title: "Земноводні або Амфібії"

text:
Земноводні або
   Амфібії
Підготувала
учениця 8-В класу
Кошина Анна
                                                                          Клас земноводні або амфібії - лат. Amphibia, стародавні хребетні твари
                                                                        ни, які з'явилися задовго до появи плазунів. При вивченні викопних реш-
                                                                        ток тварин, вченими було припущено, що земноводні походять від кисте-
                                                                        перих риб. Перші земноводні стали пристосовуватися до суші, і на відмі-
                                                                        ну від кистеперих риб, вони втратили зябра і стали дихати за допомогою
                                                                        легенів, також замість плавців у них з'явилися п'ятипалі кінцівки. Зарод-
                                                                        ження перших земноводних відбувалося під час девонського періоду і
                                                                        вже в кам'яновугільному періоді, земноводні поширилися по всій земній
                                                                        кулі і відрізнялися один від одного своєю різноманітністю.
                                                                          Це перші наземні хребетні, котрі зберігають тісний зв'язок з водяним се-
                                                                        редовищем. Розмножуються у воді (у частини видів, зокрема, у поширеної в Карпатах саламандри, відоме яйцеживородіння). У процесі індивідуального розвитку земноводні прохо-дять стадію водної личинки, що дихає зябрами. У дорослих, окрім легень, у якості додаткового органу ди-хання використовується шкіра, вкрита слизом, що також засвідчує їхній тісний зв'язок з вологими біотопами.
Це найменший за кількістю видів (3-4 тисячі) клас наземних хребетних. З них виділяються 3 великі ряди:
  безногі;
  хвостаті;
  безхвості.
В Україні поширені види двох останніх груп (20 видів). Найвідомішими у нас є такі види, як
                 тритон звичайний, ропуха сіра, жаба озерна.
Загальна інформація
  Довжина тіла від 1,5 см до 1,6 м, проте переважають дрібні форми (3-30 см). Тіло земноводних, як і риб, складається з голови, тулуба й хвоста (мал.1). Але в жаб, ропух і деяких інших представників цього класу
хвостовий відділ не виражений. Шкіра гола, без лусок. Забарвлення тіла земноводних зумовлюються на-явністю пігментних клітин, що розташовані у нижніх шарах епідермісу, і буває захисним або попереджу-вальним. Окремі види здатні змінювати забарвлення залежно від
кольору фону. У шкірі є багато залоз, які виділяють слиз. Цей слиз
зволожує поверхню тіла й полегшує газообмін через шкіру, захи-
щає тварин від проникнення хвороботворних мікроорганізмів. А в
деяких видів (саламандри плямистої, кумок, деяких видів ропух) у
шкірі є отруйні залози, тому їхній слиз містить отруйні сполуки, що
захищає цих тварин від нападу хижаків. У більшості земноводних
шкіра з'єднується з м'язами лише в окремих місцях, утворена ви-
повнені лімфою порожнини, які є резервуарами запасної води при
значному зниженні вологості. Тому земноводні здебільшого насе-
ляють лише вологі місця. У деяких земноводних лікувальні власти-
вості речовин, що виділя-ються отруйними залозами амфібії, вив-
чаються.

Будова
  У зв'язку з виходом на сушу в амфібій ускладнюється будова скелета. Хребет диференційований на відділи: шийний, тулубний, крижовий, хвостовий. Хребці щільніше ніж у риб, з'єднані між собою. Грудної клітки немає.
  Череп з'єднаний із хребтом двома потиличними виростами. Наявність шийного хребця та особливості його зменшування з черепом забезпечують рухомість голови у вертикальній площині. У черепі ще зберігається багато хрящових елементів. З'являються парні наземного типу. Вони побудовані за принципом системи ва-
                                                                                желів, з'єднаних шарнірними суглобами. Обидві пари
                                                                                кінцівок мають будову, спільну для всіх наземних хре-
                                                                                бетних. Передня кінцівка складається з плечової кіст-
                                                                                ки, передпліччя, кисті. До складу задньої кінцівки вхо-
                                                                                дять: стегнова кістка, гомілка, стопа.
                                                                                У зв'язку з великими навантаженнями на кінцівки зна-
                                                                                чного розвитку досягають пояси кінцівок, що склада-
                                                                                ються з лопатки, коракоїда, а у безхвостих земновод-
                                                                                них - із ключиці. Проте у будові як самих кінцівок, (що
                                                                                складаються з лопатки) так і їхніх поясах, є ще примітні
                                                                                ознаки: неповне окостеніння поясів; паралельне
                                                                                розташування плеча і стегна до поверхні землі;
                                                                                відсутність зв'язків плечового пояса з
                                                                                осьовим скелетом.

Органи травлення
  Вихід хребетних в нове місце існування супроводжувався не тільки зміною вологості та температури, тобто зміною факторів неживої природи, але і зміною взаємовідносин з іншими живими організмами, перш за все тими, які служать їжею. Перші наземні хребетні, мабуть, мали достатньо корму, і стимул до подальшого прогресивного розвитку травного тракту, що забезпечує максимальне перетравлення і засвоєння їжі, у них був відсутній. Крім того, при низькому рівні окислювальних процесів, непостійній температурі тіла і незначній рухливості тварини потреба в їжі у земноводних невели-
ка. Диференціація травного тракту у цих тварин залишилася приб-
лизно на тому ж рівні, що й у їхніх предків - риб. Земноводні мають
спільну ротоглоточную порожнину, короткий стравохід, що пере-
ходить в порівняно слабко відокремлений шлунок. У земноводних
більш розвинений шлунок, а в кишечнику помітно виділяється
дванадцятипала, тонка і товста кишки. У дванадцятипалу кишку
відкриваються протоки печінки разом з протокою жовчного міху-
ра, до якого відкриваються протоки підшлункової залози. У тонкій
кишці відбувається остаточне перетравлення їжі та всмоктування в
кров поживних речовин. У товстій кишці скупчуються не перетрав-
лені залишки їжі.

  Товста кишка закінчується прямою кишкою, званою клоакою. Сюди ж відкриваються сечовий міхур (обороняючись, жаба може випустити струмінь зібраної сечі), сечоводи і яйцепровід (у самок).
  Шлунок без різкої межі переходить в кишечник, в якому добре відокремлена тільки задня (пряма) кишка,
                                                                                що відкривається в клоаку. Велика печінка забезпечена
                                                                                жовчним міхуром; підшлункова залоза розташована, як
                                                                                завжди, в перші петлі кишечника. Зуби всіх сучасних зем-
                                                                                новодних, якщо вони у них є, мають вигляд простих кону-
                                                                                сів, прирощених підставою до кістки. Всі зуби однорідні і
                                                                                служать лише для утримання здобичі, яка заковтується
                                                                                цілком. Вони дуже малі, в міру зношування випадають і за-
                                                                                мінюються іншими. Сидять зуби не тільки на щелепах, але і
                                                                                на сошниках. Присутність сошникових зубів характерно
                                                                                тільки для риб та земноводних.
                                                                                У ротоглоточную порожнину у амфібій відкриваються від-
                                                                                сутні у риб слинні залози, секрет яких змочує ротову по-
                                                                                рожнину і їжу, але не діє хімічно. Поява слинних залоз ти-пово для наземних хребетних і служить пристосуванням проти висушуючої дії повітряного середовища.
У порівнянні з рибами у земноводних прогресивно розвивається язик і, маючи власну мускулатуру,
бере участь у загарбанні їжі.
  Земноводні здатні дуже довгий термін виносити голодування; жаба, посаджена в сире місце,
                      може пробути без їжі більше двох років.
Органи дихання
  Умови проживання у воді і на суші різко відмінні, і організація
амфібій найглибшим чином відрізняється від організації їх вод-
них предків. Вологість, постійна для водного середовища, на су-
ші різко змінюється, і на більшій частині земної поверхні вона
відносно мала. Оскільки газообмін між організмом і середови-
щем можливий тільки через водну плівку, зябра, легко висиха-
ють на повітрі, виявляються непридатними як органи дихання
для наземних тварин. Вони замінюються в амфібій легкими. На
відміну від зябер легкі розташовані глибоко всередині тіла і
захищені від висихання.
  Легені земноводних являють собою парні мішки, порожнисті всередині. Їх тонкі стінки на внутрішній пове-рхні мають більш-менш розвинену пористу будову. Однак поверхня легень у земноводних ще невелика.
  Дихальні шляхи в амфібій розвинені також слабо. У хвостатих вони представлені у вигляді досить довгої трубки - трахеї; у безхвостих це лише коротка трахейно-гортанна камера, безпосередньо переходить у по-рожнину легенів.
  Відповідно перетворення органів дихання у наземних хребетних тварин змінюється і механізм дихання.
У земноводних він ще примітивного нагнітального типу. Тварина набирає повітря в ротову порож-
нину, для чого відкриває ніздрі і опускає дно ротової порожнини. Потім ніздрі закриваються
клапанами, дно ротової порожнини піднімається і повітря нагнітається в легені.

