title: "Двомембранні органели"

text:
Двомембранні органели
Учениця 10 – А класу
ССЗШ №307
М. Києва
Високоморна Ярослава
Мітохондрія;
Хлоропласти;
Лейкопласти;
Пластиди;
Питання;
Висновок.
План:
Мітохондрії (від грец. мітос - нитка і хондріон - зерно) присутні майже в усіх еукаріотичних клітинах.Виняток становлять внутрішньоклітинні паразитичні одноклітинні тварини - мікроспоридії. Вони є своєрідними «енергетичними паразитами», оскільки використовують для своїх потреб енергію клітини хазяїна.
Мітохондрія
Мітохондрії мають вигляд кулястих тілець, паличок, ниток (завдовжки від 0,5 до 10 мкм і більше). Іноді мітохондрії розгалужуються (наприклад, у клітинах найпростіших, м'язових волокнах). Кількість цих органел у клітині різна: від 1 до 100 000 і більше. Вона залежить від того, наскільки активно в клітині відбуваються процеси обміну речовин. У клітинах зелених рослин мітохондрій менше, ніж у клітинах тварин, оскільки їхні функції (синтез АТФ) виконують і хлоропласти.
Поверхневий апарат мітохондрій складається з двох мембран.
Зовнішня мембрана гладенька. Вона відмежовує цю органелу від гіалоплазми. Внутрішня мембрана утворює випинання всередину мітохондрії у вигляді трубчастих чи гребінчастих утворів - крист (мал. 56). Кристи мають різне розташування і часто розгалужуються. Між зовнішньою і внутрішньою мембранами мітохондрій є щілина завширшки 10-20 нм. На поверхні внутрішньої мембрани, оберненій всередину мітохондрії, є особливі грибоподібні утвори -АТФ-соми (від грец. сома - тіло). Вони містять комплекс ферментів, потрібних для синтезу АТФ.

Мембрани
А - мікрофотографія;Б - схема будови:1 - кристи;2 - матрикс;3 - внутрішня мембрана;4 – зовнішня мембрана
Внутрішній простір мітохондрій заповнений напіврідкою речовиною - жатриксож. У ньому містяться молекули ДНК, ІРНК, тРНК, рибосоми, гранули, утворені солями кальцію і магнію.
Мал. 56. Мітохондрія
Цей процес відбувається за допомогою енергії, яка вивільняється під час окиснення органічних сполук. Початкові етапи цих процесів відбуваються у матриксі, а наступні, зокрема синтез АТФ, - у внутрішній мембрані
Основна функція мітохондрій - синтез АТФ.
Мітохондрії в клітині постійно оновлюються. Наприклад, у клітинах печінки тривалість життя мітохондрій становить приблизно 10 діб. \/Що таке пластиди? Які відомі типи пластид? Пластиди (від грец. пластидес - виліплений, сформований) - органели клітин рослин і деяких одноклітинних тварин (наприклад, евглени зеленої). Пластиди досить різноманітні за формою, розмірами, забарвленням, особливостями будови. У клітинах вищих рослин розрізняють три типи пластид: хлоропласти, хромопласти, лейкопласти.
Хлоропласти (від грец. хлорос - зелений) - пластиди, забарвлені у зелений колір завдяки наявності пігменту хлорофілу. Як правило, ці органели мають видовжену форму (завдовжки 5-10 мкм). Кількість хлоропластів у клітинах різних типів неоднакова. Так, у клітинах злаків їх 30-35, а у великих стовпчастих клітинах фотосинтезуючої тканини листка тютюну махорки - до 1 000.
Хлоропласти
Як і в мітохондрій, поверхневий апарат хлоропластів складається з двох мембран, між якими є простір завширшки 20-30 нм. Внутрішня мембрана утворює вирости, спрямовані всередину матриксу: ламели та тилакоїди. Ламели мають вигляд плоских видовжених складок, а тилакоїди - сплощених вакуолей або мішечків. Ламели можуть утворювати в матриксі сітку із взаємопов'язаних розгалужених канальців або ж розташовуватись паралельно одна одній, не сполучаючись між собою. Іноді ламели нагадують пласкі пухирці. Між ламелами розташовані тилакоїди, що зібрані у купки по 50 і більше і схожі на купки монет. Такі купки тилакоїдів називають гранами. Окремі грани можуть бути зв'язані між собою за допомогою ламел (мал. 57).
У тилакоїдах містяться основні пігменти (зокрема, хлорофіли) та всі ферменти, потрібні для процесу фотосинтезу, їхні мембрани здатні вловлювати світло і спрямовувати його на хлорофіл. У матриксі хлоропластів є молекули ДНК, рибосоми, зерна крохмалю.
Зрозуміло, що основна функція хлоропластів -здійснення фотосинтезу. Крім того, в них, як і в міто-хондріях, синтезується АТФ.
1 - грана;2 - тилакоїд;3 - внутрішня мембрана;4 - зовнішня мембрана;5 - ламели;6 – матрикс
У хлоропластах також синтезуються деякі ліпіди, білки мембран тилакоїдів, ферменти, які каталізують реакції фотосинтезу
Мал. 57. Схема будови хлоропласта:
Лейкопласти (від грец. лейкос - безбарвний) -різноманітні за формою безбарвні пластиди. На відміну від хлоропластів, у них немає розвиненої системи ламел. У матриксі лейкопластів містяться рибосоми, ДНК, а також ферменти, які забезпечують синтез і розщеплення запасних речовин (крохмалю, білків та ін.). Деякі лейкопласти можуть бути повністю заповнені зернами крохмалю.
Лейкопласти
Пластиди, забарвлені в різні кольори (наприклад, жовтий, червоний, фіолетовий), називають хромо-пластами (від грец. хроматос - колір, фарба). Цей тип пластид зумовлює відповідне забарвлення пелюсток квіток, плодів, листків тощо. Забарвлення цим пластидам надають різні пігменти (переважно каротиноїди), які в них накопичуються. Внутрішньої системи мембран у хромопластах немає або ж вона утворена окремими тилакоїдами.
Пластиди
Пластиди різних типів мають спільне походження. Усі вони виникають з первинних пластид клітин твірної тканини, які мають вигляд дрібних (до 1 мкм) пухирців.
Крім того, пластиди одного типу здатні перетворюватись на пластиди іншого. Так, на світлі в первинних пластидах формується внутрішня система мембран, утворюється хлорофіл і вони перетворюються на хлоропласти. Те саме характерно і для лейкопластів, які здатні перетворюватись на хлоропласти або хромопласти. Під час старіння листків, стебел, дозрівання плодів у хлоропластах може руйнуватись хлорофіл, спрощується будова внутрішньої мембранної системи і вони перетворюються на хромопласти. Але хромопласти вже не перетворюються на пластиди інших типів, вони є кінцевим етапом розвитку пластид.

Як утворюються пластиди різних типів? Які зв'язки між ними існують?
Хлоропласти, як і мітохонд-рії, характеризуються певним ступенем автономії в клітині. В них міститься власна спадкова інформація - кільцева молекула ДНК, як у прокаріотів. Вони мають і власний апарат, який синтезує білки (рибосоми, що за розмірами нагадують рибосоми прокаріотів, а також усі види РНК). Синтезовані в хлоропластах і мітохондріях білки входять до складу їхніх мембран.
На відміну від багатьох органел, мітохондрії не виникають з інших мембранних структур клітини, а розмножуються поділом.

У чому полягас автономія мітохондрій і хлоропластів у клітині?
   1. Яка будова поверхневого апарату мітохондрій? 2. Як будова мітохондрій пов'язана з їхніми функціями? 3. Які ви знаєте типи пластид? 4. Яка будова хлоропластів? 5. Які функції у клітинах виконують хлоропласти? 6. Яка будова і функції лейкопластів і хромопластів? 7. Які взаємоперетворення можливі між пластидами різних типів? 8. У чому полягає автономія мітохондрій і хлоропластів у клітині?
Питання:
Органела (від слова орган й давньогрець. εἶδος — вид) — зазвичай вільно-плаваюча в цитоплазмі частина еукаріотичноїклітини, яка виконує специфічну функцію. Історично, органели були виявлені за допомогою різноманітних форм мікроскопіїабо завдяки клітинному фракціонуванню.
Рецептори та інші дрібні, молекулярного рівня, структури, органелами не називають. Кордон між молекулами і органелами дуже нечіткий. Так, рибосоми, які зазвичай однозначно відносять до органел, можна вважати і складним молекулярним комплексом. Все частіше до органел зараховують і інші подібні комплекси порівняних розмірів та рівня складності - протеасоми, сплайсосоми та ін. У той же час можна порівняти за розмірами елементи цитоскелету(мікротрубочки, товсті філаменти поперечносмугастих м'язів і т. п.) зазвичай до органел не відносять. Ступінь постійності клітинної структури - теж ненадійний критерій її віднесення до органел. Так, веретено поділу, що хоча і не постійно, але закономірно присутня у всіх еукаріотичних клітинах, зазвичай до органел не відносять, а везикули, які постійно з'являються і зникають в процесі обміну речовин - відносять. Багато в чому набір органоїдів, що перераховується до навчальних посібниках, визначається традицією.

Висновок
Підготувала
Учениця 10 – А класу
ССЗШ № 307
М. Києва
Високоморна Ярослава
2013


title: Черви

text:
Плоскі черви, кільчасті черви та тип                                                                      “Кишковопорожнинні”
Підготувала учениця 7 класу
ОХРИМЕНКО ДІАНА

Зміст
Розділ 1                                                                                Плоскі черви. Їх різноманітність
Розділ 2
Клас “Кишковопорожнинні”. Їх будова і різноманітність
Розділ 3
Кільчасті черви. Їх будова і різноманіття
Висновок
Відповіді до висновку
Розділ 1
Плоскі черви.Їх різноманітність
Пло́скі че́рви (Platyhelminthes) — тип двобічно-симетричних тварин.
Плоскі черви живуть у прісних і морських водоймах, у вологій підстилці тропічних лісів, ведуть паразитичний спосіб життя. Для них характерне плоске двобічно-симетричне листоподібне або стрічкоподібне тіло. За рівнем організації плоскі черви стоять дещо вище кишковопорожнинних. У них є покривна, м'язова, травна, видільна, нервова, статева системи органів, що розвиваються з трьох зародкових листків (ектодерми, ентодерми, мезодерми).
Відомо близько 15 тис. видів плоских червів. Найчисельнішими є класи Турбелярії, Трематоди і Цестоди.
Вільноіснуючі плоскі черви — переважно хижаки. Паразитуючі черви живляться або шляхом всмоктування живильних речовин за допомогою ротової присоски, або вбирають їх всією поверхнею тіла осмотичним шляхом.
Вільноіснуючі плоскі черви пересуваються поповзом або вплав. Цьому сприяють шкірно-м'язовий мішок і війки. Паразитуючі черви при пересуванні можуть користуватися присосками (пересуваються за типом гусениці-землеміра). Стрічкові черв'яки використовують перистальтику шкірно-м'язового мішка. Плоскі черви є першими двосторонньо-симетричними тваринами.
Загальна характеристика типу:Тришарові багатоклітинні твариниДвобічна симетрія тілаНесегментованіАцеломічні (паренхімні)Центральна нервова система на передньому кінці; дуже проста нервова сітка; гангліїОргани чуття: світлочутливі вічка, органи рівноваги (статоцисти) нюху, дотику (сенсіли — нерухомі війки, до яких підходять нервові закінчення) — розвинені переважно у видів, що живуть вільно.Видільна система утворена розгалуженими трубочками, які закінчуються полум'яними клітинами (протонефридії)Сплощені в дорсовентральному напрямку.Ротовий отвір і сліпо замкнутий травний канал, диференційованій на два відділи — глотку і розгалужений кишечник.Гермафродити, статева система добре розвинена. Запліднення внутрішнє, може бути перехресне або самозапліднення.Звичайно є личинкові стадії (у паразитичних) — непрямий розвиток. А у вільноживучих — прямий.Є шкірно-м'язовий мішок.Дихальна система відсутня. Кисень надходить до клітин через покриви тіла.
.

