title: Вітаміни та їх значення

text:
Вітаміни
та їх значення
Вітаміни
     Вітаміни (лат. vitae — життя і "амін" - азотиста речовина, що містить NH2) — органічні сполуки різної хімічної природи, необхідні в невеликих кількостях для нормального обміну речовин і життєдіяльності живих організмів. Багато вітамінів є попередниками коферментів, які беруть участь у ферментативних реакціях. Людина і тварини не синтезують вітаміни, або синтезують у недостатній кількості, тому повинні одержувати їх з їжею. Нестача вітамінів приводить до порушення обміну речовин. Джерелом вітамінів найчастіше є рослини.
Водорозчинні вітаміни.
До них належать вітаміни С, В1, В2, В6, В9, В12, В15, Р, РР, холін, вітамін Н.

Вітамін С (аскорбінова кислота)
бере участь в обміні речовин і потрібний для загального розвитку організму. Недостатня кількість аскорбінової кислоти в організмі призводить до зниження працездатності, швидкого стомлення, різних захворювань.
Вітамін С виробляють тільки рослини, отож овочі, плоди і ягоди є основним джерелом постачання. Особливо багато вітаміну С у шпинаті, зелених волоських горіхах, чорній смородині, лимонах, апельсинах, мандаринах, солодкому стручковому перці, суницях, капусті, томатах. Багаті на вітамін С зелена цибуля, салат, шпинат, зелень петрушки і кропу.
Вітамін С дуже нестійкий, легко окислюється навіть при звичайній температурі. Підвищення температури понад 50 °С при вільному доступі повітря призводить до швидкого його руйнування. Добре зберігається вітамін С у кислому середовищі (квашена капуста). До вітамінів групи В належать В1, В2, В6, В9, В12, В15 .

Вітамін В1 (тіамін)
сприяє повному засвоєнню вуглеводів організмом. Недостатня його кількість впливає на нервову систему. Відсутність вітаміну В1 у харчуванні призводить до авітамінозу “бері-бері” (захворювання нервової системи, параліч ніг). Цього вітаміну багато в оболонках і зародку зернових культур, а отже в житньому та пшеничному хлібі, дріжджах, печінці тварин, в овочах, фруктах.

Вітамін В2 (рибофлавін)
входить до складу ферментів, які беруть участь у вуглеводному і білковому обмінах. Нестача його призводить до ураження шкіри, запалення язика, губ, розширення кровоносних судин рогової оболонки очей, випадання волосся, передчасного посивіння, сповільнення росту .Особливо багаті на вітамін В2 печінка яловичини, нирки тварин, дріжджі. Він є в овочах, деяких фруктах, зерні, молоці, яєчному жовтку.

Вітамін В6 (піридоксин)
бере участь в обміні речовин. Відсутність його в їжі порушує процеси перетворення амінокислот і спричинює запалення шкіри. Вітамін В6 міститься в м'ясі, рибі, печінці, квасолі, горосі, пшениці, дріжджах.

Вітамін В9 (фолієва кислота)
забезпечує нормальне кровотворення в організмі і бере участь в обміні речовин. При нестачі фолієвої кислоти у людини розвиваються різні форми недокрів'я. Багато вітаміну В, в зелених листках салату, шпинату, петрушки, зеленій цибулі. Він дуже нестійкий при тепловій обробці.

Вітамін В12 (ціанкобаламін)
міститься в печінці, нирках, молочних продуктах, яєчному жовтку, морській капусті та ін. Вітамін В12 бере участь у процесі синтезу білків, сприяє утворенню червоних кров'яних тілець. Відсутність його в організмі спричинює злоякісну анемію.

Вітамін В15 (пангамова кислота)
бере участь в окислювальних процесах організму, сприятливо діє на серце, судини, кровообіг, особливо в літньому віці. Міститься у висівках рису, дріжджах, печінці та крові тварин.

Вітамін Р (цитрин)
сприяє зміцненню-тонких кровоносних судин, захищає організм від крововиливів, сприяє нагромадженню вітаміну С у тканинах. Він міститься в рослинах, багатих на вітамін С.

Вітамін РР (нікотинова кислота)
є складовою частиною деяких ферментів, які беруть участь в обміні речовин. При нестачі цього вітаміну людина може захворіти на пелагру (шершава шкіра), що виявляється у запаленні шкіри, порушенні діяльності органів травлення і нервової системи. Вітамін РР міститься в картоплі, моркві, гречаних і вівсяних крупах, печінці яловичій, хлібі. Він може синтезуватися в організмі людини з амінокислоти триптофану.
Холін впливає на білковий і жировий обмін, знешкоджує шкідливі для організму речовини. Відсутність його сприяє жировому переродженню печінки, ураженню нирок. Холін міститься в печінці, м'ясі, яєчному жовтку, молоці, зерні.

Вітамін Н (біотин)
регулює діяльність нервової системи. Нестача його в організмі викликає запалення шкіри, випадання волосся, деформацію нігтів. У невеликій кількості він міститься в печінці, м'ясі, молоці, картоплі, творогові, горіхах  та ін.

Жиророзчинні вітаміни.
До них належать вітаміни А, D, Е, К. Вітамін А (ретинол) впливає на ріст і нормальний розвиток скелета, на зір, стан шкіри і слизової оболонки. Міститься вітамін А в риб'ячому жирі, печінці, жовтках яєць, молоці, м'ясі. У продуктах рослинного походження жовто-оранжевого кольору і в зелених частинах рослин (шпинаті, салаті) міститься провітамін А — каротин, який в організмі людини під дією ферменту печінки (в присутності жиру) перетворюється на вітамін А. Потреба у вітаміні А на 75 % задовольняється за рахунок каротину.

Вітамін А і каротин
добре зберігаються при тепловій обробці. Каротин розчиняється у жирах при пасеруванні овочів і краще засвоюється організмом. Згубно діють на вітамін А сонячне світло, кисень повітря і кислоти. Міститься у  моркві, гарбузі, солодкому перці, шпинаті, яблуках, хурмі, шипшині, кропиві, м'яті та ін.

Вітамін D (кальциферол)
бере участь в утворенні кісткової тканини, сприяє утриманню в ній солей кальцію і фосфору, стимулює ріст. При нестачі цього вітаміну в дітей розвивається рахіт, а в дорослих змінюються кісткові тканини. Міститься в печінці тріски, в палтусі, оселедці, печінці яловичій, вершковому маслі, яйцях, молоці та ін. Однак в основному він синтезується в організмі, утворюючись з провітаміну (речовини, яка міститься в шкірі) під дією ультрафіолетового проміння. Надлишкове надходження вітаміну D може спричинити отруєння.

Вітамін Е (токоферол)
впливає на процеси розмноження. Нестача його викликає зміни в статевій і нервовій системах, порушується діяльність залоз внутрішньої секреції. Вітамін Е міститься в олії і зародках злаків, яблуках, квасолі, салі та ін.

Вітамін К (філохінон)
бере участь у процесі згортання крові. При нестачі його сповільнюється згортання крові і з'являються підшкірні внутрішньом'язеві крововиливи. Міститься у зелених листках салату, капусти, шпинату, кропиви, а також у огірках, кабачках та брокколі. Більша частина його синтезується бактеріями в кишечнику.

Отже..
          Вітаміни, група незамінних для організму людини і тваринних органічних сполук, що володіє дуже високою біологічною активністю, присутніх у в нікчемних кількостях в продуктах живлення, але що мають величезне значення для нормального обміну речовин і життєдіяльності. Основна їх кількість поступає в організм з їжею, і тільки деякі синтезуються в кишечнику мешкаючими в йому корисними мікроорганізмами, однак і у цьому разі їх буває не завжди досить.
         Вітаміни у великій мірі забезпечують нормальне функціонування нервової системи, м'язів і інших органів і багатьох фізіологічних систем. Від рівня вітамінної забезпеченості живлення залежить рівень розумової і фізичної працездатності, витривалості і стійкості організму до впливу несприятливих чинників зовнішньої середи, включаючи інфекції і дії токсинів. У харчових продуктах можуть містяться не тільки самі вітаміни, але і речовини-попередники провітаміни, які тільки після ряду перетворень в організмі стають вітамінами.
Легені та дихання
Людський організм постійно працює. Навіть зараз, коли ви читаєте, багато органів та систем продовжують функціонувати. Один із процесів життєдіяльності, що не припиняється ні вдень, ні вночі, - це дихання. Як і робота серця, дихання дуже важливе для людини.
Легені та дихання
Чому людина дихає?
Щоб отримувати кисень. Кисень – це газ, якого в повітрі 1/5 частина. Людське тіло потребує кисню для нормального функціонування всіх органів. Процес надходження кисню до організму і звільнення його від вуглекислого газу називається диханням. Організм не може зберігати кисень, тому газообмін між ним та зовнішнім середовищем відбувається постійно.
Дихання
Етапи процесу дихання
Зовнішнє:
доставка кисню від легень
до тканин і винесення
вуглекислого газу
від тканин до легень

Перенесення
газів
кров’ю
Внутрішнє:
окислювальні процеси
в клітинах, внаслідок
яких виділяється енергія
для життєдіяльності
Система дихання
Система дихання складається зі з'єднаних між собою порожнини і трубок – дихальних шляхів, а також тих органів, які можуть поглинати кисень із повітря. Ці частини тіла виконують й інші функції, наприклад, ніс може не лише вдихати й видихати, але й сприймати запахи, а голос іде з гортані
Будова дихальної системи (1). Війчастий епітелій у дихальних шляхах (2)
Як рухається повітря?
Повітря потрапляє через ніздрі до носової порожнини, далі проходить через носоглотку, глотку, гортань, потім попадає у трубку – трахею. Остання розходиться на два бронхи, які ведуть у легені. Всі ці органи і формують дихальну систему, що виконує функцію дихання.
Носова порожнина
Носова порожнина – початковий етап
дихальної системи. Поділяється кістково-
хрящовою перегородкою на дві половини –
ліву та праву. У кожній з них є три звивисті
носові ходи: верхній, середній
та нижній. До нижнього
відкривається носослізний
канал. А у слизовій оболонці
верхнього містяться рецептори
нюхового аналізатора.

Чхання
У носовій порожнині  розміщені нюхові рецептори. Якщо до неї потрапляють м\о або речовини з різким запахом, рецептори подразнюються і виникає захисний рефлекс – чхання.
Носоглотка
Пройшовши через носову порожнину, повітря потрапляє до носоглотки, де є скупчення лімфатичних вузлів – мигдалики, які слугують захисним бар’єром дихальних шляхів.

Гортань
Через носоглотку повітря поступає в гортань, що утворена з 9 хрящів і має лійкоподібну форму. Найбільші хрящі – це щитоподібний, перснеподібний та надгортанний.
Що таке кадик?
Хрящі гортані між собою з’єднані суглобами,                     зв’язками та м’язами.               Хрящові пластинки    перснеподібного хряща               сполучаються майже                              під прямим кутом і                    утворюють кадик.
Голосова камера
Гортань ще називають голосовою камерою. Вона складається із двох порожнин, з'єднаних голосовою щілиною. Цю щілину прикривають з обох боків голосові зв'язки. Коли людина мовчить, зв'язки розслаблені.
Від чого залежить голос людини?
Коли ми говоримо, співаємо чи кричимо, повітря, яке ми видихаємо, проривається крізь голосові зв'язки і змушує їх вібрувати. Ця вібрація і породжує звук. Чим коротші зв'язки, тим швидше вони вібрують, тому звук утворюється вищий і голосніший. Довші зв'язки вібрують повільніше, тому звук буде нижчим.
Голос
Голос кожної людини індивідуальний. Це пов'язано з будовою черепа, голосових органів, а також із довжиною голосових зв’язок.
Трахея
 Далі повітря поступає в трахею, яка має форму трубки довжиною 10-14 см. Складається вона з хрящових півкілець, які не дозволяють затримуватись повітрю при різноманітних рухах шиї. Позаду від трахеї розміщений стравохід. На рівні 5 грудного хребця нижній кінець трахеї поділяється на два бронхи.
Бронхи
Бронхи входять у ліву і праву легені. Правий бронх поділяється на три гілки, а лівий на дві. Тому правий бронх товщий за лівий. У кожній легені бронхи галузяться на бронхіоли, утворюючи бронхіальне дерево. Бронхіоли закінчуються    легеневими пухирцями – альвеолами. Їх нараховують близько 300 млн.

Легені
Парні органи дихання, що займають майже всю площу грудної порожнини. Права легеня складається                                 з трьох долей, а ліва з двох.