Видалення повітря з легенів відбувається завдяки дії черевної мускулатури і спадання стінок легенів. Механізм дихання відрізняє земноводних не тільки від риб, але й від інших наземних хребетних, дихання яких здійснюється за допомогою зміни обсягу грудної клітини.
  Покрови земноводних, що функціонують як додатковий орган дихання, відрізняються в зв'язку з цим ря-дом особливостей. Шкіра у земноводних гола, що сприяє вільному газообміну в кровоносних судинах, що утворюють в ній густу мережу. Так як обмін газами між організмом і середовищем йде тільки через водну плівку, шкіра земноводних постійно зволожується слизом, що виробляється численними залозами.
  Ступінь розвитку тієї чи іншої системи органів дихання змінюється з віком тварини.
  Легені мають вигляд довгастих мішечків з тонкими еластичними стінками, в яких розгалужується безліч капілярів. Такі легені не можуть повністю забезпечувати організм киснем. Амфібії не всмоктують повітря, а
                                                                                заковтують. Тварина збільшує об'єм ротової порожнини, і в неї че-
                                                                                рез ніздрі входить повітря. Коли дно ротової порожнини підніма-
                                                                                ється до неба, ніздрі закриваються і повітря проштовхуються через
                                                                                гортань в легені. У легенях відбувається газообмін: кисень прони-
                                                                                кає в капіляри, а вуглекислий газ із крові переходить у повітря, який
                                                                                потім виводиться назовні.
                                                                                Легеневе та шкіряну дихання у земноводних розвинуте
                                                                                неоднаково. У тих, хто більшу частину життя проводить у воді,
                                                                                слабше розвинені легені, а краще шкірний подих. Личинки
                                                                                земноводних дихають зябрами. У деяких хвостатих
                                                                                земноводних зябра зберігаються на все життя.
Кровоносні органи
  З розвитком наземного органу дихання тісно пов'язана і перебудова системи кровообігу. Серце земноводних складається з двох цілком відокремлених передсердь, загального шлуночка і артеріального конуса, від якого відходить загальний стовбур аорти, що розділяє потім на три пари артеріальних судин.
  Передні з них - сонні артерії - несуть кров до голови. Наступні за ними судини носять назву системних дуг аорти. Права і ліва дуги аорти, відсилаючи кожна з потужної артерії до передніх кінцівок, з'єднуються нижче серця в непарну спинну аорту. Остання тягнеться уздовж хребта, посилаючи від себе артерії до різних органів. Від загального стовбура аорти відходять також легенево-шкірні артерії, що несуть кров до легенів і шкірі.
  Венозна кров від передніх відділів тіла збирається у парні передні порожнисті вени, куди відкриваються також дуже характерні для земноводних великі шкірні вени, що несуть артеріальну кров від шкіри. Передні порожнисті вени, як і непарна задня порожниста вена, впадають у праве передсердя.
В задню полу вену збирається кров з задніх відділів тіла. Вона приймає в себе і печінкову вену, що збирає кров від кишечника. Нарешті, у ліве передсердя впадає загальна легенева вена, яка утворилася в результаті злиття парних легеневих вен.
На малюнку:
1 – серце;
2 – судини великого кола кровообігу;
3 – судини малого кола кровообігу.
  Отже, на відміну від риб, у земноводних виникає типовий для всіх наземних хребетних друге коло кровообігу, по якому кров з серця по легеневих артеріях потрапляє в легені і повертається до нього по легеневій вені. При одному колі кровообігу у риб в серці потрапляє тільки венозна кров, а у наземних хребетних і венозна й артеріальна. У зв'язку з цим виникає поділ серця на два відділи: правий - венозний і лівий - артеріальний. У земноводних цей поділ лише часткове і виражається в існуванні двох передсердь. Проте вже в правому передсерді кров змішується, тому що верх-
ні порожнисті вени приносять у нього не тільки венозну кров, а
й що по шкірних венах артеріальну.
  В шлуночку до цієї змішаної крові додається ще порція артері-
альної крові з лівого передсердя. Поділ шлуночка при такому
кровообігу зробило б безцільним шкірне дихання, так як арте-
ріальна кров з шкірних вен надходила б тоді тільки в легені. Від-
сутність перегородки в шлуночку набуває винятково важливу
роль тоді, коли тварина знаходиться під водою і дихає тільки
шкірою.
  Не менш істотне перетворення в кровоносну систему земноводних полягає в тому, що у зв'язку із зникненням зябрового дихання артерії зябрових дуг змінюються і набувають нову функцію. Як показує ембріональний розвиток земноводних, їх легеневі артерії формуються за рахунок артерій четвертої зябрової дуги, артерія третьої зябрової дуги у дорослих безхвостих земноводних зникає, з другої - розвиваються дуги аорти, а з першої - сонні артерії.
Видільні органи
Органи виділення - парні округлі тіла - укладені в спинному відділі стінки тіла, безпосередньо ззаду навколосерцевої порожнини. Видільна система земноводних включає довгасті червоно-бурі нирки, що розташовані в порожнині тіла з боків хребта, сечоводи і сечовий міхур. Що виділяються з крові непотрібні для організму речовини по сечоводу надходять в клоаку, і видаляється назовні.
Нирки пуголовка - найбільш просто влаштовані видільні органи з усіх відомих у хребетних тварин. В залежності від свого місця розташування вони носять назву головних нирок. Головні нирки функціонують тільки у личинок.
Нервова система
  Мозок земноводних має простий пристрій. Він має видовжену форму і складається з двох передніх півкуль, середнього мозку і мозочка, що представляє лише поперечний місток, і довгастого мозку. У земноводних сильніше розвинений передній мозок (далі в еволюції буде спостерігатися саме розвиток переднього мозку), але ще немає кори головного мозку, сірої речовини, нервові клітини розсіяні по всій поверхні. Слабкий розвиток мозочка пов'язано з одноманітністю рухових реакцій земноводних. Спинний мозок розвинений набагато краще, ніж головний.
  В основі поведінки земноводних переважають безумовні рефлекси, а умовні виробляються після тривалого поєднання безумовних та умовних подразників.
  З почуттів більш розвинені зір, слух, нюх. Язик у більшості амфібій добре розвинений і в жаб істотно відрізняється від язика інших хребетних тим, що прикріплений не заднім, а переднім кінцем і може викидатися з рота.
  Зуби пристосовані лише до схоплювання і до утримування здобичі, але не можуть служити для її розжовування.
На малюнку:
1 – головний мозок;
2 – спинний мозок;
3 – нерви.
  Органи чуттів земноводних досить різноманітні, оскільки в них є як органи, характерні для мешканців водойм, так і такі, що притаманні наземним тваринам. Так, у земноводних, як і в риб, є бічна лінія. У жаб вона розвинена лише на стадії личинки (пуголовка), а у видів, які постійно мешкають мохом у водоймах (деякі хвостаті земноводні), зберігається протягом усього життя. А ось очі земноводних пристосовані до функціонування на суходолі: вони допомагають тваринам краще
орієнтуватися в навколишньому просторі і знаходити об'єкти жив-
лення. Але сприймають вони лише предмети, що рухаються. Від пе-
ресихання очі захищені трьома повіками (верхньою, нижньою та
миготливою перетинкою). У земноводних розвинений кольоровий
зір. Очі у жаби опуклі й розташовані над поверхнею голови. Це дає
змогу тварині перебувати у воді й спостерігати за тим, що відбува-
ється поза водним середовищем.
  Органи слуху земноводних здатні сприймати звуки, які поширю-
ються в наземному середовищі. Тому, крім внутрішнього вуха, вони
мають ще й середнє. До його складу входить слухова кісточка й
барабанна перетинка. Вона відокремлює заповнену повітрям порожнину середнього вуха від довкілля. Звукові коливання через барабанну перетинку і слухову кісточку передаються на внутрішнє вухо. Саме там розташовані чутливі клітини, які сприймають звуки. З внутрішнім вухом пов'язаний і орган рівноваги. Чутливі клітини, які слугують смаковими рецепторами, розташовані в земноводних на язиці та
у ротовій порожнині. Чутливі клітини у шкірі земноводних сприймають хімічні речовини,
                        дотик, зміни температури.
Розмноження і розвиток
  Земноводні - різностатеві тварини, у багатьох спостерігається статевий диморфізм. Яєчники самок і самців насінники розташовуються в порожнині тіла.Статеві залози парні. У більшості земноводних запліднення зовнішнє.
  У щойно вилупівшегося пуголовка трав'яної або остромордої жаби частини тіла ще ледь позначені. Голова відділена від тулуба легким перехопленням, а задній кінець витягнутий в коротенький виріст - хвіст. Хвіст оточений нешироким плавником, що йде уздовж спини личинки, весь кістяк якої представлений лише хордою. У цей час личинки ще не здатні активно пересуватися і великими гронами нерухомо висять на порожніх оболонках яєць, з яких вийшли, утримуючись особливим личинковим органом прилипання - підковоподібною присоскою. На ранній стадії розвитку личинка харчується залишковим жовтком, не використаним у яйці під час розвитку зародка. На нижній поверхні голови такої личинки вже ясно позначено ротове впячівання, що прилягає до тонкостінної широкої глотки. Однак, у зв'язку з тим що личинка ще активно не харчується, сполучення між цими двома відділами травної системи немає і ротовий отвір відсутній. Широка глотка переходить в різко звужений стравохід, за яким слідує короткий, не поділений на відділи кишечник. Порожнина травної трубки заповнена жовтком, і тільки на спинній стороні її проходить вузький канал, де кишка з'єднується з зовнішнім середовищем через задній отвір. Ранній розвиток анального отвору пов'язано з тим, що в задній відділ кишки відкриваються протоки видільних органів, які розвиваються і функціонують у пуголовка дуже рано.
Життєвий цикл Амфібій:
1 – пуголовок з хвостом без кінцівок;
2 – пуголовок з хвостом і з однією парою кінцівок;
3 – пуголовок все ще з хвостом і з двома парами кінцівок;
4 – молода жаба з залишком хвоста;
5 – доросла жаба без хвоста.
Екологія земноводних
Амфібії живуть у різних екологічних умовах. Є серед них водні форми, які ніколи не виходять на сушу. Це переважно хвостаті земноводні. Дихають вони як за допомогою зябер, так і за допомогою легенів, підіймаючись на поверхню води і заковтуючи повітря. В окремих представників легені повністю зникають і газообмін відбувається крізь шкіру або слизову оболонку ротової порожнини. Водні форми мають видовжене тіло, довгий хвіст з добре розвиненим плавцем. Кінцівки ж навпаки, розвинені слабо. Більшість амфібій ведуть напівводяний спосіб життя. Розмножуються вони і розвиваються у воді, багато з цих тварин і зимують у водоймах.
Серед земноводних є види, які більшу частину свого життя проводять на деревах. Це переважно жителі вологих тропічних лісів, які і розмножуються на деревах, відкладаючи яйця у дупла та на великі листки, де збирається вода. Наші квакші ведуть деревний спосіб життя, але розмножуються у водоймах.
Восени всі земноводні наближаються до місць зимівлі. Зелені жаби, а також трав'яна зимують у водоймах, збираючись групами у глибоких промерзаючи місцях або зариваючись у мул. Гостроморді жаби і квакші здебільшого зимують на суші, але частина особин може зимувати у водоймах. Ропухи, джерлянки, часникові жаби, тритони, саламандри проводять зиму на суші, забираючись у ями, нори гризунів, під коріння, пеньки та ін. У суворі зими, коли земля глибоко промерзає, велика їх кількість гине. У напівпустинях і пустинях земноводні впадають у літню сплячку. Під час оціпеніння всі життєві процеси дуже сповільнюються.
У неволі при хорошому утриманні зафіксовано таку тривалість життя земноводних: жаби трав'яної - 18, джерлянки - 29, ропухи - 36 років. У природних умовах тривалість життя земноводних коротша і становить 3-6 років.
  Усі земноводні корисні для людини. Живлячись безхребетними, вони помітно знижують чисельність комах - шкідників, кровососів, переносників захворювань людини і тварин. Серед хвостатих земноводних України найпоширенішим є тритон звичайний, чисельність якого досить велика. У його харчовому раціоні переважають комари. Видовий склад кормів червоночеревої джерлянки свідчить про велику її користь для рибного господарства. Вона поїдає ворогів риб. Жаби ставкові також знижують велику кількість цих комах.
Певне значення мають амфібії як кормова база риб, птахів, хутрових звірів. У ряді країн - Франції, Італії, Пд-Сх Азії, Америці - окремих земноводних (саламандр і жаб) використовують у їжу. У США є ферми, де розводять жабу-бика. На світовому ринку 1 кг жаб коштує вдвічі дорожче, ніж 1 кг осетрових риб.
                                                                                Жаби, тритони, аксолотлі є об'єктами медико-біологічних дос-
                                                                                ліджень. На основі вивчення будови в функціонування зорового
                                                                                аналізатора жаби біоніки створили прилад ретинатрон, який на
                                                                                аеродромах разом із радіолокаторами дає змогу добре розріз-
                                                                                няти рухому об'єкти (літаки), стежити за ними.
                                                                                Земноводні можуть завдавати і деякої шкоди: переносити
                                                                                небезпечні хвороби, поїдати мальків риб. У деяких країнах За-
                                                                                хідної Європи у результаті діяльності людини чисельність зем-
                                                                                новодних різко скоротилася. Тому у Польщі, Англії, ФРН та
                                                                                деяких інших країнах ці тварини охороняються законом.
                                                                                Окремі види стали нечисленними і в нашій країні. Повсюдно потребують охорони плямиста саламандра, жаба прудка, ропуха очеретяна, тритони карпатський та
                         гірський які занесені до Червоної книги.
Значення і охорона земноводних
Дякую за увагу!
Джерела
 coolreferat.com
 school.xvatit.com
 bankreferatov.com.ua
 uk.wikipedia.org
 cytoplazma.ru


"Земноводні"


Життєвий цикл рослин


title: Рух – важлива властивість життя

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Життя у Всесвіті


title: "Засоби особистої гігієни"

text:
Засоби   особистої   гігієни

Особиста   гігієна
Засоби особистої гігієни для кожної людини є надійними щоденними помічниками, які наповнюють життя комфортом, затишком і чистотою. Що відносять до засобів особистої гігієни? До їх числа слід віднести гелі та шампуні для душу, мило, зубну пасту, ополіскувачі для порожнини рота, серветки. Сюди ж відносять креми, лосьйони.
                           Гігієна  ротової порожнини
Велике значення для здоров’я людини має стан зубів, тому так важливо доглядати за ротовою порожниною. Попередити появу інфекції в порожнині рота допоможе правильний догляд за зубами. Чистити їх слід щодня, користуючись зубною щіткою і пастою, також слід застосовувати спеціальні розчини для полоскання рота. При перших же ознаках захворювань зубів і ясен слід негайно звернутися до стоматолога.
Зубна паста
Зубна паста — желеподібна маса для чищення зубів. Раніше її готували на основі крейди, сучасні зубні пасти в основному виготовляють із силікатів
Відбілюючі  зубні пасти
В якості відбілюючих елементів в зубній пасті можуть використовуватися як відносно безпечні речовини, наприклад, крейду або сода, так і пероксиди. Найвідомішим пероксидом є перекис водню.

