиця; - людина бачить предмети в червоному кольорі; - різкий головний біль, блювота, судоми.

   Гіпертонічна хвороба  — синдром підвищення артеріального тиску.
   При артеріальній гіпертензії перш за все страждають наступні органи: - головний мозок (інсульт) - серце (інфаркт, ішемічна хвороба серця) - нирки (ниркова недостатність) - очі (зниження зору, ангіопатія сітківки)

    Варикозне розширення вен  — захворювання, що проявляється нерівномірним розширенням вен.
   Симптоми - відчуття важкості в нижніх кінцівках.Часто наприкінці дня ноги набрякають. При ходінні ноги стомлюються. Вночі можуть з'являтися тупий або пронизливий біль,судоми в
    ногах.

    Тромбофлебіт - закупорка вени згустком крові (тромбом) з розвитком запалення стінки судини.
     При тромбофлебіті вени напружені, болючі при доторкуванні, шкіра над ушкодженою ділянкою червоніє, підвищується температура тіла, частішає серцебиття.
Профілактика хвороб серця:
Здорове харчування, відмова від частого вживання жирної, копченої їжі
Фізичні вправи
Відмова від куріння та алкоголю
Вживання страв, що містять калій та магній
Дбайте про своє серце і будьте здорові!
Підготували учениці 9-А класуПіддяча ВіраЛуценко ОлександраКарапота ПолінаТкаченко Дар’я


Природозаповідання як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття. Основні категорії заповідних об’єктів. Уявлення про екомережі. Міжнародні та національні програми збереження довкілля
Аналіз особливостей розвитку заповідної мережі України
Основні поняття
Природо-заповідний фонд
Екомережа
Природоохоронна система
Природне ядро
Екокоридор
Буферна зона
Зона ренатуралізації
(на мал. Природне ядро Сивасько-приазовського заповідника)

Природозаповідання як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття
Заповідна справа — комплекс
 організаційних
 правових
 наукових
 економічних і виховних заходів
 спрямованих на збереження унікальних та типових ландшафтів чи окремих природних об'єктів з науковою, природоохоронною та іншою метою.
Основні категорії заповідних об’єктів
Природні заповідники
Біосферні заповідники
Національні природні парки
Заказники
Пам’ятки природи
Заповідні урочища
Ботанічні сади
Дендрологічні і інші парки
Уявлення про екомережі
Екологі́чна мере́жа (Екомережа) — єдина територіальна система, яка включає ділянки природних ландшафтів, що підлягають особливій охороні, і території та об'єкти природно-заповідного фонду, курортні і лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні території та об'єкти інших типів, що визначаються законодавством України, і є частиною структурних територіальних елементів екологічної мережі — природних регіонів, природних коридорів, буферних зон.
Основні принципи побудови екомережі
Цілісність
Єдність
Ієрархічність
Поліфункціональність
Комплементарність
Відповідність
(на мал. Програма формування екомережі в укараїні
Основні принципи побудови екомережі
Природні ядра
Сполучні території
Буферні території
Території відновлення
Території природного розвитку
Основні засади розбудови екомережі
Відтворення і збереження просторової та функціональної цілісності екосистем.
Збереження біотичного різноманіття на генетичному, видовому, екосистемному рівнях.
Ренатуралізації особливо цінних деградованих екотопів.( на мал. Програма ренатуралізації боліт.)

Створення цілісної мережі заповідних територій різного рангу і призначення як елемента Європейської екомережі.
Збільшення площ наявного заповідного фонду, посилення охорони природних комплексів і впорядкування територій заповідності.

Поліпшення природних умов середовища життєдіяльності людей.
Посилення ролі й відповідальності місцевих громад, органів влади за збереження навколишнього середовища.

Створення натуральної моделі і полігонів для відпрацювання біологічних, екологічних, технологічних і соціальних елементів узгодженого розвитку.
Підвищення рівня виховання й інформованості населення щодо значення та охорони біотичного різноманіття.

Особливості розвитку заповідної мережі України

За наказом князя Данила Галицького (1220-1264 рр.), було створено великі заповідники у межах сучасних Біловезької (Білорусь) та Уманської пущ (Україна), які й нині виділені як природоохоронні території, де під охороною людини знаходяться, зокрема, популяції зубрів. Крім заповідників постійної охорони, існували й тимчасові заказні території, на яких охоронялися зубри, тури, олені, сарни, лані, а також цінні хутрові та рідкісні види фауни, і регламентувалося полювання.
У 1735 р. Запорізький кіш спеціальним указом взяв під охорону ліси на острові Монастирському, що мали оборонне значення. У 1743 р. вперше створено у степовій зоні Великоанадольський лісовий масив, який вважають колискою степового лісорозведення.


title: Родина квіткових - Розові

text:
Тема «Покритонасінні рослини»Урок 3 «Родина Розові»
Теслюк Л.П
Родина Розові

Теслюк Л.П
Біологічна класифікація
Домен: Ядерні (Eukaryota)Царство: Зелені рослини (Viridiplantae)Відділ:StreptophytaНадклас:Покритонасінні (Magnoliophyta)Клас:Еудікоти (Eudicots)Підклас: Розиди (Rosids)Порядок: Розоцвіті (Rosales)Родина: Розові (Rosaceae)
Підродини: Розанні (Rosoideae);
Яблуневі (Maloideae)
Мигдалеві (Amygdaloideae)

Теслюк Л.П
Карта поширення рослин Родини Розові
Теслюк Л.П
Основні життєві форми
дерево
кущ
трава
Теслюк Л.П
Типи листків
прості

складні

Теслюк Л.П
Будова  і формула квітки
Квітка правильна симетрична,
схильна до махровості.
Теслюк Л.П
Плоди
Кістянка            Багатокістянка
Листянка           Горішок
Суничина
Яблуко
Багатогорішок
Коробочка
Теслюк Л.П
Різноманітність та господарське значення
Плодові рослини (яблуня, вишня, груша, персик,  мигдаль)
Ягідні рослини (суниця,малина,ожина)
Ефіроолійні  культури(троянда, лавровишня, мигдаль)
Лікарські  рослини (шипшина, глід, гусячі лапки,черемха, горобина)
Рослини барвники (вишня,яблуня, мигдаль, ожина, груша)
Декоративні і медоносні рослини(яблуня,вишня та інші)
Теслюк Л.П
Підродина  Розанні
Гусячі лапки
Гравілат міський
Суниці лісові
Шипшина собача
Ожина сиза
Малина звичайна
Теслюк Л.П
Підродина Яблуневі
Глід одноматочковий
Горобина звичайна
Айва кримська
Квітуча яблуня
Плоди яблуні
Груша
Теслюк Л.П
Підродина Мигдалеві
Персик садовий
Терен
Абрикос
Квітучий мигдаль
Плоди мигдалю
Слива
Теслюк Л.П

Теслюк Л.П


title: Причини мутацій

text:
Презентаціяз біологіїна тему “Причини мутацій. Модифікаційна мінливість. Норма реакції.»учениці 7(11)Б класуБургелі Наталії
Тривалий час причини мутацій залишалися нез'ясованими. Лише 1927 року американський генетик Герман Джозеф Меллер (Т.Д. Меллер (1890-1967) — видатний американський генетик. Разом з Т.Х. Морганом брав участь у розробленні хромосомної теорії спадковості. Лауреат Нобелівської премії (1964).) встановив, що мутації можна викликати штучно. Опромінюючи рентгенівськими променями дрозофіл, він спостерігав у них різноманітні мутації. Фактори, здатні спричиняти мутації, називають мутагенними.
За походженням мутагенні фактори бувають фізичними, хімічними та біологічними.

Серед фізичних мутагенів найбільше значення мають іонізуючі випромінювання, зокрема рентгенівське. Проходячи крізь живу речовину, рентгенівські промені вибивають електрони із зовнішньої оболонки атомів або молекул, унаслідок чого останні стають позитивно зарядженими, а вибиті електрони продовжують цей процес, спричиняючи хімічні перетворення різних сполук живих організмів. До фізичних мутагенів належать також ультрафіолетові промені, підвищена температура тощо.
Ультрафіолетові промені, як і рентгенівські, в опромінених клітинах призводять до змін, які, у свою чергу, є причиною мутацій, як правило, генних, і рідше — хромосомних. Підвищена температура може збільшити частоту генних, а зростання її до верхньої межі витривалості організмів, і хромосомних мутацій.

Хімічні мутагени було відкрито пізніше за фізичні.

Значний внесок у їхнє вивчення зробила українська школа генетиків, очолювана академіком С.М. Гершензоном.
Нині відомо багато хімічних мутагенів. Наприклад, алкалоїд колхіцин руйнує веретено поділу, що призводить до подвоєння числа хромосомних наборів у клітині. Газ іприт, який використовують як хімічну зброю, підвищує частоту мутацій у піддослідних мишей в 90 разів. Хімічні мутагени здатні спричиняти мутації всіх типів.
До біологічних мутагенів належать віруси. У клітинах, уражених вірусами, мутації спостерігають значно частіше, ніж у здорових. Віруси можуть вводити певну кількість власної генетичної інформації в генотип клітини-хазяїна. Вважають, що ці процеси відігравали важливу роль в еволюції прокаріотів, оскільки віруси таким чином переносять генетичну інформацію між клітинами різних видів хазяїв

Є мутації, які виникають без помітного впливу мутагенних факторів, так звані спонтанні мутації (від лат. Спонтанеус — самочинний), наприклад, як помилки при відтворенні генетичного коду. їхні причини ще остаточно не з'ясовано. Ними можуть бути: природний радіаційний фон, космічні промені, які досягають поверхні Землі.
До мутацій здатні всі живі організми. Вони виникають раптово, а зміни, спричинені мутаціями, стійкі й можуть успадковуватися. Мутації можуть бути шкідливими, нейтральними або, надзвичайно рідко, корисними для організмів. Одні й ті самі мутації можуть виникати неодноразово. Мутагени універсальні, тобто здатні спричиняти мутації в організмів будь-якого виду. На відміну від модифікацій, мутації неспрямовані: один і той самий мутагенний фактор, який діє з однаковою силою на ідентичні в генетичному відношенні організми (наприклад, на однояйцевих близнят), може спричиняти різні типи мутацій. Разом із тим різні за своєю природою мутагени можуть викликати у генетично різних організмів подібні спадкові зміни.
Ступінь зараженості мутаційних змін у фенотипі не залежить від інтенсивності й тривалості дії мутагенного фактора. Так, слабкий мутаген, який діє нетривалий час, іноді здатний спричинити значніші зміни у фенотипі, ніж сильніший. Проте із зростанням інтенсивності дії мутагенного фактора частота виникнення мутацій зростає лише до певної межі

