title: "Володимир Іванович Вернадський"

text:
Володимир Іванович Вернадський

       Володимир Вернадський народився в Санкт-Петербурзі 28 лютого.
      Був троюрідним братом відомого російського письменника Володимира Короленка.
     У 1886 році Вернадський одружився на Наталії Єгорівні Старицькій (1862-1943), з якою прожив понад 56 років. У сім'ї було двоє дітей.
    Біосфера – сфера життя, оболонка Землі, населена живими організмами.
Вчення про біосферу
      У структурі біосфери Вернадський виділяв сім видів речовини:

                 1. живе
2. Біосфера не просто одна з оболонок Землі ,це організована оболонка;
3. Бути живим – значить бути організованим;
4. Головною формою діяльності живих організмів у біосфері є їхня біогеохімічна робота, яка виявляється у формі незамкнутих і незворотних потоків енергії і речовин між основними компонентами біосферної цілісності;
5.речовина в стадії радіоактивного розпаду;
6.розсіяні атоми;
7.речовина космічного походження.
     Вернадський був прихильником гіпотези панспермії (гіпотеза про появу життя на Землі в результаті занесення з космічного простору так званих «зародків життя»). Методи і підходи кристалографії Вернадський поширював на речовину живих організмів. Жива речовина розвивається в реальному просторі, яка володіє певною структурою, симетрією і асиметрією.
               Будова речовини відповідає якомусь простору, а їх різноманітність свідчить про різноманітність просторів. Таким чином, живе і відстале не можуть мати спільне походження, вони походять з різних просторів, одвічно знаходяться поруч у Космосі.
        Деякий час Вернадський пов'язував особливості простору живої речовини з його передбачуваним характером, але з незрозумілих причин відмовився від цього трактування і став пояснювати простір живого як єдність простору-часу.
Кінець!


title: "Тварини Північної Америки"

text:
(арктичних пустель, тундри, тайги, широколистих лісів)
Тварини Північної Америки

Білий ведмідь

Песець

Лемінг

Полярний вовк

Вівцебик

Олень карибу

Ведмідь Гризлі
Рись

Скунс

Норка

Олень Вапіті
Ведмідь Барибала

Опосум


title: "Роль вітамінів в організмі людини"

text:
РОЛЬ ВІТАМІНІВ В ОРГАНІЗМІ ЛЮДИНИ
Вітаміни - це різні органічні сполуки, які надходять в організм людини з їжею.

 Значення вітамінів для життєдіяльності організму надзвичайно велике.
В даний час відомо кілька десятків вітамінів. Більшість вітамінів не синтезуються в організмі людини. Можливо, що в процесі еволюції людина втратила необхідні для синтезу вітамінів ферментні системи, оскільки, перебуваючи в тісному контакті з природою, отримував величезні дози вітамінів з їжею
Витамин А
При нестачі вітаміну А знижується гострота зору в сутінки і вночі ("куряча сліпота"), відбувається затримка росту у дітей, відзначаються розлади шлунково-кишкового тракту, запалення нирок, сухість шкірного покриву і слизових оболонок.
Вітамін А міститься в печінці тріски, тунця та деяких інших морських риб, вершковому маслі, яєчному жовтку, молоці і моркви.
Витамин B2
(рибофлавін).
Нестача вітаміну призводить до уповільнення росту у дітей, появи дратівливості, м'язової слабкості, головних болів, сухості шкіри і мокнущим тріщинах на ній (особливо в кутах рота), випадання волосся, погіршення апетиту, порушення роботи шлунково-кишкового тракту, світлобоязні, прогресуючої катаракті, швидкого старіння.
Найбільш багаті їм моркву, цибулю зелений, капуста кочення, бульби картоплі, спаржа, кріп, ревінь, селера, шпинат, салат, петрушка, плоди томатів.
Витамин C
 Вітамін С (аскорбінова кислота) регулює окислювально-відновні процеси в організмі, зміцнює імунну систему, відіграє важливу роль в утворенні колагену - одного з основних компонентів сполучної тканини. Завдяки своїм антиоксидантним властивостям він блокує утворення нітрозамінів - сполук, що сприяють розвитку раку.
 Найбільше вітаміну С міститься в сирих фруктах, овочах і ягодах. При кулінарній обробці втрачається до 50% вітаміну С.
Витамин D
 Вітамін D сприяє затриманню в організмі людини фосфору і кальцію, і побудові зубів і кісткової тканини. В організм людини вітамін D надходить з продуктами харчування: у великій кількості він знаходиться в печінці риб та інших морських тварин і рогатої худоби. Однак вітамін D може утворюватися в організмі людини під впливом ультрафіолетових променів сонця або кварцової лампи.
Витамин PP
Вітамін РР (нікотинова кислота) бере участь у клітинному диханні. При дефіциті нікотинової кислоти в організмі виникають значні порушення обміну речовин, дистрофічні зміни в усіх органах і тканинах, більш виражені в шкірі, нервової і травної системах. З'являється ламкість і випадання волосся, шкірний свербіж, гіперпігментація та лущення шкіри. Міститься вітамін РР у великій кількості в м'ясі, печінці, нирках, серці великої рогатої худоби, пивних і пекарських дріжджах, пшениці, гречці, грибах.
Нестача вітамінів призводить до зниження працездатності, схудненню, почуттю слабкості, втрати апетиту, швидкої стомлюваності, ослаблення опірності організму до інфекційних і професійних захворювань.


Трансгенні та химерні організми.


Розв'язання елементарних вправ із транскрипції та реплікації. Визначення довжини, маси, нуклеотидного складу молекул нуклеїнових кислот


Середовище існування тварин. Зв’язки тварин з іншими компонентами екосистем


title: Самоперевірка

text:
4
3
2
1


title: Тип Губки. Загальна характеристика, роль у природі та значення для людини

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Применение методов флуоресцентной спектроскопии в биохимии

text:
  Green-FP,             Cyan-FP,            Yellow-FP,
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
Do you know the parts
now?
LSM 510 META basic assembly
1 	Laser Coupling
2 	Collimator Optic
3	Beam combiner for a two fiber configuration (UV, NLO)
4	Main Dichroic Beam splitter
5	Scan Mirrors
6	Scan Optic
7	Mirror
8	Objective Lens
9 	Specimen
10 	Secondary Beam splitter
11	Pinholes
12	Emission Filter
13	Channel Detectors
14	Grating
15	Meta Detector
16	Fiber Out Coupling for connection of further detection modules (Spectrometer, Fluorescence Life Time Imaging Module)
17	Neutral Density Filter Wheel for attenuation of the laser reflex from 3
18	Monitor Diode to control laser intensity

1
1
2
1
2
3
7
6
5
4
8
9
11
10
10
10
11
11
11
12
13
12
13
14
16
17
18
15

Wide Field
Confocal
S0
S1
S2
kf
kq
  Green-FP,             Cyan-FP,            Yellow-FP,
  Green-FP,             Cyan-FP,            Yellow-FP,
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
Do you know the parts
now?
LSM 510 META basic assembly
1 	Laser Coupling
2 	Collimator Optic
3	Beam combiner for a two fiber configuration (UV, NLO)
4	Main Dichroic Beam splitter
5	Scan Mirrors
6	Scan Optic
7	Mirror
8	Objective Lens
9 	Specimen
10 	Secondary Beam splitter
11	Pinholes
12	Emission Filter
13	Channel Detectors
14	Grating
15	Meta Detector
16	Fiber Out Coupling for connection of further detection modules (Spectrometer, Fluorescence Life Time Imaging Module)
17	Neutral Density Filter Wheel for attenuation of the laser reflex from 3
18	Monitor Diode to control laser intensity

1
1
2
1
2
3
7
6
5
4
8
9
11
10
10
10
11
11
11
12
13
12
13
14
16
17
18
15

Wide Field
Confocal


title: "Парадокс близнюків"

text:
Парадокс близнюків
Підготувала
учениця 10-а класу
Біловол Дар'я

Термін
Парадокс близнюків - уявний експеримент, за допомогою якого намагаються "довести" суперечливість спеціальної теорії відносності.

Згідно СТО, з точки зору "нерухомих" спостерігачів всі процеси у рухомих об'єктів сповільнюються. З іншого боку, принцип відносності декларує рівноправність інерційних систем відліку. На підставі цього будується міркування, що приводить до удаваному протиріччю.
Дослід
Хоча уявному парадоксу
 близнюків і присвячено безліч як наукових, так і науково-популярних
 робіт, ні в одній з них до кінця так і не розкрита справжня його фізична сутність.
Пояснення
Зазвичай цей парадокс пояснюють тим, що один з близнюків весь час рухається з постійною
 швидкістю, а інший, крім того, у певні моменти часу здійснює ще й
 прискорені руху.


title: "Перша допомога при отруєнні кислотами"

text:
Перша допомога при отруєнні кислотами

Бажаю здоров’я!


title: Володимир Караваєв

text:
Володимир ОпанасовичКАРАВАЄВ

У славній плеяді видатних діячів медицини видне місце займає один із засновників вітчизняної хірургії, талановитий клініцист, великий вчений Володимир Опанасович Караваєв. Він присвятив усе життя медицині, ввібравши кращі риси лікаря. Його по праву вважають достойним учнем М.І. Пирогова. В.О. Караваєв не лише розвинув ідеї свого вчителя, але й зробив вагомий внесок у різні галузі медицини. Його новаторства і по сьогодні залишаються актуальними.

Народився Володимир Опанасович 8 липня 1811 р. у старовинному російському містечку В’ятка у сім’ї заможного, багатодітного купця.

у 16 років закінчив В’ятську гімназію
Став вільним слухачем на медичному факультеті Казанського університету.
У 1831 р. молодий лікар був нагороджений срібною медаллю і одержав диплом лікаря 1-го розряду.

У липні 1834 р. В.О. Караваєв від’їжджає до Німеччини.
Під час перебування у Берліні в клініці Грефе вперше відбулася зустріч молодих хірургів В.О. Караваєва і М.І. Пирогова, які на довго стануть світочами не лише російської та української, але й європейської хірургії.
Хоча М.І. Пирогов і В.О. Караваєв майже ровесники, але перший був уже досвідченим хірургом. Це, однак, не завадило їх дружбі: протягом року вони разом проводили заняття на трупах, вивчали підручники з хірургії і займалися накладанням пов’язок.

Караваєв, згадуючи цей період життя, пізніше написав: «З перших же днів нашого знайомства Микола Іванович порадив мені залишитися у цій спеціальності та не шукати іншої. Я прислухався до поради і тепер, через півстоліття, скажу, що його порада була вдалою. За це я завжди був йому вдячний, і збережу це почуття до кінця свого життя»

Цікаво знати: Караваєв був настільки митецьким хірургом, що навіть Пирогов приходив до нього на операції «полюбоваться  филигранным мастерством». Він оперував у багатьох хірургічних областях, особливо майстерно він видаляв катаракту, в основному безкоштовно. У відкриту їм амбулаторію на Подолі стікалися хворі з всіх кінців Росії. Невипадково тоді з'явилася приказка - «У Лаврі Богові помолитися і Караваєву поклонитися». Після смерті хірурга колишня вулиця Шулявська стала називатися Караваєвською (нині вулиця  Л.Толстого).

у 1836 р. М.І. Пирогов запропонував В.О. Караваєву місце в своїй клініці. Володимир Опанасович із захопленням працює хірургом, бере участь у експериментальних дослідженнях.
Його дисертація «De phlebitide traumatica» («Травматичне запалення вен»), написана згідно з вимогами того часу латинською мовою, за яку Караваєву у травні 1838 р. після публічного диспуту присвоїли ступінь доктора медицини.
Звичайно працювати з М.І. Пироговим було цікаво й корисно, але Володимир Опанасович мріяв про самостійну роботу і вакантне місце.

Караваєв знаходився на утриманні батька, оскільки ніде, у тому числі у військово-сухопутному госпіталі та Маріїнській лікарні для бідних, грошової винагороди за службу не отримував.
 Тому Володимир Опанасович хотів отримати місце у Кронштадський госпіталі , щоб не залежати матеріально від родини.

11 березня 1839 р. В.О. Караваєва було призначено у Кронштадський госпіталь ординатором. Його природний талант, наполеглива праця і рідкісна цілеспрямованість дали досить вагомі результати. За рік він виконав 113 операцій (у столичних клініках професори виконували по 15–30 операцій), розробив експерементальну методику пункції перикарда, успішно лікував цинготний випітний перикардит.
 У поданні медичного комітету, підписаного І.Т. Спасським, зокрема, зазначалося, що призначення В.О. Караваєва, який душею відданий своїй справі, професором Університету Св. Володимира можна вважати надзвичайно цінним надбанням цього навчального закладу.

В.О. Караваєв при викладанні дисципліни «Оперативна хірургія» поєднував опис техніки операцій з клінікою, патологією і терапією.
Багато уваги приділяв Володимир Опанасович також обладнанню кафедри. У навчальній кімнаті клініки поряд із столами для лабораторних занять і роботи студентів із мікроскопами стояло 5 шаф з інструментами, муляжами та різноманітними препаратами.