Завдяки сильним окислюючими властивостям, перекис водню використовується як засіб для відбілювання тканин, знебарвлення волосся, а так само антисептик. Довготривалий контакт з порожниною рота здатний викликати подразнення та опіки
Зубна паста проти карієсу
Всім відомо, що для боротьби з карієсом в пасту додаються сполуки фтору.
    Крім того, існують супротивники фторування води і зубної пасти, адже фтор — досить токсична речовина, що накопичується в організмі і отруює його. Потреби організму у фторі мінімальні, і легко отримати передозування.

Як вибрати хорошу зубну пасту?
По-перше, намагайтеся не використовувати відбілюючі зубні пасти. Вони надзвичайно погано діють як на емаль, стираючи верхні шари і витягаючи мінерали, так і на слизові оболонки порожнини рота, викликаючи хімічні опіки.
По-друге, ні в якому разі не допускайте попадання зубної пасти в шлунок, і ретельно прополіскуйте рот водою після чищення зубів. Якщо зуби чистить дитина, обов’язково стежте за тим, щоб він не ковтав зубну пасту і не пробував її на смак.
   Догляд за волоссям
Гігієна волосся, що є складовою частиною особистої гігієни, потребує окремого розгляду. Шампу́нь — один з головних і найпоширеніших засобів для догляду за волоссям. Шампунь — це рідка лікарська форма, яка складається з розчинника (вода, екстракти рослинної сировини, спирт, гліцерин тощо), розчинних лужних солей вищих жирних кислот і розчинених в ньому або змішаних з ним діючих, біологічно активних речовин.

Шампунь було винайдено в 1903 році, німецьким хіміком Хансом Шварцкопфом.
Основні складові шампуню та їх вплив на людей:
Виробник зобовязаний вказувати всі компоненти, що входять до складу шампуню на етикетці, причому в списку вони розташовуються в порядку убування їх кількості в складі шампуню. Наприклад, на першому місці, як правило, вказуються вода (приблизно 80% складу) і піноутворювачі, на останньому місці - рослинні екстракти

Лаурилсульфат натрію є найнебезпечнішим для Вашого здоровя. Це недорогий миючий засіб, отриманий з кокосової олії, широко використовується в косметичних очисниках, шампунях, гелях для ванн і душа, піноутворювачах для ванн і т.д. Це найнебезпечніший інгредієнт в препаратах для догляду за волоссям, шкірою і зубами. У промисловості лаурилсульфат натрію застосовується для миття підлог у гаражах, використовується як засіб для миття машин і т. д. Цей високо корозійний агент ефективно видаляє жир з поверхонь.

Лаурилсульфат натрію (SLES) як і його побратим Пропіленгліколь має здатність проникати і затримуватися в тканинах. Потрапляючи в організм, викликає отруєння і рак. Він надзвичайно активний, швидко проникає через шкіру і слизову оболонку. З потоком крові накопичується у внутрішніх органах: печінка, нирки, серце, головний мозок, викликаючи катаракту очей.
Інші речовини, що входять до складу шампуню
       Цитрат натрію, або натрієва сіль лимонної кислоти; Гліколь дістеарат; Полікватерніум; Диметикон; Пантенол; Натуральні масла; Аскорбінова кислота.


жаба ага


Загальна характеристика типу Губки, їх роль у природі та житті людини


захворювання щитоподібної залози. Версія 1


ВСТУП ДО БІОЛОГІЇ КЛІТИНИ


title: Захворювання дихальної системи

text:
Ґрунти України
і

- повернутись на першу сторінку
- на наступну сторінку
- на попередню сторінку
- натисни для отримання інформації

текст
- гіперпосилання

Умови ґрунтоутворення
клімат
Ґрунтотвірні
чинники
природні води
рельєф
рослинний покрив

діяльність тварин і мікроорганізмів
господарський вплив людини

материнські породи

Тваринний
світ
Материнські
породи
Рослинність
Вода
Рельєф
Клімат
Господарська
діяльність
Ґрунт
Ґрунтотворні чинники

Ґрунтовий профіль

Гумусовий
(акумулятивний шар)
Елювіальний шар
Ілювіальний шар
Підґрунтя
(материнська порода)

Материнські породи
(підґрунтя)
Пісок
Глина
Лес
В Україні грунтоутворюючими породами є четвертинні відклади – здебільшого лесові та піщані
Визначають мінеральний склад, фізичні та хімічні властивості ґрунту
Від них до ґрунту потрапляють дрібні тверді часточки –
глина й пісок
В гірських районах додаються більші уламки порід –
гравій і щебінь
Гравій, щебінь

Клімат
(співвідношення тепла і влоги)

Надмірне зволоження –
формуються заболочені ґрунти

Недостатнє зволоження –
формування солончаків

Рослинність

У теплому й зволоженому кліматі формується пишна трав'яна рослинність після відмирання якої утворюється багато перегною (гумусу)
При надмірній сухості клімату формується розріджений рослинний покрив, перегною утворюється мало, тому й ґрунти менш родючі

Тварини та мікроорганізми

Тварини, що живуть у ґрунті (дощові черв'яки, кроти), розпушують його і подрібнюють рештки рослин
Мікроорганізми
перетворюють відмерлі рештки рослин і тварин на перегній
Розщеплення на мінеральні речовини та хімічні елементи – Нітроген, Кальцій, Калій, Карбон, Фосфор,
Сульфур та ін.

Основні типи ґрунтів рівнинної частини
Дерново –
підзолисті

Дерново-підзолисті ґрунти розповсюджені на Поліссі. Сформувалися в умовах надмірного зволоження під сосновими і мішаними лісами
Материнськими породами для них слугують водно-льодовикові піщані відклади
Невеликий вміст гумусу (до 1,5%)
Низька родючість

Сірі
лісові
Основні типи ґрунтів рівнинної частини

Сірі лісові ґрунти поширені у південній частині Полісся, на заході і Правобережжі України під ділянками широколистих лісів
Вміст гумусу в них також незначний – 3 %, тому їх природна родючість невисока
Утворилися на суглинистих породах в умовах достатнього зволоження

Основні типи ґрунтів рівнинної частини

Чорноземні ґрунти сформувалися на лесах в умовах недостатньої зволоженості під степовою рослинністю
Вміст гумусу (8 – 15%) та зерниста й грудкувата структура

Лісостеп – чорноземи опідзолені і типові
Північна частині степу – чорноземи звичайні
Південь степу – чорноземи південні

Гумусний шар у чорноземах має значну потужність – від 40 см до 1 м і більше
Чорноземи
типові

Основні типи ґрунтів рівнинної частини

На сухих степових ділянках в умовах недостатнього зволоження і бідної рослинності утворились каштанові ґрунти
Для отримання високих врожаїв сільськогосподарських культур ці ґрунти потребують додаткового зволоження
Мають незначний вміст гумусу – 3%, але досить потужний гумусовий горизонт – до 55 см
Каштанові

Основні типи ґрунтів рівнинної частини

На Поліссі сформувались болотні й торфово-болотні, а в долинах річок – лучні й лучно-болотні
У південних степах утворилися солончаки –неродючі ґрунти, що мають підвищений вміст солей по всій своїй товщі
 У лісостепу і степу окремими невеликими плямами поширені солонці – малородючі ґрунти, в яких простежується горизонт із значним вмістом солей
Для вирощування рослин такі ґрунти потребують промивання і гіпсування
Болотні й торфово-болотні

Ґрунти гірських районів
Ґрунти різних типів змінюються відповідно до закону висотної поясності – від підніжжя до вершин
Буроземи

В Українських Карпатах найбільші площі займають буроземи
У  Передкарпатті та Закарпатті  біля підніжжя поширені  різновидності  буроземно-підзолистих ґрунтів
Під лісами до висоти майже 1500 м над рівнем моря утворилися малопотужні, щебенисті бурі гірсько-лісові ґрунти
На безлісих схилах, полонинах та інших вершинах гір поширені гірсько-лучні ґрунти

У Кримських горах у передгірних районах та на північних схилах до висоти 450 м поширені
гірсько-лісостепові ґрунти – дерново-карбонатні та сірі, сформувалися під чагарниковою і трав’яною рослинністю
Основні ґрунти Гірського Криму – також бурі гірсько-лісові, що поширені до висоти 850 м під буковими, дубовими і мішаними лісами.
На яйлах з лучною рослинністю панують гірсько-лучні чорноземовидні грунти
На Південному березі Криму, де клімат має риси субтропічного з достатнім зволоженням переважають коричневі і
червоно-коричневі ґрунти
Коричневі
Ґрунти гірських районів

Дерново –
підзолисті
Сірі
лісові
Чорноземи
типові
Каштанові
Лучні
Буроземи
Коричневі
Профілі основних ґрунтів
території України

Дерново-піщані
Дерново-підзолисті
Дерново-опідзолені
Сірі лісові
Чорноземи опідзолені та типові
Чорноземи звичайні
Чорноземи південні
Буроземні і бурі підзолисті
Коричневі
Лучні та лучно-болотні
Торфово-болотні та торфовища
Лучно-чорноземні
Каштанові сухостепові в комплексі із солонцями

Буроземні
Ґрунти

НАТИСНИ на легенду карти

Структура земельного фонду України

Родючість ґрунтів
висока
вище середньої
середня
нижче середньої
низька
Родючість ґрунтів

Ґрунтотвірними чинниками є материнські породи,
води, клімат, рельєф, рослинність,
діяльність тварин і мікроорганізмів,
господарський вплив людини

На рівнинній частині України сформувалися такі
основні типи ґрунтів: дерново-підзолисті, сірі лісові,
чорноземи (опідзолені, типові, звичайні, південні),
каштанові, лучні, болотні, солонці, солончаки, солоді

На рівнинній частині України поширення ґрунтів
підпорядковане закону широтної зональності,
а в горах – висотної поясності

Україна має дуже великі земельні ресурси,
проте ґрунти потребують
раціонального використання
і комплексних заходів з їх охорони
Запам'ятайте


title: "Явище ізомерії"

text:
    8           7           6            5           4             3        2         1
  6           5        4          3         2         1
-
-
-
 1           2        3    4          5          6
 6           5        4    3          2          1
 1          2        3          4           5         6          7
3

2

1
4             5             6            7              8
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
6

7

8
5             4             3

2

1
 1             2         3       4        5


Рівненська область
Радивилівська райдержадміністрація
Відділ освіти
Радивилівський  НВК «Школа № 2 – ліцей» ім. П. Г. Стрижака

Всеукраїнська акція «Серпокрилець чорний - птах року 2014 року»

Підготувала:
Демчук Іванна
учениця 9– А класу
Радивилівського НВК “Школа №2 – ліцей”
Учитель: Горопаха Ольга Олександрівна

-2014 -
Серпокрилець чорний (Apus apus)
     Стриж (діалектна назва серпокрилець) назва вважається звуконаслідувальним утворенням від індоєвропейського кореня, який означає свистіти, видавати різкий звук. Видова назва чорний зумовлено темним забарвленням оперення.
А ще його  інколи називають - повітряний щур, серпорізка, серпик
     Потрапивши випадково на землю, серпокрильці рухаються повзком, штовхаючись короткими лапами. Напевно саме тому їм дали наукову назву – Apus apus, котра означає у переводі з латині – «безногий». До речі, українська назва дана птахові за форму крил, а російська – за голос. Щоб злетіти, серпокрильці б’ються крилами об землю або залізають на якесь підвищення і з нього пікірують вниз.
Середовище існування

      Серпокрилець – перелітний птах. На початку гніздового
 періоду він прилітає в Європу та Азію, де в зоні помірного
клімату навесні та влітку з’являється величезна кількість
комах – головного харчу в меню цих птахів. Але варто
прийти осінньому холоду, серпокрильці відлітають до
Південної Африки, де проводять всю зиму.
     Спочатку серпокрильці мешкали в гірській місцевості,
Що поростає  густим лісом, але сьогодні стали міщанами і
без остраху селяться по сусідству з людиною.