Різні види живих організмів і навіть різні особини одного виду, неоднаково чутливі до дії мутагенних факторів. Так, дорослі особини деяких груп членистоногих (наприклад, скорпіонів, багатоніжок-ківсяків) здатні витримувати дози радіації до 100 000 рад (1 рад = 1,07 рентгена). А для того щоб убити клітини деяких бактерій, необхідна доза близько 1 000 000 рад. Для людини смертельною вважають дозу 700 рад. При цьому, на ранніх етапах розвитку чутливість організму до мутагенних факторів вища, ніж у дорослих особин. Так, доза в 200 рад здатна вбивати зародки комарів, тоді як дорослі комахи зберігають життєздатність при дозах понад 10 000 рад.
Мутації є основним джерелом спадкової мінливості — одного з факторів еволюції організмів. Завдяки мутаціям з'являються нові алелі (їх називають мутантними). Більшість мутацій шкідлива для живих істот, оскільки вони знижують їхню пристосованість до умов існування. Проте нейтральні мутації за певних змін середовища існування можуть виявитися корисними для організмів.
Мутації широко застосовують у селекції рослин і мікроорганізмів, оскільки вони дають змогу збільшити різноманітність вихідного матеріалу і тим самим підвишцти ефективність селекційної роботи. Використовують мутації і для розроблення генетичних методів боротьби з шкідниками сільського і лісового господарств, кровосисними комахами.
У лабораторних умовах на самців шкідливого для людини виду діють мутагенними факторами (наприклад, рентгенівськими променями), які впливають на статеві клітини. Внаслідок цього такі самці стають нездатними до запліднення, їх випускають у природу, де вони паруються з самками. Відкладені цими самками яйця — нежиттєздатні. Так, не забруднюючи довкілля отрутохімікатами, можна достатньо ефективно знижувати чисельність шкідливих і кровосисних видів.


title: роСЛини

text:
Отруйні та їстівні

Гриби:
Підготував студент групи АІ-1-19 Кулик В.С
Їстівні гриби

Білий гриб - один з найбільш цінних грибів. Росте в хвойних, листяних і змішаних лісах, звичайно на прогалинах і лісових узліссях, у рідкому молодому ялиннику, на вологому ґрунті з червня по жовтень. Забарвлення шляпки в дубових лісах темно-бура, у листяних - світло-бура, у соснових - темно-бура з фіолетовим відтінком, у ялинових - червонясто-бура. Нижня сторона капелюшка в молодих білих грибів біла, з віком жовтіє і нарешті стає жовтувато-зеленою. Ніжка білого гриба товста, біля основи розширюється, жовтуватого кольору з малюнком з білих прожилок. Білі гриби часто ростуть групами по декілька штук. Діаметр капелюшка білого гриба досягає 30 сантиметрів, діаметр ніжки в основі - 10 сантиметрів. Більше всього білих грибів буває як правило в другій половині серпня. Основний спосіб заготівлі білих грибів - сушіння. У сушеному виді білі гриби на відміну від інших грибів не темніють. Саме тому вони звуться "Білий гриб". Суп із сушених білих грибів дуже ароматний, поживний і корисний. Молоді білі гриби дуже смачні в маринованому виді. Свіжі білі гриби використовуються в смаженому виді і для готування супу.

Підберезники ростуть у березових чи змішаним з березою лісах і в перелісках з червня по жовтень. Капелюшок плоско-опуклий. Верхня сторона капелюшка буває ясно-сіра, жовтувата чи темно-бура, майже чорна, знизу біла, з віком сіріє. М'якоть капелюшка біла, при зламі довго не темніє. Існує різновид підберезника, у якого м'якоть на зламі рожевіє. Ніжка сірувато-білого кольору з темними лусочками, у молодих грибів вона порівняно товста, але з віком витягається. Найкраще підберезники жарити. Капелюшка молодих грибів можна маринувати і сушити (але при сушінні гриби чорніють). З підберезників можна зварити смачний суп.

Підосичники (червоноголовці) ростуть у листяних, найчастіше в осикових лісах, у березових перелісках іноді біля сосен з липня по жовтень. Капелюшок у молодих грибів напівкулястий, краями щільно прилягає до ніжки, з віком стає плоско-опуклим. Верхня сторона капелюшка пофарбована в оранжево-червоний чи в буровато-жовтий колір. Нижня сторона капелюшка біла, з віком сіріє. Ніжка потовщена донизу, міцна, біла з темними лусочками. М'якоть біла, на зламі синіє, потім стає темно-сірою чи чорною. Червоноголовці вживають для жарення, засолювання і сушіння (гриби при цьому сутеніють). Молоді красноголовці добре маринувати. З червоноголовців можна зварити смачний суп.

Існує кілька різновидів моховиків. Найбільш відомі жовто-бурий і зелений моховик. Жовто-бурий моховик росте в соснових лісах. Забарвлення сухого бархатистого капелюшка жовте чи жовтувато-буре. Зелений чи глухий моховик росте в хвойних і листяних лісах. Забарвлення бархатистого капелюшка жовтувато-зеленувате чи коричневато - зеленувате. Нижня сторона капелюшка і м'якоть жовтуваті. М'якоть на зламі синіє. Моховики використовуються для готування других блюд (найкраще жарити) і маринування. При сушінні моховики чорніють.

МАСЛЮК. Інші назви: маслюк дійсний, маслюк звичайний, маслуха, маслюк, масляк, сосновик, чалиш. Росте в соснових борах уздовж доріг, на лісових узліссях, у сосновому молодняку серед заростей вереску, на старих гарах звичайно великими родинами з липня до пізньої осені. Віддає перевагу піщаним і суперпіщаним ґрунтам. Гриб дуже часто буває уражений личинками комах. Капелюшок діаметром до 10 см гладкий, подушкопдібна, злегка опуклий, пізніше майже плоский, слизуватий. Низ капелюшка закритий плівкою, що з віком розривається й утворює кільце навколо ніжки. Шкірочка капелюшка начебто змазана олією (звідси і назва гриба), легко відокремлюється від капелюшка. М'якоть м'яка, ніжна, ледве кислувата, жовтуватого кольору, із приємним фруктовим запахом. Ніжка довгу до 11см, товщиною до 3см, щільна, циліндрична, з білим кільцем, у старих грибів бурувата, небагато зерниста над кільцем, під кільцем гладка.Подібності з отруйними і неїстівними грибами не має. Схожий на suillus granulatus (маслюк літній), але відрізняється від нього наявністю кільця на ніжці і більш слизуватим капелюшком. Схожі на нього так само suillus variegatus Fr (моховик жовто-бурий) і suillus bovinus Fr (козляк). Моховик відрізняється відсутністю кільця на ніжці, посинінням м'якоть на зламі і брудно-жовтим чи коричнюватим трубчастим шаром, а козляк-отсутствием кільця, більш великими порами, пружною м'якіттю. Отрутних двійників не має. Слово luteus у назві гриба означає "жовтий". По змісту жирів і вуглеводів маслюки випереджають boletus edulis Fr(боровики). Один з найпоширеніших видів їстівних грибів, по своїй врожайності в хвойних лісах займає перше місце. Їстівний, смачний гриб другої категорії, по смакових якостях дуже близький до білих грибів. Перед уживанням шкірочку з капелюшка краще зніміть. Вживається в сушеному, свіжому, маринованому і солоному виді.

Опеньки ростуть великими родинами на пеньках, на коренях, іноді уздовж тріщин хвойних і листяних дерев з кінця серпня до заморозків. Іноді можна знайти пеньок, цілком покритий опеньками як шапкою. Опеньки часто можна знайти в зарослях лісової кропиви. Капелюшок в опеньків зверху сірувато-жовтий, чи буруватий з лусочками, знизу пластинчастий, білий. Ніжка тонка з кільцем (залишок плівки, що у молодих грибів закриває нижню частину капелюшка. М'якоть біла з приємним запахом. Опеньки можна жарити, сушити, солити. З опеньків виходить дуже смачний суп. Дрібні опеньки найкраще маринувати.

Печериці ростуть на перегнійному ґрунті, на гнойових і сміттєвих купах, у городах, на лугах, у доріг. Капелюшок м'ясисто-білий, із сіруватим чи розоватим відтінком з дрібними буруватими лусочками, у молодих грибів напівкруглий, потім стає зонтоподібним. М'якоть біла, на зламі рожевіє. Нижня сторона капелюшка (пластинки) у молодих грибів рожева, з віком стає червоно-бурою і коричневою. У молодих грибів нижня сторона капелюшка затягнута білою плівкою, що згодом розривається і залишається на ніжці у виді кільця. Ніжка біла щільна. Печериці можна розводити штучно за допомогою шматочків грибниці в спеціальних темних чи приміщеннях на грядках із гною. Печериці використовуються для готування других блюд, для сушіння і маринування.

Лисички ростуть великими родинами в хвойних і змішаних лісах з липня по жовтень. Капелюшок у молодих грибів опуклий, у дорослих грибів стає увігнутим з нерівними краями. Забарвлення капелюшка і ніжки яєчно-жовте. М'якоть жовта з приємним запахом. Лисички майже ніколи не уражаються червоточиною. Уживаються для готування других блюд (для жарки) і для засолювання.
Глива дуже розповсюджений гриб, паразитує на листяних, рідше-хвойних пеньках, часто густими пучками, тісно зростючись в основі. Глива має два основних періоди навесні і пізньою осінню, а так само охоче росте в холодне літо. Капелюшок може бути в діаметрі від 5 до 15 см., напівкруглий, раковиноподібний. Він розширюється, біля ніжки може бути помітна виїмка. Шкірочка зовсім гладка, гола, глянсова, її колір змінюється від чорнувато-фіолетового до шиферно-голубого, а так само може бути сіро-коричневої чи сіркою. М'якоть біла, товста, у ранньому віці ніжна, пізніше-пружна і волокниста, запах і смак приємні. Пластинки часті, різної довгі, біля ніжки з перемичками. До полів звужуються і ростуть униз ( сходяться по ніжці). Їхній колір спочатку кремово-білуватий, пізніше - слонової кісти. Споровий порошок білого кольору. Ніжка коротка, розташована головним чином збоку (ексцентрично), має основу з повстяним покриттям. У багатьох екземплярів непомітна, у кращому випадку це нечітке місце прикріплення до деревини. Зустрічаються різні колірні варіанти подібних грибів, наприклад pleurotus pulmonarius-має світлий капелюшок і жовтувату м'якоть зі слабо-ганусовим запахом. Отруйних двійників не має. Слово ostreatus у назві гриба означає "устричний". Подібні гриби ростуть на букових і тополиних пнях, соломі й інших рослинних субстратах. Їстівний гриб четвертої категорії, смакові якості гарні. Використовується у свіжому виді в супах, печені, пирогах, приправах, причому краще в суміші з іншими грибами, а так само в маринованому і солоному видах. Гриб культивується в промислових масштабах у багатьох країнах світу
Оленячі роги

А на відмерлих галузях дерев можна зустріти хрящувато - студенистый гриб, що схожий на вухо людини. Його називають «Іудине вухо». Усі ці «вуха» цілком їстівні.