Варто відзначити також важливу подію в особистому житті Володимира Опанасовича. Влітку 1845 р. він одружився на доньці почесного громадянина Москви О.Д. Лухманова — Ганні Олександрівні Лухмановій. Його сімейне життя склалося благополучно, вони виростили та виховали 4 дітей: 2 синів та 2 дочок, дали їм хорошу освіту.

Переломним для В.О. Караваєва і всієї медичної науки виявився 1847 р., оскільки 18 лютого у клініці Київського університету була проведена друга в Росії операція з використанням ефірного наркозу (першу в Петербурзі виконав М.І. Пирогов лише на 4 дні раніше).

Цікавий той факт, що у 1844 р. Караваєва як одного з кращих очних хірургів Росії направили у Крим для виконання операції з приводу катаракти колишньому міністру царського уряду князю Голіцину; складна операція пройшла успішно. У 1950-х роках з цією ж метою його запрошували в Санкт-Петербург до самої імператриці.

Значний внесок зробив Караваєв і в отоларингологію. Він запропонував кілька способів операцій пластичного відновлення дефектів носа, описав оригінальний спосіб випрямлення спинки носа шматком шкіри з лоба, розробив метод накладання швів при пластиці твердого і м’якого піднебіння.
Караваєв — перший хірург, який запропонував у доантисептичний період спосіб ампутації з утворенням шкіряних та шкіряно-м’язових кусків зі зменшеною масою м’язів. Йому також належить пріоритет у застосуванні піднадкісткової резекції. У своїх працях від підкреслював, що надкісниця, по суті, є тим матеріалом, з якого генерується кісткова тканина.

Широке застосування отримав розроблений Караваєвим оригінальний і радикальний спосіб лікування випадіння прямої кишки, який за ефективністю і простотою був набагато кращим, ніж той, що застосовувався на той час. Ця проста, безкровна операція робиться і зараз, але, на жаль, мало хто згадує, що вперше вона була введена у практику саме В.О. Караваєвим.

Наприкінці лютого 1892 р. В.О. Караваєв захворів на грип, який ускладнився запаленням легень. Знову нагадав про себе ревматизм, який періодично загострювався з 1857 р.
В.О. Караваєв помер 3 березня 1892 р., похований з великими почестями на Байковому цвинтарі. Заупокійну літургію і поховання здійснив Петро Лебединцев, протоієрей кафедрального собору Св. Володимира, який три десятиліття назад, у 1862 р., в Києві відспівував тіло Т.Г. Шевченка.

Дякую за увагу!


title: Риба клоун

text:
Хто  вона – ця
риба-клоун?
Риби-клоуни – морські види риб з  яскраво-оранжевим забарвленням з чорними та білими смугами. Свою назву отримали саме із-за  зовнішності: по тілу пролягають чорні смуги, що розділені червоними, жовтими, помаранчевими смужками. Кайма плавців може бути чорна, райдужна оболонка очей яскраво оранжева, що візуально зменшує розміри очей.

Риби-клоуни
Риби-клоуни в природі не перевищують розмірів 12−13 см. Вони широко розповсюджені в Тихому та Індійському океанах. В природних умовах живляться різними видами зоопланктону та водоростей, які  пропливають за течією. Рибки рідко запливають у пошуках їжі досить далеко.
Риби-клоуни

Коли риби-клоуни дорослішають, то знаходять актинію, а в ній — поживу та захист. Риби виділяють особливий слиз, що здатен набувати деяких властивостей тканин актиній, і таким чином приховують від них свою присутність, перетворюючись в невидимок.

Риби-клоуни
Для актиній присутність риб-клоунів не так уже і погано, так як  ті очищають цих кишковопорожнинних тварин від сміття, що важливо для здоров’я актиній, а також відганяють від них хижаків, наприклад крабів, які хочуть поласувати щупальцями цих нерухомих хижаків.

Риби-клоуни
 у риб-клоунів немає природного імунітету до опіків жалкими клітинами актиній.  Вони набувають його при досить обережному терті об актинію, коли особливий захисний слиз риб сприймає деякі хімічні речовини щупалець. В результаті актинія не відчуває присутності хижака і її жалкі клітини -  нематоцисти нейтралізуються.

Риби-клоуни
Ці незвичні взаємовідносини риби-клоуна та актиній називаються симбіозом. Отримавши надійний захист від хижаків, риба-клоун чистить свого «захисника», відкушуючи хворі або відмерлі щупальці, вентилює воду та виносить непереварені залишки їжі.

Риби-клоуни
Часто самці відганяють від актиній інших самців, а самки — самок. Крім того, рибки, неначе приманка, приваблюють до актинії інших істот, яких та убиває та поїдає, тобто клоуни  збільшують приток води, внаслідок чого до актиній потрапляє більше їжі.

Риби-клоуни

Риби-клоуни протягом всього життя живуть парою, і тому у більшості видів зазвичай лише дві рибки займають одну анемону.  Пара яро захищає своє «житло» від ворогів та супротивників. В період розмноження самці чистять ділянку біля основи актинії,  куди самка відкладає близько 300 ікринок, які охороняються обома батьками.
Риби-клоуни

Після вилуплення із ікринок, личинки деякий час живуть у поверхневому шарі води, живлячись  планктоном. Підростаючи, вони опускаються на глибину 10−15 м і заселяють анемони.
Риби-клоуни

Кладку  охороняє в основному  самець, мальки з’являються у повній темряві через  7−10 днів. Поява мальків визначається природним біологічним ритмом, пов’язаним із фазами Місяця.
Риби-клоуни
	Після того, як риби-клоуни з'являються з ікринок, вони виходять у відкрите море, де проводять 10-12 днів. Течія відносить юних клоунів далеко від того місця, де вони з'явилися на світ. Проте велика частина риб (з тих, хто не став здобиччю хижаків) зазвичай повертається до "рідних місць " так як їх приваблює запах листя, яке потрапляє у воду з дерев, що ростуть на островах, поряд з якими живуть актинії.
Риби-клоуни

Дивно, але ці смугасті симпатичні рибки досить хоробрі і, навіть, агресивні. Не дивлячись на те, що їхні розміри зовсім невеликі, вони не бояться  наближатися до водолазів, щоб вигнати їх із свого помешкання. Рибки можуть піти на те, щоб укусити того водолаза, який не реагує на попередження.

Риби-клоуни

Ще один цікавий факт в тому, що найхоробріші серед риб-клоунів – це особини  жіночої статі, вони ж є найбільшими за розмірами. Самці як правило нездатні захищатися, тобто у них панує матріархат.
Риби-клоуни
А ще дивовижніше те, що всі риби-клоуни народжуються самцями, і лише деякі з них стають самками, що здатні до репродукції. Після того як самка помирає, самець змінює стать і стає самкою. Це називається послідовним гермафродитизмом.

Риби-клоуни
Риби-клоуни
Клоун сідлоспинний
Мавританський клоун
Риби-клоуни
Клоун оранжево-жовтий
Клоун широкосмугий
Риби-клоуни
Клоун червоно-чорний
Клоун оранжево-плавцевий
Риби-клоуни
Клоун томатний
Клоун звичайний


title: Sensor_OX

text:
NB !!!
У деяких рослин при повному пригніченні мітохондріального дихання споживання О2 знижується лише на 5-30%

В печінці in situ утворюється в 2 рази більше H2O2, ніж у її ізольованих субклітинних фракціях

Мінімально ушкоджені органи й тканини використовують у відносному спокої до 10-15% споживаного організмом кисню для синтезу його активних форм

ROS виділяються клітинами, що не беруть участі в патогенезі та не відіграють фагоцитарних функцій

Як потенційні сигнальні молекули, ROS повинні:
синтезуватись клітиною у відповідь на позаклітинний стимул, тобто бути задіяними у передачі сигналу від первинного месенджера;

брати участь у процесах передачі сигналу у клітині, що їх синтезує;

видалятися після закінчення дії сигналу.
NADPH-оксидазу та подібні їй структури (NOX-білки) виявлено:
Ферменти, що належать до цієї родини можуть бути:
 Конститутивними
 індуцибельними

Регулювання активності фагоцитарної NADPH-оксидази

Активація моноцитів

Активація моноцитів

мембрана
Вивільнення і надходження

фосфорилювання
цитозоль
2
5-ЛІПООКСИГЕНАЗА ЯК ДЖЕРЕЛО ROS
Існує цитозольна та ядерна форми 5-ліпоксигенази
У активації 5- ліпоксигенази задіяна мітоген-активована протеїнкіназа I (МАРК 1).
Оксидні метаболіти 5 ЛО змінюють внутрішньоклітинний редокс-баланс і впливають на шляхи трансдукції сигналу і генну експресію
5 ЛО Т-лімфоцитів продукує пероксид водню після зв’язування CD28 рецептора, у відповідь на продукцію інтерлейкіна 1β тощо.

Циклооксигеназа як фермент синтезу ROS
ROS
Існує 2 ізоформи ферменту:
СОХ-1, що є конститутивною формою ферменту
СОХ-2,  яка індукується у відповідь на різноманітні фактори росту і цитокіни
Ксантиноксидаза  як фермент синтезу ROS
каталізує кінцеву стадію окислення пуринів, а також окисну трансформацію птерідинів і деяких аліфатичних та ароматичних альдегідів
Ксантиноксидаза містить I молібденовий центр, два залізо-сірчаних центри й I FAD.

ксантин + H2O + O2 =
сечова кислота + H2O2
фермент може також синтезувати NO, що, можливо, показує подвійну роль ферменту у передачі сигналів клітини
Електрон-транспортні ланцюги мембран
Дихальний
ланцюг
цитохром P-450  b5-родина ферментів
Цитохроми
схожі на ЕПР
Беруть участь

O2·
H2O2
РОЛЬ ROS В РЕЦЕПТОР-ОПОСЕРЕДКОВАНИХ ШЛЯХАХ ПЕРЕДАЧІ СИГНАЛІВ
Основні ліганди, що призводять до синтезу ROS:

гормони (інсулін, ангіотензин, паратиреоїдний гормон, вітамін Д3);

цитокіни (інтерлейкін, інтерферон, тромбоцитарний фактор росту, епідермальний фактор росту (EGF), трансформуючий фактор росту b -1, фактор некрозу пухлин (TNF), фактор росту нервів (NGF), епідермальний фактор росту, фактор росту тромбоцитів (PDGF) тощо);

деякі нейромедіатори.

Первинні месенджери здійснюють регуляцію рівня ROS у клітині за рахунок активації процесів їхньої генерації, з одного боку, і зниження активності окремих ланок АОЗ, з іншого.
Структура інсулінового рецептора
Інсуліновий рецептор являє собою гетеродимер, що складається із двох субодиниць (a й b) у конфігурації a2- b2, зв'язаних між собою дисульфідними містками.
a-субодиниця (мол. маса 135000) розташована поза клітиною, зв'язування інсуліну  здійснюється за допомогою багатого цистеїном домену.
 b-субодиниця (мол. маса 95000) - трансмембранний білок, що виконує перетворення сигналу. Цитоплазматична частина b-субодиниці володіє тирозинкіназною активністю й містить ділянку автофосфорилювання

Участь ROS в передачі сигналу від  інсулінового рецептора

Опосередковане інсуліном збудження NADPH-оксидази не потребує активування кінази інсулінового рецептора. Протеїнкіназа інсулінового рецептора фосфорилює свої субстрати, що призводить до активації NADPH-оксидази і синтезу супероксиду та пероксиду водню. Пероксид водню, у відповідь, є залученим у автофосфорилювання і активацію кінази інсулінового рецептора.
 За відсутності інсуліна високі концентрації пероксиду водню та тіол-реактивних агентів викликали інсуліноподібні сигнали. У основі механізму зазначеного явища лежить:

інгібування активності тирозинових фосфатаз високими концентраціями пероксиду водню та тіол-реактивних агентів;

ROS – опосередковані конфірмаційні зміни активного центру кінази інсулінового рецептора.
Механізм автофосфорилювання ІР за участю АФК
Модифікація пероксидом водню будь-якого з 4-х залишків цистеїну 1056, 1138, 1234, і 1245 призводить к структурних змін, внаслідок яких Asp 1132 і Tyr-1162 каталітичної ділянки виявляються доступними для відмінних від звичайних донорів фосфату.
Tyr-1158 вступає  в тісний контакт з Asp 1083,  використовуючи його (а не Asp 1132) як каталітичну амінокислоту для автофосфорилювання.
До подібних конфірмаційних змін призводить також прооксидантне зростання тіол-глутатіонового співвідношення.
Вважається, що очевидна надлишковість функціонально важливих залишків цистеїну в різних областях білка інсулінового рецептора, ймовірно, зумовлена еволюційно, з метою збільшення можливості регулюючих взаємодій з  ROS.