З чого складаються легені?
Легені складаються із маленьких легеневих пухирців, які називаються альвеолами. У дорослої людини їх налічується 600-700 мільйонів. У альвеолах, обплутаних мережею капілярів, відбувається очищення крові від вуглекислого газу та насичення її киснем. У легенях є також кровоносні та лімфатичні судини, нерви та сполучна тканина.

Альвеоли
Альвеоли, які нагадують бульбашки чи пухирці, утворюють групи, які є закінченнями бронхіол. Альвеоли обплетені капілярами. У легенях вони займають 1/3 всієї площі.
1 — респіраторна бронхіола;
2 — альвеола;
3 — капілярна сітка.
Це цікаво!
Якби весь пил, сміття, шкідливі речовини, що є в повітрі, потрапляли без перешкод у легені, то за 70 років життя у них нагромадилось би понад 5 кг шлаків. За таких умов легені не могли б нормально функціонувати. Тому в дихальних шляхах наявна система захисних бар’єрів.
Газообмін у легенях
По артеріях малого кола кровообігу в легені поступає венозна кров, яка збагачується киснем.            Одночасно венозна кров звільняється від вуглекислого газу та видихається.

Газообмін у тканинах
Збагачена киснем кров по судинах великого кола рухається до органів та збагачує їхні клітини киснем. В результаті життєдіяльності клітин утворюється вуглекислий газ, який поступає в кров і вона  перетворюється на венозну.

М'яз для дихання
За один вдих-видих із легенів виходить і входить до них 0,5 літра повітря. Головну роль у цьому виконує плаский м'яз – діафрагма, розташована під легенями. Коли людина вдихає, діафрагма скорочується і, опускаючись, створює простір для повітря у грудній клітині. Під час видиху діафрагма піднімається, а ребра стискаються.
Діафрагмальне дихання
Вдих - Видих
Ось так повітря виштовхується з легенів. Чим глибший вдих, тим більше повітря потрапляє в легені. Вдихання (лівий мал.) відбувається за допомогою м'язів. При видиху (правий мал.) повітря просто виходить із легенів, для цього м'язи не потрібні.
З чого складається повітря, яке видихає людина?
Людина видихає повітря, яке містить мало кисню і багато вуглекислого газу, а також аміак та деякі інші леткі речовини. Це зумовлено тим, що при функціонуванні людського організму в ньому утворюються продукти розпаду, зокрема вуглекислий газ,                                                          який має бути                                                                     виведений. Якщо                                                       вуглекислий газ                                                        накопичується в                                                              організмі, то                                                                                отруює його.
Позіхання
Людина починає позіхати тоді, коли до легенів потрапляє надто мало кисню. Наприклад, коли тіло тривалий час перебуває у спокої й дихання відбувається повільно. Через це в крові нагромаджуються вуглекислота й інші продукти обміну речовин. Щоб збільшити кількість кисню, людина мимоволі робить повільний глибокий вдих – позіхає. Під час цього кров збагачується киснем, напружуються м'язи ротової порожнини та шиї, що сприяє збільшенню кровоточу в судинах голови. Таким чином, позіхання активізує, щоправда, дуже ненадовго, діяльність головного мозку.
Гігієна дихання
Дихати рекомендується носом, а не ротом, тому що у носовій порожнині повітря зігрівається, очищається і зволожується.
Крик пошкоджує голосові зв’язки, що викликає їх запалення і призводить до хриплості голосу або його втрати.

Гігієна дихання
Часті запалення горла, куріння та алкоголь негативно впливають на верхні дихальні шляхи та голосоутворюючий апарат.
Гігієна дихання
Цікаві факти
Коли ти спиш чи відпочиваєш, вдих та видих відбувається один раз на 3-4 секунди
Після активних фізичних вправ ти вдихаєш більше ніж один раз на секунду
При глибокому вдиху до легень потрапляє 2-3 літри повітря
Під час спокійного дихання людина вдихає 10л повітря за 1хв, при активному диханні – 150л
Незважаючи на те, скільки ти вдихнув, у легенях назавжди залишається 0,5л повітря
Коли повітря затримується, у крові накопичується велика кількість вуглекислого газу, це спричиняє кисневий голод – велику потребу в кисні
Хвороби органiв дихання
Хвороби органів дихання
Гострий трахеобронхіт
Хронічний бронхіт
Бронхіальна астма
Емфізема легень
Ехінокок легені
Пневмоконіози
Крупозна пневмонія
Вогнищева пневмонія
Абсцес легені, гангрена легені
Рак легені
Туберкульоз легень
ТРАХЕОБРОНХІТ (TRACHEOBRONCHITIS ACUTА)
Етіологія. Гостре запалення слизової оболонки трахеї та бронхів буває самостійним захворюванням або супроводить захворювання легень (наприклад, пневмонії) і загальні інфекції (кір, грип, тиф та ін.). Часто виникає після охолодження («простуди»), вдихання подразного пилу, газів, бойових отруйних речовин (БОР).
Симптоми й перебіг. Спочатку сухий кашель, що супроводиться відчуттям «садніння» за грудниною. Через кілька днів кашель стає м'якший, починає виділятися слизогнійне харкотиння.Захворювання триває від кількох днів до 2 — 3 тижнів, супроводиться загальною розбитістю й іноді підвищенням температури до 38° у перші дні хвороби. При поширенні запалення на дрібні бронхи з'являється задишка. У дітей до 5 років, стариків і ослаблених суб'єктів може приєднатися вогнищева пневмонія.При дослідженні грудної клітки звичайно вислухується жорстке дихання і розсіяні хрипи, сухі й вологі.