     Опис
     Довжина тіла – 16-17 см     Розмах крил – 42-48 см     Вага – 35-50 г
     Пір’я однотонне темне з металічним відблиском. Забарвлення варіює від темно-коричневого та бурого до темно-сірого. Тільки під дзьобом проступає світла пляма.
     Дуже довгі та вузькі крила серпоподібно вигнуті, хвіст короткий, роздвоєний. Дзьоб короткий, з дуже широким розрізом рота. Ноги світло-бурі короткі, але дуже сильні, чотири пальці повернені вперед. Очі темно-бурого кольору, дзьоб чорний. Самиці та самці зовнішньо не відрізняються.
Спосіб життя

     Серпокрильці – дуже крикливі та компанійські птахи. Селяться вони, як правило, невеликими колоніями, хоча поза гніздовим сезоном майже весь час проводять у повітрі. Літають вони дуже швидко, до 200 км/год, часто змахуючи крилами, але можуть і ширяти. Погожими вечорами серпокрильці нерідко влаштовують повітряні перегони, закладаючи круті віражі, що супроводжуються вереском. Якщо серпокрилець присяде на землю, він не ходить, оскільки просто не вміє цього робити. Якщо він здоровий та сильний, то злетіти з місця йому не складе труднощів, але слабкий або травмований птах не має шансів зринути у повітря і неминуче загине від голоду. Короткі сильні лапки дозволяють серпок рильцям чіплятися за ширшаву поверхню вертикальних стін і навіть повзати по них. Іноді птахи навіть ночують, вчепившись кігтиками у прямовисні скелі.
     Раціон цих птахів складається з комах та павуків, що дрейфують хвилями повітряного океану. У пошуках їжі серпокрильці пролітають протягом дня багато кілометрів, а зібравшись заночувати в небесах, піднімаються ввечері на велику висоту і дрімають до світанку, вільно ширяючи у повітрі та тільки зрідка змахуючи крилами. П’ють вони також прямо в польоті. Дорослі серпокрильці можуть багато днів обходитися без їжі, іноді втрачаючи до 40% маси тіла без будь-якої шкоди для здоров’я. Як для птахів такого невеликого розміру, серпокрильці живуть доволі довге життя. Відомо, що деякі представники цього виду доживали до 21 року.
Розмноження
     До місць гніздування серпокрильці прилітають на початку травня. Майже все сімейне життя у них проходить в польоті – від пошуку партнера і парування до збору будівельного матеріалу для гнізда. У зона міської забудови серпокрильці гніздяться на стінах високих будинків та веж, а в дикій природі надають перевагу скелям та старим деревам. Збираючи у повітрі пір’їнки, сухі травинки та пух, серпокрильці склеюють їх секретом слинних залоз, і будують гніздо у вигляді неглибокої чашки. Оскільки ходити серпокрилець не вміє, льоток, що веде до схованого гнізда, має бути досить великим, щоб можна було підлетіти до нього без проміжної посадки. У кінці травня самиця відкладає 2-3 яйця, і протягом 18-20 днів обоє батьків насиджують кладку по черзі. У випадку довгої відсутності дорослих птахів малята впадають в заціпеніння, коли понижується температура тіла і частота дихання. Запаси жиру дозволяють їм витримати голодування впродовж 7-9 днів, втративши при цьому 60% маси свого тіла, але якщо температура тіла впаде нижче за 20°С, пташенята гинуть.

                                                                       Повернення батьків миттєво виводить малят
                                                                       зі сплячки, а посилене годування дозволяє їм
                                                                        швидко набрати  втрачену
 вагу.
                                                                       Серпокрильці годують пташеням комахами,
                                                                       склеюючи їх слиною в невеликі грудочки.
                                                                       Птах занурює свою голову наполовину в
                                                                       глотку до одного з пташенят і віддає
                                                                       принесене. У грудочці від 200 до 1500 комах
                                                                        і павуків. У перші дні цей зручний для
                                                                        транспортування «пакет» доводиться розривати на частини, перш ніж роздати його малечі. Пізніше його буквально вихоплюють із батьківського рота найбільш голодні та активні та заковтують цілим, але не одразу. Тримають деякий час в роті, де багата на хітинолітичний фермент слюна робить свою травну справу, яка продовжується потім у шлунку. За 30-40 годівель пташенята отримують близько 40 тисяч комах на добу.
    Молоді серпокрильці сидять в гнізді доти, поки достатньо не зміцніють, щоб вирушити в політ та самостійно здобувати їжу. Ростуть швидко, в кінці другого тижня вони вже важчі за своїх батьків і важать 55-65 г. Як тільки молодь стає на крило, батьки втрачають до них будь-яку цікавість. Восени юні серпокрильці відлітають на зимівлю в теплі краї, де живуть 3 роки, проводячи майже весь час у повітрі. Після досягнення статевої зрілості молодь повертається до місць гніздування, щоб вивести власне потомство.
     У серпні серпокрильці залишають європейські терени, щоб перезимувати в Африці. Повертаються в квітні-травні, а гніздування триває з травня по липень. У найкоротший сезон розмноження пара виводить тільки одне покоління пташенят. Незабаром після цього молодь здійснює тривалий переліт до Африки. В Африці вони переміщаються за дощами, щоб мати переваги від швидких змін у популяціях комах. Молоді птахи повертаються на гніздові території, проте деякі залишаються в Африці. Залишаючи гніздо, серпокрильці чорні значно в меншій кількості, ніж інші види, гинуть у перший рік.

     Серпокрилець чорний (Apus apus)Наукова назва Apus - безногий, вказує на характерну особливість цього виду - короткі ніжки, які навіть не помітні в польоті. Утім, ноги украй рідко стають у нагоді серпокрильцеві, адже практично все своє життя він проводить на крилах.
      Серпокрильці чорні повністю пристосовані до життя в повітрі й проводять його переважно в польоті. На крилах вони здатні живитися, пити воду, спарюватися й збирати будівельний матеріал для гнізда. Пристосування виду до польоту вражає: довгі, але вузькі крила перетворюють його на швидкого та влучного мисливця на свою здобич - літаючих комах і павуків. Серпокрилець чорний є одним з найшвидших птахів, здатен розвивати швидкість польоту до 320 км/год.
     Помітити серпокрильця дуже легко, бо цей пернатий дуже галасливий. Серпокрильці стрімкі у польоті, мають специфічну форму крила – вони схожі на серп. Саме за крильми їх відрізняють від ластівок.
     Первинними середовищами існування цього виду були скелі, стрімчаки, урвисті береги річок (де вони оселялися в щілинах) і пустоти (зокрема й дупла, зроблені дятлами). У наш час серпокрильці чорні оселилися переважно в містах і містечках у місцях із кількаповерховою забудовою - свої гнізда вони роблять у стінах будинків.
    Нині розмір популяції виду в Європі оцінено в межах від 7 до 17 млн. гніздових пар.    Живляться серпокрильці "повітряним планктоном", що складається з дрібних комах і павуків, достатньо легких, аби повітряні течії піднімали їх високо вгору. Птахи ловлять більшість комах на великій швидкості. Широко відкритий рот функціонує як труба для ловлі комах. Під час годівлі потомства упіймані комахи зберігаються в горловому мішечку.
     У повітряному океані серпокрильці мають усе для існування, крім одного. Щоб вивести потомство, вони повинні обрати щось земне, нору або дупло. У містах вони вподобали різні порожнини зі щілинами під карнизами багатоповерхівок. У піддашші деяких споруд птахи гніздяться колоніями і юрмляться навколо в нескінченному хороводі, залітаючи до гнізд та вилітаючи з них.
     Місто принаджує птахів своїми особливими умовами, що чимось подібні до природних, і в той самий час розставляє пастки на них. Тільки у місті з середини травня, в червні, липні та на початку серпня бувають випадки, які можна об’єднати під загальною назвою серпокрильцепад.

     Спорідненість серпокрильців з колібрі, найменшими птахами у світі, спочатку дивує. Але ті й інші мають довершений політ: колібрі напрочуд майстерно зависають
 в повітрі біля квіток, креслячи крилами складні петлі, а серпокрильці – неперевершені майстри швидкого і водночас верткого польоту.

     З перелітних птахів серпокрильці повертаються останніми. Їх нерідко плутають з ластівками, не менш маневровими у польоті і за обрисами дещо схожими. Втім якщо у ластівок політ і легкий, і тріпотливий, то серпокрильці на здавалося б майже нерухомих крилах стрілами літають у височині, ніби крають небо на шматочки, в нестримному русі подаючи свій войовничий крик, сповнений наснагою життя.
     У пошуках поживи серпокрильці можуть за добу долати сотні кілометрів і на відміну від ластівок живляться також вночі на значних висотах, куди розігріте повітря захоплює дрібних комах.
Цікаві факти
     Серпокрилець є рекодсменом серед птахів за швидкістю в горизонтальному польоті, його швидкість може досягати навіть 180 км/год. Ще однією особливістю є те, що серпокрилець може безперервно знаходитися в повітрі протягом від 2-ох до 4-ох років. Протягом цього часу він харчується, спить і навіть спарюється в польоті.
    Відстань, яку долає молодий серпокрилець, перший раз піднявшись у небо, ймовірно становить близько 500 тисяч кілометрів, після чого птах вперше приземляється.
Серпокрильці – неперевершені зодчі. Їхні унікальні слинні залози виділяють рідину, що містить багато білка і швидко твердне у повітрі. Для «будівництва» своїх домівок серпокрильці ловлять тополиний пух, паперові клаптики. Своє гніздо кожна перната сім’я створює творчо, за індивідуальним проектом.
Серпокрилець здатен піднятися на висоту до 2800 м;
в холодну негоду, коли всі крилаті комахи відсиджуються на землі, серпокрилець у пошуках їжі може відлетіти дуже далеко від гнізда і всього за один день повернутися назад, долаючи відстань до 400 км;
у китайській кухні гнізда серпокрильців вважаються вишуканим делікатесом. Саме з них для гурманів готують знаменитий суп, який помилково називають «супом із ластівчиних гнізд»;
чимало серпокрильців гине від зіткнення з проводами ліній електропередач, ламаючи собі крила або жорстоко ранячи грудні м’язи;
махові пера у молодих серпокрильців щодня виростають на півсантиметра;
може знаходитися в повітрі без зупинок 2-3 роки, і протягом цього періоду їсть, п’є та парується, не сідаючи на землю, і долає відстань до 500 000 км.
Серпокрильці ловлять комах у повітрі. Якщо скласти всіх комах, що зловила пташка за літо, довжина їх буде дорівнювати 1 км.
     Серпокрильці мають унікальні пристосування до переживання критичних погодних умов. При різкому похолоданні, затяжних дощах, вони можуть деякий час голодувати, впадаючи у стан оціпеніння та виживаючи за рахунок жирових запасів. Причому найдовше у такому стані, 3-5 діб, можуть пробути пташенята. Останні, мають схильність до поїдання їжі у великій кількості та швидкому накопиченню жирових запасів та відновленню ваги після тривалого голодування. Пташенята також регулюють температуру тіла, навіть протягом доби, різко понижуючі її в ночі, в цілях економії енергії.
     У процесі еволюції стрижі виробили таку захисну функцію, якій більшість пернатих можуть лише позаздрити: під час тривалої негоди, коли в повітрі нема комах, щоб не вмерти з голоду, вони впадають у заціпеніння. Як пояснюють спеціалісти, річ у тім, що температура тіла у цих птахів не постійна: коли у гніздах чекають погожих днів, вона падає до 20 градусів. Усі метаболічні процеси в їхньому тілі сповільнюються, виходить деяка подібність до зимівлі їжаків, ведмедів та інших схильних до неї тварин. У цьому стані стрижам не потрібне харчування. Вчені називають таку незвичайну рису адаптивною гіпотермією. Призупинення життєвих процесів у пташенят (заціпеніння), що настає в такому разі, дає можливість дорослим птахам залишити їх без нагляду і летіти на кілька днів у місця, де кормові умови кращі. Причому в стані заціпеніння пташенята можуть переживати без шкоди для себе голодування упродовж 9 і навіть 12 діб.
     Як уже наголошувалося, під час похолодання температура тіла стрижів стає низькою. Якщо цей час затягнувся і збігається з висиджуванням яєць, птахи починають викидати яйця з гнізда. Вони неначе розуміють, що для інкубації недостатньо тепла, окрім того за таких умов вигодувати чисельне потомство неможливо.
     Як для птахів таких невеликих розмірів, серпокрильці — довгожителі: деякі особини доживали до 21 року.
     Діти повітря”, “небесні аси”, “провісники погоди” – у стрижів багато різних імен. Чорний стриж – це зірка повітряної акробатики. Дуже хвилююче спостерігати за польотами стрижів, коли вони збираються сотнями у величезну зграю і носяться по небу вихором з дивовижною спритністю. Теоретичні розрахунки свідчать про те, що політ стрижа досконалий.