Розділ 2
Кишковопорожнинні. Будова і різноманітність
Кишковопорожни́нні або Радіа́льно-симетри́чні (Coelenterata, Radiata) — група тварин невизначеного таксономічного рангу, до якої належать типи Кнідарії таРеброплави, які мають найпростішу тканинну організацію тіла.                                                                                Кишковопорожнинні — група двошарових багатоклітинних організмів, що мають радіальну (променеву) симетрію
Будова та функціонування кишковопорожнинних. Кишковопорожнинні живуть у морях та океанах, рідше в прісних водоймах; є як прикріплені та малорухомі форми, так і ті, що активно плавають (в багатьох відбувається чергування прикріпленої та рухомої стадій життєвого циклу). Розміри тіла від 1 мм (деякі поліпи) до 30 м (ціанея арктична). Всього нараховується близько 9 тис. видів кишковопорожнинних.
Стінка тіла обмежує внутрішню гастральну (кишкову) порожнину і складається з ектодерми (зовнішній покрив, що виконує в основному функцію захисту) і ентодерми(внутрішній шар, що виконує травну функцію), між якими знаходиться драглистий шар — мезоглея (секретується клітинами екто- і ентодерми).
Травлення                                                                                Частково порожнинне. Остаточно їжа перетравлюєтся в епітеліальніх і епітеліально-мязових клітинах (внутрішньоклітинне травлення).
Історія класифікації                                                                                Раніше вчені виділяли тип Кишковопорожнинні, після розформування якого кнідарії та реброплави отримали ранг окремих типів. Термін «кишковопорожнинні» лишився для позначення одного з розділів підцарства Справжні багатоклітинні.
Розмножуються кишковопорожнинні як статево так і вегетативно, здатні до регенерації. Класифікація кишковопорожнинних:
Гідроїдні (гідра прісноводна)
Сцифоїдні (аурелія, коренерод)
Поліпи (коралові поліпи (колоніальні)), актинії або морські квіти (поодинокі поліпи, що не мають скелета).
Згідно з класифікацією, яку ввела в 1997 році Лінн Марґуліс, що є переробленою моделлю Томаса Кавалье-Сміта, кнідарії та реброплави після розформування типу Кишковопорожнинні були вміщені в групу радіально-симетричних (Radiata) підцарства Справжні багатоклітинні (Eumetazoa). Дана класифікація наразі не є офіційно затвердженою, але, тим не менше, широко використовується в науковій літературі.м
Розділ 3
Кільчасті черви. Їх будова і різноманіття
Кільча́сті че́рви або аннелі́ди або кільчаки́ (Annelida, від лат. annelus — «кільце») — тип відносно високоорганізованих червів, що складається з близько 15 тисяч видів. Вони мешкають в більшості вологих середовищ, включаючи наземні, прісноводні і морські, містять багато паразитичних та мутуалістичних видів. Мають розміри від менше міліметра до понад 3 метрів (Lamellibrachia).
Целом у них поділений перегородками на сегменти, які представлені як зовнішні кільця (звідки і назва типу), відсутній або спрощений у деяких п'явок і первинних аннелід. Із сегментацією тіла пов'язана метамерія (сегментація) внутрішніх органів —нервової, видільної та кровоносної систем. Завдяки перегородкам, аннеліда при пошкодженні втрачає лише певні сегменти тіла. Висока здатність до регенерації.

Тіло кільчастих червів двобічно семетричне , у поперечному розрізі кругле. Воно почленоване на велику кількість сегментів (до 900); зовнішня сегментація збігається з розташуванням поперечних перегородок у середині тіла. У кожному сегменті повторюються певні деталі будови (щетинки, нервові вузли, органи виділення). Розміри варіюють від 0,5 мм до 3 м. Кільчасті черви — тризародковошарові організми. Шкірно-м’язовий мішок у них розвинений краще, ніж у плоских і круглих червів. Він складається з одного шару епітелію та двох шарів м’язів: кільцевих та поздовжніх. Завдяки кільцевим м’язам тіло подовжується і стає тоншим, завдяки поздовжнім — укорочується і потовщується. У рухах беруть участь і допоміжні придатки — щетинки, які розташовані поодиноко або пучками правильними поздовжніми рядами. Характерною особливістю типу є наявність вторинної порожнини тіла. Від первинної порожнини тіла вона відрізняється тим, що має власні стінки, вистелені особливим епітелієм, який відділяє порожнину тіла від оточуючих тканин та органів.

Травна система: кільчастих червів складається з ротової порожнини, глотки, стравоходу і кишечника, який закінчується анальним отвором. У дощових черв’яків є воло (розширення стравоходу). Перетравлювання їжі відбувається в кишечнику.
Кровоносна система:У зв’язку з ускладненням будови та збільшенням активності у кільчастих червів уперше з’являється кровоносна система замкненого типу, тобто кров не виливається в порожнину тіла. Кровоносна система забезпечує транспортування поживних речовин і газів та здійснює захист.
Дихальна система: дихання здійснюється через усю поверхню шкіри, багату на кровоносні судини. Спеціальні органи дихання — зябра (вирости шкіри) — мають тільки деякі морські кільчасті черви.
Видільна система: представлена парними трубочками (метанефридіями) в кожному сегменті тіла.
Нервова система: у кільчастих червів — вузлового типу, але складніша, ніж у плоских та круглих червів. Вона представлена навкологлотковим кільцем, черевним нервовим ланцюжком та нервами, що відходять до різних органів. У кільчастих червів добре розвинені органи чуттів. У багатьох є очі; органи слуху побудовані за принципом локаторів; наявні також смакові рецептори та нюхові клітини.

Розмноження: за способом розмноження кільчасті черви як роздільностатеві, так і гермафродити. Дощові черви — гермафродити, але запліднення у них перехресне. Морські черви — роздільностатеві тварини. Запліднення яєць відбувається у воді. У дощового черв’яка розвиток прямий, а у деяких представників типу (нереїда) зі заплідненого яйця утворюється личинка (розвиток з перетворенням). У всіх представників типу добре виражена регенерація.
До типу Кільчасті черви належать класи: Малощетинкові черви, Багатощетинкові черви, П’явки. Представниками малощетинкових червів є дощовий черв’як, трубочник; багатощетинкових — піскожил, нереїда; п’явок — несправжньокінська, медична п’явка.
Кільчасті черви мають велике значення для кругообігу речовин у природі. Нереїди є основою живлення багатьох промислових риб, крабів, а звичайний трубочник — гарний корм для акваріумних риб та деяких прісноводних риб. Дощові черви відіграють величезну роль у процесах ґрунтоутворення. Вони збагачують ґрунт на перегній та розпушують його, сприяючи проникненню в нього повітря й води. Ще Ч. Дарвін відзначав корисний вплив кільчастих червів на родючість ґрунту. Деякі п’явки завдають великої шкоди рибам, птахам і ссавцям. Медична п’явка використовується для лікування багатьох захворювань та як об’єкт лабораторних експериментів.
Відео
За способом розмноження кільчасті черви як роздільностатеві, так і гермафродити. Дощові черви — гермафродити, але запліднення у них перехресне. Морські черви — роздільностатеві тварини. Запліднення яєць відбувається у воді. У дощового черв’яка розвиток прямий, а у деяких представників типу (нереїда) зі заплідненого яйця утворюється личинка (розвиток з перетворенням). У всіх представників типу добре виражена регенерація.
До типу Кільчасті черви належать класи: Малощетинкові черви, Багатощетинкові черви, П’явки. Представниками малощетинкових червів є дощовий черв’як, трубочник; багатощетинкових — піскожил, нереїда; п’явок — несправжньокінська, медична п’явка.
Кільчасті черви мають велике значення для кругообігу речовин у природі. Нереїди є основою живлення багатьох промислових риб, крабів, а звичайний трубочник — гарний корм для акваріумних риб та деяких прісноводних риб. Дощові черви відіграють величезну роль у процесах ґрунтоутворення. Вони збагачують ґрунт на перегній та розпушують його, сприяючи проникненню в нього повітря й води. Ще Ч. Дарвін відзначав корисний вплив кільчастих червів на родючість ґрунту. Деякі п’явки завдають великої шкоди рибам, птахам і ссавцям. Медична п’явка використовується для лікування багатьох захворювань та як об’єкт лабораторних експериментів.

Висновок
Питання
1.Назвати різноманітність плоских червів.
2.Кишковопорожнинний
тип, це тип…
3.Назвати будову кишковопорожнинних.
4.Тіло кільчастих червів:
      а) симетричне
       б) не симетричне

Відповіді до висновку
1.Назвати різноманітність плоских червів.
 Відомо близько 15 тис. видів плоских червів. Найчисельнішими є класи Турбелярії, Трематоди і Цестоди.
2.Кишковопорожнинний
тип, це тип…
Кишковопорожни́нні або Радіа́льно-симетри́чні (Coelenterata, Radiata) — група тварин невизначеного таксономічного рангу, до якої належать типи Кнідарії таРеброплави, які мають найпростішу тканинну організацію тіла. Кишковопорожнинні — група двошарових багатоклітинних організмів, що мають радіальну (променеву) симетрію.
3.Назвати будову кишковопорожнинних.
Стінка тіла обмежує внутрішню гастральну (кишкову) порожнину і складається з ектодерми (зовнішній покрив, що виконує в основному функцію захисту) і ентодерми(внутрішній шар, що виконує травну функцію), між якими знаходиться драглистий шар — мезоглея (секретується клітинами екто- і ентодерми).
4.Тіло кільчастих червів:
      а) симетричне
       б) не симетричне
Тіло кільчастих червів двобічно семетричне , у поперечному розрізі кругле.
                                  Дякую за увагу


title: Черепахи - ахи - ахи!

text:
Черепахи - ахи-ахи!!!