   ROS відіграють корегуляторну роль у активації інсулінового рецептора. посилюючи сигнали інсуліна і забезпечуючи позитивний зворотний зв’язок

Активація синтезу ROS через інсуліновий рецептор і редокс-чутливість кінази інсулінового рецептора зумовлює кооперативність між інсуліновим рецептором і іншими мембранними рецепторами
Роль ROS в EGF-рецептор – опосередкованих сигналах
Взаємодія рецептора EGF з відповідним лігандом призводить до активації NAD(P)H-оксидази й синтезу супероксиду та Н2О2.

     Н2О2 сприяє автофосфорилюванню мембранного рецептора й індукції сигнального каскаду. Активація NAD(P)H оксидази іншими мембранними рецепторами, наприклад, ангіотензиновим рецептором, може забезпечити сумарний ефект, що вносить свій внесок в автофосфорилювання EGF рецептора й активацію EGF-залежного каскаду передачі сигналів.

      Елімінація Н2О2 каталазою інгібувала EGF- та NGF-викликане фосфорилювання тирозину різних клітинних білків, включаючи автофосфорилювання рецептора фактора росту безпосередньо.

У зв'язку з існуванням багатьох факторів росту, цитокінів, або інших лігандів, які викликають ендогенну продукцію ROS, існує велика ймовірність, що редокс-залежність процесу трансдукції сигналу може сприяти синергічним взаємодіям між різними типами мембранних рецепторів
Ця фізіологічно вигідна кооперативність між різними рецепторами, можливо, була головною рушійною силою у філогенетичному розвитку досить складного механізму редокс-регулювання
Окрім NADPH-оксидази, у ROS-залежну передачу сигналів від цитокінів можуть бути залучені інші ферменти синтезу. Так, IL-1 активує фактор транскрипції NF-kВ 3-ма різними способами: через синтез ROS 5-LO у лімфоїдних клітинах; через ROS- і 5-LO – незалежний шлях в епітеліоцитах; і через синтез ROS NADPH-оксидазою в моноцитах.
БІОХІМІЧНІ МЕХАНІЗМИ ДІЇ ROS

Окисні модифікації
білків
Зміни внутрішньоклітинного редокс-статусу
У клітині зберігається високе редокс-співвідношення GSH і TRX, що підтримується  активністю GSH і TRX редуктаз
редокс-сигнали регулююються альтераціями як загального рівня GSH так і змінами співвідношення його окисленої і відновленої форм.
TRX - невеликий багатофункціональний білок з 2-ма редокс-активними цистеїнами в активному сайті (Cys-Gly-Pro-Cys). Згідно останніх досліджень, TRX може регулювати активність деяких білків безпосередньо зв'язуючись з ними.
Наприклад: TRX інгібує ASK-1, зв'язуючись с його термінальною областю. Показано пряму асоціацію між TRX і глюкокортикоїдним рецептором. TRX полегшує зв’язування з ДНК і факторів транскрипції - NF-кB, p53 і т.п через активацію Ref-1.
Окисна модифікація білків як потенційний механізм для ROS-опосередкованої передачі сигналів
 A: При EGF-опосередкованій мітогенній передачі сигналів - ROS безпосередньо інактивують PTP-1B шляхом зворотного окислення його каталітичної ділянки (Cys215).
B: інгібування тіолтрансфераз шляхом S-глутатіонування сульфгідрильної групи у активному центрі; редокс-регулювання зв'язування c-Jun з ДНК.
C: активація білка OxyR. Відновлення критичних цистеїнових залишків в деяких факторах транскрипції, спричинене дисульфід-відновлюючими системами (типу тіоредоксина) і redox factor-1 (Ref-1), викликає їх прикріплення до ДНК і трансактивацію;
D: редокс-активація протеїнкінази (PK) внаслідок її димеризації  або димеризації її регулюючого інгібуючого білку (RP), що веде до його  дисоціації  та наступної активації PK
E: білки, що містять метали змінної валентності  можуть бути окислені ROS, синтезованими оксидазами змішаної функції (MFO), які "призначені" для убіквітинування і наступної деградації протеазами. Це – потенційний механізм  для ROS – залежної  альтерації білкової стабільності.
ROS у внутрішньоклітинних процесах передачі сигналу
каскади, що закінчуються на рівні активування відповідних внутрішньоклітинних білків (тобто на рівні цитоплазми)
сигнальні шляхи, що ведуть до індукції експресії відповідних генів (закінчуються у ядрі)

ПРОЦЕСИ ФОСФОРИЛЮВАННЯ-ДЕФОСФОРИЛЮВАННЯ
РЕГУЛЯЦІЯ ВНУТРІШНЬОКЛІТИННОГОРІВНЯ Cа2+
РЕГУЛЯЦІЯ ВМІСТУ ЦИКЛІЧНИХ НУКЛЕОТИДІВ
АКТИВАЦІЯ MAPK-КАСКАДІВ
АКТИВАЦІЯ ФАКТОРІВ ТРАНСКРИПЦІЇ
Вплив ROS на функціонування тирозинфосфатаз
     Залишок цистеїну в каталітичному сайті фосфатази є критичним для її каталітичної активності. Інактивація ферменту можлива внаслідок:
 реакції з пероксидом водню з утворенням кислотних похідних,
реакції з глутатіондисульфідом із  глутатіонуванням критичного залишку цистеїну або реакції з відновленим глутатіоном або іншими тіоловими похідними

Вплив ROS на функціонування тирозинкіназ
ROS та прооксидантні зміни глутатіонового співвідношення посилюють активність деяких тирозинових протеїнкіназ (Lck, Fyn, Syk, і ZAP70) і кіназ Src - родини (p56lck, p59fyn). Фізіологічна роль цього все ще не визначена.
Пероксид водню стимулює JAK2, критичний медіатор для активації Ras/Raf/ERK шляхів в  фібробластах.

PKC-α  і інші ізоформи PKC можуть бути активізовані пероксидом водню незалежно від диацилгліцерола, шляхом фосфорилювання тирозину в каталітичній області.

cRaf активізується ROS ретинол-залежним способом. Таким чином, вітамін А або його похідні необхідні для росту й життєздатності лімфоцитів.
Механізм ROS-індукованої активації іон-транспортних шляхів включає:

окислення сульфгідрильних груп іон-транспортних протеїнів;

зміну ліпідного оточення внаслідок активації процесів ПОЛ;

інгібування мембранозв’язанних регуляторних ферментів і модифікація оксидативного фосфорилювання та рівня АТФ.
Наприклад: У клітинах ЦНС ангіотензин II через Rac1 білок активує NADPH-оксидазу, що призводить до  підвищеного синтезу супероксиду. У свою чергу,  супероксид здатний активувати потенціал-залежні Cd2+-чутливі Ca2+ канали, що призводить до зростання надходження позаклітинного кальцію у клітину, і, таким чином, його внутрішньоклітинного вмісту
Вивільнення Ca2+ з мітохондрій
Головні сайти ROS синтезу  - комплекс I і комплекс III
ROS збільшують активність інозитолтрифосфата та ріанодінових рецепторів, головних каналів виходу Ca2+ з внутрішньоклітинного депо у відповідь на клітинне збудження
ROS здатні опосередковано регулювати синтез сАМР
ROS через регуляцію рівня Са2+ здатні впливати на активність цього ферменту.
можливе ROS-залежне інгібування активності аденілатциклази на рівні блокування проходження сигналу до цього ферменту від рецептора.
Наприклад: церамід C2 через Н2О2 вибірково блокує PACAP-активований синтез цАМФ, не впливаючи на фосфоінозитидний каскад. опосередковує роз’єднання аденілатциклазного шляху. Механізм, ймовірно, полягає у ROS-активуванні тирозинових фосфатаз.
Окисна активація MAPK-каскадів (JNK та p38 )
безпосередньо
фосфорилювання серинового й/або треонінового залишку в активному центрі ферментів
супероксид та Н2О2 залучені у активування ERK-1, ERK-2 і p38 MAPK при дії ангіотензина II та PDGF
Н2О2 викликає олігомеризацію GSTp і дисоціацію GSTp-JNK комплексу.
опосередковано
активування регуляторних систем
через ROS-активування тирозинових кіназ Src-родини відбувається активація JNK і  p38
 В нормі Trx зв’язується з NH2-кінцевою областю ASK1 і інгібує активність цієї кінази. ROS призводить до димеризації Trx і його дисоціації від ASK1, що супроводжується полімеризацією ASK1 та активацією її кіназної активності.
Н2О2 може інгібувати фосфатази, ймовірно, шляхом прямого окислення цистеїну в активному центрі цих ензимів.
Фактор транскрипції Nf-кB
Фактори росту:
M-CSF – моноцит-колонієстимулюючий фактор;
GM-CSF - гранулоцит-моноцит- колонієстимулюючий фактор;
MCP-1 – моноцит-хемоаттрактантний білок; VCAM-1 – білок 1 адгезії судинних клітин;
 ICAM-1 – внутрішньоклітинна адгезивна молекула 1;
 TF – тканинний фактор
Активація фактора транскрипції AP 1

Фактор транскрипції AP 1 складається з c-Fos й c-Jun білків і залучений у процеси диференціювання

через індукцію mRNA-аз c-Fos та c-Jun відносно низькими концентраціями пероксиду водню, супероксиду, NO, і інших індукторів оксидантного стресу

окисною активацією JNK. Ця MAPK фосфорилює серинові залишки 63 й 73 у NH2-термінальному трансактиваційному домені c-Jun, що потрібно для його функціональної активності.

Для редокс-чутливого бактеріального білка Oxy і кінази інсулінового рецептора людини, активація AP 1 і регулюючих його сигнальних каскадів може також бути посилена змінами у внутрішньоклітинному глутатіоновому редокс-статусі.

NB!!!
ROS  не є класичними вторинними мессенджерами  !!!
білки-мішені класичних вторинних месенджерів мають специфічні зв’язуючі центри, при взаємодії з якими мессенджери і здійснюють свою регуляторну дію за рахунок зміни конформації білків-мішеней. Для ROS подібних структур не існує
швидкість як продукції, так й розпаду вторинних мессенджерів набагато нижча, ніж швидкість продукції й розпаду ROS, що забезпечує надійну взаємодію ліганду (мессенджеру) з активним центром мішені. Що стосується ROS, то, завдяки повсюдній присутності потужних механізмів їхнього усунення, їхній стаціонарний рівень надзвичайно низький.
УЧАСТЬ ПРОДУКТІВ ПОЛ У СИГНАЛЬНИХ КАСКАДАХ
Нековалентно, через зміни структурно-функціонального стану мембран, що впливає на зв’язування ліганду з його білковим рецептором;
Ковалентно, безпосередню модифікуючи протеїни;
Активуючи сигнальні шляхи, що призводять до притоку кальцію і зростання внутрішньоклітинного ROS/RNS синтезу.

Пероксинітрит окислює ліпіди вилученням водню  (1), ймовірно, через формування диоксиду азоту. Нітрування може відбуватись через вилучення водню  (2) або через додаткову реакцію  з утворенням нітрозоподібної проміжної ланки (3). У випадку вилучення водню утворюється дієновий продукт. За додатковою реакцією переміщення подвійних зв'язків не відбувається.
Механізми окислення та нітрування ненасичених ліпідів
УЧАСТЬ НІТРОПОХІДНИХ ЛІПІДІВ У ПРОЦЕСАХ СИГНАЛЬНОЇ ТРАНСДУКЦІЇ
можуть трансдукувати NO-сигнальні реакції і опосередковують сигнальні шляхи при запаленні

нітролінолеат індукує cGMP-залежні шляхи трансдукції

нітролінолеат активує NO-залежне, cGMP-опосередковане розслаблення гладком'язевих клітин

через  цАМФ-залежні механізми інгібують опосередковану тромбіном агрегацію тромбоцитів

знижують мобілізацію кальцію і підвищують фосфорилювання фосфопротеїну, стимульованого вазодилятаторами через активування протеїнкінази А

підвищують вміст цАМФ, ймовірно, через інгібування активності фосфодіестераз та активування  аденілциклаз

через  аденілатциклазозалежний каскад інгібують активування лейкоцитів у відповідь на форбол 12-мірістат 13 ацетат (PMA) та N-форміл-метіоніллейцил-фенілаланін (fMLP), що призводить до зниження синтезу супероксиду та експресії інтегрину
Отже,
ROS (О2•–, Н2О2, ОН• і пероксиди ліпідів) приймають активну участь у процесах сигнальної трансдукції, здійснюючи регулюючу роль у процесах проліферації, апоптозу, клітинної адгезії, згортання крові і т. д..
ROS посилюють трансдукцію сигналів от різних мембранних рецепторів.
Існує позитивний зворотній зв’язок між трансдукцією сигналів від мембранних рецепторів факторів росту, цитокінов чи інших лігандів і відповідною активацією  NAD(P)H оксидаз.
Активування відповідного рецептору супроводжується посиленням синтезу ROS через цей чи інші рецептори і забезпечує подальшу кооперативність їх дії. Оскільки пероксид водню має відносно довгий період напіврозпаду і може проходити через мембрани, ця кооперативність може навіть простягатися на сусідні клітини. Окрім того, мембранний рецептор може функціонувати одночасно як датчик для позаклітинних сигналів і як датчик для внутрішньоклітинного метаболічного стану індивідуальної клітини.