ПЕРНАТІ АСИ НЕБА
     Це дивовижні птахи. Орнітологи їх називають дітьми повітря. І це пояснюють тим, що перші три роки свого життя стрижі проводять у безпере-рвному польоті: на льоту ловлять і ковтають комах, збирають будматеріали — пух і травинки, підняті вітром, купаються, призначають побачення, паруються і навіть сплять. І тільки починаючи гніздування, зменшують тривалість свого перебування у повітрі до 17—18 годин на добу.
     Такий спосіб життя дає свої плоди: серпокрильці воістину аси неба, за  деякими даними, їх максимальна швидкість — 150 кілометрів на годину; вони можуть долати відстань до п’ятисот тисяч кілометрів, не приземляючись на поверхню. Крім того, ідеально обтічний силует цієї невеликої пташки дає змогу їй робити запаморочливі піруети. Не випадково з ними порівнюють, наприклад, стрімкі літальні апарати, здатні, по-дібно до цієї пташки, здійснювати маневри у повітрі. А ось на землі стрижі безпорадні, не те що пересуватися, а й стояти їм дуже важко. Багато в чому це пов’язано з тим, що у них дуже короткі ноги.

Чому ж стриж називається передвісником погоди ?

     Стриж харчується «повітряним планктоном», тобто дрібними комахами і їх личинками, яких піднімає в повітря теплий і сильний вітер. Прогріті на сонці атмосферні потоки різко піднімаються вгору. Мошки не можуть протистояти силі вітру і летять по повітрю, утворюючи планктон. Це природна властивість є життєво важливим для стрижів. Їхнє життя завжди залежить від погоди і сили вітру. Коли немає вітру, то чорний стриж спокійний. Як тільки подув вітер, що несе дощові хмари, пташки починають пурхати і виписувати дивовижні кренделі в повітрі. Помітивши це, люди відразу розуміють, що це стрижі їм дощик провіщають.
     У холодну погоду стрижі ніколи не повертаються з південних країн. Залежно від погоди їх переліт іноді триває всього вісімнадцять днів, а іноді – всі двадцять сім. Але якщо стрижі прилетіли, то люди радіють, бо на їх крилах прилітає і тепла стійка погода. І містики тут немає. Просто летять вони на гніздів’я, дотримуючись руху циклону, тому що в дорозі їм потрібен корм. Комахи починають розмножуватися тільки в теплу погоду, тому стрижі вибирають маршрут польоту між теплом і зустрічним сильним вітром.
До мене пташка залетіла. Її маленьке чорне тіло мабуть ще з острахом не звикло дивитись на розкриті вікна. Я був здивований, бо рідко сторонніх до моєї клітки заносить вітер випадково. Маленький стриж, зробивши коло, не відчуваючи безмежність до якої звик, необережно щось вдаривши, впав на підлогу. І впавши, він не мав вже змоги злетіти знову, та щосили, напружуючи довгі крила, став по паркету лупцювати - малюк неначе тупотів по хаті.
Я пташеня впіймав в свої долоні. Цей стриж, перебуваючи в полоні, здається, не злякався ані трохи. Він неморгаючим хижацьким оком дививсь на мене, як в обличчя смерті, уважно та спокійно, й вперто до того ще робив постійну спробу малим та скривленим орлиним дзьобом вхопити боляче мене за руку - приреченості й гордості сполука.
Я відпустив стрижа у рідні хмари. Він до небес гайнув, немов примара, забувши ту біду, в яку потрапив, за мить перетворивсь на чорну крапку. Я супроводжував його думками та сумом, бо було цікаво - якщо я крилами так само буду бити, у марних спробах раз у раз злетіти, з надією піднявши очі вгору - знайдеться хоч якась істота поруч, яка побачивши таку халепу, мене б також підкинула у небо?
Дивовижний птах у великій біді
     Цікаво, але в Європі серпокрильці селяться переважно на будівлях, зведених до 1944 року. Приблизно 10% будівель, споруджених до 1919 року теж придатні як притулок для цих птахів. Цифра для будівель часів Другої світової - 7%. Для будівель, зведених після 1944 року - тільки 1,4%. Для будівель, що постали після 2000 року - 0. Такої ... Змінилася архітектура і матеріали. У нових будівлях серпокрильці не хочуть або не можуть селитися. Та ж картина для модернізованих старих будинків, чи то перебудова чи заміна даху.
У результаті серпокрильці швидко зникають. Наприклад, за період 1994-2007 в південно-східній Англії зникла половина серпокрильців. І на це є чотири основні причини. Величезні суми грошей, отримані з Національної лотереї, було спрямовано на реконструкцію старих історичних будівель, які найчастіше і є місцями гніздування серпокрильців. Крім цього великих масштабах перебудова зачепила громадські нежитлові будівлі - ще одне улюблене місце серпокрильців. Далі - знесення старих будинків. Наново споруджувані на їх місці будинки, на жаль, не користуються попитом в наших пернатих друзів. І на вершині цієї трагічної піраміди сучасна емідемія перероблювати старі фабрики та склади під квартири і офіси. Теперішні перебудови завжди ведуться за сучасними стандартами, з ізоляцією дахів і горищ, не залишаючи жодного шансу для виживання цьому нешкідливому, красивому і життєствердному виду птахів.
Прикмета: стриж залетів у вікно. Чого чекати після цього?
     Здається, що в прикмети вірять лише люди старшого покоління. Але обговорення на форумах свідчать про те, що і абсолютно молоді й освічені представники нашого суспільства серйозно турбуються, якщо до них стриж залетів на балкон. Прикмета, як вони запевняють, трактує цю подію як передвістя важких хвороб. Ще воно може означати різні майнові втрати, втрати та інші біди, аж до смерті. Якщо стриж залетів у вікно, прикмета трактується ще гірше: візит птиці принесе за собою невідворотні погані події. У багатьох стриж залітав у вікно напередодні смерті батьків, далеких родичів або знайомих. Також це траплялося перед звісткою про хвороби, нещасних випадках, зникнення людей.

     Але зустрічаються і позитивні трактування цієї прикмети. Наприклад, деякі дівчата виявляли в своїй квартирі цих маленьких сіро-чорних пташок, схожих на ластівку, перед тим як дізнавалися про свою вагітність.
     Або це відбувалося перед такими ситуаціями, як несподівані великі покупки, дзвінки від людей, з якими давно була загублена зв'язок, перед приїздом гостей. Але це швидше виключення, а переважають все-таки негативні очікування. Нам же думається, що всі сумні події, що відбувалися після випадкового зальоту цієї істоти - це не більше ніж збіги, що мають місце бути в нашому житті.
   стрижі з пронизливим вереском носяться над дахами - швидке тепло;
   ластівки і стрижі літають те нагору, те вниз - перед бурею;
   ластівки і стрижі літають високо над землею - завтра без дощу ;
   Стрижі літають високо над будівлями до самих пізніх сутінок - ознака збереження гарної погоди.
   Стрижі низько літають – негоду віщують;
ПРИКМЕТИ
А ще стриж у багатьох народів є символом радості і щастя.


title: Земноводні або амфібії

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Atelopus spumarius barbotini
Kassina maculata
Leptopelis
Leptopelis
Dendrobates auratus
Dendrobates auratus
Dendrobates auratus
Dendrobates tinctorius
Dendrobates tinctorius
Dendrobates tinctorius
Dendrobates leucomelas
Dendrobates leucomelas
Dendrobates histrionicus
Scaphiophryne marmorata
Rhacophorus arvalis
Rhacophorus aurantiventris
Rhacophorus pardalis
Rhacophorus prasinatus


Тема: Вплив діяльності людини на стан біосфери

Мета: використовуючи міжпредметні зв'язки, узагальнити знання з проблем оточуючого середовища, виявити, як ці проблеми вирішуються різними науками; навчитися працювати з різними джерелами інформації, вести бесіду на наукову тему та аргументовано висловлювати свою точку зору ; охарактеризувати основні види забруднення навколишнього середовища; знайти шляхи вирішення екологічних проблем.
Забруднення, його вплив на компоненти природи й живі організми
Забруднення
Привнесення надмірної кількості хімічних
елементів та їхніх сполук у природне середовище
Гранично допустимі концентрації
Показники ГДК хімічних елементів у компонентах
природного середовища з урахування  санітарно-гігієнічних норм
Модуль технічного навантаження
Інтегральний показник забруднення навколишнього
середовища. Відношення кількості викидів
забруднювальних речовин до одиниці площі (в Україні – 1170т\км²)
Небезпечні забруднювачі довкілля
Оксид карбону
Двооксид сульфіду
Шкідливі вуглеводні
Аерозолі
ПАР і СПАР
Пестициди
Важкі металі
Нафтопродукти