Черепахи - ряд плазунів, що існує протягом 220 млн. років. Включає близько 230 сучасних видів, які групують у 5 підрядів і 12 родин. Поширені в основному в тропічних та помірно кліматичних зонах майже по всій Землі. Живуть як у воді, так і на суходолі.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Ця група тварин з‘явилась в тріасі. Можливо вони виникли безпосередньо від котилозаврів, найпримітивніших рептилій, хоча викопних решток, які підтверджують цю гіпотезу небагато. Але  саме котилозаври найбільше підходять на  роль еволюційного «зв’язуючого ланцюжка».

Черепахи-ахи-ахи!!!
На відміну від своїх родичів змій, черепахи рідко служили об’єктом  поклонінь та ніколи не навіювали особливого страху на людей.
Рідко трапляються випадки із самцями морських черепах у шлюбний період, коли ті можуть плавців приймати за самок і хапати їх своїми великими сильними 				ластами.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Тулуб черепах захований у панцир, який частково захищає голову, шию та кінцівки.  Верхня його частина – карапакс - покриває спину та боки рептилії. Нижня частина або пластрон покриває черево.  Панцир міцний настільки,  що може витримати масу в 200 разів більшу за масу самої 			черепахи.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Внутрішній шар панцира кістковий, а зовнішній утворений жорсткою роговою тканиною. Обидва шари складаються із великої кількості щільно прилягаючих одна до одної частинок. Кісткові елементи називаються пластинками, а рогові – щитками. Велика міцність панцира частково забезпечується тим, що межі між внутрішніми пластинками та зовнішніми  	щитками не співпадають.
Черепахи-ахи-ахи!!!
В міру збільшення розмірів черепахи по краях кожного щитка наростає рогова речовина. Якщо ріст переривається періодами сплячки, на щитках стають добре помітні річні кільця, які дозволяють оцінити вік особини.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Шлюбний період починається із специфічних форм поведінки: самець штовхає самку, ніжно її покусує, а деякі види можуть  голосно ворчати. Самці деяких черепах демонструють ніжні почуття  особливим способом: пливучи задом наперед та приваблюючи за собою самку, вони погладжують або постукують її по морді довгими       кігтями своїх передніх лап.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Спарювання може відбуватися і на землі, і у воді. Статевий орган, який захований біля основи хвоста, витягується через отвір клоаки. Самки деяких видів черепах можуть довго зберігати сперму, тому одне спарювання дозволяє їм протягом декількох наступних  років відкладати запліднені яйця. Кількість яєць з кожним роком зменшується, поки не буде отримана нова порція.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Яйця черепах овальні або округлі, білі або майже білі. Самки закопують їх в грунт на глибину, яка не перевищує довжини задніх ніг, або ж ховають їх в купі гниючих рослин. Ці місця повинні добре освітлюватися.  В рік буває одна кладка, але у деяких морських черепах може досягати семи за один сезон розмноження. Яєць у кладці в залежності від виду від 		одного до 200.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Період вилуплення – найнебезпечніший у житті черепах: в цей час численні вороги  ласують їхніми смачними яйцями та м’якотілими малятами. Люди також полюбляють поживні черепаші яйця, тому й збирають їх масово.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Хижі ссавці викопують кладки черепах, а морські птахи хапають черепашат, які спішать до води. Потрапивши у воду, малята стають здобиччю ненажерливих риб. Для затвердіння панцира тваринам необхідно різний час, але не менше кількох місяців. Після цього черепахи стають недоступними для хижаків.
Черепахи-ахи-ахи!!!
Черепахи-ахи-ахи!!!
Черепахи-ахи-ахи!!!
Черепахи-ахи-ахи!!!
Черепахи-ахи-ахи!!!
Черепахи-ахи-ахи!!!


title: Цікаво про птахів

text:
,
,,,
,,
,,
,
,
,
,,,
     ,,,
,
_________________
,,,
,
,,
,,
,,,
,
,,,
,
,,
,,


Робота
Учениці 11-А класу
Брильової Дарини
Чарльз Дарвін. Внесок науковця в розвиток екологічної науки
Чарльз Дарвін жив в епоху бурхливого суспільного розвитку, коли природознавство було на підйомі і в науці здійснювалися важливі відкриття. Він народився 12 лютого 1809 в Шрусбері (Великобританія). Чарльз не мав систематичної біологічної освіти (два роки навчався на медичному факультеті в Едінбурзі, а потім впродовж трьох років - у Кембріджському університеті, де в 1831 р. закінчив богословський факультет), але дуже захоплювався природничими науками.
Наприкінці 1831 року по закінченні університету почалася п'ятирічна кругосвітня подорож Дарвіна на експедиційному судні королівського флоту "Бігл". Ця подорож була важливою подією в житті Чарльза, справжньою школою для нього. Інтенсивно працюючи як геолог, палеонтолог, зоолог і ботанік, він зібрав величезний і дуже цінний науковий матеріал, який зіграв виняткову роль в розвитку еволюційної ідеї.
За час подорожі Дарвін побував на острові Тенеріфе, островах Зеленого Мису, побережжя Бразилії, в Аргентині, Уругваї, на Вогняній Землі, в Тасманії, на Кокосових островах і зробив велику кількість спостережень. Йому належить низка цікавих палеонтологічних знахідок.
Острів Тенеріфе
Кокосові острови
. Проаналізувавши численні факти, Дарвін прийшов до висновку, що вимерлі і нинішні тварини мають спільне походження, але останні істотно змінилися. Причиною цього могли бути зміни, які відбувалися з часом на земній поверхні. Вони ж могли бути і причиною вимирання видів, останки яких знаходять в земних пластах.

Особливо цінний матеріал Чарльз Дарвін зібрав на островах Галапагоського архіпелагу. Дарвіна особливо вразила своєрідність фауни і флори Галапагосів. На архіпелазі зустрічається порівняно небагато видів, але для більшості з них характерна велика кількість особин.
Конолофи зустрічаються лише на островах Галапагоського архіпелагу
Дарвін зібрав 26 видів наземних птахів, причому всі вони за винятком одного, зовсім унікальні і більше ніде не зустрічаються! Дарвін довів, що особливості будови дзьоба залежать від характеру їжі цих птахів (насіння рослин, комахи і т.п.).

Перебування Чарльза Дарвіна на Вогняній Землі і зустріч з тубільцями навели його на сміливу думку про тваринне походження людини.
Вивчення структури коралових рифів було основою для розробки Дарвіном теорії утворення коралових островів.

Після повернення з подорожі 2 жовтня 1836 року Дарвін детально обробляє і публікує зібрані геологічні, зоологічні і інші матеріали і працює над розробкою ідеї історичного розвитку органічного світу яка зародилася ще під час подорожі. Понад 20 років настирливо розвиває і обґрунтовує він цю ідею, продовжує збирати і узагальнювати факти, особливо з практики рослинництва і тваринництва.
У 1837 році Дарвін почав вести щоденник, в який заносив дані про породи домашніх тварин і сорти рослин, а також свої міркування про природний відбір. У 1842 році написав перший нарис про походження видів.
В 1859 році Дарвін опублікував працю "Походження видів шляхом природного відбору, або Збереження порід в боротьбі за життя", де показав мінливість видів рослин і тварин, їх природне походження від більш ранніх видів. У 1868 році Дарвін опублікував свою другу працю - "Мінливість домашніх тварин і культурних рослин", до якої увійшло безліч прикладів еволюції організмів.
У 1871 році з'явилася ще одна важлива праця Дарвіна - "Походження людини", де Дарвін привів аргументи на користь тваринного походження людини. Епохальна праця Ч.Дарвіна сім разів перевидавалася за життя автора, він швидко став відомий ученим інших країн і був перекладений на більшість європейських мов.

Як цілісне матеріалістичне вчення Дарвінізм здійснив переворот в біології, підірвав позиції креаціонізму і віталізму, здійснив величезний вплив на природничі і суспільні науки, культуру в цілому.

Проте ще за життя Дарвіна, разом з широким визнанням його теорії, в біології виникли різні течії антидарвінізму, що заперечували або різко обмежували роль природного відбору в еволюції і висували як головні сили, що приводять до видоутворення, інші чинники. Полеміка щодо основних проблем еволюційного вчення продовжується і в сучасній науці.


title: "Членистоногі"

text:
Членистоногі
Підготувала
Петрухно Юлія

Членистоно́гі (Arthropoda, від грец. ἄρθρον — суглоб та πούς, родовий відмінок ποδός — нога) — тип первинноротих тварин, що включає комах, ракоподібних, павукоподібних та багатоніжок.Відомо 2 млн видів членистоногих,в Україні 45 тис.
Біологічна класифікація
Домен: 	Ядерні (Eukaryota)
Царство: 	Тварини (Animalia)
Тип: 	Членистоногі (Arthropoda)
Latreille, 1829
Підтипи

    Трилобітоподібні (Trilobitomorpha)
    Хеліцерові (Chelicerata)
    Багатоніжки (Myriapoda)
    Ракоподібні (Crustacea)
    Шестиногі (Hexapoda)

Членистоногі мають багато спільного з кільчастими червами, особливо з поліхетами. Проте через ряд ароморфозів вони досягли вищого ступеня диференціації тканин та органів, перш за все нервової системи й органів чуття; деякі групи мають складну поведінку, яка виявляється в піклуванні про потомство, здатності до складної будівельної діяльності, суспільному житті й навіть мові (наприклад, у вищих перетинчастокрилих).Як і кільчаки, членистоногі — метамерні тварини. їхнє тіло складається з ряду сегментів, проте метамерія членистоногих різко гетерономна. Групи подібних сегментів об'єднуються у відділи тіла — тагми. Найчастіше виділяються три тагми: голова, груди, черевце. У павукоподібних голова злита з грудьми в єдину тагму — головогруди; у трилобітів і багатоніжок є всього дві тагми — голова і тулуб. Особливе значення має процес цефалізації — утворення голови — тагми, де сконцентровані органи чуття (вусики, очі) та первинної переробки їжі (ротовий апарат).
Морфологія
Голова складається з головної лопаті, або акрона, та кількох передніх сегментів. На думку більшості вчених, акрон гомологічний простоміуму кільчастих червів. Голова членистоногих має 6 сегментів. Кількість сегментів, котрі входять до складу грудей і черевця, яке закінчується анальною лопаттю, або тельсоном (гомолог пігідія), різко коливається, проте в межах типу спостерігається тенденція до стабілізації та зменшення їх кількості. У результаті тагматизації об'єднується і внутрішній вміст сегментів; одні органи розростаються за рахунок інших рівноцінних органів. Зокрема, спостерігається концентрація гангліїв нервової системи в головний мозок.

Характерною ознакою членистоногих, від якої походить назва типу, є будова їхніх кінцівок. Вони складаються з окремих члеників, що рухомо з'єднані між собою суглобами, утворюючи багатоколінні важелі, здатні до складних і точних рухів. Відповідно до тагматизації тіла членистоногих відбулася й спеціалізація їхніх кінцівок. На голові знаходяться кінцівки, що виконують чутливу функцію — антени (одна або дві пари), решта кілька пар кінцівок перетворилися на ротові органи, що беруть участь у захопленні, утриманні та подрібненні їжі (верхні та нижні щелепи або хеліцери та частково педипальпи). Кінцівки грудної тагми виконують в основному локомоторну функцію (плавання, повзання, ходіння, бігання, стрибання), хоча до цих функцій іноді додаються й інші (дихальна, чутлива). Кінцівки черевця у багатьох груп редуковані. Лише у трилобітів і деяких ракоподібних (клас Malacostraca) вони призначені для плавання; одна-дві пари черевних кінцівок часто спеціалізуються як статеві, що призначені для запліднення та розмноження.