ТРАХЕОБРОНХІТ (TRACHEOBRONCHITIS ACUTА)
Лікування. Хворого треба оберігати від охолодження, тримати в приміщенні з чистим повітрям, заборонити куріння. При підвищенні температури — постільний режим. При бронхітах, що виникли після охолодження, добре діє потогінне лікування: на ніч тепло вкритому хворому дають кілька склянок гарячого чаю або настою малини, липового цвіту або квіток бузини та 0,5—1,0 аспірину. Зогрівальні компреси на груди, сухі банки на спину полегшують болі і кашель. Гірчичники на верхню частину груднини зменшують садніння при трахеїті. Пря сильному сухому кашлі—кодеїн по 0,015 три рази на день або 1% діонін по 8—15 крапель 3 рази на день.
 Для розрідження харкотиння і полегшення відхаркування призначають кілька разів на день тепле молоко пополам з боржомсм або с содою (на склянку молока половину чайної ложки соди).
При утрудненні виділення харкотиння застосовують відхаркувальні засоби: Доверів порошок з натрій-бензоатом або настой кореня іпекакуани або інші відхаркувальні.
ТРАХЕОБРОНХІТ (TRACHEOBRONCHITIS ACUTА)
Профілактика. Загартовування організму (фізкультура, обтирання тіла холодною водою, душі), додержання правил охорони праці щодо пилу, отрутної пари і т. д., вологе прибирання приміщення
ТРАХЕОБРОНХІТ (TRACHEOBRONCHITIS ACUTА)
ХРОНІЧНИЙ БРОНХІТ (BRONCHITIS CHRONICA)
Етіологія.Хрош'чне запалення слизової оболонки бронхів може розвинутися після повторних гострих бронхітів, при хронічних катарах носоглотки, при захворюваннях легеневої тканини (туберкульоз), при тривалому вдиханні пилу (робітники млинів, мулярі), а також при хронічних хворобах серця, які супроводяться застоєм крові в легенях.
Симптоми й перебіг. Кашель, виділення харкотиння й хрипи, які вислухуються в ділянці легень.Хронічний бронхіт розвивається поступово, в холодну пору року дає загострення. Спочатку кашель буває тільки вранці, виділяється невелика кількість в'язкого харкотиння. Поступово кашель посилюється, кількість харкотиння збільшується і воно стає слизогнійним. Перкуторний тон на грудній клітці не змінюється. При вислухуванні — жорстке дихання із здовженим видихом та розсіяні сухі хрипи: дзизкучі при ураженні великих бронхів і свистячі при ураженні дрібних бронхів. Якщо в бронхах багато є рідкого секрету, то в нижньо-задніх відділах легень вислухуються вологі дрібно- і середньопухирчасті хрипи.
ХРОНІЧНИЙ БРОНХІТ (BRONCHITIS CHRONICA)
Гнильні бронхіти: в деяких випадках харкотиння при бронхіті набуває гнильного запаху в зв'язку з розвитком у ньому анаеробних бактерій. Такий гнильний бронхіт може розвинутися при бронхіекстазах, раку, актиномікозі легень.
ХРОНІЧНИЙ БРОНХІТ (BRONCHITIS CHRONICA)
Лікування. Насамперед треба усунути фактори, які сприяють розвиткові бронхіту (куріння, пил, охолодження). Лікування захворювань, що викликають або підтримують бронхіт (катар верхніх дихальних шляхів, декомпенсація серця). У теплу пору року корисним є перебування хворих на свіжому повітрі. Значне поліпшення дає кліматичне лікування на півдні. При великому виділенні харкотиння показаний теплий сухий або гірський клімат.
При загостреннях хронічного бронхіту лікування таке саме, як при гострому бронхіті.
ХРОНІЧНИЙ БРОНХІТ (BRONCHITIS CHRONICA)
БРОНХІАЛЬНА АСТМА (ASTHMA BRONCHIALE)
Етіологія і патогенез. Захворювання розвивається на грунті різко підвищеної чутливості організму до деяких речовин, звичайно вдихуваних з повітрям (алергени). Приступ ядухи виникає внаслідок спазми мускулатури найдрібніших бронхів і набрякання їх слизової оболонки з посиленням секреції слизу.
Симптоми й перебіг. Хвороба виявляється приступами ядухи. Раптом, іноді після попередніх симптомів, які називаються передвісниками (нежить, позіхи, слинотеча), хворий відчуває стиснення в грудях і недостачу повітря, дихання відбувається з великими труднощами, особливо утруднений видих. Під час приступу дихання хворого стає свистячим, свисти чути і иа віддалі. Хворий набуває характерної пози: сидить, спершись руками на ліжко або на край столу. Лице хворого блідоціанотичне, злякане.При перкусії — над легенями коробковий звук, нижні границі легень опущені, рухомість легеневих країв зменшена. При вислухуванні — ослаблене дихання та багато сухих свистячих хрипів. Наприкінці припадку з кашлем виділяється невелика кількість склистого слизового харкотиння, в якому під мікроскопом виявляють кристали Шарко-Лейдена, спіралі Куршмана й еозинофільні клітини. Після припадку в крові виявляється збільшений процент еозинофілів — еозинофілія (в нормі 2 — 4°/о).
ХРОНІЧНИЙ БРОНХІТ (BRONCHITIS CHRONICA)
Приступ може тривати від кількох годин до кількох днів, повторюючись іноді кілька разів на добу, а іноді раз на місяць і рідше. При частих приступах, які тривають довгий час, у хворого розвивається емфізема легень і ослаблюється серце.
БРОНХІАЛЬНА АСТМА (ASTHMA BRONCHIALE)
Лікування поділяється на купірування приступу і запобігання новим приступам. Під час приступу хворого треба заспокоїти, звільнити від одягу, який заважає, дати доступ свіжому повітрю. Слід зробити підшкірну ін'єкцію розчину  адреналіну 1:1000 (1  см3)  або   атропіну  1:1000 (1   см3),  останній діє слабше. Триваліше діє ефедрин: 1 см3 5°/о розчину його можна призначити самостійно або ввести після адреналіну або атропіну. Ін'єкція морфіну також може купірувати приступ, але до нього не слід вдаватися через небезпеку звикання. Він показаний лише при тяжких затяжних приступах, що не піддаються діянню адреналіну, атропіну або ефедрину. В легких випадках досить буває вдихання диму курильного порошку астматолу. При появі передвісників астми приймання ефедрину може запобігти розвиткові приступу.
БРОНХІАЛЬНА АСТМА (ASTHMA BRONCHIALE)
Для запобігання новим приступам астми треба старанно з'ясувати обставини, при яких виникає приступ (холодне повітря, вдихання пилу або будь-якого запаху), і усунути їх. Хворий повинен жити в умовах максимально чистого повітря. В кімнаті, де він спить, не повинно бути квітів, килимів та м'яких меблів.
БРОНХІАЛЬНА АСТМА (ASTHMA BRONCHIALE)
Для запобігання приступам корисно застосовувати засоби, які знижують збудливість блукаючого нерва, наприклад препарати брому та беладони. Поряд з ним показані курс внутрішньовенних вливань кальцій-хлориду 10 см3 10°/о розчину,всього 12 вливань, і невеликі дози ефедрину всередину (0,025 г). При наявності між приступами астми, сухого бронхіту застосовуються невеликі дози нат-рій-йодиду або калій-йодиду. Захворювання носоглотки треба старанно лікувати.
Добре діє гірський   клімат   (Кисловодськ) або   перебування   на   морському березі. В тяжких випадках може виникнути потреба змінити місце проживання.
БРОНХІАЛЬНА АСТМА (ASTHMA BRONCHIALE)
ЕМФІЗЕМА ЛЕГЕНЬ (EMPHYSEMA PULMONUM)
Етіологія і патогенез. Розширення легень — хронічне захворювання, що виникає внаслідок утрати еластичності легеневою тканиною. Воно розвивається у хворих з хронічним бронхітом, при бронхіальній астмі, при пневмосклерозі.
Симптоми і перебіг. Хворі терплять від задишки, спочатку при підніманні по сходах або вгору, а потім при найменшому русі. Часто кашель у зв'язку з супровідним бронхітом. Лице одутле, ціанотичне, яремні вени набряклі. Грудна клітка бочкоподібної форми, коротка, з тупим кутом між реберними дугами, з горизонтальним напрямом ребер. При перкусії грудної клітки — коробковий тон, нижні границі Легень зміщені вниз, рухомість їх різко зменшена. Абсолютна глухість серця зникає. При вислухуванні — ослаблене дихання із здовженим видихом, часто сухі й вологі хрипи (супровідний бронхіт).
ЕМФІЗЕМА ЛЕГЕНЬ (EMPHYSEMA PULMONUM)
Лікування. Емфізема легень не піддається лікуванню, однак старанне лікування супровідного бронхіту (див. „Лікування хронічного бронхіту) поліпшує стан хворого і затримує прогресування хвороби. При загостренні бронхіту і погіршанні задишки показане перебування в постелі в добре провітрюваному приміщенні. Поряд з лікуванням бронхіту корисне призначення серцевих засобів — настою горицвіту або наперсника,  ін"єкції камфори. При тяжкій задишці і ціанозі полегшення дає вдихання кисню.
ЕМФІЗЕМА ЛЕГЕНЬ (EMPHYSEMA PULMONUM)
В останній стадії хвороби виникає недостатність серця, яку лікують серцевими засобами.
Якщо емфізема легень розвинулася внаслідок бронхіальної астми, то лікування останньої сповільнює розвиток хвороби.
ЕМФІЗЕМА ЛЕГЕНЬ (EMPHYSEMA PULMONUM)
Лобарна емфізема
ЕХІНОКОК ЛЕГЕНІ
Етіологія і патогенез. Попадання в шлунок яєць ехінокока, який паразитує в кишках собак. У шлунку з яєць виходять зародки, які, пробуравлюючи стінку шлунка, течією крові через ворітну вену заносяться в легенi. Із зародків у легенi виростає пухир, наповнений рідиною. На внутрішній поверхні оболонки пухиря утворюються дочірні пухирі. Відрізняють однокамерний і багатокамерний ехінокок легенi.
Симптоми і перебіг. У початковій стадії, крім невеликого кашлю, звичайно ніяких симптомів не буває. В міру росту ехінококового пухиря кашель посилюється. В результаті реактивного запалення навкружної легеневої тканини може спостерігатися підвищення температури і невелика домішка крові до харкотиння. При великих розмірах пухиря над ним приглушення перкуторного звуку, ослаблення дихання і голосового дрижання. При розриві пухиря в харкотинні можна виявити ехінококові гачки та плівки.
ЕХІНОКОК ЛЕГЕНІ
Діагностичне значення має еозино-філія в крові (15 — 20 — 30% і більше еозинофілів) і реакція Каццоні. Рентгенівське дослідження дає на світлому легеневому фоні круглу тінь з різкими контурами.
Лікування — оперативне.
ЕХІНОКОК ЛЕГЕНІ
ПНЕВМОКОНІОЗИ (PNEUMOCONIOSIS)
Етіологія і патогєнєз. Ураження легень, що називається пневмоконіозом, викликається вдиханням пилу (вугільного — антракоз, вапняного — силікоз, металічного — сидероз). Може розвинутися у робітників пилових професій. Вдихуваний пил викликає реактивне запалення проміжної тканини легені і приводить до пневмоцирозу і перибронхіту, що ускладнюються згодом бронхітом та емфіземою легень.
Симптоми і перебіг. Спочатку захворювання проходить безсимптомно, пізніше з'являються ознаки бронхіту, емфіземи легень та більш-менш виявлена задишка. Перебіг захворювання хронічний.
Лікування — як  при хронічному  бронхіті  та  емфіземі  легень
ПНЕВМОКОНІОЗИ (PNEUMOCONIOSIS)
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
Етіологія і патогенез. Збудник — пневмокок (диплокок) Френкеля. Пневмокок паразитує у всіх людей у порожнині рота і верхніх дихальних шляхів. Для виникнення пневмонії необхідні сприяючі фактори. До них належать: простуда, алкоголізм, іноді травма грудної клітки. Запальний процес захоплює цілу частку легені або більшу частину її, у процес втягається і плевра, яка вкриває хвору частку. Токсини пневмококів, що циркулюють у крові, пошкоджують переважно судинну і центральну нервову систему.
Рентгенограма хворого
крупозною пневмонією
Симптоми і перебіг. Хвороба звичайно починається раптово. Після трясучого ознобу температура протягом кількох годин підвищується до 39 — 40°. Хворий скаржиться на. колоття в боці, яке посилюється при вдиху та при кашлі. Кашель у перші 2 — 3 дні сухий або з невеликою кількістю слизового харкотиння, на другий-третій   день до незначного   в'язкого   харкотиння   домішується кров, яка надає харкотинню іржавого відтінку. Через в'язкість харкотиння важко відхаркується. З першого ж дня хворий має тяжкий вигляд: лице одутле й гіпе-ремійоване, очі блищать. Дихання часте, при кожному вдиху хворий стогне від болю в боці. Крила носа роздуваються при кожному вдиху. Язик сухий і обкладений. На   губах і на крилах носа в багатьох випадках   з'являються   пухирці, наповнені мутнуватою рідиною — герпес. Уражена половина грудної клітки відстає в акті дихання. Перкусія виявляє над хворою часткою приглушення перку-торного звуку з тимпанічним відтінком.
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
При аускультації дихання в перший день ослаблене везикулярне, а потім стає бронхіальним. З першого ж дня на висоті вдиху  чути  дрібний   тріск — крепітація. Через   кілька   днів   крепітація   зникає, і  чути  лише  одне голосне  бронхіальне  дихання.   Крепітація  знову  з'являється наприкінці хвороби в період розв'язання. В цьому періоді одночасно з крепітацією вислухуються й дрібнопухирчасті вологі хрипи, дихання поступово втрачає свій бронхіальний відтінок і після падіння температури знову стає везикулярним. Над запаленою часткою пальпація визначає посилення  голосового дрижання, а   при аускультації виявляється бронхофонія.
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
Температура, продержавшись 8—11 днів на постійно високому рівні, спадає здебільшого критично, причому криза супроводиться заливним потом. У розпалі хвороби пульс прискорений до 100—120 ударів за хвилину, а частота дихання доходить до ЗО — 40 за хвилину і більше. У крові — лейкоцитоз до 15 000 - 25 000 лейкоцитів в 1  мм3, реакція осідання еритроцитів (РОЕ) прискорена.
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
Лікування. Суворий постільний режим протягом усієї хвороби і 10 днів після кризи. Підняте положення хворого в постелі (під спину підкладають 2 — З подушки); щоб хворий не зсувався вниз, під п'ятки підставляють згорнуті валком матрац або ковдру. Кімнату треба добре провітрювати і в ній має бути досить тепло. Хворий повинен уникати зайвих рухів: його слід годувати, а судно подавати на ліжво. Слід 2 рази на день чистити язик обгорнутою навколо пальця або ложечки марлею, змоченою содовим розчином (1 чайна ложка на склянку води), причому кінчик язика захоплюється хусткою. Часте полоскання рота або витирання його після приймання їжі. Вранці і ввечері по краплі ментолу в кожну ніздрю.
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
Дієта напіврідка: чай, кофе з молоком, молоко, вершки, вершкове масло, яйця рідкі, сухарі, бульйон, манна каша, виноградне вино. Пиття у великій кількості. Хворому слід давати вітамін С (у вигляді аскорбінової кислоти). Треба стежити за діяльністю кишок: при запорах — перед сном клізма.
КРУПОЗНА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA CROUPOSA)
Етіологія і патогенез. Запалення окремих легеневих часток. Іноді окремі запальні вогнища зливаються, займаючи цілу частку або більшу частину її (зливна пневмонія). Збудниками є різні мікроби, найчастіше пневмококи. Хвороба нерідко є ускладненням гострих і хронічних інфекційних захворювань, найчастіше грипу. Сприяючі фактори: охолодження тіла (простуда), заіальне виснаження організму, перенесення тяжкої хвороби, недостатність серця, отруєння БОР, ранній дитячій і старечий вік.
ВОГНИЩЕВА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA LOBU-LARIS)
Симптоми і перебіг. Слід відрізняти симптоми первинного захворювання, яке ускладнилося вогнищевою пневмонією, від симптомів самої пневмонії. Поява вогнищевої пневмонії під час бронхіту або якоїсь інфекційної хвороби, наприклад грипу, характеризується підвищенням температури, яка до того була невисокою або навіть нормальною, до 38 — 39°, появою болю в боці, що посилюється при вдиху, появою кашлю або посиленням кашлю, який був до того.
ВОГНИЩЕВА ПНЕВМОНІЯ (PNEUMONIA LOBU-LARIS)


title: ВІРУСИ- НЕКЛІТИННІ ФОРМИ ЖИТТЯ

text:
ВІРУСИ- НЕКЛІТИННІ ФОРМИ ЖИТТЯ

Історія відкриття
    Існування вірусів довів російський учений Дмитро Йосипович Івановський в 1892 роцi, досліджуючи захворювання тютюну - листкову мозаїку. У 1898 році голланський мікробіолог М.В. Бейєрінк запропонував збудника мозаїчної хвороби назвати вірусом.

Віруси- паразитичні живі системи доклітинної будови, виділені в самостійне царство VIRA. Вони не здатні до самостійного існування поза організмом або клітиною хазяїна, тобто є облігатними внутрішньоклітинними паразитами. Наука, яка вивчає віруси називається вірусологія.
Віруси займають проміжне положення між живою та неживою матерією
Риси, що відрізняють їх від усіх живих організмів:

відсутність клітинної будови;

відсутність власної білок-синтезуючої системи;

геном вірусів може бути представлений не тільки ДНК, але й РНК.

Віруси, як і всі живі об'єкти, здатні:
до розмноження;

спадковості ознак;

генетичної мінливості;

адаптації до умов навколишнього середовища.

Будова вірусів
Кожна вірусна частинка складається з оболонки, яка оточує молекулу ДНК або РНК(відповідно до цього віруси називають ДНК- або РНК-вмісними). У свою чергу, обидві групи поділяють на одноланцюгові та дволанцюгові. Залежно від структури і хімічного складу оболонки віруси поділяють на прості та складні.

1.серцевина вірусу
2.ДНК
3.поверхневий апарат
4.капсид
5.ліпідна оболонка

  Найбільш поширені небезпечні захворювання культурних рослин:
Мозаїчність
Плямистість
Відмирання органів
Пухлини(“рак” плодових дерев)
   Бактеріофаги часто шкодять мікробіологічній промисловості, знищуючи культури корисних мікроорганізмів.

                                           Вірус тютюнової мозаїки
Віруси - Збудники хвороб
Найбільш поширені вірусні захворювання людини:
грип
віспа
свинка
кір
поліомієліт
сказ
ящур
герпес                             збудник віспи

способи Поширення вірусів.
повітряно-крапельний;
фекально-оральний;
статевий;
трансмісивний.

    Профілактичні щеплення - ефективний спосіб для боротьби з вірусними захворюваннями. Завдяки їм в організмі виробляється імунітет до збудника певного захворювання.

СНІД- чума ХХ століття
   Синдром набутого імунодефіциту- вірусне захворювання.ВІЛ- вірус імунодефіциту людини  вражає клітини крові. Для передачі вірусу необхідний контакт крові до крові.Така передача може відбуватися при:
переливанні крові;
багаторазовому використанні
    шприців;
систем переливання крові;
медичних інструментів;
гомо- і гетеросексуальних
    контактах.