Густота викидів - 8т на км²дм України, на одну особу - 103,3кг
Донецька обл. > у 7,8 рази на 1 км²
     на одну особу > у 3,5 рази
Дніпропетровська обл. > у 4,7 рази на 1 км²
     на одну особу > у 3,2 рази
Луганська обл. > у 2,6 рази на 1 км²
     на одну особу > у 2,2 рази
Івано-Франківська обл. > у 2,4 рази на 1км²
     на одну особу > у 1,9 рази
Запорізька обл. > у 1,1 рази на 1 км²
     на одну особу > у 1,2 рази
Збільшення викидів отруйних речовин в атмосферу повітря(порівнено з 2006р.)
Хмельницька ( на 5,5 тис. т., або на 31%)
Житомирська ( на 3,6 тис. т., або на 23%)
Вінницька ( на 17 тис. т., або на 13%)
Полтавська ( на 7,1 тис. т., або на 6%)
Миколаївська ( на 1,5 тис. т., або на 7%)
Тернопільська ( на 1,1 тис. т., або на 6%)
Луганська ( на 26 тис. т., або на 5%)
області
та місто Севастополь ( на 0,3 тис. т., або на 7%)


title: Запилення та запліднення рослин

text:
Місяць
Місяць (супутник)
Мі́сяць — єдиний природний супутник планети Земля. Другий за яскравістю об'єкт на земному небосхилі після Сонця і п'ятий за величиною супутник планет Сонячної системи. Станом на 2018 перший і єдиний позаземний об'єкт природного походження, на якому побувала людина. Середня відстань між центрами Землі і Місяця — 384 400 км
Припливи і відпливи
Гравітаційні сили між Землею і Місяцем викликають деякі цікаві ефекти. Найвідоміший з них — морські припливи й відпливи. Гравітаційне тяжіння Місяця сильніше на тому боці Землі, який звернено до Місяця, і слабше — на протилежному боці. Тому поверхня Землі, особливо океани, витягнута в напрямку до Місяця. Іншими словами, на Землі виникають дві опуклості, одна з яких спрямована у бік Місяця, а інша — у протилежний бік. Цей ефект набагато сильніший в океанській воді, ніж у твердій корі, тож опуклість води більша. А оскільки Земля обертається набагато швидше, ніж Місяць пересувається своєю орбітою, рух опуклостей навколо Землі створює два припливи на день.
Рух Місяця навколо Землі
Фази Місяця
Місячне затемнення
Мі́сячне зате́мнення — астрономічне явище, яке відбувається, коли Земля перебуває між Сонцем і Місяцем і Місяць потрапляє в тінь чи на півтінь Землі.
Існує Повне, Часткове та Півтіньове затемнення.
 Подвійна планета
Більшість людей впевнені, що Місяць - це супутник. Проте, багато хто стверджує, що Місяць має бути класифікований як планета. З одного боку, вона занадто велика для справжнього супутника - її діаметр дорівнює чверті діаметра Землі, так що Місяць можна назвати найбільшим супутником у Сонячній системі, якщо враховувати це співвідношення. У Плутона, правда, теж є супутник під назвою Харон, діаметр якого дорівнює половині діаметра самого Плутона. Тільки ось Плутон більше не вважається справжньою планетою, так що Харон ми в розрахунок брати не будемо.
Місячне сміття
Всім відомо, що людина була на Місяці. Але не всі знають, що Людина (спеціально напишемо це слово з великої літери) використовувала Місяць, як стандартне місце для пікніка; побувавши на Місяці астронавти залишили там чимало сміття. Вважається, що на поверхні Місяця покоїться близько 181 437 кг штучних матеріалів.

Зрозуміло, винні не тільки астронавти - спеціально вони не розкидали по Місяцю обгортки від сендвічів і бананові кірки. Більша частина цього сміття залишилася від різних експериментів, космічних зондів і місячних роверів, деякі з яких функціонують досі.
Місячний пил
Одна з найдивовижніших і разом з тим найбільш небезпечних речей на Місяці - це місячний пил. Як всім відомо, пісок проникає всюди і на Землі, але пил на Місяці - субстанція вкрай небезпечна: вона дрібна, як борошно, але при цьому дуже груба. Завдяки своїй текстурі і низької гравітації вона проникає абсолютно куди завгодно

У НАСА були численні проблеми, пов'язані з місячним пилом: вона розривала черевики астронавтів майже повністю, проникала всередину кораблів і скафандрів і ставала причиною «місячної сінної лихоманки» у нещасних астронавтів, якщо ті її вдихали. Вважається, що при тривалому контакті з місячним пилом будь-хто, навіть найміцніший предмет може зламатися.

Так, до речі, ця диявольська субстанція пахне, як палений порох.
Звідки з’явився Місяць?
Є декілька теорій.


title: Запах та нюх

text:
Запах та нюх

Запах і нюх
Запах – особливе відчуття присутності деяких летких речовин у повітрі. Здійснюється хімічними рецепторами нюху, які знаходяться у слизовій оболонці носової порожнини.
Нюх - здатність визначати запах речовин, розсіяних у повітрі чи розчинених у воді, для тварин, які живуть у ній.
У порівнянні з багатьма тваринами у людини нюх не так вже й добре розвинений. Насправді, в процесі еволюції нюх людини слабшав, поки він майже цілком не став залежати від зорових відчуттів. Собака ж, навпаки, майже виключно живе за рахунок нюху.
В нашому носі мембрана з чутливих клітин, відповідальних за нюх, обіймає з обох сторін площу з ніготь пальця. У собаки ця мембрана, якщо її розправити, закриє більше половини тіла самої собаки!
Розвиток нюху
Нюховий епітелій (нюхові рецептори, нюхові клітини) розміщені у носовій порожнині на верхній носовій раковині, в районі горизонтальної пластинки решітчастої кістки. Їхня кількість у людини близько 40 млн.
Нюхові сигнали від речовин, які перейшли з парової фази в секрет на поверхні рецепторів по нюховим нервам надходять в корковий центр мозку і там обробляються.
Нюховий епітелій
Рецепторна ділянка займає 250-500 кв.мм. Існує три типи клітин:
 - підтримуючі (опорні) мають короткі війки і ознаки секреції;
 - базальні клітини розташовані на базальній мембрані, оточують пучки аксонів рецепторних клітин;
 - під базальною мембраною є залозисті клітини.
Типи рецепторних клітин
Нюхові рецепторні клітини мають довгі центральні і короткі периферичні відростки.
Периферичний відросток нюхової клітини закінчується потовщенням (нюхова булава), на вершині якої є по 10-12 рухливих нюхових війок.
Відростки рецепторних клітин
Центральні відростки  збираються у нюхові нитки (20-40). Вони проходять у череп крізь решітчасту кістку до нюхової цибулини. Їх аксони утворюють нюховий тракт і ідуть до нюхового трикутника.
Нюхові цибулини, тракти і трикутники складають периферичний відділ нюхового мозку.
Відростки рецепторних клітин
Таким чином, у нашому                                                                носі запахи сприймаються                       рецепторами у вигляді                                                      чутливих волосків, які                                        розміщені на нюховій мембрані. Ці «антени» занурені корінням в спеціальний слизовий шар, що покриває мембрану. Мембрана завжди волога, якщо вона висохне, ми більше не зможемо відчувати запахів.
Коли ми просто дихаємо, струмінь повітря не проходить повз цієї мембрани, і тому нам доводиться принюхуватися - пропускати повітря над мембраною - щоб відчути запах.
Нюхова мембрана
Нюховий епітелій, нерви і корковий центр нюху об'єднують в нюховий аналізатор.
Від нюхових рецепторів нервові імпульси передаються у проміжний мозок, потім у лобову частку кори, де проходить аналіз речовин, що вдихаються.
До центрального відділу нюхового мозку відносяться склепінчаста звивина з крючком, гіпокамп та деякі інші пограничні з ним утвори.
Нюховий аналізатор
1. Нюхова цибулина  2. Мiтральнi клiтини  3. Кiстка
4. Назальний епітелiй  5. Нюховий клубочок  6. Нюхові рецептори
Нюхова сенсорна система
Перш ніж ми зможемо відчути запах чого-небудь, частинки речовини, повинні розчинитися в слизовому шарі, що покриває чутливі волоски, які приймають запахи. Ці речовини повинні бути або розчинними маслами (наприклад, квіткові запахи), або переноситися цими маслами (наприклад, запах кави).
Слиз відіграє роль фільтра: одні запашні молекули пропускає швидко, інші повільніше, деякі затримує на тривалий час.
Нюх і запах
Чуття нюху надзвичайно гостре і тонке. Людина відчуває запах речовин, що знаходиться в повітрі в таких малих концентраціях, які не можна виявити ні хімічним, ні спектральним аналізатором.
Чутливість до запаху підвищується на світлі, після збудження симпатичної нервової системи.
Запах і нюх
За стереохімічною теорією існує декілька основних типів запахів, які наші органи нюху можуть вловлювати: квітковий - фіалки, троянди …; пряний - лимон, яблуко …; гнильний - сир, тухлі яйця …; палений - кава, какао ...; ефірний, камфорний, м’ятний.
Типи запахів
Орган нюху належить до контактних аналізаторів, що сприяє пізнанню навколишнього середовища, впливає на працездатність, рівень тиску крові та ритм дихання, дає можливість одержувати естетичну насолоду.
Він визначає й контролює якість повітря, їжі і напоїв.
Значення нюху
Нюх відіграє значну роль при спілкуванні з іншими людьми. Наприклад, при різкому запаху  поту або виробів парфумерної промисловості у людини виникає негативний настрій по відношенню до співрозмовника, а в деяких випадках і загальний стан (нудота, запаморочення). В інших випадках, коли ми відчуваємо ніжні, приємні для нас запахи (запах бузку або конвалій навесні, морський запах) з'являється «легке», доброзичливе, радісне відчуття, поліпшується настрій і може підвищитися працездатність.
Значення нюху
Розвиток живих організмів і людини в природному середовищі протягом тисячоліть сприяв тісному контакту з летючими біологічно активними речовинами рослинного походження, з'явилася залежність живих організмів від них. Співіснування рослин-ефіроносів і тварин сформувало між ними загальний обмін речовин: про це говорить подібність деяких компонентів рослинних ароматичних речовин і регуляторних факторів в організмі людини (наприклад, гормонів і речовин, які передають нервові сигнали).
Нюх та імунітет
Рослинні ароматичні речовини відіграють велику роль у глобальних атмосферних процесах, позитивно впливають на хімічний склад води і біосферу, саме вони роблять повітря нашої планети «живим». В атмосферу за рік надходить близько одного мільйона кілотонн рослинних ароматичних речовин.
Відсутність або дефіцит ефірних масел в атмосфері або приміщенні може привести до розвитку різних захворювань. Для профілактики кожна здорова людина повинна щодня вдихати 3-4 мг рослинних ароматичних речовин.
Нюх та імунітет
Запах і нюх


title: "Запилення та запліднення рослин"

text:
Запилення та запліднення рослин
Підготувала Подмаркова ВыкторіяУчениця 11-А класу
Запилення. Типи запилення
Запилення — це процес перенесення пилку із пиляка однієї тичинки на маточку цієї або іншої квітки. Завдяки цьому процесу пилок потрапляє до частин квітки, в якій розміщені насінні зачатки та яйцеклітини.
Розрізняють наступні два типи запилення
Самозапилення(1)
Перехресне запилення(2)

1. Самозапилення. Під час процесу самозапилення пилкові зерна з пиляка на тичинці переносяться на приймочку маточки цієї ж самої квітки. Такий тип запилення відбувається найчастіше всередині пуп'янка, ще до повного розкривання квітки. Самозапилення характерне багатьом культурним рослинам, таким як пшениця, горох, рис, квасоля, і деяким дикорослим видам.
Пшениця
Горох
Рис
Квасоля
2. Перехресне запилення — пилок з тичинки квітки переходить на приймочку маточки вже іншої квітки. Нею може стати квітка цієї самої рослини або зоасім іншої. Перехресний тип запилення характерний більшості видів саме квіткових рослин. Під час нього пилок переноситься різними способами. Це може бути вітер (вітрозапильні рослини), комахи (комахозапильні рослини), вода.
Запилення за допомогою кажанів (1) і птахів (2)

Заплі́днення (сингамія) — процес злиття чоловічої та жіночої статевих клітин (гамет) рослинних і тваринних організмів, що лежить в основі статевого розмноження. Внаслідок запліднення утворюється зигота, яка дає початок новому організмові.
Запліднення у нижчих рослин
 У багатоклітинних водоростей гамети утворюються у статевих органах – гаметангіях.