У найповнішому вигляді кінцівка членистоногого складається з основної частини (протоподит), від якої відходять дві гілки: зовнішня (екзоподит) та внутрішня (ендоподит), крім того, у водяних форм є зябровий відросток (епіподит). У первинно водяних членистоногих (наприклад, ракоподібних) деякі кінцівки зберігають двогіллясту будову; в більшості ж кінцівок одна з гілок редукується, і вони стають одногіллястими (наприклад, ноги у Шестиногих та Багатоніжок).

Важливою особливістю членистоногих, яка відрізняє їх від кільчастих червів і обумовлює основні риси їх організації, є наявність твердої кутикули, що виконує не тільки захисну функцію, а є також зовнішнім скелетом (екзоскелетом), до якого прикріплюються м'язи.До складу кутикули входять білки, амінокислоти, ліпіди, глікопротеїди, феноли, пігменти, вода (до 40%). Проте найхарактернішим компонентом кутикули членистоногих є хітин. Це високомолекулярний полісахарид, мономером якого є глюкоза. Він нагадує глікоген або целюлозу, але на відміну від цих сполук кожна молекула мономера через групу NH зв'язана з ацетильною групою О=С—СН3. Його хімічна назва — полі-N-ацетил-d-глюкозамін. У членистоногих хітин представлений не в чистому вигляді, а як сполука з білком артроподином (насправді це кілька білків), який з хітином утворює нерозчинний комплекс.У кутикулі членистоногих є ділянки, вкриті товстою, твердою кутикулою, нездатною до розтягнення (склерити), і м'якою, еластичною, розтяжною (мембрани). Чергування цих ділянок і зумовлює рухливість тіла та його придатків. Найчастіше в кожному сегменті (крім головних) є чотири склерити: спинний (тергіт), черевний (стерніт) та пара бічних (плеврити), з'єднані рухомо еластичними мембранами. У кінцівках членики вкриті твердою кутикулою, а зчленування — мембраною, що дозволяє їм рухатися один відносно іншого. Існує ще й внутрішній скелет — вирости склеритів усередину тіла. До них кріпляться м'язи. Кутикула не тільки вкриває все тіло членистоногого, а й вистилає передню та задню кишки, а також трахеї у трахейнодишних.
Покриви тіла
Мускулатура членистоногих не утворює суцільного м'язового мішка, а представлена окремими пучками, що з'єднують між собою рухливі ділянки кутикулярного скелету — склерити, або членики кінцівок. Мускульні пучки прикріплюються до внутрішніх виростів кутикули. У членистоногих виникає новий тип руху — з опорою на зовнішній скелет, а не на шкірно-м'язовий мішок, як у червів. Майже вся мускулатура членистоногих, за винятком деяких м'язів внутрішніх органів, поперечносмугаста. Це надає їм певної переваги, оскільки поперечносмугасті м'язи скорочуються швидше, ніж гладенькі. Завдяки такій будові локомоторного апарату членистоногі здатні до дуже швидких (відносно їхніх розмірів) і різноманітних рухів, а деякі з них (більшість комах) — і до польоту.
Мускулатура
Порожнина тіла членистоногих змішана. Під час ембріонального розвитку в них, як і в кільчастих червів, закладаються парні целомічні мішки, що мають метамерну будову. Пізніше стінки целомічних мішків руйнуються, розпадаючись на окремі клітини, а целомічні порожнини зливаються із залишками первинної порожнини тіла, утворюючи змішану порожнину тіла — міксоцель, що не має власної клітинної вистилки. Це система лакунарних або щілиноподібних порожнин між внутрішніми органами. Із мезодермальних клітин стінок целомічних мішків згодом утворюються мускулатура, клітини крові, жирове тіло та інші мезодермальні утвори. У міксоцелі циркулює рідина, що зветься гемолімфою. Вона є одночасно і порожнинною рідиною, і кров'ю.
Порожнина тіла
Травна система членистоногих складається з трьох відділів: ектодермальної передньої, ентодермальної середньої та ектодермальної задньої кишки. Кожен із цих відділів, у свою чергу, диференціюється залежно від типу живлення. Характерною рисою травного тракту членистоногих, яка відрізняє їх від інших типів тварин, є перетворення кінцівок передніх сегментів тіла на ротові, призначені для утримання й механічної переробки їжі. У ряді випадків додатково до ротового апарата в передній кишці є особливий відділ для механічної обробки їжі (жувальний шлунок Malacostraca або м'язовий шлунок комах). Часто передня кишка служить і для тимчасового зберігання їжі — воло (анатомія) метеликів, бджіл. У більшості наземних членистоногих до передньої кишки відкриваються слинні залози. У середній кишці з'являються різноманітні вирости, що збільшують її поверхню (печінкові вирости ракоподібних та павукоподібних, пілоричні придатки комах). У середній кишці та її придатках відбуваються основні процеси травлення та всмоктування. Задня кишка, особливо в наземних членистоногих, також диференціюється на відділи, що виконують різні функції; найважливішою серед них є всмоктування води з екскрементів і повернення її в гемолімфу. Це необхідно для збереження води в організмі. Функцією кишечнику наземних членистоногих є також осморегуляція та видалення з організму продуктів дисиміляції, для чого призначені спеціальні трубчасті вирости задньої ділянки середньої кишки (у павукоподібних) або передньої частини задньої кишки (у комах та багатоніжок) — мальпігієві судини.
Травна система
Видільна система
Видільна система первинноводяних форм (ракоподібні, мечохвости) представлена видозміненими парними целомодуктами, які мають різні назви залежно від їх розміщення (антенальні, максилярні, коксальні залози). У наземних членистоногих замість них цю функцію виконують мальпігієві судини разом із заднім відділом кишечника, в який вони відкриваються. Мальпігієві судини всмоктують розчинені у воді продукти обміну, переробляючи їх у нерозчинні речовини, а в задній кишці відбувається зворотне всмоктування води і деяких корисних речовин та повернення їх у порожнинну рідину.
Кровоносна система
Кровоносна система членистоногих незамкнена і частково редукована. У ній залишаються лише головні судини — спинна, іноді черевна та деякі бічні, капілярів немає. З'являється серце. Усі артерії відкриваються в порожнину тіла.
Дихальна система.
    Органи дихання членистоногих різноманітні. Дуже дрібні членистоногі, які мають тонкі покриви й живуть у воді або в дуже вологих місцях, можуть дихати всією поверхнею тіла. У великих водяних членистоногих органами дихання є зябра — це видозмінені кінцівки або їхні частини (епіподити). У наземних членистоногих органами дихання є легеневі мішки, які також вважають видозміненими кінцівками (у павукоподібних), та трахеї (у частини павукоподібних, багатоніжок і комах). Легеневі мішки — це глибокі мішкоподібні вгини зі складчастими стінками, що відкриваються назовні вузькими щілинами. Трахеї — тонкі, найчастіше розгалужені трубочки, що відкриваються назовні маленькими отворами, а всередині тіла обплітають усі внутрішні органи, доносячи кисень навіть до окремих клітин.

Нервова система
Нервова система членистоногих складається з надглоткового ганглія, або головного мозку, навкологлоткових конектив і черевного нервового ланцюжка. Будова надглоткового ганглія дуже складна. Він має три відділи: передній (протоцеребрум), середній (дейтоцеребрум) та задній мозок (тритоцеребрум). Найскладнішу будову має протоцеребрум. У черевному нервовому ланцюжку часто спостерігається концентрація гангліїв і утворення складніших гангліїв. У деяких випадках усі ганглії зливаються в єдиний синганглій, як у краба або кімнатної мухи.
Органи чуття
Більшість членистоногих мають добре розвинені органи чуття (дотику, хімічного чуття, рівноваги, зору). Очі членистоногих бувають двох типів — прості, що мають одну лінзу, й складні, або фасеткові, до складу яких входить велика кількість, інколи кілька тисяч, вічок, або оматидіїв, що щільно прилягають одне до одного. Кожен оматидій сприймає тільки одну точку предмета, що знаходиться перед ним, у результаті чого фасеткове око дає зображення, що складається з безлічі окремих точок, тобто мозаїчне. Фасеткові очі характерні для мечохвостів, більшості ракоподібних і комах, а також для викопних трилобітів.
Статева система та розмноження
Членистоногі розмножуються лише статевим шляхом. Більшість їх — роздільностатеві, хоча відомі й гермафродити. Часто присутній виразний статевий диморфізм — зовнішня відмінність самиць і самців. Запліднення внутрішнє або сперматофорне — за допомогою одягнених оболонкою пакетів сперми (сперматофорів), які самець вводить у статеві отвори самиці чи підвішує до них.
Онтогенез
Яйця дуже багаті на жовток, який оточує ядро яйцеклітини. Тому дробіння в них поверхневе й неповне. Воно зосереджене на певній ділянці поверхні яйця, що зветься зародковою смужкою. Членистоногим характерна ембріонізація розвитку, ранні етапи його проходять під захистом оболонки яйця. З яйця виходить личинка, тіло якої вже складається з кількох сегментів. Якщо після цього продовжується утворення нових сегментів, то такий тип розвитку зветься анаморфозом; якщо ж тварина вилуплюється з яйця з повним числом сегментів — епіморфозом. У деяких членистоногих розвиток прямий: з яйця виходить цілком сформована особина, але меншого розміру.
Ріст і зміна форми тіла членистоногих утруднюються через щільну нерозтяжну кутикулу, тому їх постембріональний розвиток супроводжується періодичними линяннями, коли стара кутикула скидається і замінюється новою. У той короткий період, коли нова кутикула м'яка, збільшуються розміри тіла. Линяння здійснюються під контролем нейроендокринної системи.