ЧасничникЦей маленький грибок можна знайти в хвойних лісах, що росте на ялинових і соснових голках. Розселяється завжди родинами, іноді дуже великими, найбільше часто потрапляється часничник після дощу. Маленький мешканець хвойних лісів з капелюшком у діаметрі максимум 1-2см. протискується з-під землі як ґудзик. Дорослі, що вже розкрилися екземпляри відрізняються дуже тонкими полями і колоколовидной формою капелюшка, що розширюється і під кінець має навіть маленьке поглиблення чи западину посередині. Шкіра капелюшка пружна, гладка, з невеликими бороздками по краях. У сиру погоду грибок поглинає воду, і можна краще розглянути червонясто-м'ясний колір капелюшка. У суху погоду цей колір тьмяніє. Хвилясті пластинки досить далеко розташований друг від друга, опуклі, різної довгі і білий колір, іноді з блідо-червонуватим відтінком. Ніжка дуже тонка, у висоту досягає 4-6см., у напрямку до основи звужується, колір коливається між біляво-червоним і темно коричневим, у верхній частині колір ніжки звичайно світліше. М'якоті дуже мало, вона тонка і має сильний часниковий запах, що не зникає навіть після кулінарної обробки. Хоча цей гриб і віднесений до розряду маловідомих, багато грибників люблять використовувати його як приправу, тому що його сильний часниковий аромат не зникає навіть під час готування. Його сушать, подрібнюють у порошок і вживають у такому виді.

Дощовик їстівний — курявка, порхавка, морюха, бздюха. Плодове тіло спочатку майже кулясте, потім обернено-грушоподібне, 2—8 см заввишки, біле, білувате, жовтувато- або сірувато-біле, зовні більш або менш шипасте, всередині спочатку біле, наче вата, при достиганні оливково-червоне, порохняве, достигле з отвором у центрі. Спори 3,5-4 мкм, темно-бурі.
Плодове тіло дощовика їстівного здатне виростати після дощу до 30 см за добу. Тому побутує вислів: «Ростуть немов гриби». Зустрічається на усіх материках окрім Антарктиди. Зустрічається по всій Україні. Росте у листяних і хвойних лісах, степах, на луках.
Збирають гриб з весни до осені. Дуже добрий їстівний гриб у молодому стані, поки м'якуш білий. Використовують вареним і смаженим тільки в день збирання, поки м'якуш чисто білий. Використовують у народній медицині як кровоспинний засіб і при лікуванні нирок.

Сироїжка вонюча, сироїжка ароматна Місцева назва — смердюк. Шапка 4-8(10) см у діаметрі, опукла, опукло- або плоскорозпростерта, червона, пурпурова, фіолетово-пурпурова, жовтувато-коричнева, бурувато- або зеленувато-оливкувата, гола, з тонким, гладеньким краєм. Пластинки білуваті, згодом сірувато-буро-жовті. Спорова маса вохряно-жовта. Спори жовтуваті, 9-13 Х 8-11 мкм, шипуваті. Ніжка щільна, 3-7(9) Х 1,2 см, біла або червонувата, з часом сіріє. М'якуш щільний, білий, згодом сірів, при розрізуванні бурів, солодкий. Гриби, що полежали, набувають запаху оселедця. М'якуш молодих грибів пахне оселедцем лише при підсиханні.
Зустрічається по всій Україні у листяних і хвойних лісах. Збирають у липні — листопаді. Добрий їстівний гриб. Використовують його свіжим.
Отруйні та неїстівні гриби

Шапка 5-20(30) см у діаметрі, напівсферична, пізніше опукло-подушкоподібна або плоскорозпростерта, брудно-біла, сірувата, сіра, оливкувато-сіра, повстиста, згодом гола. Шкірка не знімається. Пори спочатку жовті, пізніше криваво-червоні, при достиганні червоно-оливкові, від дотику синіють. Спори 11-14 Х 5-7 мкм. Ніжка 4-18 Х 3-5 см, щільна, жовто-червоно, з темно-червоною сіткою. М'якуш білуватий, у ніжці вгорі жовтуватий, при розрізуванні на повітрі трохи червоніє, потім синіє — з неприємним запахом, проте з приємним смаком.
Отруйний гриб, до деякої міри подібний до дубовика та синяка зернистого, від якого чітко відрізняється світлою шапкою. Росте у листяних лісах (під дубом, буком,грабом), у червні-вересні. Поширений на Поліссі, у лісостепу.

Мухомор зелений, бліда поганка — дуже отруйний гриб родини пластинникових Місцева назва — гадючка, блекітниця, мухомор гадючий.
Шапка 4-10 см у діаметрі, напівсферична, згодом опуклорозпростерта, зеленувата, оливкувата, кольору бронзи, зрідка оливкувата-коричнювата, гола, з гладеньким плоским краємПластинки білі. Спорова маса біла.  Ніжка 5-10 Х 0,8-2 см, донизу поступово потовщується, біла або оливкувата-мережчата, з порожниною, з широким, зверху гладеньким жовтуватим, з внутрішнього боку рубчастим білим кільцем, внизу з вільною, мішкуватою, з нерівним, лопатеподібним краєм білою піхвою. М'якуш білий, солодкий, спочатку без особливого запаху, пізніше з неприємним запахом. Плодове тіло шляпконіжечне, у молодому віці яйцевидне, повністю покрите плівкою. Капелюшок 5-15 см, оливкова, зеленувата або сіренька, від напівкулевидної до плоскої форми, з гладким краєм і волокнистої поверхнею.М'якуш білий, м'ясистий, не змінює колір при пошкодженні, зі слабко вираженим смаком і запахом.Смертельно отруйний гриб, який іноді помилково збирають замість печериць та зеленої сироїжки. Росте мухомор зелений у листяних і мішаних лісах, під дубами, буками, часто під кущами ліщини; в окремі роки у великій кількості, у серпні — вересні, іноді з липня по жовтень включно. Поширений по всій Україні.
Мухомор червоний Місцева назва — маримуха, мухаїр, жабурка. Шапка 5-12(20) см у діаметрі, напівсферична, згодом опукло- або плоскорозпростерта, з тонким рубчастим краєм, цегляно-червона різних відтінків, жовто-червона, червона-оранжева, з численними білими пластівцями, які після дощу іноді зникають. Пластинки густі, тонкі, білі. Спорова маса біла. Ніжка 5-13(18) × 1-3(4) см, циліндрична, з великою бульбою, щільна, пізніше з порожниною, гола з широким білим (по краю жовтим) кільцем, з прирослою у вигляді концентричних, бородавчастолускатих смуг піхвою. М'якуш білий, у периферичному шарі тканини шапки жовтуватий без особливого запаху. Отруйний гриб. Росте у хвойних і листяних лісах групами, часто. Плодові тіла утворює з липня по листопад. Поширений по всій Україні. Використовують у гомеопатії при атеросклерозі, невралгії та зниженні загального тонусу. Мухомор червоний містить отрути: мускарин, мікоатропін.

Опеньок несправжній — вид грибів схожий на їстівний, але менший за нього, тонкіший та не має плівки. Шляпка несправжнього опенька округло-плоска, сіро-жовтого кольору, в центрі червонувата. Пластинки зеленувато-сірого кольору. М'якоть має гіркий смак. Росте групами на березових пеньках
.
Дощовик несправжній Місцева назва — твердошкір жовтий. Плодове тіло приплюснуто-круглясте, 2-4-6(8) см у діаметрі, рудувато-сірувато-коричнювате або кольору горіха, дрібно-, зрідка крупнолускате, часто тріщинувате, щільне, всередині спочатку білувате, з неприємним запахом, пізніше оливкуватокоричневе з світлішими тяжиками, далі коричневе, порохняве. Неїстівний; отруйний гриб. Росте по всій Україні в листяних і хвойних лісах на узліссі, край доріг, з червня по листопад. Дощовика несправжнього часом помилково збирають замість дощовика їстівного.

Строчок звичайний (Gyromitra esculenta (L.) Pers.) Місцева назва — сморож, піструк, бабура. З родини гельвелових — Helvellaceae.
Шапка 3-6 см заввишки, куляста, кутасто-куляста, мозкоподібно-звивисто-складчаста, спочатку рудувато- або каштаново-коричнева, пізніше темно- або буро-коричнева, з порожниною. Спори 17-20(22) Х 8-12 мкм. Ніжка коротка 3-5 см завдовжки, білувата, суха, з порожниною. М'якуш білуватий, з приємним запахом.
Смертельно отруйний гриб. Іноді його помилково збирають замість зморшка їстівного, від якого він чітко відрізняється будовою шапки та формою плодового тіла. Природа токсинів, властивих строчку, остаточно не з'ясована.
Зустрічається по всій Україні. Росте навесні у соснових і мішаних лісах, переважно на узліссі, уздовж ровів, доріг. У листяних лісах, на галявинах, узліссі, на вологих місцях росте навесні отруйний строчок великий

Павутинник оранжево-червоний отруйний Шапка 3-8 см у діаметрі, тупо конусоподібна, з жовтою кортиною, згодом опукло розпростерта, з тупим горбом у центрі, з опущеним, тріщинуватим краєм, руда, оранжево-руда, цегляно-коричнювата, у центрі темніша, тонкоповстиста, темноволокнисто-луската. Пластинки рідкі, широкі, оранжуваті, потім червонувато-руді. Спорова маса іржаво-коричнева.  Ніжка 3-9 Х 0,4-1,5 см, часто До основи трохи звужується і переходить у коренеподібний виріст, щільна, золотисто-жовта (або вохряна), внизу руда-коричнева, гола. М'якуш у шапці червонувато-коричнюватий, у ніжці жовтий, трохи пахне редькою. Розчин соди забарвлює шкірку шапки та ніжки у чорний колір.
Поширений у західному Поліссі. Росте у листяних та хвойних лісах у вересні — жовтні. Дуже небезпечний отруйний гриб, спричиняв тяжке, іноді смертельне захворювання.


"Селекція Тюльпанів"


Папоротеподібні. Розмаїтість папоротеподібних. Лабораторна робота № 14. Будова щитника звичайного, або чоловічої папороті


title: "Риби наших водоймів"

text:
Риби наших водойм!