Отже,
Редокс-активація мембранної передачі сигналів рецептора і подальшої сигнальної трансдукції сьогодні недостатньо охарактеризована на молекулярному рівні, але, ймовірно, залучає одночасно окислювальну модифікацію кількох різних редокс-чутливих  сигнальних білків.
ROS активують сигнальні каскади за участю тирозиновтх протеїнкіназ шляхом інгібування  тирозинових фосфатаз. Молекулярний механізм полягає в модифікації цистеїнового залишку в активному центрі ферменту. Також, тирозинові протеїнфосфатази можуть бути інактивовані змінами у внутрішньоклітинному тіол/дисульфідному співвідношенні.
ROS залучені в активування сигнальних каскадів за участю JNK, p38 MAPK та фактору транскрипції AP1. У регуляції зазначених каскадів також бере участь ROS-активація тирозинкіназ Src-родини і певних ізоформ PKC та дисоціація JNK/GSTp і ASK1/Trx.
ROS і зміни у внутрішньоклітинному тіол/дисульфідному співвідношенні сприяють активації NF-B в різних типах клітин.
Модулюють здатність зв’язувати ДНК багатьох, якщо не більшості  факторів транскрипції.


Охорона тварин


Основи цитології


title: Ендокринна система

text:
Общеобразовательная школа № 9   Реферат на тему «Эндокринная система человека».
Выполнила: Дзюба Златослава, Гуцалюк Марина.
Учитель: Кочелаева Екатерина Михайловна.

Димитров 2014 год.
Содержание
Определение эндокринной системы.
Гипофиз, его описание.
Щитовидная железа. Паращитовидные железы.
Надпочечная железа. Поджелудочная железа.
Половые железы.
Эпифиз. Тимус (вилочковая железа).
Гипоталамус.
Заболевания эндокринной системы.
Заключение. Вывод.

Эндокринная система человека.
Гипофиз – это нижний придаток промежуточного мозга.Гипофиз – это важный регуляторный центр, контролирующий функции других желез внутренней секреции и влияет на общий обмен веществ. Гипофиз состоит из трех долей: передней, промежуточной и задней, каждая из которых выделяет определенные гомоны.
Гипофиз и его взаимоотношения с кровеносными сосудами головного мозга и с черепными нервами. Вид снизу.

Положение гипофиза в области основания головного мозга. Вид с медиальной стороны.

Щитовидная железа – это специализированный эндокринный орган у позвоночных животных и человека; вырабатывает и накапливает иодсодержащие гормоны, участвующие в регуляции обмена веществ и энергии в организме.
Паращитовидные (околощитовидные железы) – это железы внутренней секреции, продуцирующие гормон, участвующий в регуляции кальциевого и фосфорного обмена.

Надпочечная железа - надпочечные железы, супраренальные железы, адреналовые железы) — парные железы внутренней секреции, расположенные в забрюшинном пространстве над верхними полюсами почек на уровне XI—XII грудных позвонков. Каждый надпочечник состоит из внутреннего мозгового вещества и наружного коркового вещества, которые являются двумя различными по происхождению, строению и функциям железами, объединенными в процессе филогенеза в единый орган.
Поджелудочная железа - представляет собой крупную (длиной 16—22 см и весом 60—80 г) удлиненную пищеварительную железу, располагающуюся позади желудка на уровне XI—XII нижних грудных и I—II поясничных позвонков. Поджелудочная железа длинной осью располагается почти поперечно, таким образом, что большая ее часть залегает по левую сторону от позвоночного столба. Она состоит из трех располагающихся справа налево отделов: головки, тела и хвоста

Яички – это парная мужская половая железа, в которой образуются половые клетки (сперматозоиды) и мужские половые гормоны. Яички имеют овальную форму и плотную консистенцию.
Яичник – это женская половая железа (обычно парная), в которой образуются и созревают яйца. У позвоночных животных и человека расположена в брюшной полости. Вырабатывает гормоны - эстрогены и прогестерон.

Эпифиз - шишковидная, или пинеальная, железа, орган позвоночных животных и человека, расположенный в промежуточном мозге. Вырабатывает биологически активное вещество (мелатонин), которое регулирует (тормозит) развитие половых желез и секрецию ими гормонов, а также образование кортикостероидов корой надпочечников.
Тимус (вилочковая железа) - эндокринная железа, играющая важнейшую роль в формировании иммунитета. Она стимулирует развитие Т ("тимусных") - клеток как в собственной ткани, так и в лимфоидной ткани других частей тела. Т-клетки "атакуют" попавшие в организм чужеродные вещества, осуществляют контроль над выработкой антител против болезнетворных агентов, влияют на другие защитные реакции организма.
Гипоталамус - отдел промежуточного мозга (под таламусом), в котором расположены центры вегетативной нервной системы; тесно связан с гипофизом. Нервные клетки гипоталамуса вырабатывают нейрогормоны вазопрессин и окситоцин (выделяемые гипофизом), а также рилизинг-гормоны, стимулирующие или угнетающие секрецию гормонов гипофизом. Гипоталамус регулирует обмен веществ, деятельность сердечно-сосудистой, пищеварительной, выделительной систем и желез внутренней секреции, механизмы сна, бодрствования, эмоций. Осуществляет связь нервной и эндокринной систем.
Подведем итоги.

Биологическая роль эндокринной системы тесно связана с ролью нервной системы; эти две системы взаимно координируют функцию других (нередко разделённых значительным расстоянием органов и органных систем).

 Основные железы внутренней секреции это — гипоталамус, гипофиз, щитовидная железа, околощитовидные железы, поджелудочная железа, надпочечники и половые железы.
Эндокринной системой называют совокупность определенных желез в организме, которые производят и выделяют в кровь специфические гормоны обеспечивающие жизнедеятельность организма и его гомеостаз. Железы внутренней секреции, или эндокринные железы не объединены в организме и расположены отдельно друг от друга в различных частях тела человека, выполняя при этом одни и те же функции. В совокупности с автономной нервной эти две системы называют нейроэндокринной системой, которая способна управлять всеми многочисленными функциями организма.

Эндокринная система представляет собой две системы: гландулярную и диффузную эндокринные системы, из них первая представлена железами внутренней секреции - сформированными эндокринными клетками, объединенными воедино. Диффузная же система представлена отдельными эндокринными клетками, рассеянными по всему организму, которые находясь в тканях, продуцируют агландулярные гормоны. Эти клетки являются составляющей тканей практически каждого органа человеческого организма.

 Эндокринная система в организме человека играет важную роль, отвечая за происходящие процессы жизнедеятельности человека, его рост и регуляцию обменных процессов в организме.


title: Сенсорні системи смаку і нюху

text:
Сенсорні системи смаку і нюху
Нюхова сенсорна система

Смакова сенсорна система

Солодке
Солоне
Кисле
гірке

Система рівноваги

Вестибулярний апарат
Орган рівноваги – вестибулярний апарат
Складається з 2х мішечків і 3х півколових каналів
Заповнений рідиною
Всередині чутливі клітини

Сенсорні системи дотику і температури
Механорецептори
Тиск
Дотик
Вібрації
лоскотання

терморецептори
Холод
тепло
Рецептори болю
Рецептори руху
Внутрішні рецептори
Рецептори болю – майже у всіх органах

механорецептори
Рецептори розтягнення у звязках і сухожилках


title: Прокаріоти і еукаріоти

text:
Тема: Будова клітин прокаріотів та еукаріотів
Пігій Юлія
Пігій Юлія
Мета уроку:
Розкрити особливості будови клітин прокаріотів та еукаріотів;
Вміти порівнювати клітини прокаріотів та еукаріотів;
Навчитися розпізнавати еукаріотичні та прокаріотичні клітини за допомогою мікроскопа й на фотографіях.
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Давайте пригадаємо:      ТАК чи НІ?
 1. Уперше термін "клітина" застосував Роберт Гук.
 2. Наука, що вивчає будову і життєдіяльність клітин, - гістологія.
 3. Основоположники клітинної теорії - М. Шлейден і Т. Шванн.
 4. У багатоклітинних організмів клітини відрізняються за особливостями будови та виконуваними функціями.
5.  Клітина - елементарна структурна і функціональна одиниця живих організмів.
6.  Перший мікроскоп був сконструйований Робертом Броуном.
7. Уперше описав ядро в рослинних клітинах Карл Бер.
8.  Рудольф Вірхов довів, що клітина утворюється з існуючої клітини в  результаті її поділу.
9. Предметом вивчення цитології є тканини живих організмів.
10. За допомогою методу центрифугування цитологи можуть отримувати і вивчати різні компоненти клітини.

ТАК
НІ
ТАК
ТАК
ТАК
ТАК
ТАК
НІ
НІ
НІ
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
ДОПОВНИ СХЕМУ
неклітинні
клітинні
віруси
прокаріоти
еукаріоти
дроб’янки
рослини
тварини
гриби
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Ми знаємо, що всі живі організми складаються із клітин. Рослини, тварини, людина, бактерії мають різноманітні типи клітин. Наприклад, у невеликій калюжі є значна кількість клітинних організмів (одноклітинних і багатоклітинних), тіло тварин має клітини, які відрізняються від клітин рослин, а клітини ссавців відрізняються від клітин комах. Тому метою нашого уроку є виявити риси подібності та відмінності клітин між собою.

Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Проблемні запитання:
- Причини відмінності між прокаріотами та еукаріотами.
- Чому не існує одноклітинних організмів великих розмірів?
Чому форми еукаріотичних організмів різноманітніші, ніж прокаріотичних?
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
БУДОВА ПРОКАРІОТИЧНОЇ ТА ЕУКАРІОТИЧНОЇ КЛІТИН
Прокаріоти (від лат. pro — до, перед і грец. karyon — ядро) — одноклітинні організми, що не мають оформленого ядра й багатьох органел, властивих еукаріотам. Прокаріоти невеликі за розмірами — не більше 10 мкм.
Особливістю будови прокаріотів є те, що їхній нуклеоїд (кільцева ДНК) не має справжніх хромосом. До прокаріотів належать бактерії та ціанобактерії (синьо-зелені водорості).
Еукаріоти - організми, що мають чітко сформоване ядро і всі основні структурні компоненти клітини. До еукаріотів належать рослини, тварини, гриби.
Тваринна клітина
Бактеріальна клітина
Рослинна клітина
Клітина ціанобактерій
Грибна клітина
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
ДНК
ЯДРО
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
БУДОВА ПРОКАРІОТИЧНОЇ КЛІТИНИ
Пілі
Рибосоми
Джгутик
ДНК
Цитоплазма
Клітинна стінка
Плазматична мембрана
Слизова капсула
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
ХАРАКТЕРНІ ОЗНАКИ КЛІТИН ПРОКАРІОТ ТА ЕУКАРІОТ
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Основні висновки, які виникли під час розв'язання проблемної ситуації
1) Клітини прокаріот, на відміну від еукаріот, не мають ядра і багатьох органел (пластид, мітохондрій, ендоплазматичної сітки, комплексу Гольджі, лізосом, клітинного центру).
 2) Причини відмінності прокаріот і еукаріот полягають у тому, що в них по-різному організовано генетичний матеріал і структуровано клітини.
3) У клітин еукаріот, на відміну від прокаріот, цитоплазму поділено на відділи системою мембран. Вона має велику кількість органел, оточених мембраною, що дає можливість підвищити ступінь упорядкованості та організації еукаріот.
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Основні висновки, які виникли під час розв'язання проблемної ситуації
4) Більшість еукаріот є багатоклітинними організмами з диференційованими клітинами, прокаріоти — одноклітинні з недиференційованими клітинами.
5) Диференціація клітин багатоклітинних еукаріот забезпечує більшу різноманітність їх форм.
6) За наявності у прокаріот однієї клітини відбуваються всі функції організму, але неможлива диференціація клітин і виникнення великої кількості різних форм.
7) Через відсутність у клітин одноклітинних організмів диференціації, з одного боку, відбуваються відразу всі функції організму, а з другого — це сприяє економніше витрачати енергію.

Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Заповни пропуски в тексті, використовуючи підказки, подані нижче:
Прокаріоти (від лат. «про» - __________ та грец. «каріон» _____________ ) – це організми, які не мають оформленого _____________ і типового ____________________, а також багатьох органел. В цитоплазмі прокаріотів розташовані ____________ та _____________________. До складу поверхневого апарату клітин прокаріотів входить _____________________, _________________, іноді __________________.  Деякі прокаріоти здатні пересуватись за допомогою _______________.