☺Дякую за увагу☺


title: Бура жаба

text:
Бурі жаби
Клас Земноводні

Поширення
	Ареал роду займає значну частину Євразії (від Іберійського півострова на заході до Японії включно на сході). Місця перебування бурих жаб пов'язані з лісовими ділянками. У фауні України водяться три види цього роду:  трав'яна жаба, прудка   жаба та гостроморда жаба.
	Істотна мінливість, широкий ареал, багатовекторні еволюційні події, що відбувалися протягом мільйонів років, — усе це сформувало вкрай заплутану картину систематичних відношень у групі. Вагомою причиною цьому стали як суто технічні труднощі у зборі матеріалу для таксономічних порівнянь на такій величезній території, так і суб'єктивні фактори, пов'язані з використанням тих чи інших методів та підходів.
 Проблеми систематики
	З’являються бурі жаби в березні, віддають перевагу широколистим лісам. Зимують як у водоймах, так і на суші. У зовнішності переважають світло-коричневі чи бурооливкові тони, наявні спинно-бокові складки. Від ніздрів і через область очей та барабанних перетинок                 ідуть коричневі смуги.
Особливості біології
	Для бурих жаб характерне переважання в забарвленні коричневих тонів, розвиток темних скроневих плям, що починаються вузькими смужками від кінчика морди та йдуть з кожного боку голови через область ніздрів, очей       та барабанних перетинок.
Забарвлення
	Спинний бік може характеризуватися розвитком кількох типів візерунка, які зазвичай класифікують, як наявність серединної смуги — S, плямистість , напівкрапчатість  та брак візерунка «чиста», «одноколірна».
Візерунок тулуба
На 100 м зустрічаються 1-2 жаби, а під час нересту — 3–8 особин. Чисельність зменшується при трансформації біотопів, зменшенні місць для розмноження та їх забрудненні.
Чисельність
	Живляться  бурі жаби як сухопутними так і водяними тваринами (черви, молюски, комахи, павуки). Поїдають молодь інших земноводних та власну молодь. 95% у живленні становлять наземні корми. Пуголовки живляться детритом, водоростями, вищими рослинами.
	Ікру жаб поїдають планарії, хижі водяні комахи, тритони, кумки та жаби інших видів.  Включають їх у свій раціон  також риби, змії, птахи та ссавці.
Живлення
	Прудка жаба та Трав'яна жаба характеризуються 26-хромосомним каріотипом, Гостроморда жаба— 24-хромосомним. Лабораторні схрещування євразійських видів, у тому числі видів фауни України  показали наявність між ними різних форм.
Генетика


Числівники - які вони бувають?


Діагностування вад розвитку людини та їх корегування


title: Біологія

text:
Презентація на тему:  Вітаміни.

  Вітамини – біологічні активні речовини, які діють в дуже малій кількості.
Вітаміни
 Трішки історії…

 Вітаміни відкрив
 М.І. Лунін у 1880 році.
Вперше штучно синтезував вітамін польський біохімик  Казимир Функ у 1911 році.
     Через рік він придумав і назву - від латинського "vita" - "життя".

Зараз відомо близько 50 видів вітамінів.

Значення вітамінів.
Входять до складу ферментів..
Впливають на обмін речовин.
Впливають на ріст та розвиток  організму.
Підвищують опір організму до несприятливих факторів середовища.
ВОДОРОЗЧИННІ
(С, гр.В, РР)

ЖИРОРОЗЧИННІ
( А, Д, Е, К )

КЛАСИФіКАЦіЯ

 Вітаміни рослинного та тваринного походження  надходять до організму в мікроскопічних   дозах.

      Види  вітамінної  недостатності

АВіТАМіНОЗ
відсутність в організмі вітаміну

ГіПОВіТАМіНОЗ
нестача вітамінів

Цинга, рахіт,
куряча сліпота,
бері-бері
 Швидка стомлюванність,
Зниження працездатності
Зниження     імунітету
ВіТАМіН

Міститься
в горіхах,
печінці,
 крупах,
м`ясі птахів,
зелені.

тіамін
1,6 мг.

Регулює обмін речовин, кровотворення,
роботу м`язів, активує процеси мозку.
  При авітамінозі –
  захворювання Бері-бері
  (порушення нервової системи, росту,
  слабкість та параліч кінцівок).

Вітаміни  гр.В
В2 -  відсутність вітаміну веде до захворювань
очей, порожнини рота;
В6- відсутність  викликає дерматити -захворювання шкіри.
В12  - потрібний для утворення червоних кров'яних тілець.
        ВіТАМіН

АСКОРБіНОВА К-ТА
Допомагає організму боротися
з інфекціями, краще бачити,
стимулює оновлення клітин.
При авітамінозі - цинга ( запалення
ясен, випадають зуби, слабкість,
стомлюваність, головокружіння).
Міститься
в цитрусових,
солодкому перці,
ягодах,
моркві.
75- 100 мг.

Вітамін  С
    ВіТАМіН

РЕТИНОЛ
Необхідний для  нормального росту
та розвитку епітеліальної тканини.
Входить до зорового пігменту
родопсину. При авітамінозі –
захворювання «Куряча сліпота»
Міститься
в молоці,
 рибі, яйцях,
маслі, моркві,
петрушці,
абрикосах.
0,9 мг.
ВіТАМіН
Відповідає за обмін  кальцію, ріст кісток.
При авітамінозі –
рахіт(деформація кісток,  порушення
нервової системи, слабкість)
Виробляється
в шкірі
під дією УФП,
 міститься
 в яєчному жовтку,
рибному жирі, ікрі ,
маслі.

КАЛЬЦИФЕРОЛ
2,5 мг

Вітамін  D
Гіпервітаміноз
Гіпервітаміноз виникає при надмірному вживанні вітамінів.
Проявляється у вигляді інтоксикації організму.
Особливо токсичні великі дози водорозчинних вітамінів, тому що вони накопичуються в організмі.
                         Добова норма вітамінів
Вплив різних факторів на структуру вітамінів.
1. При дії високої температури в м`ясі втрачається до 60% вітамінів групи В.
2. Під час термічної обробки овочів руйнується до 20% вітамінів группи В та до 50% вітаміну С.
3. Вітамін С руйнується на повітрі.
Підведемо підсумки
Вітаміни – це біологічні активні речовини, що входять до складу ферментів.
Прискорюють процеси обміну речовин.
Підвищують розумову та фізичну працездатність.
Підвищують імунітет до захворювань.
Впливають на ріст та розвиток  організму.

1
2
4
3
1. Авітаміноз приводить до захворювання на цингу.
Тест «Вітаміни»
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
2. Авітаміноз приводить до захворювання «курячою сліпотою».
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
3. Відсутність викликає параліч нервової системи, хворобу «бері – бері».
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
4. Відсутність викликає рахіт.
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
5. Який вітамін синтезується в шкірі під дією сонячного світла?
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
6.У моркві міститься  багато каротину, потрібного для синтезу вітаміну…
А
В12
 В2
С
Д
В1
В6
Будьте      здорові!

Презентацію виконала учениця 8 класуШкурко Дар`я


БІОХІМІЯ МОЛОЧНОЇ ЗАЛОЗИ І МОЛОКА (1)


частини світового океану


Червона книга України


title: "Чарльз Дарвін. Життєвий шлях"

text:
Виконала:
Учениця 11 класу
Філологічного профілю
Лисенко Анна
Чарльз ДарвінЖиттєвий шлях.
Чарлз Дарвін народився 12 лютого 1809 року в Шрусбері, графство Шропшир, в родовому маєтку Маунт Хаус П'ятий із шести дітей заможного лікаря та фінансиста Роберта Дарвіна і Сьюзанн .До того часу, як він вступив у денну школу 1817 року, восьмирічний Дарвін уже долучився до природної історії та колекціонування. У цьому році, в липні, помирає його мати. З вересня 1818 року він разом зі старшим братом Еразмом відвідував найближчу Англіканську школу. Перед тим як відправитися зі своїм братом Еразмом до університету Единбурга, влітку 1825 року, він був асистентом-учнем та допомагав батькові в його медичній практиці, надаючи допомогу біднякам Шропшира.
Дитинство
Дарвін вивчав в Единбурзькому університеті медицину. Під час навчання він виявив, що лекції нудні, тому залишив медицину. Замість цього він вивчав таксидермію у Джона Едмонстоуна, який отримав свій досвід, супроводжуючи Чарлза Ватертона під час експедиції в дощові ліси Південної Америки.
У наступному році, будучи студентом кабінету природної історії асистував Роберту Едмонду Гранту в його дослідженнях анатомії та життєвого циклу морських безхребетних.. Другого року перебування в Единбурзі Дарвін відвідував курс натуральної історії Роберта Джемсона, який охоплював геологію, включаючи полеміку між нептуністами та плутоністами. Однак тоді Дарвін не відчував пристрасті до геологічних наук, хоча отримав достатню підготовку, щоб розумно судити про цей предмет. У цей час він вивчив класифікацію рослин і брав участь в роботі з великими колекціями в Університетському музеї, одному з найбільших музеїв Європи того періоду.
Единбурзький період життя 1825–1827
Батько Дарвіна, дізнавшись, що син закинув вивчення медицини, був роздратований і запропонував йому вступити до Кембриджського християнського коледжу та отримати сан священика Англіканської церкви.[7] За словами самого Дарвіна, дні, проведені в Единбурзі, посіяли в ньому сумніви в догматах англіканської церкви.[5] У цей час він старанно читає богословські книги і врешті переконує себе в прийнятності церковних догматів і готується до вступу. Під час навчання в Единбурзі він забуває деякі основи, необхідні для вступу на теологію, займається з приватним викладачем в Шрусбері і поступає в Кембридж після різдвяних канікул на початку 1828 року.
Кембриджський період життя 1828–1831
У кінці 1831 року почалась п'ятирічна кругосвітня подорож на кораблі «Бігль». Ця подорож була важливою подією у житті Дарвіна, справжньою школою для нього. Інтенсивно працюючи як геолог, зоолог, ботанік, він зібрав величезний і дуже цінний науковий матеріал, який відіграв виняткову роль у розвитку еволюційної ідеї. Геологічні спостереження на океанічних островах у Південній Америці, Кордильєрах та інших місцях підтвердили думку Чарлза Лайєла про постійну зміну поверхні Землі під впливом зовнішніх і внутрішніх причин. Зіставляючи різні факти, Дарвін приходить до висновку, що вимирання видів тварин і рослин минулих епох не можна пояснити якимись «великими катастрофами».
Дарвіну належить ряд цікавих палеонтологічних знахідок.
Навколосвітня  подорож
29 січня 1839 року Дарвін одружився зі своєю кузиною Еммі Веджвуд. Церемонія одруження була проведена в традиціях Англіканської церкви та відповідно до унітаріанських традицій. Спочатку пара жила на Ґовер Стріт у Лондоні, потім 17 вересня 1842 переїхала в Даун (графство Кент). У Дарвіна було десятеро дітей, троє з яких померли в ранньому віці. Багато хто з дітей та онуків самі досягли значних успіхів.
Особисте життя


title: Дизентерійна амеба

text:
Дизентерійна амеба
Підготував:
Студент 2-Б л/с
Кравченко Богдан
Дизентерійна амеба - вид паразитичних найпростіших класу саркодові. Постійний паразит людини, збудник АМЕБІАЗУ( Амебної дизентерії).
Entamoeba histolytica
Морфологія: паразит існує у трьох формах.
Життєвий цикл : паразитує тільки в людини.
 Механізм передачі -  фекально-оральний.
Локалізація: просвіт товстої кишки, переважно сліпа і сигмоподібна кишки.
Головне ураження при амебіазі — типові великі виразки в товстій кишці.
Лікування


title: Черешня

text:
Презентація на тему «Черешня»

Дерево черешні
Дерево черешні
Черешня або Вишня пташина  - деревовидна рослина із родини Розові, до 10 м і вище, інколи зустрічаються дерева понад 30 м, наприклад, в лісах під Києвом.
Вишня пташина - найдавніша із форм вишні.
Вважають, що вона була відома уже за 8000 р. до н. е. в Анатолії та Європі - на території сучасних Данії та Швейцарії.