Грип типу А/Н1N1 в україні
    Свинячий грип— інфекція будь-якого з багаточисленних вірусів  грипу. Станом на 2011 рік відомо наступні штами ВСГ: грип і підтипи грипу A, відомі  як H1N1, H1N2, H3N1, H3N2, та H2N3.
    В кінці жовтня 2009 року в Україні фактично почалась епідемія грипу Н1N1. Він характеризується катаральним запаленням дихальних шляхів, слабістю та лихоманкою.
    Для запобігання даного захворюван-
    ня слід:
уникати людних місць;
використовувати ватно-марлеві
    пов’язки;
споживати білкову та вітамінну їжу;
приймати антивірусні препарати.
Україна під час Епідемії
Використані джерела:
Біологія (Нестандартні уроки) “Ранок” 2008 р. 6-10 кл., В.І.Кузнєцова.
Загальна біологія. А.О. Сцюсарев – “Вища школа” , 1992 р.
“Біологічний словник” К.М. Ситник, 1994 р.            “Ранок”
http://www.google.com.ua
http://en.wikipedia.org/wiki


title: Укуси комах

text:
Укуси комах
Щорічно в світі більше 10 мільйонів чоловік піддаються нападам отруйних тварин, більше 50 тисяч потерпілих гинуть. При чому летальних результатів від укусів бджіл або ос в 3 рази більше, ніж від укусів гримучої змії.
Бджоли, оси, джмелі  – комахи, що жалять, можуть бути небезпечними для людей які мають підвищену чутливість до їх отрути.
Щоб уникнути укусів цих комах необхідно:
збираючись на прогулянку, одягати світлий, нейтральний одяг;
бути обережними в місцях скупчення комах, що жалять.
якщо оса сіла рукав одягу, треба просто струсити її, а не прихлопувати, інакше укус гарантований;
не наближатися до бджолиних вуликів і осиних кубел, а також здійснювати різкі рухи, оскільки це провокує напад комах;

Допомога при укусі
1. Відразу ж після укусу бджоли необхідно, обережно видалити пінцетом або навіть нігтями жало з рани,дати постраждалому антигістамінні препарати з аптечки (діазолін, цетиризин, супрастин тощо)
2. Якщо людина знепритомніла, намагайтесь привести її у свідомість, потерши скроні нашатирним спиртом або давши понюхати його.
3. Добре промийте місце укусу водою з милом.
4. Зробіть пов’язку з нашатирного спирту, розведеного водою в співвідношенні 1:5.
6. Давайте потерпілому від укусу пити багато рідини, щоб швидше нейтралізувати отруту.
7. При високій температурі прийміть жарознижуючі засоби і викличте лікаря.

      Кліщі
Через слину цих комах можуть поширюватися до 60 видів вірусів. Найнебезпечніший з – них це кліщовий енцефаліт.
Перш ніж вкусити, кліщ може повзати по тілу кілька годин.
Запобігти нападам кліщів неважко, для цього треба користуватися спеціальними засобами – репелентами. Недорогим і досить дієвим репелентом є бальзам “Зірочка”.
Існує кілька способів видалення кліщів. Але всі вони відрізняються тільки інструментом яким видаляється кліщ.

Найзручніше видаляти зігнутим пінцетом або хірургічним затискувачем. Кліща захоплюють якомога ближче до хоботка.   Потім його акуратно потягують і при цьому обертають навколо своєї осі в зручну сторону. Через 1-3 оберти кліщ витягується цілком разом з хоботком. Якщо ж кліща намагатися висмикнути, то велика ймовірність розриву.
Каракурт
Каракурт відноситься до Чорних вдів (лат. Latrodectus) - поширеного у всьому світі сумнозвісного роду павуків, відомого сильною отруйністю всіх своїх 31  видів.
Кусає павук не дуже боляче, а на місці укусу з’являється невелика червона плямочка, яка швидко блідніє чи зникає. Укушене місце не опухає, біль швидко проходить, а уві сні укус можна й не помітити.
Перша медична допомога:
1) В перші 2-3 хвилини можна припекти місце укусу каракурта полум’ям запаленого сірника, для чого 1-2 сірника притискують голівками до місця укусу і підпалюють 3-м сірником. Оскільки уражується поверхневий шар шкіри (до 0,5 мм), полум’я сірників достатньо для зруйнування токсину. На місце укусу також потрібно прикласти лід.
2) Дати постраждалому з аптечки антигістамінні засоби (діазолін, цетиризин тощо.), при наростаючих болях – знебольвальні засоби (аспірин, парацетамол, ібупрофен тощо), інші препарати з аптечки для зменшення симптомів отруєння, наприклад, заспокійливі засоби, тощо.
3) Доставити постраждалого в лікувальний заклад, де йому введуть  протикаракуртову сироватку або проведуть іншу дезінтоксикаційну терапію.

Укуси тварин
Укуси тварин - Собак, кішок, диких тварин становлять чималу небезпеку для людини. Серед захворювань, що виникають від укусів тварин, особливо небезпечно сказ. Для ран від укусів тварин характерні нерівні краї, нерідко з дефектом тканин. Рани забруднені слиною тварин.
Сказ – це важке вірусне захворювання, що викликається інфекцією. У 99,99% випадків призводить до смертельного результату. Носіями сказу можуть бути всі теплокровні, причому, птиці в їх числі. Але зараження, як правило, приходить від собак, кішок, мишей, лисиць.
Перша допомога: - Обробити шкіру навколо ран настойкою йоду, промити 3% розчином перекису водню; - Накласти стерильну пов'язку. У всіх випадках рекомендується звернутися за лікарською допомогою в травматологічний пункт, якщо ж потерпілий був укушений невідомою собакою або дикими тваринами (лисиця, єнот тощо), то звернення за лікарською допомогою обов'язково. Таких потерпілих госпіталізують і проводять вакцинацію проти сказу.
Обов’язково потрібно робити щорічні щеплення проти сказу домашніх та сторожових собак, доставляти фахівцям ветеринарної медицини хворих тварин або їх трупи в разі загибелі. Не можна знімати шкуру з трупів диких тварин, вбивати здорових на вигляд тварин, які нанесли укуси, а терміново викликати ветеринарного лікаря.


Віруси та їхня будова


title: Різноманітність ракоподібних.

text:
                  Різноманітність ракоподібних.

1.       Тіло раку складається з:
А) голови, черевця, грудей
Б) голови, черевця,
В) головогруди і черевця.

2. Кількість ходильні ніг раку:
А) 5 пар,
Б) 3 пари,
В) 4 пари.

3.       Клішні раку - це:
А) друга пара ходильні ніг,
Б) перша пара ходильні ніг,
В) ногощелепи,
Г) видозмінені вусики.
4. Органи зору ракоподібних:
А) прості,
Б) складні,
В) прості і складні.

5. До видільної системі раку відносяться:
А) зелені залози,
Б) метанефрідіі,
В) статеві залози

Ракоподібні населяють будь-які існуючі на Землі водойми, прісноводні і морські, маленькі і великі, живуть на дні і в товщі води, проникають у підземні води, опускаються на граничні глибини Світового океану. Більшість ракоподібних вільно пересувається по дну або в товщі води, але серед них є і сидячі-прикріплені види, наприклад морські жолуді і морські качечки, є і паразити, що прикріплюються до риб та інших водних тварин. Водне середовище - царство ракоподібних, однак деякі з них пристосувалися і до життя на суші. Такі загальновідомі мокриці, деякі тропічні краби і раки-відлюдники.

Багато ракоподібних надзвичайно численні. Морський планктон під усіма широтами і на всіх глибинах в основному (не менш ніж на 90% за вагою) складається з ракоподібних. Дуже велике значення ракоподібних і в планктоні прісних вод. Донні ракоподібні також нерідко зустрічаються в масовій кількості.

В даний час відомо більше
30 000 видів ракоподібних.

Ряд Гіллястовусі раки
Група давніх і примітивних ракоподібних.

Налічує близько 1500 видів. Деякі види вивчені добре, наприклад артемія Artemia, дафнії, і використовуються як корм у акваріуму або як об'єкт вивчення.

Представниками ряду є дафнії. Мешканці прісних водойм. Їхні розміри дуже невеликі: тіло (1-3 мм) дафнії укладено в напівпрозору двостулкову черепашку.
Дафнії плавають з допомогою другої пари вусиків,стрибкоподібно. На їхній голові розташовані два складних й одне просте око. Харчування фільтраційне, з допомогою грудних ніжок. Розвиток прямий. Улітку дафнії розмножуються партеногенетично (з яєць виходять лише самки), а восени - статевим шляхом (з партеногенетичних яєць виходять і самки, і самці.

Дафнії відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів.

Ряд Веслоногі раки
Представниками ряду є циклопи.  Мешканці прісних водойм і морів, хижаки і паразити.
 Їхні розміри дуже незначні.
Циклопи плавають з допомогою першої пари вусиків і грудних ніжок. На голові розташоване одне просте око. Зябра відсутні, газообмін відбувається крізь зовнішні покриви. Розвиток непрямий.

Циклопи відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів. Можуть бути проміжними хазяями деяких паразитичних червів.

Представники -морський жолудь
морська качечка . Мешканці морів та океанів.
Сидячий спосіб життя .
Розміри їх варіюють від висоти 0,3 см діаметру 7-10 см
Тіло вкрите вапняним панцирем або вапняковими лусками.

Ушкоджують кораблі .
Деяки види є  паразитами
Ряд Вусоногі раки

Ряд Короnоїди
Паразитичні ракоподібніі, що є паразитами риб. Живуть не тільки в прісних водах, але а в морях. Їх  передній відділ тіла зверху покритий широким щитом - карапакса, на спинний поверхні якого розташована пара великих фасеточных очей. Завдяки здатності запасати їжу про запас коропоїди можуть до 3 тижнів не харчуватися.

Можуть спричиняти масову загибель риби.

Ракоподібні. Верхній ряд, зліва направо: спелеонектес (гребненогі), дафнія (гіллястовусі), триопс (щитні), артемія (зяброноги). Нижній ряд, зліва направо: морський жолудь (вусоногі), морська уточка (вусоногі), циприс (черепашкові), діаптомус (веслоногі)

Вищі раки
Вищі раки - клас найбільших ракоподібних, що включає більшість тварин, які для неекспертов є класичними прикладами раків: крабів, омарів і креветок. Містить більше 22 тисяч видів, будучи другим за чисельністю класом ракоподібних. Його представники поширені в морях, прісних водах, а деякі види пристосувалися до життя на суші. Найбільш древні копалини вищих раків датуються епохою кембрію.

Ряд Десятиногі
Найширше відомий ряд ракоподібних. До його представників належать широко відомі Їстівні ракоподібні. Це річковий рак, омари, лангусти, краби, креветки.
Представниками десятиногих раків є раки самітники. Вони 'мають м'яке черевце, яке ховають у порожніх черепашках молюсків.
Ланки в ланцюзі харчування, симбіонти, некрофаги, об'єкт промислу.

Десятиногі вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: лисмата Вурдемана, креветка чилім, гігантський краб, камчатський краб. Нижній ряд, зліва направо: лофолітодес, звичайний лангуст, креветка пенеус, ваблячий краб

Ряд Рівноногі раки
 З водних видів цього ряду в Україні часто зустрічає'гься водяний ослик. Але найширше відомі рівноногі раки, що живуть на суходолі, -- мокриці. Переселившись на суходіл, вони не втратили зябрового дихання. Зябра мокриць прикриті кришечкою, що утворена розширеною парою черевних ніжок. Завдяки цьому навколо зябер завжди волога атмосфера і вони можуть здійснювати газообмін. Деякі види мокриць живуть навіть у пустелях.
Ланка в ланцюзі харчування, деякі паразити

Вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: звичайна стонога (рівноногі), норвезький криль (эуфазиеві), морська козочка (різноногі), льохова стонога (рівноногі). Нижній ряд – десятиногі вищі раки, зліва направо: широкопалый річковий рак, пальмовий злодій, блакитний краб-плавунец, тропічний наземний рак-отшельник

Ланка в ланцюзі харчування.
Черепашкові раки мають дуже невеликі розміри (від 0,3 до 0,5 см). Тіло вкрите щільною двостулковою черепашкою. Живуть у неглибоких спокійних водоймах, в озерах і великих ставках. Численні в заростях прибережних рослин. Іноді масово розмножуються в дрібних водоймищах, калюжах, навіть садових бочках. Ведуть планктонний спосіб життя або повзають по поверхні водних рослин, харчуючись різноманітною рослинною і тваринною їжею.
Надклас  Черепашкові

Отже:
Існування майже всіх риб, як морських, так і прісноводних, в значній мірі залежить від ракоподібних. Деякі риби, як наприклад оселедець, все своє життя харчуються планктонними ракоподібними, інші використовують їх тільки незабаром після виходу з ікринки, а потім переходять на яку-небудь іншу їжу. Для гігантів моря - беззубих китів - ракоподібні служать основною  іжею.