Болівійський метелик
Болівійський метелик-це ендемічний вид риб з басейну річки Амазонки, басейнів річок Бразилії та Болівії. Види є частиною родини цихлід і входить в підродину Geophaginae.
Це популярні акваріумні риби, що відома під торговими назвами: болівійский метелик, цихліда з рубіновою короною.
Цей вид зустрічається в м'якій, кислій теплій воді басейнів річок Маморе і Гуапор́е в Болівії і Бразилії.
Одна із морф М. altispinosus, відома акваріумістам як Mikrogeophagus sp. «Zweifleck/Two-patch», знайдена в верхній Ріо Гуапор́е в Бразилії
 Опис
Самець болівійського метелика
Цей вид схожий на більшість геофагових цихлід. Найбільший розмір сягає близько 8 см. Голова і передня половина тіла жовті, переходять до олівково-сірого ззаду. Є вертикальна чорна смуга через очі, і шість непримітних поперечні смуг вздовж тіла, третя смуга темніша в центрі. Перші кілька променів спинного плавника є чорні. Анальний і тазові плавці мають той же відтінок червоного, і додатково яскраві синіі променіі і точки.
Цей вид має обмежений статевий диморфизм, зрілих самці трохи більші.
Розмноження
Болівійський метелики належать до цихлід, що відкладають ікру на відритий субстрат. Після залицянь, самка відкладає приблизно 100-200 ікринок коричневого кольору на підготовлену поверхню, як правило, на плоский камінь.
Ікра відкладається лініями, самка кладе один рядок, самець проходить над ним і запліднює ікру, самка потім продовжує класти наступний рядок, і так далі.
В акваріумах за температури 27ºC ікра розвивається близько 60 годин. Протягом цього часу, самка проявляє турботу за ікрою і, часто, додає пісок, щоб, можливо, замаскувати ікру.
Новонароджені личинки переміщуються в роті батьками в неглибокі ямки вириті з боку самцем під час залицяння. Мальки починають вільно плавати через 7 днів.

Золота рибка

Це була одна з перших домашніх риб і є одною з найпопулярніших акваріумних риб. Відносно невеликий член сімейства коропових(який також включає коі, коропа і карася), золота рибка — одомашнена версія темносірого/оливковoго/коричнєвого коропа(Carassius auratus) родом зі Східної Азії (вперше одомашнений в Китаї більше тисячі років тому) була завезена в Європу в кінці 17 століття. Мутації, які призвели до золотої рибки відомі також у інших коропових видів, таких як короп і лин. Є багато різновидів домашніх золотих рибок.
Дикий Сріблястий карась жовтавого кольору. Перші золоті рибки могли мати такий вигляд.
Золота рибка може вирости до максимальної довжини 58 см і максимальної ваги 4 кг, хоча це буває рідко, більшість золотих рибок виростає лише до половини цієї величини. За оптимальних умов, рибки можуть жити більш 40 років. Тим не менше, більшість домашніх рибок живуть зазвичай від шести до восьми років.
Від них і веде свій родовід золота рибка з усіма її різновидами. Акваріум для золотих рибок повинен бути просторим, з ґрунтом з великої гальки або гравію. Прекрасні рибки «в душі» залишилися карасями і так само, як і карасі, риються в ґрунті, і викопують рослини. Тому доводиться мати в акваріумі потужні фільтри і висаджувати рослини з міцною кореневою системою або в горщиках.

Цихліди
                                                       Цихліди
Цихлі́ди, інколи Цихлові (Cichlidae) — родина риб ряду окунеподібних (Perciformes).
Цихліди мают широкий діапазон розмірів тіла, — від видів меньше ніж 2,5 см завдовжки (наприклад, самка Neolamprologus multifasciatus) до набагато більших, що наближаються до 1 м завдовжки (наприклад Boulengerochromis і Cichla).
Група цихлід являє настільки ж широке різноманіття форм тіла, починаючи з досить приплюснутих з боків видів (таких як Altolamprologus, Pterophyllum, та Symphysodon) й до видів, тіло яких циліндричне і дуже подовжене (таких, як Julidochromis, Teleogramma, Teleocichla, Crenicichla, та Gobiocichla). В цілому, однак, цихліди, як правило, середнього розміру, мають тіло овальної форми й незначно приплюснуте з боків.
Багато цихлід, особливо тиляпії є промисловими рибами, в той час, як інші види цінуються через свої ігри (наприклад, вид Cichla). Багато видів, включаючи скалярії, оскари й дискуси також високо цінуются в торгівлі акваріумними рибами.
Цихліди є також родом хребетних з найбільшою кількістю видів, що знаходяться під загрозою зникнення, більшість таких видів знаходится в групі haplochromine.

Скалярія
Рід популярних прісноводних акваріумних рибок із родини цихлід. Назва походить від грец. pteron — «крило», та грец. phyllon — «листок». Мешкають скалярії в басейнах річок Амазонки, Оріноко та Есекібо, що знаходяться у Південній Америці. Іноді для представників роду використовується назва Скаля́рії, але насправді ця назва стосується лише одного виду - Pterophyllum scalare. Також іноді для представників роду використовується назва Риби-ангели (переклад з англ. Angelfish).
Характерна форма тіла скалярій — тулуб тонкий, якщо дивитись спереду, та широкий, якщо дивитись збоку, з високими трикутними спинним та анальним плавцями — є нетиповою для інших цихлід. Вона свідчить про те, що скалярії водяться здебільшого у водоймищах з нешвидкою течією та ховаються серед рослин. Існують варієтети та форми, які відрізняються кольором, візерунком, довжиною так формою плавників тощо.
Скалярії є хижаками. В акваріумах відносно невибагливі, харчуються штучними кормами, придатними для всіх акваріумних рибок. Також полюють на менших риб. Ведуть денне життя.
Одною з особливостей цих рибок є моногамність — рибки утворюють пари на все життя. Бувають випадки, що скалярія гине, втративши свого партнера. Фітофіли — ікру відкладають на листок рослини, також на камінь чи іншу подібну поверхню, яку перед тим чистять. Батьки охороняють ікру та ще деякий час мальків.
В данний час рід налічує 3 видів риб родини Цихлові.

Неон червоний
Неон червоний (Paracheirodon axelrodi) — одні з найкрасивіших, улюблених і відомих акваріумних риб. Ці риби дуже миролюбні. Відкриття цього помітного виду виявилося для акваріумістів усього світу величезної сенсацією. Вже незабаром після посадки збирається зграя, яка навряд чи розпадеться. Чим більше число риб, тим більше враження справляє ця зграя. Воліють акваріум з густою рослинністю і темним дном. Призначені для утримання в змішаних акваріумах з водою, багатої киснем і без нітратів. Вода: 24-27 °С; рН 5,0-6,5; м'яка, dН 3-8 °. Ареал проживання: Колумбія, Бразилія

Презентацію виконала Троцюк Ірина!!!


title: "Провідні тканини рослин"

text:
Провідні тканини
 рослин
Провідні тканини рослин —
тканини, основною функцією яких є проведення по рослині води та розчинених у ній органічних та неорганічних речовин.

Флоема—
головна провідна тканина судинних рослин, що проводить органічні речовини у низхідному напрямку
Основні клітини флоеми — ситоподібні трубки

Ксилема -
тканина наземних рослин, що служить для проведення води і мінеральних солей від коріння вгору по рослині до листя. Складається з власне провідних  і механічних  клітин, а також з деревинної і променевої паренхіми.


Розмаїтність птахів


Проростання насіння, умови його підростання


Роль бактерій у природі і значення у житті людини
БАКТЕРІЇ – КОРИСНІ ЧИ

ШКІДЛИВІ?
ЦІКАВО   ЗНАТИ
Мозковий    штурм
Чи існують “хороші” бактерії, які допомагають знищувати “ погані”?

Якщо знищити всі бактерії в організмі, чи буде тоді людина жити довше?

Яких на світі бактерій більше: корисних чи шкідливих?
Групи бактерій за ступенем небезпечності для людини
1.особливо небезпечні ( бактерії, що спричиняють висипний тиф, чуму, холеру, сибірську виразку, орнітоз)
2 небезпечні ( туберкульозна паличка- збудник туберкульозу, дифтерійна паличка-збудник дифтерії, збудники черевного тифу та сальмонельозу)
3. умовно небезпечні ( бактерії, які живуть на тілі людини або всередині організму і не завдають шкоди людині. Наприклад кишкова паличка.
4. безпечні
Обережно –ботулізм!
Ботулізм спричиняє бактерія, яка живе в безкисневому середовищі( в консервних банках при неправильному їхньому  зберіганні або обробці). Вона виділяє токсин ( отруту) яка здатна вбити людину( 0, 1мг смертельна доза). Тому треба пам’ятати – консерви з роздутими кришками не можна вживати в їжу.
Шляхи зараження хвороботворними бактеріями
Корисні бактерії
За чисельністю переважають саме корисні бактерії. Їх частка становить 70-80%.Решта припадає на умовно небезпечні бактерії ( з тих, що живуть в організмі людини)
Молочнокислі   бактерії
Молочнокислі бактерії можуть самостійно розвиватись у молоці, викликаючи його скисання. При цьому утворюється сметана, кефір та ін. молочнокислі продукти.
Біфідобактерії заселяють в організм з молочнокислими продуктами  для кращої роботи кишечника.