черешня
історія назви
Невелике містечко Керасунт між Фарнакією і Трапезундом  прославилося вишнями. Саме там їх вперше зустріли римляни, давши назву «керасунтських плодів» - cerasi. Звідси італійське ciliega, французьке cerise, іспанське cereza, португальське cereja, німецьке Kirsche, англійське cherry,  російське «черешня».
Характерною особливістю черешні є наявність пагонів двох типів: брахібласти і ауксібласти.
Кора у молодому віці коричневого, червонуватого або сріблястого кольору, з численними смугами, тривалий час покрита коричневими сочевичками, а іноді може лущитися поперечними тонкими плівками.
Пагони черешні
Черешневі Бруньки
Для черешні характерні три типи бруньок:
генеративні;
вегетативні;
 змішані.
 Вони відповідно розміщуються на плодових і ростових пагонах.
Листок  черешні
Листя коротко загострені, обернено-яйцевидної, подовжено-яйцевидної або еліптичної форми, пилчасті, злегка зморшкуваті.
Черешки з двома залозками біля основи пластинки, довжиною до 16 см.
Цвіт черешні
Будова квітки черешні
Будова квітки черешні традиційна для родини: вона правильна, 5-пелюсткова, тичинок безліч, маточка одна.
запилення черешні

Для запилення квіток потрібна посадка не менше 2-3 дерев.
плід
Плід - солодка, куляста або злегка серцеподібна чорна, жовта або червона кістянка, у дикорослих дрібніша, ніж у культурних, до 2 см в діаметрі. Плоди черешні мають до 17 % цукру та до 1,1 % органічних кислот
Цвіте черешня в кінці березня - початку                       квітня, плодоносить з другої половини травня.
плід
Плоди черешні містять органічні кислоти, цукри, (фруктозу, глюкозу), вітаміни С, А, B1, B2, Е, РР, мікроелементи (Fe), макроелементи (K, Ca, Mg та інші), пектинові речовини,  а також антоціани – речовини із групи флавоноїдів.
Плоди черешні високо ціняться за приємний солодкий смак. Їх використовують у свіжому вигляді; вони придатні також для різних видів переробки: отримання соків, компотів, плодового вина, варення та джемів.

Дозрівання плоду
    Дозрівання плодів триває  два-три тижні
Черешня-медонос
    Черешня - цінний квітнево-травневий медонос, що дає бджолам нектар, пилок-обніжжя і клей-прополіс.
Медопродуктивність досягає 35 кг з гектара насаджень.
Черешня в медицині
Сучасна медицина визнає за черешнею немало лікувальних властивостей.  Завдяки багатому набору вітамінів та мікроелементів, черешня рекомендується як протинабряковий, судиннозвужуючий,                жовчогінний,  сечогінний засіб.
 Особливо корисна вона при                                ревматичних захворюваннях.
Черешня


title: Екологія сучасності

text:
Екологія сучасності
Семестрова робота
Екологія сучасності
Екологія сучасності
 Україна належить до країн з                            високим рівнем негативних                                екологічних наслідків виробничої                        діяльності, у зв'язку з чим                             проблема охорони навколишнього середовища і раціонального                      використання природних ресурсів                          набуває першорядного значення.
 Проблема охорони навколишнього середовища зумовлена історичними та екологічними факторами розвитку економіки.
 Ще не так давно ми раділи новим         здобуткам індустріалізації. Густий                                   чорний дим над заводськими тру -                                бами або повалені бульдозером                                  дерева під новий будівельний                                 майданчик сприймалися як символи                                    технічного прогресу, а перші хімічні                                     та металургійні промислові гіганти                                 викликали ейфорію. Прозріння наступило в останні 25-30 років. І тепер фабричний дим - це вже забруднювач атмосфери, а шкідливі токсичні викиди продукції хімічної промисловості становлять глобальну проблему, яка потребує негайного вирішення.
Екологія сучасності
найбільш гостро постали                            екологічні проблеми у              високоурбанізованих                                       районах з розвинутою                                     важкою промисловістю,                                               де негативний вплив                                               діяльності людини на                                       навколишнє середовище став значним, а в багатьох випадках забруднення повітря. саме до таких територій і належить значна частина україни.
Екологія сучасності
Основними забруднювачами атмосфери є промислові підприємства.
Екологія сучасності
 Повітря забруднюють майже                                        всі види сучасного транспорту.                                 Всі складові вихлопних газів                                      шкідливі для людського                                              організму, а оксиди азоту до того ж беруть активну участь у створенні фотохімічного смогу. Одна вантажівка або один легковик викидає в повітря відповідно 6 куб.м чадного газу. Забруднюється повітря і пилом гуми з покришок автомобілів і літаків (один автомобіль утворює близько 10 кг гумового пилу).
Екологія сучасності
 В промислово розвинутих країнах основним джерелом забруднення атмосфери є автотранспорт, парк якого безупинно росте. Якщо в 1900 р. на планеті нараховувалося біля 6 тис. автомобілів, а у 2000 р. чисельність світового парку автомашин досягла 500 млн. одиниць.
Екологія сучасності
 Аналіз ситуації показав,                                           що малі річки України                                           забруднені більше, ніж                                              великі. Це пояснюється                                                    не тільки їхньою малою                                             водністю, але й                                                 недостатньою охороною.                                                        Найбільш забруднені                                                Південний Буг, річки                                            Донецької і Луганської областей, Чорноморського узбережжя півдня України.
Екологія сучасності
  Щороку до водоймищ                                           України потрапляє 5 млн.                                      тонн солей і значна частина                                                   стоків від тваринницьких                                               комплексів. Майже половина                                               мінеральних добрив і отруто-                                         хімікатів змивається з полів                                                  у ріки. Рівень очищення води надзвичайно низький. Існуючі очисні споруди навіть при біологічному очищенні вилучають лише 10-40 % неорганічних речовин (40 % азоту, ЗО % фосфору, 20 % калію) і практично не вилучають солі важких металів.
Екологія сучасності
 Забезпечення населення і промисловості прісною водою здійснюється в основному завдяки забору води з річок. У розрахунку на одного жителя припадає 1000 куб.м води місцевого стоку на рік, але забезпечення неоднакове в різних частинах країни. Так, у Західній економічній зоні воно у 7 разів вище, ніж у Південній, та у 3 рази вище, ніж у Східній.
Екологія сучасності
 Непродумані методи                                              інтенсифікації сільського                                                     господарства ведуть до                                                       забруднення земель та                                                      порушення екологічної                                                           рівноваги в природі. З                                                             великого переліку хімічних                                                          речовин, що забруднюють                                                      грунтові угіддя є: кадмій,                                                               ртуть, свинець, цинк, селен,                                                      фтор, радіоактивні речовини, нітрати та інші сполуки, що мають мутагенні, канцерогенні та ембріотоксичні властивості. Забруднювачами також є отрути, патогенні мікроорганізми, інвазії глистів, що потрапляють до ґрунту з господарсько-побутовими стоками.
Екологія сучасності
 Локальне забруднення ґрунтів                           можливе при проведенні геоло-                                    горозвідувальних робіт, коли                                   забруднювачами є нафта, нафто-                                  продукти, газові викиди. Істотне                               джерело забруднення ґрунтів -                                       хімічні засоби захисту рослин,                     меліоранти і мінеральні добрива, що містять важкі метали та інші токсичні речовини. Найнебезпечнішими для ґрунтового покриву є стічні води хімічної промисловості, що містять цинк, хром, ртутні сполуки, свинець, фтор, формальдегіди, метанол, бутан, меланін та інші речовини.
Екологія сучасності
 Стоки коксохімічних заводів                                  містять феноли, роданіди,                                              різні масла. Для шахтних і                                                кар'єрних вод характерний                                            високий вміст суспендованих                                         речовин та мікроелементів.                                           Стоки підприємств харчової                                        промисловості містять біогенні                                 речовини. Міські стоки, а також                                 стічні води тваринницьких комплексів і птахофабрик нерідко забруднені яйцями гельмінтів, кишковою паличкою та іншими збудниками інфекційних захворювань
Екологія сучасності
 Боротьба із забрудненнями                                  ґрунтів як дуже важлива                                         проблема сьогодення вирішу-                                           ється в Україні двома шляхами.                                    Перший з них - профілактичні                                        заходи, які не допускають                                    надходження токсикантів у                                     ґрунт, другий - очищення ґрунту від тих токсичних речовин, що вже потрапили до нього. Адже, грунт - найважливіший ресурс людства. Не буде ґрунту, придатного для одержання продуктів харчування, всі інші людські цінності втратять своє значення.
Екологія сучасності
 Ґрунт - це відновний ресурс,                                      проте його відновлення на                                               два-три порядки дорожче, ніж                                        охорона. Саме тому питаннями                                    охорони ґрунтів повинні володіти                                       всі спеціалісти с\г виробництва.                             Необхідно також докласти                                      значних зусиль спеціалістам в інших галузях народного господарства, тому що руйнування, деградація та забруднення ґрунтів відбувається не тільки на землях с\г використання, а й у лісовому та водному господарствах, при будівництві доріг і міст, видобуванні корисних копалин.
Екологія сучасності
	Що треба зробити?!

- Насадження лісів та парків;
- маловідходне та безвідходне                  виробництво;
- встановлення додаткових                                   фільтрів та очисних споруд;
- використання циркуляційної системи водопостачання та біологічна очистка стічних вод;
- підвищення якості палива, використання дизельного палива та заміна його біопаливом;
- заборона використання етильованого бензину.
Екологія сучасності
Збережемо довкілля! Збережемо природу! Збережемо своє життя!!!
Екологія сучасності


title: Дихання людини. Легені

text:
Дихання людини
Роботу виконала учениця 9-б класу СШ №273
Опятюк Анастасія
 Легені
Дихальна система - відкрита система організму, яка забезпечує газообмін, формування гомеостазу в трахеобронхіальних шляхах, очищення повітря, яке вдихається, від чужорідних часток і мікроорганізмів, а також аналіз пахучих речовин в атмосферному середовищі.
Дихальна система
Дихальна система

Легені
Легені - органи повітряного дихання. Розташовані  в грудній порожнині, відокремленій від черевної порожнини діафрагмою. За допомогою легень здійснюється газообмін між повітрям у порожнині легень і кров'ю, що протікає легеневими капілярами.