Ракоподібні відіграють дуже важливу роль в економіці природи. Органічна речовина у водоймах створиться головним чином за рахунок життєдіяльності мікроскопічних водоростей. Ракоподібні поїдають ці водорості і самі, у свою чергу, поїдаються рибами. Вони виступають в якості посередників, які роблять так , що створюється у водоймах органічна речовина доступним для риб. З іншого боку, вони використовують в їжу величезні маси загиблих водних тварин, забезпечуючи таким чином очищення водойм.

Багато ракоподібні безпосередньо використовуються людиною в якості високоцінних харчового продукту. У багатьох країнах розвинений промисел креветок, крабів, омарів, лангустів і деяких інших їстівних видів. Останнім часом проводяться успішні досліди використання морських планктонних ракоподібних для добування вітамінів, жирів та інших важливих речовин. На рибоводних заводах розводяться деякі види ракоподібних, необхідні для годування молодих риб.

Це цікаво!
Найбільшим з усіх ракоподібних (але не найважчим за вагою) вважається "гігантський морський павук" (Macrocheira kaempfen), якого називають "крабом на ходулях". Він зустрічається в глибоководних місцях на південно-східному узбережжі Японії. Дорослі  представники цього виду звичайно мають розміри 254 на 305 мм, а розмах їх клешнів коливається від 2,43 до 2,74 м. Однак були дані про розмах клешнів до 5,79 м ( хоча вони не підтверджені). Один з представників важив 18,6 кг, а розмах його клешнів дорівнював 3,69 м.

Максимальна глибина, на якій коли-небудь був виявлені ракоподібні, - 10500 м. Так, в листопаді 1980 р американське науково-дослідне судно "Томас Вашингтон" виявило на цій глибині в Маріанській западині, західна частина Тихого океану, живих представників цього класу. Вони також зустрічалися і на висоті 4053 м в Еквадорських Андах.

Найбільшим серед омарів і найважчим серед ракоподібних вважається американський, або північноатлантичний, омар (Homarus americanus). 11 лютого 1977 в районі Нова Скотня, Канада, був спійманий омар вагою 20,14 кг і довжиною від кінчика хвостового плавця до кінчика  клішні 1,06 м. Пізніше цей омар був проданий власнику ресторану в Нью-Йорку.
Це цікаво!

Це цікаво!
Найдрібнішою серед ракоподібних вважається водяна блоха з роду Alonella розміром менше 0,25 мм у довжину .Вона живе у водах Великобританії.

Найдрібнішим серед відомих омарів є Homarus capensis, що живе на півдні Африки Його загальна довжина лише 10-12 см.

Найдрібніші краби в світі - так звані "горохові" (родина Pmnothendae) Окремі види цих крабів мають розмір панцира, що дорівнює 6,3 мм.

Довгожитель серед ракоподібних - американський омар (Homarus americanus). Найбільші представники цього виду живуть до 50 років.


Виші спорові Катімана


title: Віт Е

text:
Вітамін E (токоферол)

Віт Е - токоферол
Вітамін E є антиоксидантом і, зокрема, запобігає окисленню і          руйнуванню вітаміну A.
У людини, особливо у дітей, недостатність вітаміну E приводить до швидкого руйнування клітин крові - еритроцитів і появи анемії.
Інша функція вітаміну E полягає в підтримці м'язового тонусу у молодих тварин.

Віт Е - токоферол
Віт Е - токоферол
Токоферол з грецької означає «народження немовляти» і, можливо, вказує на роль цього вітаміну в розмноженні.
Але зв'язок між вітаміном E і репродукцією людини не доведений. Хоча він необхідний для годування дитини молоком та збереження вагітності.
Відомо чотири форми токоферола –альфа, бета, гамма і дельта. Всі ці близькоспоріднені сполуки схожі за хімічною структурою із зеленим пігментом рослин - хлорофілом.
Найактивніший – це альфа-токоферол.
Віт Е - токоферол
Токоферолові лінолева, ліноленова та арахідонова кислоти містяться в рослинних оліях: бавовняній,  кукурудзяній,соняшниковій.
Їх знайдено у квасолі, зеленому горошку, шпинаті, абрикосах та         персиках.
Віт Е - токоферол
Основними природними джерелами вітаміну E служать зелене листя рослин, бавовняна, арахісова, соєва і пшенична олії.

Хорошим джерелом цього вітаміну є також маргарин, виготовлений із рослинної олії.
Віт Е - токоферол
Добова потреба організму людини у віт Е -  12-15 мг.
Дефіцит віт Е може призвести до:
розриву еритроцитів;
втраті репродуктивної здатності;
дегенеративним змінам міокарду;
сухості шкіри;
ненормальним жировим відкладенням на м’язах.
Віт Е - токоферол
Токоферол застосовують для                лікування атеросклерозу,  екзем, трофічних виразок,  задавнених ран.
Препарати альфа-токоферолу необхідні для нормальної лактації, зокрема збереження вагітності, для лікування гіпертонічної хвороби та ішемічної хвороби серця.
Віт Е - токоферол
У концентрованому вигляді токофероли одержують шляхом високовакуумної перегонки природних рослинних масел.
Промисловістю випускається і синтетичний альфа-токоферол.
Віт Е - токоферол
Дбайте про власне здоров’я і своєї родини.
Вживайте корисні продукти   			і не забувайте 			про  біологічно 			активні 					речовини – 				вітаміни!


title: Вітаміни

text:
 Задачі:
сформулювати загальне уявлення про вітаміни,
дати поняття про авітаміноз, гіпо- та гіпервітаміноз.
розкрити роль вітамінів для здоров`я людини.

  Тема уроку:  Вітаміни.

  Вітамини – біологічні активні речовини, які діють в дуже малій кількості.
Вітаміни
 Трішки історії…

 Вітаміни відкрив
 М.І. Лунін у 1880 році.
Вперше штучно синтезував вітамін польський біохімик  Казимир Функ у 1911 році.
     Через рік він придумав і назву - від латинського "vita" - "життя".

Зараз відомо близько 50 видів вітамінів.

Значення вітамінів.
Входять до складу ферментів..
Впливають на обмін речовин.
Впливають на ріст та розвиток  організму.
Підвищують опір організму до несприятливих факторів середовища.
ВОДОРОЗЧИННІ
(С, гр.В, РР)

ЖИРОРОЗЧИННІ
( А, Д, Е, К )

КЛАСИФіКАЦіЯ

 Вітаміни рослинного та тваринного походження  надходять до організму в мікроскопічних   дозах.

      Види  вітамінної  недостатності

АВіТАМіНОЗ
відсутність в організмі вітаміну

ГіПОВіТАМіНОЗ
нестача вітамінів

Цинга, рахіт,
куряча сліпота,
бері-бері
 Швидка стомлюванність,
Зниження працездатності
Зниження     імунітету
Азбука вітамінів.

Вітаміни  гр.В
ВіТАМіН

Міститься
в горіхах,
печінці,
 крупах,
м`ясі птахів,
зелені.

тіамін
1,6 мг.

Регулює обмін речовин, кровотворення,
роботу м`язів, активує процеси мозку.
  При авітамінозі –
  захворювання Бері-бері
  (порушення нервової системи, росту,
  слабкість та параліч кінцівок).

Вітаміни  гр.В
В2 -  відсутність вітаміну веде до захворювань
очей, порожнини рота;
В6- відсутність  викликає дерматити -захворювання шкіри.
В12  - потрібний для утворення червоних кров'яних тілець.
        ВіТАМіН

АСКОРБіНОВА К-ТА
Допомагає організму боротися
з інфекціями, краще бачити,
стимулює оновлення клітин.
При авітамінозі - цинга ( запалення
ясен, випадають зуби, слабкість,
стомлюваність, головокружіння).
Міститься
в цитрусових,
солодкому перці,
ягодах,
моркві.
75- 100 мг.

Вітамін  С
    ВіТАМіН

РЕТИНОЛ
Необхідний для  нормального росту
та розвитку епітеліальної тканини.
Входить до зорового пігменту
родопсину. При авітамінозі –
захворювання «Куряча сліпота»
Міститься
в молоці,
 рибі, яйцях,
маслі, моркві,
петрушці,
абрикосах.
0,9 мг.
ВіТАМіН
Відповідає за обмін  кальцію, ріст кісток.
При авітамінозі –
рахіт(деформація кісток,  порушення
нервової системи, слабкість)
Виробляється
в шкірі
під дією УФП,
 міститься
 в яєчному жовтку,
рибному жирі, ікрі ,
маслі.

КАЛЬЦИФЕРОЛ
2,5 мг

Вітамін  D
Гіпервітаміноз
Гіпервітаміноз виникає при надмірному вживанні вітамінів.
Проявляється у вигляді інтоксикації організму.
Особливо токсичні великі дози водорозчинних вітамінів, тому що вони накопичуються в організмі.
                         Добова норма вітамінів
Вплив різних факторів на структуру вітамінів.
1. При дії високої температури в м`ясі втрачається до 60% вітамінів групи В.
2. Під час термічної обробки овочів руйнується до 20% вітамінів группи В та до 50% вітаміну С.
3. Вітамін С руйнується на повітрі.
Підведемо підсумки
Вітаміни – це біологічні активні речовини, що входять до складу ферментів.
Прискорюють процеси обміну речовин.
Підвищують розумову та фізичну працездатність.
Підвищують імунітет до захворювань.
Впливають на ріст та розвиток  організму.

1
2
4
3
1. Авітаміноз приводить до захворювання на цингу.
Тест «Вітаміни»
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
2. Авітаміноз приводить до захворювання «курячою сліпотою».
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
3. Відсутність викликає параліч нервової системи, хворобу «бері – бері».
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
4. Відсутність викликає рахіт.
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
5. Який вітамін синтезується в шкірі під дією сонячного світла?
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
6.У моркві міститься  багато каротину, потрібного для синтезу вітаміну…
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
Будьте      здорові!
Д/З: §42, т/з,
                          за бажанням повідомлення “Вітаміни”.


title: "Відмороження"

text:
Відмороження
Відмороженням називаються ушкоджених, тканин, що виникають в результаті дії низької температури.
Відмороження звичайно трапляється взимку під впливом тривалої дії холодного повітря. Однак за несприятливих  зовнішніх умов у ослаблених хворих, при авітамінозі, виснаженні, анемії і захворюваннях судин відмороження. Можуть статися при температурі повітря +5.+8. Відмороження найчастіше спостерігаються у воєнний час; в мирних умовах вони трапляються рідко. Відморожують звичайно стопи, кисті і лице.
І ступінь відмороження
Виділяють чотири ступені відмороження. І ступінь характеризується оборотними розладами кровообігу шкіри. Після короткочасного спазму виникає парез судин, розвивається ексудація і набряк шкіри. Шкіра бліда з темно-червоними або темно-синіми плямами. Потерпілі спочатку скаржаться на біль, потім на оніміння в ділянці відмороження.
II ступень відмороження
При II ступені відмічаються некротичні зміни поверхневих шарів шкіри до мальпігієвогошару. Внаслідок чого утворюються пухирі, наповнені прозорою рідиною з гемологічним відтінком. Пухирі розміщуються внутрішньошкірно і вкриті тонким шаром епідермісу шкіра навкруг синюшна з темно-червоними і фіолетовими плямами. Чутливість шкіри порушується протягом кількох днів. Якщо немає ускладнень, видужання настає через ІО-12днів.
Ступені відмороження
При III ступіні характеризується змертвінням шкіри і глибше розміщених м'яких тканин. Загоєння відбувається повільно, після відшарування некротичних тканин, з утворенням грануляцій і рубців.При IV ступені настає значний некроз м'яких тканин і кісток. Після появи демаркаційної лінії виразніше визначаються межі некрозу. Відбувається поступова муміфікація змертвілих-тканин з наступним відшаруванням.
Періоди відмороження
У перебігу відморожень розрізняють до реактивний і реактивний періоди. Дореактивний період характеризується похолодінням, зблідненням шкіри і втратою чутливості в ділянці відмороження. Суб'єктивні відчуття невиразні — поколювання і легкий біль.
Відмороження
При відмороженні розвивається спочатку спазм судин, потім їх розширення з наступним набряком тканин. У зв'язку з порушенням кровообігу виникає тромбоз судин, який сприяє прогресуванню некротичних змін тканин. Цим пояснюється трудність визначення ступеня відмороження. Нерідко відмороження III ступеня спочатку діагностуються як більш легкі ступені відмороження.
Перша допомога при відмороженні
Потерпілих переносять у тепле приміщення, дають гарячий чай, каву, алкоголь, вводять серцеві засоби. В разі потреби роблять ШВЛ. Обидві кінцівки (відморожену і здорову) поступово зогрівають протягом 40—60 хв. у ванні з повільним підвищенням температури води від 20 до 40 °С. Одночасно роблять масаж відморожених ділянок від периферії до центра. Після потепління й почервоніння кінцівок уражені ділянки шкіри змазують етиловим спиртом або йодонатом і накладають асептичну пов'язку.
Профілактика
Профілактика відморожень полягає в змазуванні обличчя під час сильних морозів вазеліном або жиром і в користуванні просторим сухим взуттям.
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Руда Юлія


title: Травлення в рот порож

text:
Травлення
в ротовій порожнині

Ротова порожнина
Ротова порожнина – початок травної системи. Її утворюють зуби, язик, внутрішні поверхні щік, піднебіння.
Їжа в ній аналізується на смак, змочується слиною, зазнає механічної  та хімічної обробки, тут формується харчова грудка для подальшого просування по травній системі.