1 - сценедесмус; 2 - плеврококк,
3 - улотрикс, 4 - кладофора (частина таллома),
5 - драпарнальдія (частина таллома);
6 - колеохете; 7 - гідролапатум
 У одноклітинних водоростей не можуть утворюватися справжні статеві клітини. У них відбувається ряд мітотичних поділів з утворенням 2-8 гамет, а потім відбувається мейоз. Розрізняють гамети “+“ та “-”.
хламідомонада
У складніше організованих багатоклітинних водоростей є статеві органи:
Оогонії – місце, де утворюються жіночі (великі, нерухомі, без джгутиків гамети) органи.
Антеридії - місце, де утворюються чоловічі (малі, рухомі, з джгутиками гамети) органи.

Вольвокс
Запліднення у вищих рослин
У рослин запліднення відбувається після запилення.
Процес подвійного
 запліднення:

Досягши яйцеклітини,                                        пилкова трубка розривається
і з неї виходять два спермії, а
вегетативна клітина трубки руйнується.
Два спермії виходять і один із них зливається з ядром яйцеклітини, утворюючи зиготу, а другий — із вторинним (диплоїдним) ядром центральної клітини, яка дає початок ендосперму.
Зародок та ендосперма утворюють насінину.
Сформована насінина, потрапивши в сприятливі умови, проростає і дає початок новій рослині з властивими їй будовою та функціями. В одних випадках онтогенез завершується статевим розмноженням з утворенням насіння у відносно короткий термін
Прикладом таких рослин є одно, дворічні й ті багаторічні, в яких плодоношення буває раз на життя.
Бамбук

В інших випадках плодоношення відбувається багаторазово (багаторічні трави, кущі, дерева), материнський організм старіє поступово і онтогенез його також закінчується відмиранням.

Піони
Дякую за увагу!


"Жан Батист Ламарк"


title: Земноводні або Амфібії (Amphibia)


Запалення


title: Звичайні дроби. Графічний редактор

text:
     2
     5
       6
     3


title: Що таке патоген

text:
Campylobacter jejuni
Splinter in the finger.
Neisseria meningitidis
Neisseria gonorrhoeae
Vibrio cholerae
Bordetella pertussis
Salmonella typhimurium
Helicobacter pylori
Streptococcus pyogenes
Campylobacter jejuni
Mycoplasma pneumoniae
Toll like receptors (TLR) respond to bacterial cell wall molecules
And some virus molecules
Pathogen associated molecular pattern (PAMP)
Gram negative
LPS


title: Загальна характеристика класу Плазуни

text:
podosokorskiy.livejournal.com
dic.academic.ru
http://macroid.ru
uk.wikipedia.org


"Життя до народження"


title: Жаба гостроморда

text:
Виконали учениці 8-б класуОпятюк  Настя  і  Брайчук  Даша
Жаба гостроморда
	Жаба  гостроморда
Гостроморда жаба - напівводний вид жаб, поширений в Європі та Азії. Характеризується однотонним забарвленням черева та великими плямами на вухах та часто (але не завжди) блідішою смужкою на спині. Досягає 7 см завдовжки, її                                                        голова більш витягнута, ніж                                                                   у звичайної європейської                                                        жаби. Ноги частково                                                      перетинчасті, задні ноги                                                          коротші, ніж у інших жаб.                                                       Інші назви виду: жаба мочарова,                               болотяна жаба.
Тварини середніх розмірів, довжина тіла самців складає близько 52 мм, самиць — 53 мм. Внутрішній п'ятковий горб високий. Голова загострена, на спині є дві поздовжні спинно-бокові складки, у забарвленні переважають коричнювато-                                          світлі або оливково-бурі                                                      тони, позад голови добре                                         виявлена темна L-подібна                                                 пляма, черевний бік без                                                       плям. По боках голови                                                     розташовані темні смуги,                                                          які доходять до основи передніх кінцівок.
	Зовнішній  вигляд
В Україні гостроморда жаба живе на її більшій частині і прив'язана до лісової та лісостепової зон; у степовий регіон заходить лише долинами великих річок — до пониззя Дніпра, Південного                                         Бугу, є вона й у дельті Дунаю.                                         У Криму відсутня. У Карпатах                                       трапляється лише на рівнинах                                                  та в передгір'ї, у гори може                                                     проникати річковими долинами,                                            але звичайно не вище 1000 м.

	Ареал розповсюдження
Гостроморда жаба майже скрізь пов'язана з деревно-чагарниковими насадженнями, прилеглими до боліт, лук, галявин, лісових вирубок, полів. Порівняно з трав'яною жабою характеризується більшою синантропністю, нерідко          		   трапляється на дачних                                          ділянках, у селищах, у                                                 приміській зоні, у парках,                                                   садах. Разом з тим цей вид                                                      при виборі місць розмножен-                                           ня віддає перевагу природним,                                                а не антропогенним водоймам.
	Ареал  розповсюдження
На дніпровських островах на початку жовтня чисельність гостромордих жаб на 100 м маршруту складає 15-20 особин. У долині річки Орель (Дніпропетровська обл.) їхня чисельність в сезон активності коливається у різних                                           типах біотопів від 1 до 6 особин,                                          а по закінченні розмноження                                                 кількість  як у заплавних лісових                                               ділянках, так і на відкритій                                                        призаплавній луці досягає                                                            5-10 особин.
	чисельність
Статевий диморфізм у забарвленні особливо добре помітний в сезон нересту і виявляється у тому, що для самців характерна поява загального блакитного тла.
	Статевий  диморфізм
Весняна поява чимало залежить від особливостей погоди конкретного року, але зазвичай припадає на початок-середину березня. Найбільш ранні зустрічі зареєстровані вже при температурі повітря 5 °C, хоча ці показники для                                                   інших місцевостей вищі:                                                      перші жаби з’являються                                                    при температурі                                                                   повітря 11,7 °C,                                                                             води -11,6 °C.
	життя  у природі
Парування починається відразу після весняного пробудження й появи на місцях розмноження. Для нересту гостроморда жаба звичайно обирає лісові ставки й калюжі.                                                            Свіжовідкладена ікра                                                              спочатку плаває у товщі                                                              води на глибині 15-20 см,                                                                             а потім                                                                                спливає на                                                                      поверхню.
	Парування
Кладка ікри в самиць з довжиною тіла близько 52 мм складає приблизно 730 штук, при довжині тіла близько 73 мм — понад 2600. Для тварин цього виду характерне групове відкладання ікри:                                                     звичайно в одній водоймі                                                           відкладають ікру десятки                                                           пар.
	Ікрометання
Серед основних факторів, що справляють помітний вплив на скорочення чисельності та площі ареалу гостромордої жаби - це руйнування природних біотопів цього виду під впливом антропогенного фактору. Вид занесено до Додатку II «Конвенції з охорони дикої флори і фауни та                                          природного середовища існування                                             в Європі» (категорія «види, що                                                підлягають особливій охороні») та                                                    до «Червоної книги хребетних                                                    Міжнародного союзу охорони природи (МСОП)».
	охорона
	Не  знищуйте  жаб!


"Запилення"


"Вплив діяльності людини на стан біосфери"


Зоологія


“Зелена аптека Черкащини”


title: Жаби

text:
 ось такі вони, жаби!

Ось такі вони, жаби!
Жаби – хребетні тварини, які мешкають у двох середовищах.
Живуть жаби у вологих місцях: уздовж берегів водойм, у болотах, на луках, у вологих лісах.
Тіло жаби коротке,                                        розчленоване на голову,                                     тулуб і кінцівки. Шкіра                                         м’яка, гола, має безліч                                            залоз, які виділяють слиз,                                             що захищає шкіру від                                       грибкових організмів і бактерій.
У воді жаба добре плаває, різко відштовхуючись задніми кінцівками з перетинками між п’ятьма пальцями, а на  суходолі вона пересувається гірше: лазить, перебираючи кінцівками або стрибає.
Кожна кінцівка жаби,                                              як і кінцівки інших                                       наземних хребетних,                                 складається з трьох відділів:
нижня кінцівка: стегно, гомілка, стопа;
верхня: плече, передпліччя, кисть.
Ось такі вони, жаби!
Живляться жаби в основному комахами, можуть поїдати молюсків і мальків риб.
Сидячи в затишному місці, жаба підстерігає свою здобич, а побачивши її, викидає липкий язик і втягує його разом із нею.
Жаба ніколи не п’є води,                                            вона потрапляє в організм                                               з їжею або поглинається                                  шкірою.

Ось такі вони, жаби!
Цікаво, але жаби мають незвичний спосіб проковтування здобичі. Маючи досить великі випучені очі, ці тварини користуються ними для проштовхування їжі далі у глотку.
Ось такі вони, жаби!
Скелет жаби є каркасом, до якого кріпляться м’язи.
Дуже добре розвинені                                           м’язи задніх кінцівок,                                           тому що саме вони                                              несуть основне                                             навантаження під час руху.
Ось такі вони, жаби!
Ось такі вони, жаби!
Ось такі вони, жаби!
Ось такі вони, жаби!


title: йододефіцит

text:
Йододефіцит в організмілюдини, його наслідки тапрофілактика
Йододефіцит
Йододефіцит — розлад здоров’я, пов’язаний із дефіцитом йоду. ВООЗ розглядає його як найбільш поширене у всьому світі захворювання неінфекційного характеру.
Проблема йодного дефіциту є глобальною для населення усіх континентів. В Україні до таких регіонів відносять Карпати та Полісся. Однак тепер ця проблема значно поширилась і на степову зону.
Наслідки
При нестачі йоду з’являються збої в роботі органа, це проявляється порушенням обміну речовин і нестабільністю психіки. Якщо ви помітили у себе прибавку ваги, погіршення стану шкіри та нігтів, млявість, дратівливість, мерзлякуватість, погіршення пам’яті, неуважність, швидку втомлюваність, зниження працездатності і не можете знайти причину, то слід обстежити щитоподібну залозу.
Профілактика
Для профілактики йододефіциту достатньою регулярно споживати продукти, багаті йодом, зокрема: морську рибу, інші морепродукти, риб’ячий жир, морську капусту, хурму, солодкий перець і фейхоа, волоські горіхи, зернята яблук, чорноплідну горобину. Знову ж таки, варто сказати, що продукти міститимуть йод, якщо вони вирощені поза ендемічною зоною, в іншому випадку це неможливо апріорі.
ЛІДЕР У БОРОТЬБІ З ЙОДОДЕФІЦИТОМ
Перше місце у профілактиці йододефіциту посідає йодована сіль, до складу якої входить йодистий калій. Достатньо щодня вживати разом із їжею 5-6 грамів такої солі. Але йод легко випаровується, тому йодована сіль вимагає уважного використання. По-перше, термін придатності такої солі, зазвичай, не перевищує трьох місяців і в простроченому продукті йоду вже немає.
По-друге, йодована сіль повинна бути запакована в непрозорий поліетиленовий пакет або фольгу й зберігати її треба в щільно закритій посудині. По-третє, солити їжу потрібно після її приготування, тому що при високій температурі йод швидко випаровується. Або ж слід готувати їжу недосоленою, а вже потім досолювати у тарілці за смаком

ЧИ МОЖЕ ЙОД БУТИ НЕБЕЗПЕЧНИМ?
Варто утриматись від застосування йоду у вигляді полоскання для горла чи «йодних сіток» у місцях постін’єкційних інфільтратів. Одна крапля розчину йоду містить 6000 мкг йоду, а це у 30 разів більше за норму. Така доза йоду може цілком заблокувати роботу щитоподібної залози.