Легені
Вигляд легень
Легені людини мають вигляд конуса, основа якого звернена до діафрагми. Вкриті оболонкою - плеврою. Верхівка легень виступає над ключицею в ділянку шиї.
Легені мають:
опуклу реберну поверхню (іноді на легенях є відбитки від ребер);
увігнуту діафрагмальну;
серединну, обернену до серединної площини тіла; ця поверхня називається середостінною.
Долі легень
Легені складаються з часток, розділених глибокими вирізками. Права легеня більша за розміром і за об'ємом, вона має 3 частки, ліва – дві. Це зумовлено тим, що у лівій частині знаходиться серце. Частки легень - окремі, певною мірою ізольовані, анатомічно відокремлені ділянки легень з власним частковим судинно-нервовим комплексом. Частки легень діляться на бронхолегеневі сегменти. В кожному сегменті виділяють кілька дольок.
Середостіння
Всі органи, що розташовані між легенями посередині складають середостіння (mediastinum). На середостінній поверхні легень                                     розташовані їх ворота, куди                                заходить бронх, входять і                                    виходять судини і нерви. На                             внутрішній поверхні лівої                                                          легені є досить глибока                                          серцева ямка, а на передньому                                         краї - серцева вирізка. Основна                                                          частина серця розташована саме                                тут - зліва від серединної лінії.
Схематичне зображення легень людини
1 - Трахея. 2 - Легенева артерія. 3 - Легенева вена.         4 - Альвеолярний хід. 5 – Альвеоли. 6 - Серцева вирізка лівої легені. 7 – Бронхіоли. 8 - Третинні бронхи .                  9 - Вторинні бронхи. 10 - Головні бронхи. 11 - Гортань
Органогенез
Легені людини закладаються на третьому тижні внутрішньоутробного розвитку. На четвертому тижні виникають дві бронхолегеневі нирки, які розвинуться відповідно у бронхи і легені.
Бронхіальне дерево формується від п'ятого тижня до четвертого місяця. На четвертому –п’ятому місяці закладаються дихальні бронхіоли, з'являються перші альвеоли і формуються ацинуси.
До моменту народження кількість часток, сегментів, часточок відповідає кількості цих утворень у дорослої людини.
Вікові зміни легень
Розвиток легень триває і після народження. Впродовж першого року життя бронхіальне дерево збільшується в півтора-два рази. Наступний період інтенсивного росту відповідає статевому дозріванню. Поява нових розгалужень альвеолярних протоків закінчується в період від 7 до 9 років, альвеол - до 15-25 років.
Об'єм легень до 20 років перевищує обсяг легенів у новонародженого у 20 разів.
Після 50 років починається поступова вікова інволюція легенів, яка посилюється у віці понад 70 років.
Захворювання легень
Найбільш поширені захворювання дихальної системи: бронхіальна астма, бронхіт, які можуть давати ускладнення на легені – пневмонія, плеврит.
Органи дихання людини і легені зокрема вражають такі вірусні та бактеріальні захворювання, як грип, гостра респіраторна вірусна інфекція, туберкульоз, сифіліс…
Пошкодження судин грудної стінки може зумовити гемоторакс, а пошкодження легеневої тканини - пневмоторакс.
Розвитку захворювань легенів сприяють куріння, отруєння вихлопними газами, робота на шкідливому виробництві. Зокрема «запилення» легенів призводить до пневмоконіозів.
Визначення раку легень за кольором щік
Дослідники розробили революційний метод виявлення раку легенів. Для цього потрібно посвітити на клітини, узяті зі щоки пацієнта. Диво-техніка називається "парціальна хвильова спектроскопічна мікроскопія".
В основі методу лежить відкриття вчених, які з'ясували, що пацієнти з раком легенів мають ознаки підвищеного поширення хроматину, матеріалу, з якого зроблені хромосоми в клітинах щік. Їх можна виявити, розсіюючи світло. Від хворих і здорових клітин світло відбивається по-різному.
Для підтримання дихальної системи в нормальному стані має значення правильна організація побуту, загартовування, дотримання режиму праці і відпочинку, раціональне харчування. Сприятливо впливають на роботу дихальної системи фізична праця, заняття фізкультурою і спортом. Потрібно вчитися правильно дихати. Для цього треба застосовувати комплекси фізичних вправ, які розвивають дихання.
Бути здоровим!


Джон Кеннеді


title: Цікаво про риб

text:
Цікаво про риб
Робота учениці 8-А класу СШ № 273
Гончарук Марини

Китова акула - найкрупніший вид акул, а також найбільший вид сучасних риб, довжиною 20-30 м і вагою 15 тонн. Учені встановили, що китова акула в середньому живе       150 років.
Яка акула найбільша?

Китова акула
Яких риб більше – кісткових чи хрящових?
До класу кісткових належать 20 тис. видів
До класу хрящових належать тільки 600 видів
Морський кіт
Баракуда
        Акули і скати відкладають усього по декілька ікринок, але кожна з них має захисну оболонку.
Чому одні риби відкладають більше ікри, ніж інші?
  Ікринки інших риб видів риб, що живуть у відкритому морі, позбавлені захисної оболонки, тому їх кількість значно збільшується – до півмільйона.
   Як біолюмінесценція       		  	            допомагає рибалкам ?
  Косяки риб іноді залишають по собі світлий слід, і рибалки цим користуються. Наприклад, рибалки Каліфорнії для лову сардин і анчоуса обирають темні безмісячні ночі, коли косяки риб можна знайти завдяки біолюмінесценції.
Чи мають глибоководні                        риби очі?
  У риб, що живуть на глибинах понад 1800 м, очі часто маленькі або зовсім відсутні. Однак бувають винятки:     у деяких донних видів, що живуть на глибинах 4500 м, очі дуже великі.
Навіщо риби видають звуки?
  Риба-жаба видає звуки боцманської дудки, частіше, у шлюбний період . Інші звуки призначені, мабуть, для попередження косяка про наближення небезпеки.
Риба–жаба
Чи насправді летюча риба літає?
  Виявилося, що летюча риба зовсім не махає під час польоту крилами-плавцями, вона просто планує. Щоб вискочити з води, летюча риба стрімко прямує вгору і б’є по воді хвостом. У повітрі вона рухається зі швидкістю близько 18 м /сек.
Чи є риби , що ходять по дну?
,

	  У риби, що має наукову  назву Bentosaurus, є три плавці, які за багато тисячоліть перетворилися на лапи, схожі на лапи павука .
   На цих лапах бентозаур може не тільки стояти, але й пересуватися стрибками .

-
Чи правда, що дельфіни нападають на акул ?
  Так, дельфіни - кревні вороги акул. Зграя дельфінів оточує акулу, і вони б’ють її своїми могутніми носами доти, поки не відіб’ють їй нутрощі, після чого акула гине.
	  Найважчим є осетер. Зазвичай водяться в прісній воді, але деякі з них, найбільші, значну частину свого життя проводять у морі. У ріках Росії виловлювали особини  завдовжки понад 7,5 м, що важили понад тону.

Яка з кісткових риб найбільша ?
Осетер
Чиї ікринки найбільші?
 Найбільші у світі ікринки в китової акули. Ікринка має в довжину приблизно 30 см і важить у 150 разів більше, ніж куряче яйце .
Китова акула
Чому піраньї такі жорстокі?
  Незважаючи на свої невеликі розміри (30см), ці риби досить ненажерливі і дуже небезпечні. Вони мають тригранні зуби, гострі, мов лезо бритви. Алігатор - і той тікає від них. Зграя піраньї здатна за декілька хвилин від бика залишити лише скелет. Як не дивно, ці рибки – дуже дбайливі батьки. Цікаво те, що деяких видів риб вони не чіпають.
Піраньї
Яким чином акула відшуковує свою жертву ?
   Акули здатні вловлювати звуки, що виходить  від риби, яка б’ється, або від людини, що галасливо пливе, на відстані понад 200 м, що значно перевищує відстань, коли здобич можна побачити.
Хто така фугу?
 У Японії високо цінується національне блюдо під назвою фугу. Готують його з риби-собаки (родина голкочеревих), статеві залози якої надзвичайно отруйні. Тому фугу подають тільки в ресторанах, що мають на це особливий дозвіл.
Чи бувають у риб вуса?
  Вуса має сом, що живе у річках. Іноді його довжина сягає  4,5 м, а вага 330 кг. Відкладають ікру вони на мілководді й охороняють її до тих пір, поки не виведуться мальки.
Сом
Риба-вудильник
  Останнім нашим гостем є глибоководна риба-вудильник. У неї на голові росте своєрідна вудка з ліхтариком на кінці. Ліхтарик світиться у темряві і приваблює довірливих рибок, що пливуть вудильнику прямо в пащу.

Дякуюза увагу!


title: Деградація

text:
Тема уроку: Поняття «деградація природи». Основні причини деградації природних компонентів.
Мета уроку: ознайомити учнів з поняттям «деградація природи», розглянути основні причини деградації природних компонентів. Розширити розуміння цілісності природи та взаємозв’язку між усіма її компонентами.
Питання конференції:
Що таке деградація природи;
Причини деградації природних компонентів;
Роль людини в деградації природних компонентів;
Як потрібно зберігати природні компоненти.

Перш ніж перейти до розгляду головних факторів деградації довкілля, потрібно зрозуміти чому саме виникла така екологічна криза в історичному плані:
· вплив людства на біосферу як звичайного біологічного виду;· надінтенсивне полювання без змін екосистем у період становлення людства;· зміни екосистем внаслідок процесів, що відбуваються природнім шляхом: випасання, посилення росту трав шляхом випалювання тощо;· інтенсифікація впливу на природу шляхом розорювання ґрунтів та вирубування лісів;
Основні фактори деградації довкілля
Деградація довкілля - процес, у результаті якого знижується здатність екосистем підтримувати сталість якості життя.

Причинами деградації навколишнього середовища є механічне, фізичне, хімічне і біологічне види забруднення.

Втручання людини в природні процеси в біосфері, котре викликає небажані для екосистем антропогенні зміни, можна згрупувати за наступними видами забруднень:· інгредієнтне забруднення — забруднення сукупністю речовин, кількісно або якісно ворожих природним біогеоценозам (інгредієнт - складова частина складної сполуки або суміші);· параметричне забруднення пов'язане зі зміною якісних параметрів навколишнього середовища (параметр навколишнього середовища одна з його властивостей, наприклад, рівень шуму, радіації, освітленості);· біоценотичне забруднення полягає у впливі на склад та структуру популяції живих організмів;· стаціальнодеструкційне забруднення (стація — місце існування популяції, деструкція руйнування) викликає зміну ландшафтів та екологічних систем в процесі природокористування.
Деградація водного середовища
Причинами деградації водного середовища є механічне, фізичне, хімічне і біологічне види забруднення, що погіршують хімічний склад води, її прозорість, насиченість природними газами, наявність завислих речовин, змінюють смакові якості, геофізичні і геохімічні властивості. Погіршення якісних параметрів води спричинює негативні явища у функціонуванні водних екосистем.

Щорічно людством використовується в середньому до 6000 км3 води, з них в сільському господарстві близько 3400, промисловості 2200, на господарсько-побутові потреби 400 км3.
Задля охорони водних ресурсів на території України, був введений Водний кодекс України.

Деградація ґрунтів
Причиною деградації ґрунтів є прояв несприятливих природно-антропогенних процесів спричинених неправильною агротехнікою, забрудненням, порушенням структури ґрунту, зниженням родючості, зменшенням вмісту гумусу в ґрунтах.
За історичний час внаслідок вияву прискореної ерозії, дефляції і ін. негативних процесів людство втратило майже 2 млрд. га продуктивних земель.