«перед»
Ядро;
хромосомний апарат;
рибосоми;
джгутики;
«перед»,
«ядро»;
плазматична мембрана;
клітинна стінка;
слизова капсула.
різноманітні включення;
«ядро»
ядра
хромосомного апарата
рибосоми
різноманітні включення
плазматична мембрана
клітинна стінка
слизова капсула
джгутиків
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Перевір себе:
До еукаріотів не відноситься:      3) Вкажіть органели, що
                                                              характерні для прокаріот:

2) В клітинах бактерій ДНК:

Сябро С.А., вчитель біології сш №71
печериця звичайна
сон-трава
холерний вібріон
амеба-протей
лінійна
кільцева
знаходиться в ядрі
відсутня
джгутики
комплекс Гольджі
травні вакуолі
рибосоми
клітинний центр
4) Вкажіть речовину, що входить до складу клітинної стінки прокаріот:

5) Вкажіть ознаки, які відрізняють прокаріот від еукаріот:

муреїн
целюлоза
глікокалікс
хітин
Наявність плазматичної мембрани
Наявність клітинної стінки
Відсутність ядра
Відсутність мітохондрій
Відсутність ЕПС
Відсутність рибосом
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Знайди зайве
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Знайди помилку
джгутики
цитоплазма
ядро
плазматична
мембрана
клітинна
 стінка
цитоплазма
джгутики
клітинна
 стінка
плазматична
мембрана
ДНК
Вірно
Сябро С.А., вчитель біології сш №71
Дякую за увагу !
Пігій Юлія Віталіївна 😊


Середовище “живий організм”


"Перша допомога при отруэннях і укусах"


title: "Технічна зупинка кровотечі"

text:
Технічна зупинка кровотечі
Кровотеча – це вихід крові із судин.

В залежності від того, яка судина пошкоджена, розрізняють кровотечі:

В залежності від того, куди виливається кров, їх поділяють на:
Що таке кровотеча?
капілярні
венозні
артеріальні
зовнішні
внутрішні

Капілярна
Види кровотеч
Венозна
Артеріальна
Даний тип кровотеч спостерігається при неглибоких порізах шкіри, садинах. При капілярній кровотечі кров витікає повільно. Завдяки зсіданню крові капілярна кровотеча припиняється самостійно. Варто лише використати певні антисептичні засоби(перекис водню, розчин йоду), засоби з вмістом спирту для дезінфекції ушкодженої ділянки покриву, а потім накласти тугу пов’язку.
Капілярна кровотеча
При цьому виді кровотеч кров, яскраво-червоного кольору, викидається з рани сильним пульсуючим струменем. Ця кровотеча найнебезпечніша і дуже інтенсивна. В такій ситуації зупинити кров можна тільки способом накладання джгута вище місця поранення. Під джгут необхідно пікласти шматок м`якої тканини, щоб попередити пошкодження шкіри та обов`язково занотувати аркуш з точно вказаним часом. Влітку тримання джгуту у нерухомому положенні може досягати 1,5-2 год. Після закінчення можливого часу джгут необхідно поступово відпустити і через 5 хв. за необхідності накласти на повторний час (якщо кровотеча відновлюється).Взимку максимальна тривалість накладання джгуту може сягати до 1 год.
Артеріальна кровотеча
При цьому виді кровотеч кров, темно-вишневого кольору, витікає менш інтенсивно, рідко носить загрозливий характер. Однак, при пораненні вен шиї і грудної клітки є небезпека виникнення в судинах негативного тиску підчас глибокого вдиху. Пухирці повітря, проникаючи з потоком крові в серце, можуть викликати повітряну емболію — закупорку серця і кровоносних судин та стати причиною смерті. В даній ситуації припинити кровотечу можна способом накладання джгута нижче місця поранення. Методика накладання джгута така ж сама, як і при його накладанні у випадку артеріальної кровотечі.
Венозна кровотеча
Виникає в разі пошкодження печінки, нирок, селезінки і завжди небезпечна для життя. Самостійної зупинки кровотечі майже ніколи не відбувається. У деяких випадках кровотеча може стати небезпечною не через кількість крові, а внаслідок того, що кров викликає стискування життєво важливих органів. Так, скупчення крові в ендокарді може привести до стискування серця та його зупинці, а скупчення крові в порожнині черепа приведе до стиснення мозку й смерті. При крововиливах у міжтканеві простори утворюються гематоми. Кровотечі небезпечні тим, що зі зменшенням кількості циркулюючої крові погіршується діяльність серця, що в свою чергу, знижує постачання киснем життєво важливі органи(мозок, нирки, печінку).
Паренхіматозна кровотеча


title: Роль вірусів у природі і житті людини

text:
Роль вірусів у природі і житті людини
Вчитель біології
Монастирська А.П.
ЗОШ І-ІІІ ст.№2 смт Піщанка
Опишіть механізм проникнення вірусів в організм
  Лінії захисту організму
І – Фізично-хімічні бар’єри

ІІ – При пошкодженнях

ІІІ - – Імунна система
Шкіра, слизові оболонки
Кислий шлунковий сік
Кисла сеча
Лейкоцити
Білки плазми крові
Лімфа
Клітини
Білки (макрофаги)
Макрофаги

      Бактеріофаги
Будова бактеріофага
Тютюнова мозаїка
Схема самозбору  вірусу тютюнова мозаїка
Віруси свинячого і курячого грипу

Вірус сказу

Бажаю успіхуу вивченні нових тем!


Тварини, що впадають в сплячку


Тварини – живі організми


Тварини в панцирі


"Тютюнопаління"


ПОРТАТИВНИЙ ФЛУОРОМЕТР “ФЛОРАТЕСТ” ДЛЯ ЕКСПРЕС-ДІАГНОСТИКИ СТАНУ РОСЛИН


Тютюнопаління


Сезонні явища в житті ссавців. Поведінка ссавців


Основні закономірності функціонування генів у прокаріотів та еукаріотів


татуювання


title: "Роль вірусів у житті людини. Вірусні інфекції людини і тварин."

text:
Роль вірусів у житті людини.Вірусні інфекції людини і тварин.
Віруси (Від лат.virus — отрута) — неклітинні форми живих організмів, які складаються з нуклеїнової кислоти (ДНК або РНК) і білкової оболонки, зрідка включаючи інші компоненти (ферменти, ліпідні оболонки тощо).

3-вимірна модель Ротавірусу
Вірус іспанського грипу, або іспанки
Віруси є внутрішньоклітинними паразитами різноманітних видів прокаріотів та еукаріотів. Тому поширення їх у біосфері визначене територією чутливих до них організмів.

Віруси рослин не інфікують людину(гепатит В), тварин(ящур) і бактерії, віруси бактерій – рослин і тварин, віруси людини і тварин – рослини і бактерії.

Деякі віруси характерні тільки для людини або лише для тварин, рослин, грибів чи бактерій.

Але існують й такі, що притаманні для широкого кола хазяїнів.
Особливості поширення вірусів у біосфері:
Віріони збудників захворювань

органів дихання – потрапляють до хазяїв повітряно-крапельним шляхом;

органів травлення – з їжею та водою;

покривів тіла – через слизові оболонки;

Статевим шляхом та через кров.
ШЛЯХИ ПЕРЕДАЧІ ВІРУСІВ:
  Зокрема кровосисні комарі:
                              Жовта пропасниця

   Лихоманка                                    Західного Нілу
Переносники віріонів
Та кліщі:                               Кліщовий енцефаліт

Тайговий

Переносники віріонів
Недотримання санітарних норм під час переливання крові або хірургічних операцій:
Вірус гепатиту В                                       Імунодефіцит людини

                                           Гепатит С
Для деяких вірусів встановлена можливість передачі при статевих контактах.
Переносники віріонів
Але не завжди потрапляння вірусу до організму призводить до розвитку хвороби.

Це залежить від чутливості хазяїна, стану його імунної системи, концентрації вірусних частинок  та їхньої патогенності.

Часто виникають сприятливі умови  для поширення вірусів, що призводить до спалахів епідемій інфекційних захворювань.

Грип належить до складних вірусів;
Передається повітряно-крапельним шляхом;
Уражає слизові оболонки верхніх дихальних шляхів;
Проникає через цитоплазму до ядра клітини;
Супроводжується руйнуванням клітинних структур.
Вірус грипу
Зараження відбувається: під час статевих контактів, у разі порушення санітарних правил переливання крові, ін’єкцій лік.препаратів та наркотиків за допомогою шприца;
ВІЛ вбудовує свою генетичну інформацію у вигляді дволанцюгової ДНК у хромосому клітин;
Вірус вражає клітини імунної системи(Т-лімфоцити та макрофаги), і у разі розвитку СНІДу інфіковані клітини масово гинуть;

Вірус імунодефіциту людини(віл)
  Людина відіграє провідну роль в появі нових вірусів, та збільшення їх патогенності.
Широкомасштабні транспортні перевезення людей та їжі,
Забруднення повітря,
Нищення лісів,
Міграції диких тварин та розширення ареалу проживання свійських,
Вживання наркотиків та неправильне переливання крові,
Випадкові статеві контакти,
Неконтрольований ріст великих міст  і багато іншого…
…Всі ці чинники призводять до поширення інфекцій серед людських популяцій і спадкових змін самих вірусів.
Підсумок
Презентацію підготувала група А:Брилинський С.Вельгун м.галушка К.гарбар а.дейнега д.дейнека н.


title: "Твірна рослинна тканина"

text:
Твірна рослинна тканина

Твірна тканина(Меристема)
Меристема - твірна рослинна тканина, з якої можуть утворюватися всі інші тканини, меристематичні клітини тривалий час зберігають здатність до поділу з утворенням нових неспеціалізованих клітин.
Клітини меристеми сплощені, дрібні, щільно розташовані одна біля одної, без межклітинників, в центрі клітин розташоване ядро, вакуолі дрібні, численні, клітинна оболонка первинна, наявні лише попередники пластид.
Функція
Поділ  клітин і утворення із них інших видів тканин і органів ріст органів в довжину і товщину
Меристеми класифікують за положенням їх в рослині:
Верхівкові (апікальні).
Бічні (латеральні).
Вставні (інтеркалярні).
Апікальна меристема
Апікальна меристема — група меристематичних(твірних) клітин, організованих у ростовий центр, що займає термінальне положення в стебліта забезпечує утворення всіх органів і первинних тканин паростка.Формує конус наростання пагона і кореня і забезпечує ріст у довжину.
Будова апікальної меристеми (точки росту)1 — Центральна частина2 — Периферична частина
Латеральна меристема
Бічна меристема (латеральна) — клітини розташовуються вздовж осі органів, забезпечуючи їх ріст в товщину. Бічні меристеми можуть бути як первиними (прокамбій, перицикл) так і вторинними (камбій, фелоген).
Первинні бічні меристеми — прокамбій, перицикл — виникають під апексами та знаходяться в безпосередньому зв'язку з ними.
Вторинні бічні меристеми — камбій та фелоген (пробковий камбій) — формуються пізніше з промеристем або постійних тканин шляхом їх диференціації.
Бічні меристеми забезпечують потовщення кореня та стебла. З прокамбію та камбію утворюються провідні тканини, з фелогена — кірка.
Точка росту кореня (збільшення 10x)1 — основна меристема (плером)2 — каліптроген (живі клітини кореневого чохлика)3 — кореневий чохлик4 — мертві клітини, що злущуються5 — прокамбій
Інтеркалярна меристема
Інтеркалярна меристема— клітини розташовуються між ділянками диференційованих тканин, забезпечуючи вставний ріст.
Інтеркалярна меристема, наприклад, розташовується у вузлах злаків, біля основи черешків, тичинкових ниток. Це залишкові первинні меристеми. Вони походять від верівкових меристем, але їх перетворення в постійні тканини затримане порівняно з іншими тканинами стебла. Це ніжні меристеми особливо добре помітні у злаків. У разі полягання хлібів вони забезпечують підняття стебел за рахунок нерівномірного поділу клітин з нижнього та верхнього боку соломини.
Меристеми класифікують     за походженням:
первинні
вторинні.
Первинні меристеми
Первинні меристеми знаходяться в тісному зв'язку з апікальними меристемами та безпосередньо з них утворюються, зокрема, протодерма, основна меристема, прокамбій. Протодерма — одношаровий шар малодиференційованих клітин, що вкриває апекс ззовні, в подальшому з неї формується епідерма. З основної меристеми формується кора, а з прокамбію, клітини якого витягнуті вздовж осі стебла, формується центральний циліндр.
Вторинні меристеми
Вторинні меристеми вникають із спеціалізованих клітин зрілих органів рослин та забезпечують їх латеральний ріст (фелоген, перицикл, камбій). Тканини, що утворюються з первинної меристеми, називаються первинними, а з вторинної — вторинними. До вторинних меристем слід також віднести так звані травматичні меристеми, які формуються в місцях ушкодження тіла рослин та забезпечують регенерацію.
Серед перерахованих типів меристем першою в онтогенезі з'являється апікальна меристема, із якої відбувається диференціація всіх інших тканин. Розташована вона на верхівках (апексах) стебла і кореня та їх бічних відгалужень. Особливістю життєдіяльності рослинного організму є, зокрема, збереження твірної діяльності у апікальних меристем протягом всього онтогенезу, тому говорять, що рослини здатні до необмеженого росту.


title: "Пух тополі"

text:
Пух тополі

 Тополя-велетень (Populus). Ці невибагливі рослини, стали справжньою окрасою наших індустріальних міст. Їх листя уловлює і затримує пил, фільтрує і очищує повітря.
 Наприкінці весни - на початку літа, коли все квітне, навколо так гарно і затишно, починає літати пух тополі, який викликає у більшості людей алергічні хвороби.
 Під час цвітіння, пух нещадно вкриває квіти та трави. На фото різні рослини, яких пух вкрив дуже товстим шаром. Звісно – це їм шкодить.
 Бронхіальна астма, хронічні риніти, часті бронхіальні спазми, задишка – це тільки маленька частина алергічних хвороб та симптомів, які з’являються при цвітінні тополі. Звісно їх провокує не сам пух, а мікрочастинки пилу та різні речовини-алергени, які він накопичує.
 На мою думку, також треба ліквідовувати дуже старі дерева, щоб не трапилось якогось лиха.
 Дощ – це природна допомога в боротьбі з пухом тополі, але на деякий час.
 Я провів дослід, який показав, що при змочуванні пух осідає, але коли підсихає, то стає ще більш розпушеним, ніж до намокання.                                                               Пух до змочування.
Змочений пух.
Пух після висихання.
 На мою думку, найкращий метод розв’язання цієї проблеми – це обрізання або навіть знесення жіночих дерев тополі. Так як саме на їх гілках з’являється найбільше пуху, який потім розноситься вітром.
 Картини з пуху дуже красиві, вони стануть окрасою будь-якого приміщення. Але якщо ви алергік, то від таких картин краще відмовитись.