Однак, рекомендувати вживати йод всім і кожному не можна. Тому що при гіперфункції щитоподібної залози, препарат йоду може навіть зашкодити. У будь-якому випадку, варто зробити ультразвукове обстеження щитоподібної залози, здати венозну кров для визначення рівня відповідних гормонів і проконсультуватись з лікарем ендокринологом. У медичному центрі «Клініка професора С. Хміля» Ви можете пройти всі необхідні обстеження і отримати відповіді на свої запитання.
ХТО НАЙБІЛЬШ ЧУТЛИВИЙ ДО ЙОДОДЕФІЦИТУ
Особливо чутливий до йододефіциту організм жінки, проявом може бути порушення менструального циклу, безпліддя. Нестача йоду під час вагітності веде до підвищення ризику викидня, мертвонароджуваності, дитячої смертності. Не менш небезпечний такий дефіцит для школярів: у них він загрожує відставанням у розумовому та фізичному розвитку, частими застудами.
Скільки потрібно йоду, щоби бути здоровим?
Залежно від віку добова потреба в йоді складає від 90 до 300 мкг (1 мкг = 1 мільйонна частина грама, 10–6 г).
Для жінок така норма становить 150–300 мкг, а для чоловіків — до 300 мкг.
Для дітей:
0–6 років — 90 мкг;
6–12 років — 120 мкг.
Дякую за увагу!


Запліднення та вагітність жінки


title: Життєві форми рослин

text:
Життєві форми рослин.
Мета. Пояснити учням поняття "життєві форми рослин" і в зв'язку з чим їх виділяють; які є життєві форми рослин.
Перевірка виконання учнями домашнього завдання.
Гра "Знайди місце рослині". Клас ділиться на групи. Кожній групі дають аркуш паперу, на якому написано назви рослин і назви екологічних груп рослин. Треба з'єднати стрілками рослину й екологічну групу (з однією чи з кількома). Перемагає та команда, яка за найкоротший час і з найменшою кількістю помилок виконає завдання.

Серед пристосувань живих організмів до середовища існування особливе значення мають так звані морфологічні адаптації, тобто зміни у зовнішній будові, що дали змогу жити рослині саме в тому, а не іншому середовищі існування.
Певна морфологічна будова рослини, що склалася в процесі еволюції як пристосування до умов середовища, і є життєвою формою рослин.
Пригадайте, про які життєві форми рослин ви знаєте з початкової школи.
Трав'янисті рослини
Кущі
Дерева
Сьогодні на уроці ми ширше розглянемо питання про життєві форми рослин.
Визначення поняття "життєва форма”
 Життєва форма — морфологічна будова рослин, що склалася у процесі еволюції і відображає у зовнішньому вигляді пристосування їх до умов життя. Термін запропонував датський ботанік Е. Вармінг (1884). Є ряд класифікацій життєвих форм рослин, в основі яких лежить різний підхід до їх вивчення. За кордоном широко користуються системою ботаніка К. Раункієра (1905, 1907), яка базується переважно на розташуванні бруньок відновлення щодо поверхні землі.
Основні категорії життєвих форм (типи або класи) — дерева, чагарники і трави — відрізняються висотою, ступенем здерев'яніння осьових органів і тривалістю життя надземних пагонів. Вивчення життєвих форм рослин є предметом дослідження окремої галузі ботаніки морфології рослин. Характеристика кожної життєвої форми у вищих рослин складається на основі визначення морфологічних ознак надземних і підземних пагонів та кореневих систем з урахуванням ритму розвитку і тривалості життя. До однієї життєвої форми можуть належати рослини різних видів і родів і, навпаки, рослини одного виду можуть утворювати кілька життєвих форм.
Класифікація життєвих форм рослин
Наводимо одну з класифікацій життєвих форм рослин:
 Дерева — багаторічні рослини з дерев'янистими надземними частинами, чітко вираженим одним стовбуром, не нижче 2 м висоти

 Кущі — багаторічні рослини з дерев'яніючими надземними частинами. На відміну від дерев, не мають яскраво вираженого стовбура: кущення починається від самої землі. Тому утворюється кілька рівноцінних стовбурів.

Кущики схожі з кущами, але низькі, не вищі за 50 см.

Напівкущі відрізняються від кущиків тим, що у них дерев'яніють тільки нижні частини пагонів, верхні часто відмирають.

Ліани — рослини зі стеблами, що в'ються і чіпляються за опору.

Сукуленти — багаторічні рослини з соковитими стеблами і листками, що містять запаси води.

Трав'янисті рослини — багаторічні та однорічні рослини, в яких на зиму відмирають надземні частини (багаторічні, дворічні) або відмирає уся рослина (однорічні).

Однорічні
Багаторічні
Класифікація життєвих форм рослин (за Раункієром)
Серед спеціалістів-ботаніків популярна класифікація К. Раункієра за розміщенням бруньок чи верхівок пагонів протягом несприятливої пори року щодо поверхні ґрунту і снігового покриву. Ця ознака має глибокий біологічний зміст: захист твірних тканин рослин, призначених для продовження росту, забезпечує безперервне існування особини в умовах середовища, Що різко змінюється.
• Фанерофіти (відкриті) — рослини, бруньки росту в яких розміщені вище за 30 см від поверхні землі. До них належать дерева і кущі.
Хамефіти (приземисті) — рослини, бруньки відновлення яких розміщені біля поверхні грунту, або не вище 20-30 см від поверхні, взимку можуть перебувати під снігом. Це напівкущі та кущики.
Гемікриптофіти (приховані) — рослини, бруньки відновлення яких розміщені на рівні поверхні ґрунту, або у самому поверхневому її шарі, часто вкритому підстилкою. До них належать більшість багаторічних трав.
Криптофіти (заховані) — рослини, бруньки відновлення яких заховані у ґрунті чи під водою. До цієї групи належать рослини, які мають видозмінені пагони — цибулю, бульбу чи кореневище.
Терофіти — однорічні рослини, які не мають бруньок, розмножуються лише насінням.

фанерофіти(тополя, омела);
хамефіти(чорниця)
гемікриптофіти(лютик,кульбаба;
Криптофіти(тюльпан);
 насіння терофітів(квасоля). Бруньки збільшені , позначені пунктиром.
 Поясніть, як ви розумієте зміст поняття "життєва форма рослини". Які виділяють життєві форми рослин? Наведіть приклади рослин, які належать до цієї групи.
Виконання завдань практикуму.
А) З'єднайте стрілками термін і його визначення.

Б) До однієї з груп життєвих форм підберіть три приклади рослин, які належать до цієї групи. Поясніть, чому і як, на вашу думку, у рослин утворилася саме така зовнішня будова. Охарактеризуйте значення цих рослин.


title: Жаба

text:
Жаби-листолази

    Розміри жаб-листолазів від 2 до 4 см. Кінцівки позбавлені перетинок, але кінці пальців розширені в диски, які грають роль присосок, що допомагають при пересуванні по листках і гілках.
Зовнішність
Поширення
   Поширені в тропічних лісах Центральної і Південної Америки. Ці дрібні деревні жаби населяють в основному нижні яруси дощових тропічних лісів.
Спосіб життя
     Ведуть активний денний спосіб життя. У природі харчуються в основному мурахами, іншими дрібними комахами і кліщами.

     Жаби роду листолазів попри свої маленькі розміри є смертельно небезпечними. Залози їхньої шкіри виробляють сильну отруту – батрахотоксин.
Отруйність
				Одна така жаба може вбити 1500 людей. Звичайно, поповнюються запаси отрути на шкірі не дуже швидко, але шансів натрапити на жабу, що витратила її всю, надзвичайно малі.
Отруйність
У тераріумі
				Для годування у неволі краще всього використовувати цвіркунів, тарганів і мушку-дрозофілу. Можна також періодично давати їм мух, павуків, мокриць, мотиля, трубочника.

	Ікру (15-30 ікринок) вони відкладають не у воді, а на суші, у вологому місці або на листках рослин, де-небудь високо над землею і не вважають, що на цьому їх обов'язки по відношенню до дітей виконані.
Розмноження
	Ікру вони не кидають. Найчастіше близько кладки залишається батько, а іноді і обидва батьки.  Вони періодично змочують її водою і перемішуюють задніми лапами.
Піклування
 Листолази піклуються про своїх дітей. Вилупившись, пуголовки заповзають на вологу спину батьків, прилипають до неї,  і ті по одному переносять їх у мікроводойми на деревах: в дупла або в пазухи листків рослин.

Піклування
    Було відмічено, що маленькі дереволази можуть забирати своїх нащадків на висоту  10 - 12 м від землі.  Розвиток триває 14-18 днів, після чого молоді жабенята переходять до наземного способу життя.

Піклування
    Листолаз жахливий служить об'єктом дослідження учених. З батрахотоксинів цієї істоти дослідники намагаються добути препарати для розслаблення м'язів, серцеві стимулятори, а також знеболюючі речовини, ефективніші, ніж морфій.
Об’єкт досліджень
    Учені вважають, що жаби виробляють смертельно отруйну хімічну сполуку шляхом переробки токсинів, що містяться в їх видобутку: мурашках, жуках і інших комахах. На їх думку, якщо жабу посадити на піврічну  дієту, її отруйність зменшиться наполовину, а після року голодування жаба і зовсім може стати нешкідливою.
Об’єкт досліджень


title: "Вплив куріння, алкоголю на репродуктивне здоров’я"

text:
Вплив куріння, алкоголю  на  репродуктивне здоров’я
 9-А клас
Паління – підступний  ворог людства, найпоширеніша  шкідлива звичка!
Сигарети містять нікотин, отруйні смоли і багато інших канцерогенів.

Нікотин вбиває  шість видів бактерій, з них вісім видів - корисних
Нікотинову кислоту , яка необхідна для людського організму, виробляють спеціальні клітини.

Коли людина курить, ці клітини перестають працювати,а тому виробляється сильний потяг до сигарет.
Паління починає вбивати з першої сигарети.
Цигарковий дим « багатий» на  більш ніж 4 тисячі хімічних сполук, шкідливих для здоров’я .
Одна викурена цигарка  вкорочує життя  на 15 хвилин
Дим  сигарет забруднює легені, спричиняє кашель.
Курці частіше хворіють на рак.
Здорові легені
Легені курця
Нікотин – надзвичайно сильна отрута, яка діє переважно на нервову систему і травлення.
У людей, які палять кровоносні судини втрачають еластичність, стають крихкими.
Курці отруюють не тільки себе, а й тих хто біля них.
В кімнаті накуреній будеш сидіти,
НЕ буде у тебе тоді апетиту.
І біль в голові будеш ти відчувати,
А в розвитку фізичному будеш відставати.
Від диму сигарет жовтіють зуби й пальці.
Нікотин утрудняє  роботу серця, прискорює пульс.
З рота погано пахне.
Курити не модно -    модно бути здоровим!
Алкоголізм – це важка недуга.

На неї хворіють ті, хто часто вживають спиртні  напої.
Алкоголь  всмоктується в кров,  ним можна отруїтися  і вмерти.
Через систематичне отруєння алкоголем можливо захворіти  на цукровий діабет.
Серед причин смертності алкоголізм на третьому місці.
Від алкоголю страждають усі внутрішні органи, особливо мозок.
Майже всі алкоголіки страждають на цироз печінки, туберкульоз легень.

Алкоголь « тисне » на дитину:
знижується увага
вона погано росте
П’яна людина небезпечна для інших,бо вона не контролює своїх вчинків.
На грунті алкоголізму  скоюються важкі злочини.
Уникайте  п’яниць!
Запам’ятайте!
Найкращий спосіб не стати алкоголіком -  не вживати спиртного.
Здоров’я – за гроші не купиш


Жан Батист Ламарк


Зоологія – наука про тварин. Різноманітність тварин та їх класифікація