Ротова порожнина є початковим відділом травного тракту, де здійснюється: подрібнення та змочування їжі слиною, аналіз смакових властивостей речовин і розподіл їх на харчові та ті, що відкидаються та захист травного тракту від попадання неякісних харчових речовин і екзогенної мікрофлори.
У ротовій порожнині здійснюється початкове перетравлення вуглеводів.
Ротова порожнина
У ротовій порожнині здійснюється початковий гідроліз вуглеводів та формування харчової грудки; подразнення механо-, хемо-, терморецепторів, що викликають збудження діяльності не тільки власних, але й травних залоз шлунка, підшлункової залози, печінки, дванадцятипалої кишки, всмоктування деяких речовин.
Ротова порожнина
Ротова порожнина виконує роль зовнішнього бар’єру в захисті організму від патогенної мікрофлори, завдяки наявності в слині бактеріцидної речовини лізоциму (муромідаза), антивірусній дії нуклеази слини, здатності імуноглобуліну A слини зв’язувати екзотоксини, фагоцитозу лейкоцитів (4000 в 1 см3 слини), пригніченню патогенної мікрофлори власною сапрофітною мікрофлорою ротової порожнини.

Ротова порожнина
Їжа знаходиться в ротовій порожнині 16-18 секунд і за цей час слина, що виділяється в ротову порожнину розчиняє розчинні і обволікає тверді, змочує сухі речовини, нейтралізує подразнюючі рідини чи зменшує їх концентрацію, полегшує видалення неїстівних речовин, що відкидаються шляхом змивання їх з слизової оболонки порожнини рота.

Ротова порожнина
При скороченні м'язів форма язика змінюється.
Язик бере участь у процесі жування, чіткого мовлення, смакового сприйняття.
Язик – орган живих істот, розміщений
у ротовій порожнині
Ротова порожнина
У комірках верхньої та нижньої щелеп розташовані зуби. Вони подрібнюють і перетирають їжу до кашоподібного стану. У дорослої людини 32 зуби.
За формою і функціями зуби поділяють на різці, ікла, малі і великі кутні. На кожній щелепі по 4 різці, 2 ікла, 4 малих кутніх і 6 великих кутніх зубів.
Ротова порожнина
У кожному зубі розрізняють коронку, шийку і корінь. Коронку зуба вкриває емаль. Це найтвердіша тканина в організмі людини, за твердістю наближається до кварцу. Під емаллю розташований дентин. Він утворює більшу частину коронки, шийки і зануреного у ясна кореня.
Ротова порожнина
Шийку і корінь зуба вкриває цемент. Порожнину зуба заповнює сполучна тканина - пульпа. У пульпу через канал кореня входять кровоносні та лімфатичні судини, нерви. За рахунок пульпи зуб живиться та росте.
Ротова порожнина
Найпоширеніша хвороба зубів – карієс - руйнування твердих тканин зуба з утворенням порожнини у його стінці. Розвиток цього захворювання прискорює також нестача вітамінів (особливо групи В), солей кальцію, фосфору, фтору.
Ротова порожнина
У людини є три пари великих слинних залоз: привушні, підщелепні і під'язикові
Слинні залози. Слина
Окрім них в слизовій оболонці рота є численні дрібні залози, які за розміщенням називаються: губними, щічними, піднебінними та язиковими. B ділянці язика розташовані: передня слинна залоза на нижній поверхні кінчика язика, на корені язика – залози, протоки яких впадають у проміжки між листовидними та жолобовидними пипками. Вивідні протоки губних, щічних залоз відкриваються у пристінок рота, а підщелепних, під’язикових, піднебінних та язикових – у власне ротову порожнину. За характером секрету залози поділяються на білкові, слизові та змішані.
Слинні залози. Слина
Слинні залози виділяють слину, яка призначена природою для хімічної обробки їжі в ротовій порожнині.
Кількість слини залежить від якості вжитої їжі. За добу слинні залози виробляють 0,5-2 л слини.
Консистенція слини в’язка та клейка.
Слинні залози. Слина
Слина – це суміш секретів трьох великих і множини малих слинних залоз. До секрету, що виділяється в ротовій порожнині, домішуються епітеліальні клітини, частинки їжі, слинні тільця (нейтрофільні лейкоцити, лімфоцити, слиз, мікроорганізми).

Слинні залози. Слина
До складу секрету слинних залоз входить 98-99% води, а все інше – твердий залишок, в який входять мінеральні аніони хлоридів, фосфатів, бікарбонатів, йодидів, бромідів, фторидів, сульфатів. У слині є катіони натрію, калію, кальцію, магнію і мікроелементи – залізо, мідь, нікель, літій та інші.
Концентрація таких речовин, як йод, калій, стронцій набагато більше, ніж у крові.
Слинні залози. Слина
Привушні залози секретують рідку слину з вмістом великої кількості хлоридів калію і натрію, ферменти – каталазу(здійснює гідроліз перекису водню до води і кисню) і амілазу.
Підщелепні залози секретують продукт, який містить велику кількість органічних речовин (муцин, амілаза) і невелику кількість калію.
3 мінеральних речовин переважають солі: хлориди натрію, хлориди кальцію, фосфат кальцію, фосфат магнію. Амілази значно менше, ніж у секреті привушної залози.
Під’язикові залози виділяють слину, багату на муцин і мають сильну лужну реакцію.
Слинні залози. Слина
Захисна функція слини полягає в тому, що вона захищає слизову оболонку і зуби від висихання, фізичних та хімічних пошкоджень їжею, вирівнює температуру їжі, зв’язує як амфотерний буфер кислоти та основи, відмиває наліт з зубів, сприяє самоочищенню порожнини рота і зубів; наявність лізоциму – ферментоподібного білку, який має бактеріоцидні властивості, надають їй можливості приймати участь у захисних реакціях організму та в процесах регенерації епітелію при пошкодженнях слизової оболонки рота.
Слинні залози. Слина
Виділення слини є складним рефлекторним актом, що здійснюється не тільки внаслідок подразнення рецепторів ротової порожнини їжею або іншими речовинами                         (безумовно-рефлекторні                           подразники), але при одночасному                   подразненні зорових, нюхових,                            слухових рецепторів видом, запахом їжі, подіями і обстановкою, в якій відбувається споживання їжі (умовно-рефлекторні подразнення).

Слинні залози. Слина
Смачного!


"Транспортна РНК"


"Захист шкіри"


Лекція
 на тему:
“ Вікові особливості обміну речовин і енергії. Норми харчування у дітей та підлітків. Порушення харчування ”

1

1. Особливості обміну речовин і енергії у різні періоди постнатального розвитку.
Білковий обмін
Вуглеводний обмін
Обмін жирів
Водно-сольовий і вітамінний обмін
Енергетичний обмін
2. Раціональне харчування у дітей та підлітків
3. Розлади харчування
2
Білковий обмін
1 грам білків = 4,1 ккал=17,2 кДж енергії (1 ккал=4,2 кДж)
Продукти білкового перетравлення в організмі не накопичуються.
Позитивний азотистий баланс спостерігається у дітей
Для людей старечого віку характерний негативний азотистий баланс
3
Білковий обмін

4

На  першому році життя на 1 кг маси тіла діти повинні отримувати 2,5-4 г на добу. У віці від 1 до 3 років – 4 г, від 4 до 7 років -3,5-4 г. У підлітків на 1 кг маси тіла становить 2 г, у дорослих тільки 1 г.
Продукти тваринного походження переважали в їжі дитини і становили не менше 75% харчового раціону
5
Обмін жирів
Загальна кількість жиру в організмі в середньому становить близько 10-20%
Жири поділяються на повноцінні і неповноцінні.
Повноцінні жири не синтезуються в організмі і надходять з їжею.

6

7

У людей літнього і старечого віку виникає генералізований  ліпоїдоз органів, підвищення холостерину. Від 35-60 років збільшується жирова маса, щорічно зростає а 0,2-0,8 кг. Після 60 років відбувається зниження загальної маси тіла, але жирова маса продовжує зростати.
8
Вуглеводний обмін
Загальна кількість вуглеводів в організмі людини становить 1%.
До 1 року життя потреба в організмі становить 110 г на добу, від 1,5-2 років -190 г, в 5-6 років – 250 г, в 11-13 років -380 г, для дорослої людини – 400 г вуглеводів.
Обмін вуглеводів не зазнає істотних вікових змін.
9
Водно – сольовий обмін
В організмі новонародженого об'єм  води становить 70-80%, а у дітей 13 років -56%. Більший вміст води в оганізмі дітей пов’язаний з більшою інтенсивністю обмінних реакцій.
10

Нестача мінеральних речовин у їжі швидко призводить до різних порушень обмінних реакцій і відповідно до порушення росту і розвитку.
Норма споживання кальцію в організмі однорічної дитини становить 1000 мг, фосфору – 1500 мг.  У віці 7 – 10 років потреба в мікроелементах збільшується , але до кінця статевого дозрівання потреба в мікроелементах знижується.
11

Видно, що потреба у вітамінах В1, В2, В6, РР і D зі збільшенням віку дещо знижується, а потреба у вітамінах А і В12 зростає.
    Частіше за все і більше всього пацієнтам старших вікових груп не вистачає вітаміну  С, у той час як потреба організму в ньому майже в 3 рази вище, ніж в осіб середнього віку.
Дефіцит вітамінів-антиоксидантів - аскорбінової кислоти, токоферолів і каротиноїдів є одним з факторів, що посилюють ризик серцево-судинних і онкологічних захворювань. До вітамінів, що гальмують розвиток атеросклеротичного процесу можуть бути віднесені холін, інозит, вітамін В12 і фолієва кислота. Вираженими ліпотропними властивостями володіє і вітамін В6 (піридоксин), пантотенова кислота, токоферол
Потреба у вітаміні В2 у літніх людей значно нижче, ніж у молодих, але всмоктуваність його падає з віком

12
Обмін енергії
13

Особливості енергетичного обміну новонароджених дітей
Енергетичні потреби організму, який росте забезпечується високим рівнем фосфорилювання       та окислення;
Протягом першого року життя дитини істотно змінюється обмін, ніж був характерний для ембріонального періоду існування;
Високий рівень гліколітичних процесів,      які забезпечують високу стійкість до гіпоксії, який з віком поступово    знижується.

14

Характерною особливістю періоду новонародженості є більш низький основний обмін, що пов’язано з недостатньою функцією щитоподібної залози в цей період.
На 2-3-й день життя і протягом всього періоду новонародженості у дітей відмічається початкове підвищення основного обміну до 1 року.

15
Зміни втрати енергії в дитини
При неспокої дитини втрата енергії збільшується на 20%, а під час крику – в 2-3 рази. Збільшується основний обмін і при підвищенні температури тіла (на 10С підвищення становить на14-16%).

16
Енергетичний обмін у дітей і підлітків

17

18
Енергетичний обмін у дітей і підлітків
Інтенсивність обмінних процесів у дітей у перерахунку на 1 кг маси тіла значно вища, ніж у дорослих.
У хлопчиків 8 років величина основного обміну 6190 кДж на 1м2 , у дівчаток- 5110 кДж. У юнаків 15 років – 4800 кДж, у дівчат-4480 кДж
19

Інтенсивність гліколізу у дітей першого року життя на 30-35 % вища, ніж у дорослих, особливо висока вона в перші три місяці життя.
Одночасно зростає інтенсивність окислювальних процесів.
Обмін енергії на одиницю маси тіла або поверхні у дітей значно  вищий, ніж у дорослих.
Висока інтенсивність обмінних процесів у дітей- результат перерозподілу співвідношення між активною клітинною масою та екстрацелюлярною рідиною.

20
Режим раціонального харчування дітей і підлітків
А. Г. Хрипкова із співавт. (1990) рекомендує дошкільнятам (до 6 років) та школярам молодшого шкільного віку (6-10 років) дотримуватись співвідношення білків, жирів та вуглеводів у складі їжі на рівні
Для учнів середнього (11-13 років) і старшого шкільного (14-17 років) віку, так як і для дорослих людей, співвідношення основних компонентів їжі рекомендується на рівні 1:1:4.