Тварини на війні


Тип Кільчасті черви


title: Типи з’єднання кісток

text:
1
2
3
4
5
6
7


Тваринництво в рідному краї


title: Тварини рекордсмени

text:
Тварини  - рекордсмени

Ж У К – Н О С О Р І Г
Найсильніша тварина (в "легкій вазі") - жук-носоріг, який може тримати на спині вантаж в 850 разів більше власної ваги. До речі, у людей-рекордсменів штанга лише втричі перевищує їх масу.
.

А К У Л А
Мають самий гострий нюх. Мають здатність відчути краплю крові савця за 4-5 км. Здатні відчути запах страху інших риб.

.
КОЛІБРІ
Найменший за розмірами птах. Єдина має здатність летіти назад. Робить від 80 до 100 взмахів крил у секунду

.
Полярна крячка
Цей птах кожного року пролітає відстань, яка приблизно рівна окружності Землі.
.
С А П С А Н
Має самий гострий зір [може побачити голуба на відстані 8 км].
Також – це найшвидший птах.

.
С Т Р А У С
Найбільший птах [заввишки 2м 70 см, маса тіла 90 кг].

.

Ж И Р А Ф
Цей савець - найвищий з усіх нині відомих тварин. Висота жирафа від грунту до голови досягає 6 метрів!

.
Цей савець – найбільша за масою тіла тварина [серед савців], у дорослому віці може важити від 5 до 7.5 тон в залежності від виду.
С Л О Н

.
Г Е П А Р Д
Швидкість гепарда складає 110-115 км/год, розганяється до 75 км/год за 2 секунди.

.
Кожан
Ці тварини здатні сприймати частоти від 20 Гц до 150 тис. Гц.

.
Синій кит
Це самий великий ссавець серед тварин. Вага дорослої особи 200 т.

.
Галапогоская черепаха
Ця рептилії живе дуже довго. Їхня довжина — 150 см, а вага 250 кг.

.
У Д А В – А Н А К О Н Д А
Удав анаконда – найдовша змія [ії довжина сягає від 5 до 6 м]. Їх вага є більшою за 200 кг.

.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ !


title: Умови для життєдіяльності рослин

text:
Умови, необхідні для забезпечення життєдіяльності рослин

Вступ
Рослини, як й інші організми, здатні регулювати свої життєві функції, забезпечуючи узгоджену діяльність різних органів та реагуючи на зміни у довкіллі.
Фітогормони
Як рослини регулюють свої життєві функції? Робота різних органів узгоджується завдяки виробленню рослиною особливих біологічно активних сполук, які називають фітогормонами. Ці речовини (у надзвичайно малих кількостях) регулюють ріст та розвиток рослин.
Фітогормони
Фітогормони утворюються в одних клітинах і завдяки провідній тканині потрапляють в інші, де і проявляється їхня дія. Одні з них прискорюють поділ та ріст клітин, інші, навпаки, гальмують їх, тобто регулюють проростання насіння, бруньок, утворення квіток, плодів.
Фітогормони
Сплячі бруньки можуть тривалий час перебувати у стані спокою, а проростають після ушкодження верхівкової бруньки. Звідки ж вони «дізнаються», що конус наростання ушкоджений, адже, як відомо, нервової системи та органів чуттів у рослин немає?
Фітогормони
Річ у тім, що саме верхівкова брунька виділяє певні фітогормони, які ситоподібними трубками прямують вниз по стеблу і стримують ріст розташованих нижче бруньок, у тому числі й сплячих. Це явище використовують для вирощування культурних рослин.

Приклад
Наприклад, садівники обмежують ріст плодових дерев у висоту і посилюють галуження під час формування крони, видаляючи верхівкові бруньки.
Збільшення плодів винограду завдяки обробці фітогормонами
Застосування фітогомонів
Фітогормони застосовують і в господарстві людини. Так, обробляючи рослину фітогормонами, які прискорюють поділ клітин і ріст органів, можна прискорювати дозрівання плодів та збільшувати їхню масу. А обробляючи фітогормонами насіння, можна прискорити його проростання.
Застосування фітогомонів
Завдяки фітогормонам, які гальмують процеси росту та розвитку, рослина може переходити у стан спокою. Це забезпечує переживання періодів несприятливих умов, наприклад низьких температур або посухи.

Є біологічно активні сполуки, які здатні захищати рослини від хвороботворних мікроорганізмів. їх називають фітонцидами. Багато фітонцидів виробляють добре відомі вам цибуля та часник. Саме тому їх широко застосовують для профілактики застудних захворювань.

Отже, завдяки різнобічному впливу біологічно активних сполук, одні з яких прискорюють процеси життєдіяльності, а інші гальмують, рослина здатна регулювати всі процеси життєдіяльності. Крім того, завдяки виробленню цих сполук рослини можуть узгоджувати свою діяльність зі змінами, які відбуваються у довкіллі.
Подразливість
Рослини впродовж усього життя зазнають впливу різних чинників навколишнього середовища (наприклад, дощу, вітру, сили тяжіння, добових та сезонних коливань температури, тривалості освітлення, чергування дня і ночі). Рослина певним чином відповідає на такі впливи, бо їй притаманна загальна риса живих організмів - подразливість.
Подразливість
Подразливість - це здатність живих організмів реагувати на різні впливи навколишнього середовища. Подразливість дає змогу рослинам активно змінювати процеси життєдіяльності під впливом змін умов довкілля і пристосуватись до цих змін.
Подразливість
У рослин відповідь на дію подразників довкілля може проявлятися у вигляді рухових реакцій. Це може бути зміна положення у просторі всієї рослини або окремих її частин. Проте вищі рослини, на відміну від тварин, не здатні переміщуватися з одного місця на інше.
Рухи рослин, зумовлені дією світла (1) і
силою тяжіння (2)
Ростові рухи
Рослинам, зокрема, притаманні ростові рухи, зумовлені спрямованим впливом того чи іншого зовнішнього чинника. Такі рухи проявляються як ріст усієї рослини або певної її частини у напрямку до подразника чи, навпаки, від нього. Рослини можуть відповідати ростовими рухами на дію різних подразників: світла, сили тяжіння, тиску, дії хімічних сполук, вітру тощо.
Ростові рухи
Наприклад, пагони ростуть у бік джерела світла. Виконаємо такий дослід. Закріпимо молоду рослину так, щоб своєю верхівкою вона була спрямована горизонтально або донизу. Через певний час її стебло вигнеться і почне рости догори.
Ростові рухи
Це пов'язане з тим, що пагін сприймає силу тяжіння і росте у протилежному від неї напрямку. Натомість корінь, як ви пам'ятаєте, вже під час проростання насіння росте в глиб ґрунту. Завдяки цьому коренева система рослин спрямована у глиб ґрунту, а стебло виносить листки до сонця.
Ростові рухи
Стебла витких рослин (наприклад, хмелю) здійснюють повільний рух у повітрі у вигляді спіралі. Це дає можливість таким рослинам обвиватись навколо опори. Такі рослини називають ліанами. Вусики чіпких рослин, як-от горох, повільно здійснюють колові рухи, поки не торкнуться опори. Після цього вусик міцно обкручується навколо неї, а вільна частина вусика теж скручується.
Ростові рухи
Рухи рослин можуть бути пов'язані не лише з ростом певних їхніх частин, а й з періодичними змінами тиску всередині певних груп клітин. Наприклад, якщо доторкнутись до мімози соромливої, окремі листочки її складних листків будуть складатись. А через деякий час після подразнення їхнє положення відновлюється. Завдяки рухам ловильних листків комахоїдна рослина росичка вловлює здобич.
Реакція мімози соромливої на дотик
Добові та сезонні ритми
Що таке добові та сезонні ритми рослин? Рухи рослин можуть бути пов'язані з добовими чи сезонними ритмами рослин. Якщо поглянути на деякі рослини перед заходом сонця або вночі, то може скластися враження, що вони зів'яли. Це відбувається тому, що після заходу сонця вони опускають або складають свої листки, а вдень їхня листкова пластинка знову розправляється.
Добові та сезонні ритми
У моркви молоді суцвіття вночі поникають, а рано вранці ніби пробуджуються, відновлюючи попереднє положення. У більшості рослин на ніч закриваються квітки. Водночас є рослини (наприклад, нічна красуня), квітки яких відкриваються вночі, а вдень закриваються.
«Сон» рослин
Періодична зміна положення певних органів - квіток, суцвіть, листків, пагонів, що збігається зі зміною дня та ночі, дістала назву «сон» рослин. Такі рухи можуть бути підпорядковані чіткому ритму впродовж доби. Наприклад, у квасолі вночі листки опускаються вниз, притискаються до стебла.
Добові ритми рослин

Добові ритми
Добовий ритм руху пелюсток квіток відбувається тому, що вночі і вдень спостерігають нерівномірний ріст внутрішньої та зовнішньої частин пелюсток. Швидше росте внутрішня частина - пелюстки відхиляються назовні, й квітка розкривається. І навпаки, швидший ріст зовнішньої їхньої поверхні спричинює нахил пелюсток усередину та закривання квітки.
Добові ритми
Добові ритми - це пристосування рослин до зміни погодних умов довкілля впродовж доби: вологості, освітленості, температури. Наприклад, у тих рослин, чиї квітки запилюють денні комахи, квітка відкривається також вдень, а вночі закривається. А в рослин, які запилюють нічні комахи, все відбувається навпаки. Добові рухи рослин ви можете спостерігати за допомогою такого простого досліду.
Добові ритми
В ясний день полийте кульбабу, що цвіте, і накрийте її ящиком чи відром. Через деякий час можна побачити, що суцвіття закрилось. Залиште рослини відкритими, і суцвіття знову відкриються. Або внесіть тюльпани з холоду у тепле приміщення, і їхні квітки швидко розкриються. Це реакція на зміну температури.
Сезонні ритми
Спостерігають у рослин і зміни, пов'язані з чергуванням пір року. Як ви вже знаєте, більшість деревних рослин наших широт, готуючись до зими, скидає листя. Потім настає стан зимового спокою, а навесні рослини знову починають активно рости.
Сезонні ритми
Тож рослини сприймають плин часу, а отже, реагують на періодичні зміни умов життя. Тому для рослин характерні добові та сезонні ритми.
Висновок
В узгодженні роботи різних органів та частин рослини важлива роль належить фітогормонам. Ці біологічно активні сполуки регулюють усі процеси обміну речовин та перетворення енергії. Подразливість у рослин часто проявляється через певні рухи їхніх частин. У зв'язку з періодичними змінами умов життя у рослин існують добові та сезонні ритми.


title: У гості до мурашок

text:
У гості до мурашок
Знайомтесь…. мурашки

Секрети мурашок
Мурахи швидше за всіх комах навчаються знаходити правильну дорогу в лабіринті,ніколи не блукають по дорозі до свого мурашника. У цьому їм допомагає мурашина кислота, якій вони також користуються для оборони .
Будова мурашника
Мурашинна купа - тільки самий верхній поверх мурашиного житла.
Нижній поверх йде глибоко під землю . Житло складається з численних «приміщень», у яких і живуть мурашки.

Гігантські мурашники

Обов'язки мурашок у родині
 Робочі мурашки:
безупинно снують від мурашника в ліс або поле і назад, стягуючи в будинок все, що попадається їм на шляху, будь то суха гілочка, билинка трави, нитки, різні крихти.

Обов'язки мурашок
Мурашки-розвідники:  вибігають з мурашника раніше всіх і спрямовуються на всі боки у пошуках чогось, що може їм стати в нагоді в «господарстві». І як тільки вони знаходять потрібний предмет, повертаються назад і, потершись вусиками об вусики своїх родичів, повідомляють їм таким чином усю необхідну інформацію.