З молока за допомогою бактерій Лактобацілюс отримують масло, сир, йогурт
З молока за допомогою бактерій Лактобацілюс отримують масло, сир, йогурт

Роль бактерій у природі
Фотосинтезуючі - ціанобактерії
Бактерії – найдавніші жителі нашої планети
Архебактерії

Приклад            “ чорних курців” на дні Світового океану
Бактерії симбіонти
В И С Н О В К И
1. Людина живе в оточенні бактерій, як шкідливих так і корисних.
2.Дотримання правил гігієни дає змогу значно знизити ризик бактеріальних інфекцій.
3.Корисних бактерій набагато більше, ніж шкідливих.
4.Особливо корисними для здоров’я людини є бактерії, які перешкоджають розвитку хвороботворних.
5.Умовно небезпечні бактерії за певних умов можуть стати небезпечними і викликати захворювання.
6.Бактерії відіграють значну роль в процесах очищення планети від органічних решток і продуктів ж-ті живих істот
7.Ціанопрокаріоти живляться як рослини – шляхом фотосинтезу .
8. Завдяки ціанопрокаріотам на Землі виникла киснева атмосфера
9. Бактерії є найдавнішою групою живих організмів нашої планети.
10.Людина широко застосовує бактерії для вироблення продуктів харчування.
Я вивчив…Я вперше замислився…Нове у нашому занятті…Головне що я хочу сказати…


title: Селекція великої рогатої худоби

text:
Селекція великої рогатої худоби
Велика рогата худоба належить до одноплідних видів ссавців. Тому від однієї корови можна отримати в кращому випадку одне теля на рік, у той час, як в її яєчнику містяться сотні тисяч незрілих статевих клітин (ооцитів), що представляють величезний генетичний резерв.
Кардинальне вирішення проблеми прискореного відтворення худоби полягає в тому, щоб перейти до нетрадиційних способів збільшення плодючості. Для цього застосовується цілий ряд біотехнічних методів, розроблених на основі поглиблених досліджень репродуктивної функції, її регуляції, а також на вдосконалення прийомів маніпуляції з ембріонами, статевими і соматичними клітинами. У перспективі розглядається біотехнологія як основа прискореного відтворення високопродуктивних тварин і цілих популяцій.
Останнім часом набула практичне значення трансплантація ембріонів, яка розглядається як ефективний метод біотехнології прискореного розмноження високоцінних племінних тварин.
Ярославська порода
Ярославська порода великої рогатої худоби , порода молочного напрямку продуктивності. Виведена в 19 ст . в Ярославській губернії тривалим відбором найбільш продуктивних місцевих тварин . У тварини яскраво виражений молочний тип статури , добре розвинений кістяк , розтягнутий тулуб , вим'я велике , залозисте , чашообразне . Масть в основному чорна , голова біла з чорними " очками " , черево і кінцівки білі ; зустрічаються червоні тварини з білою головою. Бики важать 800-900 кг , іноді до 1200 кг , корови 450-550 кг . При інтенсивному вирощуванні бички до 1,5 -річного віку важать 440-450 кг , забійний вихід 60-62%. Середні надої корів у племінних господарствах 3500-4000 кг , рекордний 9267 кг; жирність молока 4-4,2 %
Джерсейська порода
Джерсейська порода великої рогатої худоби є однією з найбільш старих і жирномолочних. Порода була виведена на острові Джерсі. Достовірні дані про походження джерсейської породи відсутні, але передбачається, що ця порода була виведена від місцевої худоби Нормандії і Британії, яка була вдосконалена представниками інших порід.
Джерсейська худоба має щільну суху мускулатуру і легкий тонкий кістяк. Зріст у корів низький (висота в холці становить 120 - 123 см). Голова невелика, легка, з сильно розвиненими надбрівними дугами і укороченою лицьовою частиною, лоб широкий, з увігнутим профілем.
Кращі корови цієї породи дають за одну лактацію до 10000 - 14000 кг молока. Вміст жиру становить 5,2 - 5,8%, а у деяких корів - більше 8,0%, білка - 3,7 - 3,9%. До того ж у деяких корів висока молочність поєднується з високою жирністю молока.
Лебединська порода
Лебединська порода великої рогатої худоби , порода молочно -м'ясного напрямку продуктивності. Виведена в колгоспах і радгоспах Сумської області УРСР (назва від м. Лебедин - центру Сумської області) схрещуванням сірої української худоби зі швецким і подальшим розведенням кращих порід " в себе " . Затверджена в 1950, худоба Лебединської породи пропорційної статури з добре вираженими м'ясними формами. Масть в основному сіро -бура , більш темна на передній частині тулуба і боках . Молочна продуктивність корів 3000-3700 кг молока за лактацію , в племзаводах 5000-6000 кг . Рекорд 12300 кг . Жирність молока 3,8-3,9 %. Маса биків 850-1000 кг , корів 500-550 кг . Тварини скороспілі . Молодняк до 18 міс важить 380-420 кг . Забійний вихід 55-58 %. Розводять породу в Сумській , Харківській та Чернігівській області.
Дякую за увагу!


Охорона навколишнього середовища після нафтопереробки


title: "Пантера"

text:
Пантера
Як ви думаєте чи пантера це окремий вид тварин?
Ні. Вони належать до родини котячих, так само як і тигри.
Цікаво що забарвлення пантер зумовлено  особливою пігментацією. Але на жаль це дуже рідкісне явище.
Але також не потрібно забувати що пантери це дикі тварини. І вони здатні нападати на людей. пантери взагалі не відчувають страху перед людьми.
Тому вони селяться близько до селищ та містечок.
         Пантери це нічні мисливці.
Полюють переважно по одинці.
Цікавий факт:  якщо пантера  сита то вона не нападе навіть на маленького баранчика який проходить біля його носу.
А якщо вона голодна то може напасти навіть на людину.
Живуть пантери  переважно в тропічних лісах. Але надзвичайно багато їх на острові Ява.
 Своїми розмірами вони не дуже відрізняються від своїх родичів тигрів. 85-160 см в довжину(без хвоста). Вага 35-45 кг в окремих випадках може перевищувати 100 кг.
          Виконав Бендас Юрій.


title: Органогенні елементи.

text:
  Органогенні елементи

Періодична система Д.Менделєєва стала важливою віхою у розвитку атомно-молекулярного вчення. Завдяки їй склалося сучасне поняття про хімічний елемент, були уточнені уявлення щодо простих речовин і сполук.
Із понад 100 хімічних елементів в організмах зустрічаються понад 80.  Одні з них є обов’язковими в усіх організмах без винятку, інші – лише в окремих.
Хімія в організмах

Чотири елементи відносять до органогенних, оскільки їхня сумарна частка становить майже 98% маси живих істот.
Вони є основними складовими органічних сполук. До них належать:
Гідроген – Н;
Карбон – С;
Нітроген – N;
Оксиген – О.
Хімія в організмах

Гідроген (Н) - хімічний елемент, що є складовою частиною майже всіх природних неорганічних та органічних сполук, найважливіша з яких вода.
Він входить до складу нафти, кам‘яного вугілля, деяких мінералів.
Сполуки з неметалами та металами називаються гідриди. Гримучий газ - суміш водню з киснем є вибухонебезпечним.
Гідроген (Н)

Проста речовина Гідрогену - водень H2 - газ без кольору, запаху і смаку. Погано розчинний у воді та інших розчинниках, а добре в багатьох металах.
Водень найлегший газ, він легший за повітря в 14,5 разів. Молекули водню рухаються швидше молекул будь-якого іншого газу і тим самим швидше можуть передавати теплоту від одного тіла до іншого.
Він виникає при гнитті і бродінні органічних речовин, тому міститься в кишкових газах людини і тварин.
Гідроген (Н)

Карбон є складовою частиною молекул усіх органічних і багатьох неорганічних сполук.
Входить до складу зовнішнього скелету: черепашок форамініфер, молюсків, кутикули десятиногих раків також до складу внутрішнього скелету хребетних тварин.
Карбон (С)

Карбон входить до складу вуглекислого газу, який фіксують рослини в процесі фотосинтезу, чим забезпечує їхнє повітряне живлення.
Деякі інші організми здатні також до фотосинтезу: пурпурні та зелені сіркобактерії, ціанобактерії, евгленові.
 З виникненням життя єдиним джерелом вуглецю для утворення органічної речовини є вуглекислий газ біосфери.
Карбон (С)

Карбон (С)

Атоми Нітрогену входять до складу мінеральних сполук, які споживають з грунту рослини, тому сполуки Нітрогену сприяють росту рослин та підвищенню їхньої зимостійкості.
Азот переважає серед інших атмосферних газів – близько 79%. Його засвоюють з атмосфери азотфіксуючі та ціанобактерії.                                 Завдяки цьому сполуки Нітрогену                    надходять у грунт, зберігаючи та                підвищуючи його родючість.
Нітроген (N)

Нітроген входить до складу білків та інших органічних речовин, його сполуки необхідні для нормального росту організмів.
Нітроген входить до складу хітину – складової клітинної стінки грибів і зовнішнього скелету членистоногих, яка надає їм                           додаткової міцності.
В медицині вуглець використовується під назвою “вугілля активоване”, яке використовують при диспепсії,                   метеоризмі, харчових та інших                      отруєннях в якості лікарського засобу.
Нітроген (N)

Нітроген - хімічний елемент два атоми якого, об'єднюючись, складають молекулу хімічної речовини азоту, що є головною складовою частиною повітря.                У формі нітратів і солей амонію,                                       входить до складу вугілля, нафти,                                   алкалоїдів, білкових речовин.
Азот малорозчинний у воді. При                                   звичайних умовах азот хімічно малоактивний, але при високих температурах і тиску та при наявності каталізаторів, азот утворює сполуки з воднем, металами, киснем.

Нітроген (N)

Аміак - сполука азоту і водню застосовують для виробництва азотної кислоти і азотних добрив.
Його використовують для добування аміачної води (розчин аміаку у воді), яку застосовують у с/г (як добриво), в медицині і в повсякденному житті. Аміачну воду іноді називають гідрооксидом амонію, а в побуті – нашатирним спиртом.
Нітроген (N)

Оксиген (О)
Оксиген - хімічний елемент, простими речовинами якого є гази кисень та озон.
Кисень - безбарвний газ без запаху і смаку. При температурі 183°С він скрапляється у рідину голубуватого кольору, яка при 218,7°С замерзає в синю кристалічну масу.
Розчинність кисню у воді невелика і при звичайній температурі становить всього                  3,1 см³ в 100 г води.
Для потреб поступає в сталевих балонах             під тиском близько 150 атм.

Оксиген (О)
Оксиген в цілому становить 30-85% маси тваринних і рослинних тканин. Він входить до складу білків, нуклеїнових кислот, жирів, вуглеводів.
Зелені рослини і деякі бактерії є джерелом вільного кисню на Землі.

Оксиген (О)
Вільний кисень відіграє велику роль в біохімічних і фізіологічних процесах, зокрема в диханні. Він забезпечує дихання більшості живих організмів на Землі.
Крізь легені кисень потрапляє                                    у кров, розноситься з нею по                                      всьому організму і в клітинах                       забезпечує перебіг реакцій                            окислення.
Реакції окислення відбуваються і в рослинах, які також поглинають кисень у час дихання.

При недостаньому постачанні організму тварин і людини киснем розвивається гіпоксія.
Фізіологічна дія кисню різнобічна, але вирішальне значення має здатність відшкодовувати дефіцит кисню в тканинах організму при гіпоксії - недостатньому постачанні тканин киснем або порушенні його засвоєння.
Оксиген (О)

Оксиген (О)
Оксиген використовується для загального поліпшення обмінних процесів у комплексній терапії серцево-судинних захворювань, порушень обміну речовин та інших патологічних станів, пов'язаних з                кисневою недостатністю організму.
Чистим киснем користуються для дихання також льотчики при високих польотах, водолази, та на підводних човнах.
Кисневі подушки застосовують при деяких захворюваннях для полегшення дихання.