21

І. М. Маруненко, 2004 рекомендують дотримуватись співвідношення білків, жирів і вуглеводів у їжі харчуванні як дорослих, так і дітей будь-якого віку на рівні 1:1:4
 Експерти Всесвітньої Організації Охорони Здоров'я) вважають, що оптимальним є вживання співвідношення 1:2:3 (цитується за В. Г. Грибан, 2005).

22

Для дітей молодшого шкільного віку (від 6 до 10 років) як для хлопчиків так і для дівчат рекомендується такий склад їжі за добу (в грамах): білків 72-78 г; жирів 65-70 і вуглеводів 332-365 г.

23

Для хлопців 11-13 років необхідно споживати за добу: білків до 91 г, жирів до 82 г і до 425 г вуглеводів.
Дівчатам цього ж віку  рекомендується вживати: білків до 83 г; жирів до 75 г і вуглеводів до 340 г.

24
діти молодшого шкільного віку потребують приймання їжі через кожні 3,5-4 години
 за добу не менше ніж 4-5 разів.
Перед сном діти повинні їсти не пізніше ніж за 1,5-2,0 години, щоб забезпечити нормальний відпочинок організму.
Вечірня їжа повинна бути мало об'ємною і складатись із овочів та молочних продуктів.
 Діти середнього та старшого шкільного віку повинні їсти за добу не менше 3-х разів

25
Порушення харчування
Аліментарні хвороби – хвороби, що пов'язані  із недостатнім або надлишковим харчуванням.
Аліментарні хвороби виникають внаслідок тривалих порушень харчування.
26
Аліментарна дистрофія
27
Ожиріння
Гіподинамія
Генетичні чинники, зокрема:
Підвищена активність ферментів ліпогенеза
Зниження активності ферментів ліполізу
Підвищене споживання легкозасвоюваних вуглеводів:
пиття солодких напоїв
дієта, багата цукрами
Деякі хвороби, зокрема
Схильність до стресів

28
29

Адепозогенітальна дистрофія

30
Синдром Кушенга

31
Гіпотериоз

32
Глікогенози

33
Дитяче ожиріння

34
Анорексія

35
Булімія

36
Рекомендована література
1. Хрипкова А.Г., Антропова М.В., Фарбер Д.А. Возрастная физиология и школьная гигиена: пособие для студентов пед. институтов. ─ М.: Просвещение, 1990.─ С.179-207.
2. Зубар Н.М. , Основи фізіології харчування: Підручник. – К.: Київ. Нац. торг. – екон. ун-т, 2006.-341 с.
3. Дмитроца О.Р., Швайко С.Є.  Вікова фізіологія: Опорний конспект лекцій. – Луцьк , 2010. – с. 119.
4. І.П. Аносов, В.Х. Хоматов, Н.Г. Сидоряк, Т.І. Станішевська, Л.В. Антоновська Вікова фізіологія з основами шкільної гігієни: Підручник для студ біологічних спеціальностей ВНЗ. – Мелітополь: ТОВ «Колор Принт», 2008. – 434 с.

37

Дякую за увагу!
38


Покритонасінні


Щитоподібна


Віруси та вірусоподібні структури


РІЗНОМАНІТНІСТЬ СПОСОБІВ ЖИТТЯ ТВАРИН.


title: "Відомі Біологи"

text:
Вчені-біологи
Матеріали до уроків у 10 класі

     Засновник вітчизняної школи біохіміків, академік. Навчався в університеті св. Володимира. Як керівник міської організації партії "Народна воля" брав участь у революційному русі. Виступив ініціатором створення фізико-хімічного інституту ім. Л. Карпова, а згодом - Інституту біохімії АН СРСР. Основні напрямки досліджень пов'язані з фотосинтезом, окислювальними процесами в живій клітині й вивченням ферментів.
БахОлексій Миколайович(1857 - 1946)
     Український анатом і гістолог. Праці присвячені будові головного мозку, а саме відмінам у тонкій структурі – архітектоніці різних його ділянок. Відкрив рухову зону кори головного мозку і описав велетенські пірамідні нервові клітини. Вчений вивчав також морфологію остеогенезу та проблеми неврології.
Бец
Володимир Олексійович(1834 - 1894)
     Вчений - патофізіолог, академік. Доклав чимало зусиль до створення Інституту експериментальної біології та патології Народного Комісаріату охорони здоров'я УРСР та Інституту клінічної фізіологи АН УРСР. Основні напрямки досліджень пов'язані з актуальними проблемами патологічної фізіології, ендокринології, обміну речовин, імунології, алергології, патології кровообігу, патогенезу шоку, механізму старіння організму.
Богомолець Олександр Олександрович(1881 - 1946)
     Російський лікар-терапевт. Створив учення, згідно якого організм являє собою єдине ціле, а головну роль в його життєдіяльності та зв’язках із довкіллям відіграє нервова система. Багато уваги приділяв жовчнокам’яній хворобі та вказав на роль інфекції в утворенні каменів. Детально описав вірусний гепатит.
Боткін
Сергій Петрович
(1832 – 1889)
Бурденко
Микола Нілович
(1876 - 1946
     Лікар-хірург. Засновник хірургічної школи експериментального напрямку, створив вчення про рану, запропонував ефективні методи хірургічного лікування бойових травм. В 1944 р. розробив інструкцію з профілактики і лікування шоку. У боротьбі з інфекцією в ранах вперше використовував антибіотики.
     Радянський генетик, засновник сучасної наукової селекції. Організатор і керівник численних експедицій для вивчення культурної флори. Розробив вчення про імунітет рослин, сформулював закон гомологічних рядів спадкової мінливості, розробив вчення про центри походження культурних рослин. Створив школу вчених-рослинників, генетиків та селекціонерів.
ВавіловМикола Іванович(1887 - 1943)
     Видатний учений, філософ і громадський діяч, організатор і перший президент УАН. Засновник в Україні геохімії, біогеохімії та радіогеології. Творець всесвітньо відомого вчення про ноосферу. Автор низки праць "Біосфера", "Наукова думка як планетне явище", "Досвід описової мінералогії“.
Вернадський Володимир Іванович(1863 - 1945)
     Учений-хірург, академік ВУАН. У 1882 р. закінчив університет св. Володимира, в якому викладав до 1922. З 1923 - завідувач кафедри хірургії Київського відділення Головнауки Наркомосу України. Одним із перших в Україні опанував методику проведення найскладніших хірургічних операцій.
ВолковичМикола Маркіянович(1858 - 1928)
     Радянський мікробіолог та епідеміолог, один із засновників радянської мікробіології і профілактичного напряму у вітчизняній медицині. Розробив засоби запобігання багатьом інфекційним захворюванням (сказ, чума, холера…), заклав основи вчення про бактеріофаг, опрацьовував проблеми мінливості мікробів та імунітету.
Гамалія Микола Федорович(1859 - 1949)
    Учений-мікробіолог, епідеміолог, один із засновників епідеміологічної школи. Основні напрямки досліджень пов'язані з вивченням чуми, холери, інших інфекційних захворювань. У 1893 р., вивчаючи холеру, Д.Заболотний у лабораторії професора В. Підвисоцького в Києві провів разом з І.Савченком на собі небезпечний експеримент. Здійснивши завчасно імунізацію, він випив живу холерну культуру, чим довів ефективність щеплення.
Заболотний  Данило Кирилович(1866 - 1929)
     Радянський фізіолог рослин і мікробіолог, засновник вірусології.  Вивчав захворювання тютюну, відкрив і описав захворювання небактеріальної природи, що згодом  названо вірусом. Проводив дослідження з мікробіології грунту, спиртового бродіння.
Івановський Дмитро Йосипович(1864 - 1920)
     Учений - патофізіолог, академік АН УРСР. Основні напрямки досліджень пов'язані з проблемами реактивності організму - розробленням тестів визначення та методів ії підвищення, теоретичних і прикладних проблем онкології. Вперше запропонував лікування пухлин за допомогою лазерів.
Кавецький Ростислав Євгенович(1879 - 1978)
     Учений-біолог, ембріолог, селекціонер, академік УАН.  Виступив ініціатором створення Зоологічного музею (1919-1926) та акліматизаційного саду (1913 - 1931). Основні напрямки досліджень пов'язані з вивченням проблем ембріології хребетних тварин і людини, гістології, мікроскопічної техніки, теріології, герпетології, акліматизації та селекції рослин.
КащенкоМикола Феофанович(1855 - 1935)
      Радянський природознавець, засновник еволюційної палеонтології. Обгрунтував вчення про адаптивну і неадаптивну еволюцію організмів, розробив питання стратиграфії  мезозойських та кайнозойських відкладів.
Ковалевський Володимир Онуфрійович(1842 - 1883)
     Радянський зоолог-еволюціоніст, один із засновників порівняльної ембріології й фізіології, експериментальної та еволюційної гістології.  Вивчав зародковий розвиток безхребетних та деяких хребетних. Розробив вчення про зародкові листки та показав спільність закономірностей розвитку хребетних та безхребетних, довів еволюційну спорідненість цих груп тварин.
Ковалевський Олександр Онуфрійович(1840 - 1901)
     Учений - гігієніст, епідеміолог, академік. Очолював кафедру народного здоров'я, а згодом кафедру гігієни й санітарії ВУАН. В 1934 - 1938 рр. завідував відділом Інституту демографії та санітарної статистики. Основні напрямки досліджень пов'язані з проблемами епідеміології та санітарного стану населення.
Корчак-Чепурківський Авсентій Васильович(1857 - 1947)
     Учений-ботанік, академік УАН. Основні напрямки досліджень були пов'язані з флористикою, систематикою, географією вищих рослин, гербарною справою, принципами організації ботанічних садів, історією ботаніки. Здійснив експедиції в різні регіони України, описав чотири нові роди та понад 220 нових видів і різновидів рослин. Дослідження водоростей Чорного моря в 1930 - 1931 рр. сприяли створенню першого в Україні заводу з виробництва йоду. Його іменем названо 45 нових видів рослин.
ЛипськийВолодимир Іполитович(1863 - 1937)
     Російський та український біолог, один із засновників ембріології, імунології та мікробіології. Відкрив явище фагоцитозу, за що йому було присуджено Нобелівську премію. Приділяв велику увагу розробці проблем імунітету, довголіття, вивченню таких інфекційних хвороб як холери, черевного тифу, сифілісу, туберкульозу….
Мечников
Ілля Ілліч(1843 - 1916)
     Учений у галузі генетики й селекції. Він довів, що акліматизація плодових рослин можлива лише способом насінного розмноження їх у нових районах. Розробив принципи гібридизації географічно віддалених форм організмів та створив вчення про виховання гібридів (метод Ментора).
Мічурін
Іван Володимирович(1855 - 1935)
     Учений у галузі ембріології та цитології рослин. Відкрив подвійне запліднення у покритонасінних рослин. Вивчав будову клітинного ядра і хромосом рослин на цитологічному рівні. Заклав основи вчення про каріологію.
Навашин
Сергій Гаврилович(1857 - 1930)
     Біохімік, засновник науково-обгрунтованої теорії походження життя на Землі. За цією теорією життя на планеті – результат еволюції вуглецевих сполук. Запропонував теорію оборотності ферментативних реакцій у живій рослині.
Опарін         Олександр Іванович(1894 - 1980)
     Засновник найбільшої у Росії фізіологічної школи. Наукова діяльність розвивалась по трьох напрямках: фізіології кровообігу, фізіології травлення та вищої нервової діяльності. Він є одним із засновників вчення про нервізм. Лауреат Нобелівської премії.
Павлов              Іван Петрович(1849 - 1936)
     Учений-біохімік, один із засновників вітчизняної наукової біохімічної школи, академік АН. Основні напрямки досліджень пов'язані з біохімією нервової системи та м'язової діяльності. Першим розпочав біохімічні дослідження вітамінів.
Палладін Олександр Володимирович(1885 - 1972)
     Видатний хірург і анатом, засновник воєнно-польової хірургії, педагог, громадський діяч. Автор низки фундаментальних праць із топографічної анатомії людського тіла. Учасник Кримської війни 1853-1856 рр. Організатор медичної допомоги пораненим воїнам. У 1858-1861-"попечитель" Київського навчального округу. Разом із професором П.Павловим заснував перші недільні школи для дорослих.
ПироговМикола Іванович(1810 - 1881)
     Засновник вітчизняної фізіології та матеріалістичної психології. Його праці з фізіології нервової системи. Він вперше виявив явище гальмування в ЦНС та встановив закономірності рефлекторної діяльності мозку. Створив вчення про гази крові. Виконував роботи з природи стомлення, обгрунтував доцільність 8-годинного робочого дня та довів ефективність активного відпочинку.
Сєченов          Іван Михайлович(1829 - 1905)
     Вчений-терапевт, академік, засновник однієї з провідних терапевтичних шкіл. 3 1936 р. очолював Український науково-дослідний інститут клінічної медицини. Основні напрямки досліджень пов'язані з проблемами фізіології та патології травлення, недостатності кровообігу, хронічної інфекції, алергії, ревматизму та туберкульозу. Разом з В.Образцовим уперше в світі поставив прижиттєвий діагноз тромбозу вінцевих судин серця.
Стражеско Микола Дмитрович(1876 - 1952)
     Природодослідник-дарвініст, один із засновників школи фізіології рослин. Основні праці присвячені експериментальній і теоретичній розробці проблеми фотосинтезу. Його дослідження мало важливе значення в обгрунтуванні вчення про єдність і зв’язок живої і неживої матерії в кругообігу речовин і енергії в природі.
Тімірязєв   Климент Аркадійович(1843 - 1920)
Відомий фізіолог. Досліджував проблеми фізіології нервової системи. Створив учення про домінанту як головного принципу роботи нервових центрів та організації поведінки. Вивчав можливості використання психоаналізу в його взаємодії з фізіологією нервової системи. У 1928 р. опублікував книгу «Психоаналіз та фізіологічна теорія поведінки».
Ухтомський
Олексій Олексійович
(1875 – 1942)
     Український фізіолог. Основні праці присвячені фізіології травлення, кровообігу, ВНД. Відкрив вплив симпатичних нервів на секреторну діяльність шлунка. Створив вчення про фізіологію процесів виснаження і відновлення. Відкрив негативні (гальмівні) рефлекси.
Фольборт     Георгій Володимирович(1885 - 1960)
     Український ботанік. Праці з питань систематики рослин, зокрема папоротеподібних. Організував систематичне вивчення флори спорових рослин. Розробив перше ботанічне районування території України.
Фомін               Олександр Васильович(1869 - 1935)