Ласощі мурашки

Назви риси характеру мурашки

Згадай казочку

Передбачення мурашок
Коли набігають хмари, мурашки швидко сховаються у мурашник,закривають
більшість ходів.
Вони вміють
передчувати
погоду.
Мурашки - рятівники
Хижі мурашки збирають корм з ранньої весни до пізньої осені.
В цей період вони знешкоджують комах не тільки на поверхні ґрунту,
а й на стовбурах і гілках дерев.

Приказки і прислів'я про мурах
Старається, як мурашка.
Якщо мурахи об'єднаються, вони здеруть шкіру й з розлютованого лева.
Скоромовка про мурашок
Великі мурахи грали у шахи,А маленькі мурашки – у шашки.


title: "Трансгенні та химерні організми"

text:
«Трансгенні та химерні організми»
Підготувала
учениця 11-Б класу
Брикова Ганна
В цій презентації ми розглянемо
Трансгенні організми
Трансгенними називають рослин і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми.
Трансгенні організми можуть мати велике значення для підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі молекулярної біології.

З історії…
Генетично модифіковані організми, одержані за допомогою методів молекулярної біології, з’явилися  у 80-х роках  ХХ століття.
Перший трансгенний організм (миша) був одержаний Дж. Гордоном у 1980 р.

Використання
ГМО використовують в біологічних та медичних дослідженнях, виробництві ліків та у сільському господарстві.
За допомогою ГМО вивчаються закономірності розвитку деяких захворювань, процеси старіння та  регенерації.
Найбільше вирощують генетично модифіковану сою, кукурудзу та бавовну.
Генетично модифікована їжа
Генетично модифікована їжа - це продукти харчування, отримані з генетично модифікованих організмів.
Генетично модифіковані організми набувають певних якостей завдяки переносу в геном окремих генів теоретично з будь-якого організму (у випадку трансгенезу) або з геному споріднених видів (цисгенез).

Спеціалісти не можуть констатувати шкідливість ГМО на організм людини. Але й виключати факт небезпеки генномодифікованих організмів теж немає підстав. У зв'язку з цим нещодавно був прийнятий закон про обов'язкове маркування харчових продуктів на наявність або відсутність у них ГМО.

Трансгенні мікроорганізми
Бактерії були першими організмами, генетично модифікованими у лабораторії. На сьогодні їх використовують для виробництва великої кількості людських білків, які можуть використовуватися у медицині.
Наприклад, генетично       модифіковані бактерії                                     використовують для                                   виробництва інсуліну.
Також бактерії використовують для виробництва  факторів згортання крові для лікування гемофілії.
Трансгенні тварини
На сьогоднішній день при створенні трансгенних тварин застосовують 5 методів:
введення ДНК у  яйцеклітину;
введення ДНК у стовбурові клітини;
введення ДНК за допомогою векторів на основі вірусів;
трансфекцію;
введення ДНК за допомогою ліпосом.
Трансгенні рослини
Основною ціллю створення ГМ рослин є утворення нових сортів із специфічними ознаками, які не притаманні для рослин цього виду. Прикладом таких ознак можуть бути стійкість до різного роду гербіцидів, шкідників, стійкість до несприятливих умов зовнішнього середовища чи набуття нових якостей харчового значення.
Статистика
Химерні організми
Химерами називають організми або їх частини, що складаються з генетично різнорідних тканин.
Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату.

а - листки помідора - мериклінальна химера ;
б - химерні плоди між помідором і пасльоном.
Розрізняють кілька типів химерних організмів:
 химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють тонку мозаїку;
 химери секторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими ділянками;
 химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами один над одним;
 химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і периклінальних ділянок.
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій соматичних клітин.
Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій.
Химерні організми досить часто використовуються в наукових дослідженнях.
Химерні тварини – це генетичні мозаїки,що утворюються в результаті об'єднання бластомерів  від ембріонів із різними генотипами.

Принцип одержання химер – це виділення двох  чи більшого числа ранніх зародків та їх злиття.
Косарики  – ряд членистоногих класу павукоподібних.
Вівцебик
За допомогою химерних мишей було розв’язане питання про спосіб виникнення в ході розвитку багатоядерних клітин поперечносмугастих м’язів.
Вивчення химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому завдяки застосуванню цього методу з’явиться можливість розв’язувати складні питання генетики й ембріології.
Поради
Уважно читайте склад продукту;
Харчуйтеся їжею власного приготування;
Робіть покупки з особливою обережністю;
Уникайте імпортних  продуктів.
Як уберегти себе від ГМО:
Висновок
В Україні, незважаючи на заборони, вже вирощують трансгенну сою, трансгенну картоплю, трансгенний ріпак, кукурудзу, почали вирощувати генетично модифіковані буряки.
Використані сайти
http://www.subject.com.ua/lesson/biology/11klas/19.html
http://www.youtube.com/
http://www.dietolog.org/gmo/statistics/


Учнівський науковий проект на тему: “Тип Хордові”


У нашому саду


title: «Укуси змій»

text:
Презентація на тему:«Укуси змій»
Виконала: учениця групи № 5
Попадюк Уляна

    Від укусів змій у світі щорічно страждає близько 2 млн осіб. З них помирає близько 40 тис. Отруєння зміїною отрутою завжди буває небезпечно для життя. Тому дуже важливо вміти надавати потерпілому швидку допомогу, тому що від швидкості надання допомоги дуже часто залежить життя людини.
    Як правило, змії першими на людей не нападають і кусають людей, коли їх потривожать (зачеплять, наступлять і пр.).
  Отруєння зміїною отрутою завжди буває небезпечно для життя. Якщо є можливість, то вкушеній змією (після надання першої допомоги) обов'язково треба звернутися в лікувальний заклад, де йому буде введена специфічна протиотрутної сироватки.
  Укус будь змії сприймається людиною як укол шпилькою. Але після укусу починають бурхливо розвиватися як місцеві, так і загальні симптоми отруєння.
До місцевих симптомів відносяться:
 біль, набряк, підшкірні крововиливи, утворення пухирів, наповнених кров'яним вмістом, збільшення регіонарних (найближчих) лімфовузлів.
Загальні симптоми отруєння:
   задишка, запаморочення, серцебиття, частий пульс, нудота (іноді блювота), непритомний стан, колапс або шок.

    Перші хвилини після зміїного укусу потерпілий не відчуває сильного болю. Але вже через 10-15 хвилин вона починає посилюватися, набуваючи пекучий характер, особливо в області укусу. Якщо людині не надати допомогу, то болісна біль буде тривати 3-5 днів.
Укуси в тулуб і руки небезпечні тим, що в подібних випадках отрута швидше розноситься по всьому організму.

Надання допомоги:
 Промити ранки від укусу змії водою або будь-яким антисептиком. Ранки від укусу промивають кип'яченою водою або слабким розчином перманганату калію (марганцівка), перекису водню (гидроперит). Накладають суху пов'язку (бажано стерильну).

 Забезпечити потерпілому повний спокій (укласти, зігріти, накрити ковдрами), додати кінцівки піднесене положення для зменшення набряку. На місце укусу покласти холод. Можна покласти міхур з льодом, грілку, наповнену холодною водою або змочену в холодній воді чисту матерію. Через 10-15 хвилин холод необхідно поміняти. Холод перешкоджає швидкому всмоктуванню отрути в організм.

 Дати рясне пиття, чай, воду (3-4 л) для зменшення концентрації отрути і більш швидкого виведення його з організму.

Запобіжні заходи
 Необхідно якомога швидше доставити потерпілого до лікарні.

 Не слід перетягувати кінцівку джгутами, намагатися висмоктати отруту з ранки або розсікти її. Накласти пов'язку.
Як попередити зміїні укуси
 Взимку змії впадають в сплячку і не представляють ніякої загрози. Навесні ж прокидаються і потребують в посиленому живленні. Мандрівникам і туристам треба знати деякі звички змій.

 Будьте уважні та обережні! Змії люблять грітися на сонці в прохолодну погоду, в решту часу ховаються в старих закинутих будівлях, в густій траві, лежать на стовбурах дерев, що впали. Змії, як правило, першими на людину не нападають і лише, коли порушується їх спокій, вони можуть накинутися.
Змії не люблять наполегливого переслідування, вони стають агресивними.
не ходити босоніж по лісі, по заболочених місцях;
носити шкіряні або гумові чоботи або щільні вовняні шкарпетки;
дотримуватися великої обережності, особливо у нічний час, у місцевостях, де водяться отруйні змії;
при прогулянці або при зборі грибів і ягід в лісі завжди треба мати в руці ціпок або палицю, за допомогою якої попереду себе слід розсовувати траву, щоб змія могла відповзти.
 Особливу увагу зверніть на спальні мішки, так як змії люблять в них грітися. У вечірній і нічний час маскуйте світло в наметі, так як зазвичай отруйні змії повзуть на світло.

 Гюрза полює рано вранці, а гадюка і щитомордник з настанням сутінків. Перед кидком гюрза і гадюка загрозливо вигинають передню частину тіла.

 Кобра піднімає передню частину тіла вертикально вгору, роздмухує капюшон, погойдуючись з боку в бік, випускає шипіння.

 Щитомордник, готуючись до нападу, часто і дрібно трясе кінчиком хвоста.

 Ефа згортається в коло, в центрі знаходиться її голова.
Засоби народної медицини при укусах змій
 При укусі змії акуратно прикладіть до місця укусу кашку з подрібненого насіння конопель (порошок змішують з водою або молоком до отримання густої кашки).
 За словами Авіценни, зола спаленої виноградної лози є протиотрутою при укусі гадюк.

 Свіжий сік петрушки прикладають на марлевих тампонах до місць укусу комах, змій, павуків.
 Часточки часнику або кашку з нього прикладають до місця укусу скорпіонів, змій, бджіл і ос відразу ж після укусу.
При укусах отруйними комахами та зміями: прикладати до ран Розжовані листя лавра.
   Згідно старогрецьким джерелами, цибуля, рута запашна і сіль, змішані в пасту і накладені на зміїний укус, допомагають швидкому одужанню.

 Гірчиця з оцтом, прикладена до місця зміїного укусу, виліковує його.
Нашатирний спирт (5:1) - на 5 крапель води 1 крапля нашатирного спирту.
Цукор або мед.
 Ромашка. Кашку з усієї рослини прикласти на місце укусу змії. Міняти через кожну годину.

  Учeні вважають, що найдовшою є один з видів анаконди в Південній Америці. Велика анаконда може виростати до 11 м, 10 м досягав досі тільки пітон з Азії, і є єдиним представником таких розмірів. Все ж і серед пітонів такі довгі екземпляри - це велике виключення.
  Найбільш отруйна змія землі живе в Австралії: тайпан. Його отрута може вбити до 218000 мишей. Він має розмір до 3 м і особливо небезпечний тому, що дуже агресивний і зустрічається на континенті практично скрізь.

Дякую за увагу!


title: ТКАНИНИ ТВАРИНИ

text:
ТКАНИНИ ТВАРИННІ

Класифікація
Згідно з класифікацією німецького гістолога Ф. Лейдига поділяють на 4 типи:
Епітеліальні
Сполучні
М’язові
Нервові

Окремий п’ятий тип — кров

Епітеліальні тканини
Епітеліальні тканини (грец. epi — над + thele — шкірочка) розташовуються на межі двох середовищ, відокремлюючи організм чи органи від навколишнього середовища.
Епітелій входить до складу майже всіх органів
Епітеліальні тканини поділяють
Епітеліальні тканини поділяють на одношарові та багатошарові за ознакою відношення до базальної мембрани.

Сполучні тканини
Сполучні тканини об’єднують під загальною назвою групу тканин, які називаються так тому, що утримують на місці клітини інших тканин.
Здатність сполучної тканини
Здатність сполучної тканини зв’язувати інші тканини, а також служити для них опорою зумовлена тим, що певні клітини сполучної тканини виділяють міжклітинний матеріал, у деяких випадках дуже щільний, котрий і відповідає за підтримку цілісності тіла та надання йому певної форми. Різні типи сполучної тканини виконують багато інших функцій, причому деякі з них майже не є справді зв’язувальними.
М’язова тканина
М’язова тканина побудована з елементів, здатних до скорочення, завдяки чому вони виконують усю сукупність рухових функцій всередині організму, а також з їх допомогою відбувається переміщення організму або його частин у просторі.

Згідно з морфофункціональною класифікацією м’язові тканини поділяють на непосмуговану, поперечносмугасту скелетну і поперечносмугасту серцеву тканини.
Нервова тканина
Нервова тканина є високодиференційованою спеціалізованою тканиною, яка формує інтегрувальну нервову систему організму. Її структури здатні сприймати подразнення, трансформувати його в нервовий імпульс, швидко передавати, зберігати інформацію, синтезувати БАР.
Нервова тканина складається
Нервова тканина складається із двоякого роду органічно зв’язаних клітинних елементів: нервових клітин (нейронів, нейроцитів), здатних створювати нервове збудження та проводити нервовий імпульс, а також нейроглії, клітини якої забезпечують опорну, трофічну, розмежувальну, секреторну та захисну функції.