В анестезіології кисень широко використовують в суміші із                                  засобами для інгаляційного                                    наркозу, а також призначають в післяопераційний період.
Кисень ефективний для лікування гальмінтозів, аскаридозу, трихоценофельозу.
Кисень володіє антисептичними властивостями, він використовується для анаеробної інфекції.
Оксиген (О)

Органогенні елементи


Поняття “деградація природи”.
Причини і наслідки деградації природних компонентів. Поняття стійкого “консервативного” і нестійкого “прогресивного” компонентів природи.
План
Поняття “деградація природи”. Причини і наслідки деградації природних компонентів.
Типологія геосистеми за співвідношенням природних і антропогенних угідь.
Типологія компонентів природного середовища за стійкістю до деградаційних процесів.
Нормативні показники якості природного серидовища.

Поняття “деградація природи”.
Під деградацією розуміють природне
або антропогенне спрощення, зниження
господарського й естетичного
потенціалу ландшафту
або його компонентів.
Деградаційні процеси в атмосфері.
Відбуваються в наслідок:
Аерозольного забруднення.
Пилового забруднення.
Шумового забруднення.
Радіаційного забруднення.
Електромагнітного забруднення.
Аерозольне забруднення.
Пилове забруднення.
Шумове забруднення.
Радіаційне забруднення.
Електромагнітне забруднення.
Причини деградації водного середовища.
Механічне.
Фізичне.
Біологічне.
Механічна деградація води.
Фізичний та хімічний вплив.
Причини деградації грунтів.
Ерозія ґрунтів.
Засолення ґрунтів.
Забруднення ґрунтів.
Заболочення ґрунтів.
Ерозія ґрунтів.
Водна
Вітрова
Засолення ґрунтів.
Забруднення ґрунтів.
Заболочення ґрунтів.
Оцінка щодо деградації.
Починаючи з 1945 року, у світі значної деградації зазнали близько 17%(понад 1,2 млрд. га) родючих земель, при чому 9 млн. га повністю не придатні
Типологія геосистем.
	Співвідношення природних і деградованих угідь:
Антропогенні(75%)
Природно-антропогенні(50-75%)
Антропогенно-природні(50-25%)
Природні(25-0%)
Типологія компонентів природного середовища.
	За стійкістю деградаційних процесів:
Стійкі ”консервативні”.
Нестійкі “прогресивні”.
		До стійких відносять літогену основу ландшафту й атмосферу.
		Нестійкі - це живі організми та ґрунтовий покрив.
Нормативні показники якості природного середовища.
		У практиці господарювання запровадженні певні нормативи та норми викидів і концентрації забруднених речовин у природному середовищі, дотримання яких не призводить до деградації природних компонентів і геосистеми.
Антропогенна перетвореність ландшафтів.


Річковий рак


title: "Перетворення в організмі жирів"

text:
Перетворення в організмі жирів

Жири - природна сировина, з якої за допомогою хімічних перетворень уперше добули вищі карбонові кислоти - насичені й ненасичені.

1741 р. французький хімік Клод Жозеф Жоффруа (1685-1752) дією сильної неорганічної кислоти на мило добув масну на дотик суміш. Він припустив, що добута маса є жиром. Досліджуючи її властивості, науковець виявив,  що це не так.
1817 р. Шеврель не лише добув з жирів уже відому «солодку олію Шеєле», яку назвав гліцерином. А також карбонові кислоти - стеаринова, пальмітинова, олеїнова.

Пальмітинова кислота, стеаринова кислота, олеїнова кислота.
Перетворення жирів у рослинних і тваринних організмах також відбувається за участю гліцерину й вищих карбонових кислот.
У шлунково-кишковому тракті тваринних організмів відбувається гідроліз спожитих жирів. З утвореного гліцерину й вищих карбонових кислот організм синтезує специфічні для нього жири.
Фізичні властивості жирів значною мірою залежать від того, похідними яких саме вищих карбонових кислот вони є - насичених чи ненасичених.
Усі жири легші за воду й не розчиняються в ній - вони гідрофобні. Теплопровідність жирів низька.

Пізнавально!
Жири - харчові продукти, без яких неможливо уявити життя людини.
Засоби масової інформації час від часу повідомляють про всюдисущі й небезпечні для здоров'я транс-жири та панацею від усіх негараздів - w-кислоти.
Це призводить до зростання кількості серцево-судинних захворювань.
Джерела надходження w-кислот до організму людини
Жири роблять шкіру гладенькою й еластичною, волосся - здоровішим і блискучим. Вони - головний будівельний матеріал для дитячого мозку, що розвивається.

Жировий обмін можна розділити на наступні етапи:
розщеплювання тих, що надійшли до організму з їжею і їх всмоктування в шлунково-кишковому тракті;
перетворення продуктів розпаду жирів, що всмокталися, в тканинах, що ведуть до синтезу жирів, специфічних для даного організму;
процеси окислення жирних кислот, що супроводжуються звільненням біологічно корисної енергії;
 виділення продуктів жирового обміну з організму.
Розщеплювання жирів починається в шлунку, проте тут воно протікає з невеликою швидкістю, оскільки ліпаза шлункового соку може діяти лише на заздалегідь емульговані жири, в шлунку ж відсутні умови, необхідні для утворення жирової емульсії.
Транс-ізомери жирних кислот змінюють клітинні оболонки, порушуючи їхні функції. Якщо замість нормального будівельного матеріалу ви пропонуєте своєму організму «браковані» транс-ізомери, утворюються дефектні біологічні структури, які починають давати збій у найрізноманітніших ситуаціях. Про це варто пам'ятати не лише завсідникам закладів швидкого харчування, любителям чіпсів, маргарину, майонезу, а й кожній людині.
Висновок
Жири - природна сировина, з якої шляхом хімічних перетворень перше добули вищі карбонові кислоти. Найвідоміші поміж них - насичені пальмітинова та стеаринова кислоти й ненасичена олеїнова кислота. Вони входять до складу стеарину, косметичних засобів.
Добова потреба дорослої людини в нейтральному жирі становить 70-80г, для дітей 3-10 років – 26-30г.


title: Провідні тканини рослин

text:
Провідні тканини
 рослин
Провідні тканини рослин —
тканини, основною функцією яких є проведення по рослині води та розчинених у ній органічних та неорганічних речовин.

Флоема—
головна провідна тканина судинних рослин, що проводить органічні речовини у низхідному напрямку
Основні клітини флоеми — ситоподібні трубки

Ксилема -
тканина наземних рослин, що служить для проведення води і мінеральних солей від коріння вгору по рослині до листя. Складається з власне провідних  і механічних  клітин, а також з деревинної і променевої паренхіми.

Дякую за увагу!


title: "Скорочення біологічного різноманіття"

text:
Скорочення біологічного різноманіття
Тварини й рослини — своєрідний барометр. Якщо раптововиявляється, що тварини й рослини зникають, то це попереджен-ня: з екосистемою щось негаразд. Тому охорона тварин і рослин,за своєю суттю — охорона нас самих… Необхідно захищати їх, боякщо підуть вони, підемо й ми.(Дж. Даррелл)
Що таке біорізноманіття?
Біологічне різноманіття – це сукупність типів відмінностей об`єктів органічного світу, що визначаються на підставі вибраного критерію.
Різновиди
Значення
Високе біорізноманіття забезпечує стабільність та продуктивність екосистем. Різні види, займаючи відповідні екологічні ніші, забезпечуючи повніше використання ресурсів. Повніше використання ресурсів протидіє біологічному вторгненню. Конкуренція за ресурси між видами сприяє ефективнішому природному добору.
Вчені стверджують, що протягом найближчих 20–30 років че-
рез техногенні зміни в навколишньому середовищі світ може втра-
тити більш як 1 млн видів рослин і тварин. Швидкість вимирання
видів сьогодні в 1000 разів перевищує природну. Близько 10 %
видів рослин зони помірного клімату та 11 % видів птахів світу
опинилися під загрозою зникнення. Така сама доля в найближ-
чому майбутньому чекає на 130 тис. видів тропічної зони. Адже
добре відомо, що одна з умов ефективного існування, виживання,
пристосування до змін будь-якої екосистеми — наявність певної
кількості видів живих організмів у ній, які еволюційно добре при-
стосувалися до існування й активно функціонують, взаємодіючи
один з одним у процесах обміну речовиною, енергією, інформацією.
Інакше кажучи, біологічна різноманітність — це запорука стій-
кості, витривалості як окремих екосистем, так і біосфери в цілому.
Екологічні взаємодії різних видів живих істот із довкіллям форму-
ють екосистеми, від стану яких залежить життя людей. Зменшення
біорізноманітності — це серйозна втрата біосфери, одна з головних
екологічних проблем  сьогодення.

Населення планети продовжує збільшуватись, підвищується рівень його технічної оснащеності, зростає використання енергії, мінеральних ресурсів, води і продовольства. Відбувається інтенсивне знищення екосистем та зникнення видів живих організмів.
Подальше скорочення біорізноманітності може призвести до дестабілізації біоти, втрати цілісності біосфери та її здатності підтримувати найважливіші характеристики середовища. Внаслідок необоротного переходу біосфери в новий стан вона може стати не придатною для життя людини. Збереження біорізноманітності живих систем на Землі – необхідна умова виживання людини та сталого розвитку цивілізації.

Шляхи підтримання біосфери
 боротьба зі зменшенням площі лісів
 невиснажливе використання природних екосистем та ведення сг
 біоконсервація (система заходів, спрямованих на збереження генет. та видової різноманітності через збереження популяційних і видових генотипів окремих особин поза природними  місцеперебуваннями – в зоопарках, ботанічних садах, колекціях культур тощо)
 створення ферм для штучного розведення диких тварин і повернення їх у природу
 зниження рівня техногенних забруднень води, грунту, повітря
 раціональне використання природніх ресурсів, створення природоохоронних територій, Червоної книги,  Зеленої книги тощо
Біорізноманіття в Україні
Спостерігається антропогенне забруднення значних територій, в т.ч. важкими металами, радіонуклідами, стійкими органічними сполуками, відмічено прояви девастації та синантропізації екосистем, що загрожує втратою гено-, цено- та екофонду та формує соціально-екологічний дискомфорт населення.В  той же час Україна має багату біоту, яка нараховує понад 25 тис. видів і 45 тис. видів тварин

Заходи
Верховна Рада України ратифікувала Рамкову Конвенцію 29 листопада 1994 року (Закон про ратифікацію), а також ухвалила низку законів щодо ратифікації, приєднання та виконання інших міжнародних договорів обов'язкового та необов'язкового характеру, що регулюють питання збереження та використання біологічного і ландшафтного різноманіття.