     Український ботанік та мікробіолог. Його праці присвячені питанням фізіології, анатомії та екології рослин, мікробіології, фітогенних речовин атмосфери, виникнення життя на Землі. Він є одним із засновників вчення про фітогормони.
Холодний        Микола Григорович(1882 - 1953)
     Український фізіолог, один із засновників електрофізіології. Основні праці присвячені дослідженню фізико-хімічної природи електричних потенціалів у живих тканинах та механізмів їх електричного подразнення.
Чаговець     Василь Юрійович(1882 - 1953)
      Український біохімік, його основні праці з питань біохімії м’язів, біохімії вітаміновмісних ферментів. Вивчав взаємозумовленість м’язової роботи, умов відпочинку і тренування. Він довів, що вітаміни впливають на метаболізм. Розробив теорію еволюції вітамінів.
Чаговець      Ростислав  Всеволодович(1904 - 1982)
     Учений-зооморфолог, академік. Народився в Києві. В 1907 р. закінчив університет св.Володимира. У 1930 - 1941 - директор Інституту зоології та біології АН УРСР (з 1939 - Інститут зоології), в 1936 - 1948 - директор Інституту еволюційної морфології АН СРСР. Основні напрямки досліджень пов'язані з питаннями еволюційної морфології, експериментальної зоології, вивченням закономірностей росту, проблемою кореляції, філогенії тварин, біокібернетикою.
Шмальгаузен Іван Іванович(1884 - 1963)
     Учений-терапевт, академік, один із засновників вітчизняної школи терапевтів. Закінчив університет св. Володимира.  З 1921 р. завідував кафедрою терапії Київського медичного інституту. Досліджував клініку туберкульозу легень, хвороби нирок , питання клінічної бактеріології, фізіології та патології травлення, патології кровообігу.
ЯновськийФеофіл Гаврилович(1860 - 1928)
     Голландський природознавець, засновник наукової мікроскопії. Опанував мистецтво шліфування оптичних скелець і виготовляв лінзи, які збільшували у 300 разів. За допомогою таких лінз спостерігав мікроскопічні організми – бактерії, рух крові у капілярах, еритроцити, окремі рослинні і тваринні клітини, яйця і зародки. Вперше описав партеногенез.
Антоні ван Левенгук(1632 - 1723)
     Французький природознавець, засновник першої цілісної теорії еволюції. Заклав основні принципи систематики рослин. Подав систематичний опис і класифікацію тварин, що відображає поступове ускладнення організації живих істот від найпростіших до людини. Вперше поділив тварин на безхребетних і хребетних. Поклав початок зоопсихології.
Жан Батіст Ламарк(1744 - 1829)
     Французький природознавець. Праці стосуються  порівняльної анатомії, палеонтології та систематики тваринного світу. Запропонував застосовувати порівняльно-анатомічний принцип у вивченні будови органів, відкрив явище кореляції, описав багато вимерлих видів.  Розвинув метафізичне вчення про провідну роль катастроф в історії Землі.
Жорж Кюв’є(1769 - 1832)
     Французький мікробіолог, засновник сучасної медичної мікробіології та імунології. Встановив, що бродіння спричиняється діяльністю різних видів мікроорганізмів, відкрив явище анаеробізму. Розробив методи запобіжних щеплень проти ряду інфекційних захворювань. Профілактична вакцинація набула великого поширення.
Пастер Луї(1822 - 1895)
     Німецький мікробіолог, один із засновників бактеріології та епідеміології. Наукові праці присвячені вивченню етіології сибірської виразки, інфекцій ран, туберкульозу, холери. Запропонував ряд методів мікробіологічних досліджень, способи дезінфекції, винайшов препарат для лікування туберкульозу.
Роберт Кох (1843 - 1910)


title: "Різноманітність тканин живих організмів"

text:
Різноманітність тканин
живих організмів
Матеріали до уроків у 10 класі
	На основі знань біології рослин, біології
тварин та біології людини згадати
різноманітність їхніх клітин і тканин у
зв’язку з виконуваними  функціями.
	Дати коротку характеристику
основним видам рослинних і
тваринних тканин. Розвивати
уміння порівнювати біологічні об’єкти.
Мета уроку

З чим пов’язана різноманітність
клітин і тканин
у живих організмах?
Проблемне запитання

У квіткових рослин нараховують                    80 різноманітних типів клітин
Рослинні клітини

Рослинні клітини
Форми рослинних клітин

Рослинні клітини
Клітини кореня

Рослинні клітини
Клітини здерев’янілого стебла

Рослинні клітини
Клітини листка

Рослинні клітини
Вибрати вірну відповідь

Із напівмертвих клітин побудовані:
а) продихи;
б) судини;
в) ситоподібні трубочки.
                  Клітини із виростами наявні у:
                        а) шкірці листка;
                        б) тканинах кореня;
                        в) луб’яних волокнах.

Рослинні клітини
Що зображено на малюнку?

Рослинні клітини
Що зображено на малюнку?

Тканини рослин

Тканини рослин
Твірні тканини

Тканини рослин
Твірні тканини
Cкладаються з молодих клітин, щільно притиснутих одна до одної, які здатні до постійного поділу.   Вони дрібні, мають тонкі стінки й великі ядра, чим і забезпечується їхній постійний і швидкий поділ. Розташовуються твірні тканини на верхівках кореня та пагона або всередині цих органів.
Тканини рослин
Завдяки твірним тканинам пагони ростуть у висоту, а корені у глибину. Вони дають початок усім іншим тканинам.

Тканини рослин
Покривні тканини

Тканини рослин
	Покривні тканини утворені щільно зімкнутими клітинами, які часто бувають мертвими.
	Розташовані на поверхні рослин.
Відмежовують рослину від навко-
лишнього середовища та виконують захисні функції.
       	Зверху клітини можуть бути вкриті жироподібними або воскоподібними шарами речовин.
Тканини рослин
	Продихи – це особлива складова частина покривних тканин, через які здійснюється газообмін між рослиною та довкіллям.                         	Продих складається                       з двох клітин бобоподіб-
ної форми та продихової                щілини між ними.

Продихи
Тканини рослин
Основні тканини

Тканини рослин
	Основні тканини є переважаю-
чими в рослинах. До них належать:
хлорофілоносна (фотосинтезуюча), що знаходиться у листках і зелених молодих стеблах;
 запасаюча – у серцевині;
 водоносна – у кактусах.

Тканини рослин
Міжклітинники – це спеціальні повітряні порожнини, які знаходяться в основних тканинах.

Тканини рослин
Механічні тканини

Тканини рослин
	Механічна тканина – особливий вид основної, що надає рослині пружності і міцності, тобто є для рослин опорою.

Тканини рослин
Провідні тканини

Тканини рослин
	Провідні тканини – це тканини, по яких переміщаються розчинені поживні речовини. Вони здійснюють         зв’язок між підземною та        надземною частинами                   рослин.

Тканини рослин
	Провідні тканини поділяються на два види:
 ксилема – судини, по яких рухається вода з розчиненими в ній речовинами від коренів до листків;
 флоема – ситоподібні трубочки, по яких рухаються органічні речовини, що утворюються в листках під час фотосинтезу.

Тканини рослин
Яка тканина зображена на малюнку?

Тваринні клітини
Різноманітність тваринних клітин

Тваринні клітини
Одноклітинні організми

- Епітеліально-м’язові
- Жалкі
- Нервові
- Проміжні
- Травні
- Залозисті
- Яйцеклітина
- Сперматозоїд
Клітини  гідри

У тварин і людини нараховують             4 групи тканин:
Епітеліальні.
Сполучні.
М’язові.
Нервова.

Тканини тварин

Кубічний епітелій
Плоский епітелій
Епітеліальні тканини
Циліндричний епітелій
Війчастий епітелій
Епітеліальні тканини
Багатошаровий епітелій
Епітеліальні тканини

 Епітелій тонкого кишечника
М'язові тканини
     Посмугована        Гладенька            Серцева
М'язові тканини

Назвати їх
Сполучні тканини
    Пухка     Щільна      Хрящ      Кістка       Кров
Сполучні тканини

Назвати їх.
Нервова тканина
Будова нервової клітини

Тканини тварин
Які тканини зображено?

З чим же пов’язана різноманітність
клітин і тканин
у живих організмах?
Дати відповідь на проблемне запитання

Успіхів
у вивченні
нових тем!


title: Щит_залоза

text:
Щитоподібна залоза

Місце в організмі.
Щитоподібна залоза розташована на передній поверхні шиї, попереду трахеї, над “адамовим яблуком”.
Завдяки вільному сполученню з гортанню, вона піднімається і опускається при ковтанні, зміщується в бік при повороті голови.
          Будова щитовидної залози
    Складається із двох дольок, поєднаних перешийком – істмусом та нагадує вигляд метелика.
    Тканина залози кожної частки складається з численних фолікулів, порожнини яких заповнені густою, в’язкою жовтуватого                                          кольору масою - колоїдом,                                       утвореним головним чином                                                   тиреоглобуліном -                                                   основним білком, який                                           містить йод.
Кровопостачання  залози
   Щитовидна залоза добре постачається кров’ю. Вона посідає перше місце серед органів за кількістю крові, яка протікає за одиницю часу на одиницю маси. Здійснюється воно двома верхніми і двома нижніми щитовидними                                           артеріями. У 10% людей                                           буває ще й п’ята артерія.
Венозна сітка залози                                             розвинена краще, ніж                                             артеріальна. Дрібні вени                                             зливаються і утворюють                                                сітку великих судин.
Гормони  щитоподібної  залози
   Тиреокальцитонін бере участь у регуляції кальцієвого обміну. Під його впливом рівень кальцію в крові знижується. Це пов’язано з тим, що він активізує функцію остеобластів, які беруть участь в утворенні нової кісткової тканини, і пригнічує функцію остеокластів, які її руйнують. Разом із тим гормон гальмує виведення кальцію з кісткової тканини, сприяючи відкладенню його у ній. Крім того, він гальмує всмоктування кальцію і фосфатів з ниркових канальців в кров, таким чином сприяючи їх виведенню із сечею з організму.
   Йодові гормони стимулюють обмін білків, жирів, вуглеводів, водний і електролітний обмін, обмін вітамінів, теплопродукцію, основний обмін. Вони посилюють окислювальні процеси, процеси поглинання кисню, витрати поживних речовин, споживання тканинами глюкози. Під впливом цих гормонів зменшуються запаси глікогену в печінці, прискорюється окислення жирів. Посиленя енергетичних і окислювальних процесів є причиною схуднення, що спостерігається при гіперфункції гормонів.
( Йодова недостатність
( Гіпотеріоз
( Тиреотоксикоз
( Тиреоїдит
( Дисгормональний зоб
( Гіперсекреція кальцитоніну
( Рак щитовидної залози
Хвороби  щитоподібної  залози