Умови, необхідні для забезпечення життєдіяльності рослин


Растения красной книги


"Ураження блискавкою"


title: Удави

text:
Сітчастий пітон

Сітчастий пітон душить антилопу

Гігантська анаконда

Анаконда
Парагвайська анаконда
Анаконда
Імператорський удав

Удав
Тигровий пітон
Тигровий пітон

Альбінос тигрового пітона


title: "Ураження електричним струмом"

text:
Ураження електричним струмом.
Причини ураження електричним струмом.
Деякі з них:
- дотик безпосередній до струмопровідних частин електроустановок, які діють під напругою. Це може статися через несправність огороджувальних пристроїв електроустановок, помилкові дії персоналу, коли роботи виконуються поблизу чи безпосередньо на струмопровідних елементах, що знаходяться під напругою, а також з появою напруги (в результаті помилкової подачі) на раніше вимкнених електроустановках і ділянках мережі;
- важкі і смертельні нещасні випадки (понад 200), проаналізовані В.Е.Манойловим, показали, що на випадковий дотик, не викликаний виробничою необхідністю і помилковою подачею напруги, в процесі ремонтів і оглядів електроустановок, припадає близько 53 % усіх електротравм;

Деякі терміни.
Електробезпека - система організаційних і технічних заходів і засобів, що забезпечують захист людей від шкідливого і небезпечного впливу електричного струму, електричної дуги, електромагнітного поля і статичної електрики.
Електротравма - травма, зумовлена впливом електричного струму чи електричної дуги.
Електротравматизм - явище, що характеризується сукупністю електротравм.

Небезпечний фактор.
Ураження електричним струмом відносяться до небезпечних факторів, що відображаються на всьому організмі. Проте всі електротравми умовно поділяють на два основних види: місцеві електротравми, коли виникає місцеве ураження організму, електричний опік, електричні знаки, металізація шкіри; загальні електротравми, коли уражається весь організм людини через порушення нервової системи, нормальної діяльності життєво важливих органів і систем - електричний удар.

Протікання електричного струму крізь людину.
Характерні шляхи струму в тілі людини: 1 — ліва рука — ноги; 2 — рука — рука; 3 — голова — ноги; 4 — голова — руки; 5 — права рука — ноги; 6 — нога — нога; 7 — голова —руки — ноги
5
7
Ступінь небезпеки впливу електричного струму залежить від:
- сили електричного струму, що протікає через людину;
- роду і частоти електричного струму;
- шляху протікання електричного струму через тіло людини;
- тривалості впливу струму на людину;
- індивідуальних особливостей людини;
- умов зовнішнього середовища, в якому працює людина.

Найнебезпечніші петлі проходження сруму крізь людину.
сИла електричного струму.
Відчутний струм - електричний струм силою від 0,6 до 1,5 мА, що викликає під час проходження через організм відчутне подразнення.
Струм, що не відпускає - електричний струм, що викликає при проходженні через людину непереборні судорожні скорочення м'язів руки, в якій затиснута струмопровідна частина. При струмі 3-5 мА (50 Гц) подразнюється вся кисть руки, яка торкається струмопровідних частин, при 8-10 мА біль охоплює всю руку, а при 15 мА судороги м'язів рук стають непереборними, а біль нестерпним. Людина при цьому не може розтиснути руку, в якій затиснута струмопровідна частина.
Граничний фібриляційний струм - найменше значення фібриляційного струму. Значення його лежить у межах від 100 мА до 5 А для струму 50 Гц і від 300 мА до 5 А для постійного струму.

Питомий опір шкіри.
Шкіра має найбільший питомий опір, що, головним чином, і визначає електричний опір тіла людини. Шкіра людини має два основних шари: зовнішній - епідерміс і внутрішній - дерма. Зовнішній шар шкіри складається з рогового і паросткового шарів. Роговий шар шкіри являє собою кілька десятків шарів ороговілих клітин, що мають лускату будову і щільно прилягають один до одного. У цьому шарі немає кровоносних судин і нервів. Товщина рогового шару на окремих ділянках тіла може досягати 0,2 мм і більше. На долонях і підошвах, що піддаються механічним впливам, товщина цього шару найбільша. Роговий шар найбільш міцний, у сухому стані його питомий електричний опір 105-106 Ом-м.

Опір тіла.
Опір тіла людини складається з електричного опору різних тканин тіла, які мають різні значення. Питомий об'ємний опір (Ом-м), наприклад, при змінному струмі 50 Гц складає:
- сухої шкіри - від 3-103 до 2-104;
- кісток від 1-104 до 2- 106;
- жирової тканини - від 30 до 60;
- м'язової тканини - від 1,5 до 3;
- крові - від 1 до 2;
- спинномозкової рідини - від 0,5 до 0,6.

Перша допомога, при ураженні електричним струмом.
Схема надання першої допомоги при ураженні електрострумом:
1 - знеструмити постраждалого (не забувайте про власну безпеку!);
2 - при раптовій зупинці серці – нанесіть прекардіальний удар по грудині и приступіть до реанімації;
3 - при кровотечі – накладіть кровоспинний джгут, стиснувши пов’язку;
4 - при електричних опіках і ранах – накладіть стерильні пов’язки;
5 - при переломах кісток кінцівок – шини (можна використати будь-які підручні засоби)
6 - викличте швидку допомогу.

1
2
3
4
5
6
Неприпустимо:
- торкатися до потерпілого без попереднього знеструмлення;
- втрачати час на пошуки вимикача електроструму якщо можна перерубати або скинути електродріт предметом, що не проводить електрострум;
- припиняти реанімацію до появлення ознак біологічної смерті (трупних плям);
- наближатися до електродроту, що лежить на землі бігом або великими кроками;
- закопувати ураженого блискавкою в землю.

Дякую за увагу.


title: розмноження організмів

text:
Оформлення кабінету для учнів 1 класу

Проект
вчителя початкових класів
Настасівської ЗОШ
Іванової Любові Миколаївни
Мета оформлення:- навчальна;- естетичного виховання учнів;- підвищення мотивації до навчання
Основний принцип оформлення:
помірність

Вимоги  до оформлення:
Згідно “ПОЛОЖЕННЯ про навчальні кабінети загальноосвітніх навчальних закладів»
    від 20.07.2004 №601
    та ДСанПіН 5.3.2.008-01
дотримання загальних
   методичних рекомендацій
творчий підхід

На вхідних дверях відповідний написна табличці з назвою кабінету

                                   сучасний
                                                                         затишний
 комфортний

                                                                             естетично
                                                                           оформлений

                                       кабінет 1 класу

                                                                      відповідає                                                                                зручний
                                                                                вікові

                                  технічно оснащений
  Бічна  та задня стіна класу має інформаційну функцію. На  бічній  стіні розміщений класний куточокКласний куточок має :- місце для державної стимволіки;- все необхідне, щоб розказати про життя класу ; - містить шнурові  композиції для розміщення творчих робіт учнів.

- куточок здоров’я

- куточок безпеки

куточок для батьків
Цікаві стенди перекликаються з меблями, які стоять біля задньої стіни класу. В них зберігаються навчально-методичні матеріали, довідкова література та є місце для виставки дитячих поробок
Біля задньої стіни від вікна – куточок природи,що містить календар спостережень за погодою
                     - та містить стенди по охороні природи .
 В навчальній зоні  кабінету розміщують парти, учительський стіл, дошку та  проектор.
Робоче місце учня – це парта-трансформер, яка підганяється згідно зросту дитини
Дошка різних видів: на одну, три або п’ять робочих площ у розгорнутому або складеному вигляді.На окремих робочих площах може бути розташовано набірне полотно для демонстрації розрізних карток зі словами, літерами, цифрами, лічильним матеріалом тощо, нанесено графічну сітку для проведення уроків каліграфії. Одна із робочих площин може мати магнітну основу з кріпленням для демонстрації навчально-наочних посібників (таблиць, карт, моделей-аплікацій тощо)Робочі площі на звороті дошки можуть бути покриті білим кольором для нанесення написів за допомогою спеціальних фломастерів.
Щоб урок був максимально плідним, необхідне гарне технічне оснащення: - комп’ютер, що має вихід в Інтернет;- проектор з демонстраційним екраном;- прінтер;
Робоче місце вчителя – не на останньому місці в навчальному процесі: щоб не було на ньому нічого зайвого і все знаходилось під рукою.Стіл з двох частин :- для роботи з зошитами та журналом;- для роботи з комп  ютером, де може розміститися збірка мультимедійних матеріалів.Шафа - зручна і щоб все необхідне було поряд.
Для учнів початкових класів необхідна ігрова кімната, де дитина зможе розвиватися, цікаво і весело відпочити.

Діти з дитсадка прийшли,
де було затишно й яскраво,
то ж спадкоємність збережем,
щоб стало в школі їм цікаво.
Оформим естетично кабінет
і виконаєм все в одному стилі,
щоб наче казка тут був кожен день
й навчання стало для дитини милим.
Іванова Л.М.
І


"Тваринний світ"


Учнівський проект на тему: “Краби”


title: "Тепловий та сонячний удар. Перша допомога при тепловому та сонячному ударах"

text:
Тепловий та сонячний удар.
Перша допомога при тепловому та сонячному ударах.
Презентацію підготувалаучениця 7(11)-Б класу Куп'янської гімназії №1Бондар Оксана
Тепловий удар
Тепловий удар – це патологічний стан, який виникає при дії на тіло людини підвищеної температури, в умовах підвищеної вологості, обезводнення і порушення процесу терморегуляції організму.
Тепловий удар наступає внаслідок високої температури, високої вологості, носіння теплого і синтетичного одягу, який заважає тілу виділяти тепло,  вживання алкоголю, спекотної погоди, та фізичними навантаженнями в таку погоду. Найбільш схильні до отримання  теплового удару діти та люди літнього віку, вагітні жінки.
Тепловий удар
При тепловому ударі спостерігається висока температура тіла (40 С і вище), яка є головною ознакою теплового удару, спрага, почервоніння шкіри, прискорене дихання, серцебиття, може бути пульсуючий головний біль, рідше спостерігаються, галюцинації, втрата свідомості. Передувати розвитку теплового удару можуть теплові судоми, першими ознаками яких є: багате потовиділення, втома, спрага, м’язові судоми в області живота, в ногах і руках.
Сонячний удар
Сонячний удар - це різновид теплового удару, що настає під впливом прямих сонячних променів на тіло людини, в першу чергу на її голову.
Може настати навіть через 6-8 годин після опромінення.
Сонячний удар
Ознаками сонячного удару є загальне нездужання, головний біль, запаморочення, шум у вухах, нудота, іноді блювота.
У важких випадках виникає сильний головний біль, падає тиск, підвищується температура до 40-41°С, втрачається свідомість, виникають судоми. Іноді настає збудження, галюцинації, марення. У важких випадках викликати «швидку допомогу».
У легких випадках достатньо помістити хворого у затінок, роздягнути, дати холодної води, покласти холодний компрес на голову, обгорнути вологим простирадлом.
З метою профілактики необхідно у спекотні дні обов’язково мати накриття на голову.
Засоби профілактики
Щоб уникнути теплового і сонячного удару, не слід перегріватись, не витрачати води і солей з організму, влітку носити головний убір, переважно білого кольору. У спекотну погоду слід збільшувати в добовому раціоні кількість води і солі, не рекомендується їсти жирну, висококалорійну їжу.Якщо при тепловому ударі не надати своєчасної допомоги, можливе настання смерті. Смерть настає внаслідок порушення дихання і кровообігу.
Перша допомога при тепловому
та сонячному ударах
1. Швидко перенести потерпілого в прохолодне місце, покласти на спину, піднявши дещо ноги, зняти або розстебнути одяг. Змочити голову холодною водою або покласти на неї змочений холодною водою рушник, холодні примочки на лоб, тім'яну ділянку, потилицю, на підключичні, підколінні, пахвові ділянки, де зосереджено багато кровоносних судин. Можна зробити вологе обгортання або протерти тіло потерпілого шматочком льоду, облити його прохолодною водою, але обережно і не довго. Температура тіла потерпілого не повинна бути нижча від 38 °С.
Перша допомога при тепловому
та сонячному ударах
2. Якщо людина не втратила свідомість, їй потрібно дати міцного холодного чаю або холодної підсоленої води (1/2 чайної ложки солі на 0,5 л води).
3. У важких випадках слід одразу зважити на характер дихання потерпілого, перевірити, чи не порушена у нього прохідність дихальних шляхів. Виявивши, що язик запав, а в роті є блювотні маси, повернути голову потерпілого на бік і очистити порожнину рота бинтом або носовою хустинкою, накрученою на палець.
4. Якщо дихання слабке або його немає взагалі, терміново почати робити штучне дихання методом «рот у рот» або «рот у ніс» до появи самостійного глибокого дихання. Якщо ж при цьому не відчувається пульс, а зіниці розширені і не реагують на світло, слід провести весь комплекс реанімації—штучне дихання і непрямий масаж серц
Допоміжна схема
Бережіть своє здоров'я!