Дякую за увагу!


title: "Сади і парки Англії"

text:
Сади і парки Англії
Учениці 11-Б класу
Лавренчук Ірини
		1. Королівський ботанічний сад Кью-Гарден . Визнано найкрасивішим парком Лондона. Тут знаходиться найбільша колекція живих рослин. Люди приходять в Кью-Гарден, щоб провести тут цілий день, з фотоапаратами . У січні в саду можна спостерігати цвітіння камелій. У Кью - Гарден 3 великі оранжереї: Будинок пальм, Дім помірного клімату та Оранжерея принцеси Уелльського.

		2. Іджент Парк , Розташований між Вестмінстер і Кемденом. Це один з головних королівських парків Лондона, в старі часи ці емлі ставилися до мисливських угіддях Генріха 8. Тут же розташовується Лондонський зоопарк і приватна резиденція президента США. У парку можна орендувати поля під гольф і регбі. Беджбері Пінетум - одне і найкрасивіших місць, парк розташовується в Кенті. Тут знаходяться кращі колекції хвойних Великобританії. На території знаходяться озера і сади. Саду сера Гарольда Хіллієр трохи більше півстоліття, але тут вже собрлась колекція рослин, що налічує 42 000 видів. Гордість саду - горіх гамамеліс, вирощуванням якого захоплювався сер Гарольд.

		3. Стоурхед втілив у собі творчі дерзання художника Генрі Хору. Фантазія Хору перетворила один з сірих і неріметних місць, зробивши його парком світового значення. Тут дуже багато павільйонів, статуй, бутафорських будов на зразок копії? Римські пантеону або Храму Сонця.

		В  4. Оузмурє ви знайдете прекрасні розарії, де зібрано приблизно 2000 видів троянд. Сад, оточений лісами, розташований у Північному Девоні. Початок йому поклала власниця саду леді Енн Беррі, в 1959 році. Вона вивозила з різних країн сорти троянд і садила у себе в саду. У певний момент у неї зібралася пристойна колекція. У 1988 році леді Енн подарувала свій сад англійської Королівському зоологічному суспільству. Всі привезені їй зразки рослин описані в щоденниках.
		5.Гайд-парк з пов'язаними з нього Кенсингтонськім садами розташовується в самому центрі Лондона. Його назва стала символізувати місце, в якому сміливо можна виражат свої ідеї завдяки наявності Speakers 'Corner, куточка, де завжди виступають оратори і проповідники. Головна визначна пам'ятка парку - озеро, в якому, між іншим, дозволено купання.

	6. В Таттон-парку найбільша виставка квітів в Англії. Сюди приходять, щоб оцінити дизайнерські рішення, дізнатися про останні модні тенденції, наприклад, як краще оформить дворик. Тематика композит вестма різноманітна. Найчастіші відвідувачі - власники заміських будинків.
		7. Королівський ботанічний сад Единбурга заснований ще в 17 столітті. Це найстаріший з садів Англії. Тут представлена одна з найбільших колекцій рослин з п'яти кліматичних зон. Є навіть азіатський ландшафт. Китайська колекція займає 10% саду.
		8. Парк дикої природи імені Джеральда Даррелла - це дивовижний куточок, де зібрані рідкісні і вимираючі види тварин. Для них створені всі умови. Тут є приголомшлива колекція приматів, земноводних і рептилій.
Дякую за увагу!


Регуляція функцій у багатоклітинних організмів


Сердечно-сосудистая система


title: Різновиди риб

text:
Риби
Соколенко Олена Анатоліївна
Вчитель початквих класів
Криворізької гімназіі № 127
Яку групу тварин
 вивчали на поперед-
ньому уроці?
Які характерні ознаки
 комах?
Яких корисних комах
ви знаєте?
Яку комаху людина
одомашнила?
Що дають людині
 бджоли?
а й прополіс, маточне молочко, бджолину отруту, віск, пилок і пергу.
мед
віск
прополіс
маточне
молочко

Гра
«Поаплодуй комасі»

Відгадайте загадку
У лусці мої боки,
Вони холодні і слизькі.
Плавать можу досхочу,
Та усе життя мовчу.

Що таке глобус?
Яку частину на глобусі
 займає вода?
Які водойми ви знаєте?
Де живуть риби?
Чи можуть вони жити
 без води?

До якої природи ми
 відносимо риб?
Як розмножуються риби?

голова
тулуб
хвіст
плавці
Назвіть частини тіла риб.
Тіло риби вкрите лускою.

Де живуть риби?

Прісноводні
Морські

Риба – не тільки цінний
 харчовий продукт, її вико-
ристовують і в лікарській
 справі,  і в косметології.
Але є місце, де риб не вжи-
вають в їжу, ними милують-
ся. Вони стають домашніми
Улюбленцями.

Яких акваріумних рибок
ви можете назвати?

Пригадай!
Яких тварин ми
називаємо рибами?
Без чого не можуть
жити риби?
Для чого рибам хвіст
і плавці?
Чим найчастіше
 вкрите тіло риб?
За допомогою чого
дихають риби?
Яких риб ми назива-
 ємо прісноводними?
Яких риб ми назива-
 ємо морськими?


 Пристосувальні риси будови й життєдіяльність водоростей.Лабораторна робота №11.
Будова водорості (на прикладі зелених водоростей)

Сліпчук І.Ю.
http://bse.sci-lib.com

Сліпчук І.Ю.
Зелені водорості
Одноклітинні
Багатоклітинні
Колоніальні
1-2. Улотрикс.
3. Кодіум.
4. Ульва.
5. Спірогіра
http://edu.greensail.ru
Вольвокс
Хлорела
Хламідомонада
Будова хламідомонади
Жгутики
Ядро
Хроматофор
(чашоподібний)

Світлочутливе вічко (стигма)
Вакуоля

Цитоплазма
Оболонка

Сліпчук І.Ю.
http://mirbiologii.ru
Розмноження хламідомонади

Сліпчук І.Ю.
Розмноження хламідомонади

Розмноження хламідомонади

Будова хлорели

Сліпчук І.Ю.
Розмноження хлорели

Сліпчук І.Ю.
http://school.xvatit.com
Спірогира – нитчаста водорость

Сліпчук І.Ю.
http://jbworld.jbs.st-louis.mo.us
Сліпчук І.Ю.
1
2
3
4
5
Клітина багатоклітинної
нитчастої  зеленої водорості
спірогіри:

1 - цитоплазма;
2 - ядро з ядерцем;
3 - хроматофор, стрічко-
подібний  спіральнозакручений;
4 - оболонка;
5 - вакуолі

Восени спірогіра приступає до статевого розмноження.
Протопласти клітин різних ниток зливаються.

Цей процес називається кон'югація
спора
ділення
проростання
коньюгація
проростання

Так виглядає кон'югація спірогіри
під мікроскопом

Утворення зиготи у спірогири

http://tr.wikipedia.org
Сліпчук І.Ю.
Улотрикс – нитчаста водорость

Сліпчук І.Ю.
Розмноження улотрикса

Сліпчук І.Ю.
http://biolicey2vrn.ucoz.ru
Вольвокс – колоніальна водорость
     Живе у прісних водоймах.
     Представники цього роду утворюють сферичні колонії кулястої або сферичної форми розміром до 2 мм.
     Кожна колонія складається з численних (до 50 тисяч) дводжгутикових клітин схожих на хламідомонаду.
     Клітини в колоніях з'єднані між собою цитоплазматичними містками, всередині колонія заповнена драглистою речови-ною.

Сліпчук І.Ю.


title: Озеленення шкільного двору

text:
Проект з біології“ Озеленення шкільного двору ”
Підготували
учениці 11 класу
ЗОШ №50
Корчинська Катерина
Шило Ірина
		Вчитель: Єфремова Людмила Сергіївна

Чи міркували Ви коли-небудь про  красу шкільного двору?

Чи можемо ми зробити так, щоб шкільний двір був гармонічним з довкіллям?
Мета проекту:

• Ознайомитись з ландшафтним дизайном території школи.

• Створення привабливої пришкільної ділянки школи.

Завдання проекту

• Зробити територію школи
комфортною для навчання та відпочинку;

 • Домогтися практичної взаємодії
всіх елементів ландшафтного дизайну
та архітектурних споруд;

• Виховувати у школярів любов до
природи та рідного краю.

Розглянемо функціональні зони:
• центральний вхід;
• господарська частина;
• зона відпочинку;
• парадний вхід;
• спортмайданчик.
Усе починалось ось так…

Почнемо з центрального входу.
Бачимо, що двір доволі просторий та гарній.

Проте якщо придивитись…
А зараз додамо клумбу з квітами,

			урни,

 лавки.
Продовжуємо рухатись далі. Подивимось, що можна змінити в центральній клумбі?
А якщо її трішки прикрасити парканом та квітами
Примула
Жоржини
Ось ми і підійшли до зони відпочинку.
Ми вважаємо, що не вистачає для повноцінного відпочинку

• більше зелені,
• квітів,
• дерев з кущами.
Терен
Верба
І завдяки цим перетворенням отримуємо:
Наближаємось  до парадного входу
Парадний двір має чудовий вигляд
Але якщо додати ще  клумбу, та оновити старі…
Отримуємо
Чорнобривці
Петунія
Чорнобривці
Йдемо далі

А зараз розглянемо спортивний майданчик
Додамо рослинності та деяких дерев
Чорнобривці
Калина
І знов шкільний двір
Дещо додамо
Та маємо
Волошки
Петунія
Ми обираємо чисту та доглянуту школу!
Дякуємо за увагу!


title: ПРИГАДУЄМО СЕНСОРНІ СИСТЕМИ

text:
ПРИГАДУЄМО  СЕНСОРНІ  СИСТЕМИ
ПОМІРКУЙТЕ!
Чому деякі люди полюбляють досолювати страву, навіть її не скуштувавши?
  Чим пояснити пристрасть південних народів до гострої їжі?
Чому кажуть, що голод – кращий кухар?- Чому людина, щоб краще розрізнити запах, принюхується і робить кілька сильних вдихів?
В історичній мініатюрі В.Пікуля “Запашна симфонія життя” є такий цікавий епізод: до молодої дівчини залицялися двоє суперників – співак та парфюмер. На концерт свого суперника парфюмер приніс великий кошик фіалок і поставив на кришку рояля. Співак з ганьбою втікає, бо не може взяти ні однієї високої ноти.
ЩО ДОБРЕ ЗНАВ ПАРФЮМЕР?
ЯКА   ТЕМА  СЬОГОДНІШНЬОГО УРОКУ?
З’ясуємо  під  час  дослідів!
     У  О.Купріна є  цикл оповідань про рибалок.     Після вдалої рибалки, під час святкування, починають вони дивну гру…
Сенсорні  системи рівноваги,  руху, дотику, температури,  болю
ВЕСТИБУЛЯРНИЙ  АПАРАТ – орган рівноваги, що контролює положення тіла та його рівновагу
ВЕСТИБУЛЯРНИЙ АПАРАТ

     присінок            3 півколові  канали

    стінка - епітелій         рецептори (волоскові клітини)        волоски в драглистій мембрані (з отолітами)

Різні види діяльності потребують високої координації рухів – це забезпечує рухова сенсорна система
Де містяться рецептори системи?
Який шлях нервового імпульсу?
Скорочення (розслаблення) м’язу
                                                збудження
  Механорецептор

 нервовий імпульс

Спинний  мозок

Мозочок

Гіпоталамус

Рухова зона кори мозку
Людина може лишитися зору, слуху, смаку. При нежиті зникає нюх. І тільки одне відчуття ніколи не кидає людину!
Це - ДОТИК!
Назвіть  складові  шкіри

      1

      2

      3

ШКІРА
Верхній шар шкіри - …
 Головний шар шкіри - …
 Нижній шар шкіри - …
 Головний пігмент шкіри - …
 Корінь волосини знаходиться в …
 В стрижень волосини відкриваються…
В шкірі є залози …
 Похідними шкіри є …
Дотику          (до 30)
       болю
  (до 200)
     холоду
         (до 15)
Тепла (1-2)

РЕЦЕПТОРИ
Працюємо з підручником ст. 216-217
Дотик руки – велике диво природи…
На цукрових заводах Голландії густоту сиропу робітник визначає, стискуючи пальцями краплину цієї рідини…

Дотик руки – велике диво природи…
збирачі бавовни на дотик вміють визначати сорт бавовни, стиглість…

Дотик руки – велике диво природи…
Люди, позбавлені зору, кінчиками пальців можуть “читати” з допомогою спец. шрифту Луїса Брайля
Добре треновані руки для лікаря – “друга пара очей”
Домашнє   завдання:
Опрацювати § 75
 підготуватися до узагальнення               (повторити § 68-74)
 виконати тестові вправи в зошиті (ст. 91-92)

БІОЛОГІЧНІ   ЗАДАЧІ
- космонавтам, що опинилися в умовах невагомості, спочатку здається, що вони перевернулися донизу головою. Чому?

Бажаю  успіхів!


"Моя улюблена рослина"


Рослини Червоної Книги


title: 4_10__3_Регуляція транскрипції еукаріот 4 10 11

text:
NB!!!
NB!!!
Protein modules that manipulate histone tails for chromatin regulation
HAT
NB !!!
Protein modules that manipulate histone tails for chromatin regulation
Structure of the bromodomain module
Structure of the chromodomain module
a | Structure of chromodomain from MOD1 A hydrophobic pocket is present between the 1 helix and 2 strand and is proposed to be a substrate-binding site.
b | Electrostatic surface representation of the MOD1 chromodomain module looking down the putative methyl-lysine substrate-binding pocket. MOD1, mouse modified protein 1
Model for cooperation of the HAT, kinase and bromodomain modules for transcriptional activation
In the first step, a histone H3 kinase is recruited to the promoter by the transcriptional activator to phosphorylate Ser10 on histone H3.
b | A histone H4 HAT (histone acetyltransferase) complex is recruited to the promoter to acetylate a lysine residue on histone H4.
 c | The Gcn5 HAT complex is recruited to the promoter, possibly through multiple interactions including an interaction between the bromodomain of Gcn5 with acetyl-lysine modified histone H4 and an interaction between a phosphorylated histone H3 tail with the HAT domain. This recruitment results in the acetylation of Lys14 on histone H3.
d | The effect of these post-translational histone modifications is to recruit RNA polymerase II and the GTFs (general transcription factors) to DNA for transcriptional activation. Ac, acetylation; P, phosphorylation.


Про воду


Регуляція функцій у багатоклітинних організмів ГУМОРАЛЬНА РЕГУЛЯЦІЯ


Рослини та тварини Червоної Книги України


"Основні поняття про селекції організмів"


Основні поняття про віруси


Про Червону книгу для учнів


title: "Корозійні отруєння"

text:
Корозійні отруєння
Корєшкова А. В.
Корозійні отрути
Корозійні отрути – отрути, що діють переважно у місці їх контакту з організмом;
Загальновизнаної класифікації їх ще й досі не існує;

Знак “Обережно, корозійна отрута”
Концентровані кислоти, неорганічні (мінеральні)
Сірчана кислота
Хлористоводнева (соляна) кислота
Азотна кислота
Концентровані кислоти, органічні
Оцтова кислота
Мозок у розчині формальдегіду
фенол
А також лізол, крезол, трикрезол та інші.
 Їдкі луги
Сода каустична або їдкий натр
Їдкий калій
Їдкий амоній (нашатирний спирт)
Інші
Перманганат калію
Швидка допомога
Промивання шлунку;
Нейтралізування ураженої частини шкіри;
Накладання компресу.


title: Рідина, пара, лід = вода

text:
Рідина, пара, лід = вода
“Воде была дана волшебная власть,
стать соком жизни на Земле”.
Леонардо да Винчи
Вода!
- У тебе немає ні кольору,                                       ні смаку, ні запаху.
- Тебе неможливо описати.
- Тобою насолоджуються                                 не відаючи,                                                що ж ти таке?

На землі вода існує в трьох агрегатних станах - твердому, рідкому та газоподібному.
За нормального атмосферного тиску при 0°С вона замерзає і перетворюється у лід, а при 100°С - кипить, перетворюючись у пару.
У газоподібному стані вода існує і за нижчої температури, навіть нижче 0°С. Тому лід і сніг теж поступово випаровуються.
70-75% води на планеті сковано льодами або знаходиться у земних надрах.
Рідина, пара, лід = вода
Потрійна точка води, тобто умови, за яких одночасно у рівноважному стані можуть співіснувати вода, лід та пара, реалізується при температурі 0,01 °C і тиску 611,73 Па.

Рідина, пара, лід = вода
Рідина, пара, лід = вода
Природна вода може бути прісною і солоною. Води, що містять до 0,1% розчинених солей, називають прісними, а коли розчинених солей більше від 0,1%, воду називають солоною:
- морська вода – 97% - 98%;
- прісна вода – 2%-3%.
Людина може користуватися                          лише 0,03% всієї води на планеті.
У природі існує близько 1330 видів води. Вони розрізняються за походженням: дощова, грунтова, зі свіжого або довго лежачого снігу; за характером і кількістю розчинених у ній речовин.
Рідина, пара, лід = вода
Без води у рослин не зможуть відбуватися:
фотосинтез, дихання, живлення, транспірація.
Без води у тварин не зможуть відбуватися:
кровообіг, травлення, дихання, виділення,
рух, розмноження і взагалі весь обмін речовин.

Рідина, пара, лід = вода
Вода є одним з шести основних харчових елементів здорового харчування людини поряд з вуглеводами, білками, жирами, вітамінами і мінералами.
В організмі людини вода міститься скрізь. Втрата води до 25% несумісна із життям.
Втрата 12-15% призводить до зміни обміну речовин.
Рідина, пара, лід = вода
Тіло людини складається на 65% із води. Циркуляція води в організмі так само важлива для існування, як і циркуляція води в природі.
Підраховано, що за життя людина випиває        близько 25  тонн води. Організм регулює кількість води в кожній системі, органі, клітині.
Потреба дорослої людини у воді             становить 40 мл/кг маси тіла на                      добу, немовляти – 150 мл/кг.
Рідина, пара, лід = вода
Без їжі людина може обійтися до 1 місяця, але без води всього до 3 днів.
При втраті організмом 5% загального об’єму рідини підвищується температура тіла і прискорюється пульс.
При втраті 10% відбувається дегідраційне отруєння, 15% – незворотні патологічні зміни, 20-25% – настає смерть.

Рідина, пара, лід = вода
Якби всі льодовики раптом станули, то рівень Світового океану піднявся б на 64 м і близько 1/8 поверхні суші було б затоплено водою.
За прогнозами деяких вчених, до 2025 р. близько половини населення Землі буде мати проблеми з водою, а до 2040 р. питна вода перевершить за ступенем важливості нафту і природний газ.
Рідина, пара, лід = вода


title: "Проект геному людини"

text:
Проект геному людини

Прое́кт гено́му люди́ни (англ. Human Genome Project, HGP) — міжнародний проект наукових досліджень геному людини, мета якого полягає у визначенні послідовностей ДНК та локалізація генів та їх функцій.
Загальна характеристика проекту
Його мета — зрозуміти генетичний склад людини, визначивши нуклеотидну послідовність, що складає геном людини, та ідентифікувати фізіологічну роль 20 — 25 тисяч генів, що її складають.

Проект також досліджує послідовність геномів кількох інших модельних організмів, таких як Escherichia coli, плодової мухи, хатньої миші та інших, що можуть пролити світло на функціонування людських генів.
Основні цілі:
Визначити всі, приблизно 20500 генів ДНК людини
Визначення послідовності 3000000000 хімічних пар основ, які складають ДНК людини,
Зберігати данц інформацію в базах даних,
Покращити інструменти для аналізу даних ,
Передачі відповідних технологій в приватний сектор, і вирішення етичних, правових та соціальних питань (ЭЛСИ), які можуть виникнути в звязку з проектом.

Встановлення повної генетичної карти людських генів — важливий крок в розвитку медицини та інших аспектів охорони здоров'я.

«Геном» будь-якого даного індивідуума (за винятком однояйцевих близнюків і клонованих органзмів) унікальний в деяких ділянках. Дослідження «людського геному», таким чином, залучає дослідження багатьох варіацій кожного гену.

Поки що проект не досліджує варіації генетичного складу клітин різних тканин організму, на додаток, деякі ділянки гетерохроматину (близько 8% загальної довжини геному) ще залишаються несеквенсованими, як через складнощі секвенсування, так і через невелику кількість активних генів в цих ділянках.
Історія

Проект почався в 1990 році спочатку очолений нобелівським лауреатом Джеймсом Ватсоном.

Перший робочий проект геному був опублікований в 2000 році і завершений в 2003 році, подальший аналіз генів та секвенсування окремих ділянок ДНК все ще продовжується.

Більшість робіт з секвенсування ДНК та аналізу отриманих даних проводиться в університетах і дослідницьких центрах США і, в меншій мірі, Великої Британії.

Паралельний проект, розпочатий приватною компанією Селера Джіномікс (англ. Celera Genomics), був розпочатий дещо пізніше та проводиться паралельно міжнародному академічному проекту.

Дякую з Увагу)