       Деградація ґрунтів

Для збереження фізичних властивостей ґрунтів (структури, пористості, оптимального водно-повітряного режиму) слід різко скоротити повторність обробітку, перейти на прогресивні форми обробітку і ефективні легкі машини і механізми. Обробіток ґрунту та догляд за посівами повинні бути комплексними, виконуватись повним набором якісних навісних та причіпних знарядь. Безплужний обробіток ґрунту є одним з елементів ефективного обробітку, що покликаний щадити ґрунт, дати можливість відтворюватись цінним властивостям землі. На порядку денному «нульовий обробіток», тобто механічне втручання один раз в кілька років. Технологія нульового обробітку ґрунту вдосконалюється і їй без сумніву належить майбутнє.
Забруднення атмосфери
Основними забруднюючими речовинами, які надходять в атмосферу при спалюванні палива, є тверді частинки (зола, сажа), оксиди сірки (SO2 і SO3), оксиди азоту (N0 і NО2) При неповному згорянні палива в газоподібних викидах можуть накопичуватися оксиди вуглецю (СО), вуглеводні типу СН4, С2Н4, поліциклічні ароматичні вуглеводні, бензопірен (С20 Н12), а також п'ятиокис ванадію (V2O5). Останні дві сполуки відносяться до класу надзвичайно небезпечних. Діоксид (SO2) і триоксид (SO3) сірки є головними компонентами забруднення природного середовища при спалюванні палива.

В Україні та інших державах прийнято закони про охорону атмосферного повітря. З метою скорочення кількості викидів отруйних газів, золи, пилу в атмосферу в 1997 р. на конференції ООН був складений Кіотський протокол «Про зміни клімату». Цим протоколом для кожної держави визначено певну кількість викидів в атмосферу з поступовим її зменшенням. Документ підтримали 119 держав, окрім США і Японії. Україна підписала його в 2004 р.
Зберігаємо природні компоненти та вивчаємо природу рідного краю
Екскурсійна та позакласна робота
Озеленення пришкільної території в рамках акції «Зелене подвір’я»
Відновлюємо деградовані природні комплекси
Висновки
Якщо людина прагне найближчі сто-двісті років залишатися мешканцем на цій планеті, то їй давно потрібно братися за розум і знаходити такі шляхи життєдіяльності, які б не приносили такої шкоди навколишньому середовищу, як вона це робить сьогодні. Тільки при раціональному природокористуванні, різкому зменшенню викидів у атмосферу, грунт, воду можна гарантувати, що екологічна криза буде зупинена і людство матиме шанси на нормальне і гармонійне співіснування з природою.


дифернц


title: "Цікаво про риб"

text:
Цікаво про риб
Робота учениці 8 класу
Загородньої Катерини

Китова акула - найкрупніший вид акул, а також найбільший вид сучасних риб, довжиною 20-30 м і вагою 15 тонн. Учені встановили, що китова акула в середньому живе       150 років.
Яка акула найбільша?

Китова акула
Яких риб більше – кісткових чи хрящових?
До класу кісткових належать 20 тис. видів
До класу хрящових належать тільки 600 видів
Морський кіт
Баракуда
        Акули і скати відкладають усього по декілька ікринок, але кожна з них має захисну оболонку.
Чому одні риби відкладають більше ікри, ніж інші?
  Ікринки інших риб видів риб, що живуть у відкритому морі, позбавлені захисної оболонки, тому їх кількість значно збільшується – до півмільйона.
   Як біолюмінесценція       		  	            допомагає рибалкам ?
  Косяки риб іноді залишають по собі світлий слід, і рибалки цим користуються. Наприклад, рибалки Каліфорнії для лову сардин і анчоуса обирають темні безмісячні ночі, коли косяки риб можна знайти завдяки біолюмінесценції.
Чи мають глибоководні                        риби очі?
  У риб, що живуть на глибинах понад 1800 м, очі часто маленькі або зовсім відсутні. Однак бувають винятки:     у деяких донних видів, що живуть на глибинах 4500 м, очі дуже великі.
Навіщо риби видають звуки?
  Риба-жаба видає звуки боцманської дудки, частіше, у шлюбний період . Інші звуки призначені, мабуть, для попередження косяка про наближення небезпеки.
Риба–жаба
Чи насправді летюча риба літає?
  Виявилося, що летюча риба зовсім не махає під час польоту крилами-плавцями, вона просто планує. Щоб вискочити з води, летюча риба стрімко прямує вгору і б’є по воді хвостом. У повітрі вона рухається зі швидкістю близько 18 м /сек.
Чи є риби , що ходять по дну?
,

	  У риби, що має наукову  назву Bentosaurus, є три плавці, які за багато тисячоліть перетворилися на лапи, схожі на лапи павука .
   На цих лапах бентозаур може не тільки стояти, але й пересуватися стрибками .

-
Чи правда, що дельфіни нападають на акул ?
  Так, дельфіни - кревні вороги акул. Зграя дельфінів оточує акулу, і вони б’ють її своїми могутніми носами доти, поки не відіб’ють їй нутрощі, після чого акула гине.
	  Найважчим є осетер. Зазвичай водяться в прісній воді, але деякі з них, найбільші, значну частину свого життя проводять у морі. У ріках Росії виловлювали особини  завдовжки понад 7,5 м, що важили понад тону.

Яка з кісткових риб найбільша ?
Осетер
Чиї ікринки найбільші?
 Найбільші у світі ікринки в китової акули. Ікринка має в довжину приблизно 30 см і важить у 150 разів більше, ніж куряче яйце .
Китова акула
Чому піраньї такі жорстокі?
  Незважаючи на свої невеликі розміри (30см), ці риби досить ненажерливі і дуже небезпечні. Вони мають тригранні зуби, гострі, мов лезо бритви. Алігатор - і той тікає від них. Зграя піраньї здатна за декілька хвилин від бика залишити лише скелет. Як не дивно, ці рибки – дуже дбайливі батьки. Цікаво те, що деяких видів риб вони не чіпають.
Піраньї
Яким чином акула відшуковує свою жертву ?
   Акули здатні вловлювати звуки, що виходить  від риби, яка б’ється, або від людини, що галасливо пливе, на відстані понад 200 м, що значно перевищує відстань, коли здобич можна побачити.
Хто така фугу?
 У Японії високо цінується національне блюдо під назвою фугу. Готують його з риби-собаки (родина голкочеревих), статеві залози якої надзвичайно отруйні. Тому фугу подають тільки в ресторанах, що мають на це особливий дозвіл.
Чи бувають у риб вуса?
  Вуса має сом, що живе у річках. Іноді його довжина сягає  4,5 м, а вага 330 кг. Відкладають ікру вони на мілководді й охороняють її до тих пір, поки не виведуться мальки.
Сом
Риба-вудильник
  Останнім нашим гостем є глибоководна риба-вудильник. У неї на голові росте своєрідна вудка з ліхтариком на кінці. Ліхтарик світиться у темряві і приваблює довірливих рибок, що пливуть вудильнику прямо в пащу.

Дякуюза увагу!


title: Дихання Людтни

text:
Геометричні Фігури

Фігури на площин-трикутники
Геометричні Фігури

Зміст

Геометричні Фігури
Фігури на площин-чотирикутники

Зміст
Фігури в просторі

Геометричні Фігури

Зміст

Фігури на площин-трикутники
Геометричні Фігури

Зміст
Прямокутний
Рівнобедрені
Рівностороні
Довілні

Геометричні Фігури
Фігури на площин-чотирикутники

Зміст
Чотирикутник
Паралелограм
Ромб
Трапеція

Фігури в просторі

Геометричні Фігури

Зміст
Фігури

Зміст
Рівнобедрені
Рівнобедрений трикутник — трикутник, в якому дві сторони рівні між собою. Рівні сторони називаються бічними, а остання — основою. За означенням, правильний трикутник також є рівнобедреним, але обернене твердження не є правильним.

Зміст

Прямокутний
Прямокутний трикутник — трикутник, один із кутів якого прямий. Прямокутний трикутникзаймає особливе місце в планіметрії, оскільки для нього існують прості співвідношення між сторонами і кутами. Сторони прямокутного трикутника мають власні назви.

Зміст
Рівностороні
Рівносторонній трикутник — трикутник, усі сторони якого рівні. В Евклідовій геометрії всі три кути рівностороннього трикутника також рівні. Тому рівносторонні трикутники є правильними многокутниками і мають назву правильних. Усі кути правильного трикутника дорівнюють 60°

Зміст
Довілні

Зміст
Чотирикутник
Чотирикутник — це частина площини, обмежена простою замкненою ламаною, яка містить чотири (4) ланки. Вона складається з чотирьох (4) вершин (точок) і чотирьох сторін (відрізків), що послідовно їх сполучають. При цьому жодні три з даних точок не повинні лежати на одній прямій.

Зміст
Паралелограм
Параллелогра́мм (др.-греч. παραλληλόγραμμον от παράλληλος — параллельный и γραμμή — линия) — это четырёхугольник, у которого противоположные стороны попарно параллельны, то есть лежат на параллельных прямых. Частными случаями параллелограмма являются прямоугольник, квадрат и ромб.

Зміст
Ромб
Ромб (грец. ρομβος) — це паралелограм, у якого всі сторони рівні.
Ромб, сторони якого утворюють прямий кут, називають квадратом.
Діагоналі ромба перетинаються під прямим кутом. Діагоналі ромба є бісектрисами його кутів.

Зміст
Трапеція
Трапе́ція (лат. trapezium, від дав.-гр. τραπέζιον — «столик») — це чотирикутник, дві протилежні сторони якого паралельні. Паралельні сторони називаються основами трапеції (сторони AB та DC на малюнку). Інші сторони називаються бічними сторонами (сторони AD та CB).

Зміст
Фігури в просторі

Чотирикутник
Трикутник

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники

ПОВОРОТ НА 90
Трикутники


title: "Дослідження впливу косметичних засобів на здоров’я людини"

text:
Дослідження впливу косметичних засобів на здоров’я людини. Склад та якість косметичних продуктів.
Виконала
Учениця 11-А класу ЗОШ №30
Шевченко Анна
Косметичні засоби – це речовини, що використовуються для поліпшення зовнішнього вигляду або запаху людського тіла.
Косметичні засоби
Лікувальні
Профілактичні
Декоративні
Крем від прищів
Тонік для очищення шкіри від забруднень
Лак для нігтів
Склад косметики
«Вудочки»,
на які виробники «ловлять» покупців
Маточне молочко
Речовини, яких НЕ ПОВИННО бути
у ваших косметичних засобах
2-AMINO-4-NITROPHENOL (освітлювач і фарби для волосся)
ACRYLAMIDE (кондиціонери для волосся і зволожувальні креми)
COALTAR (креми та лікувальні шампуні проти лупи)
DIBUTYL PHTHALATE (лаки для нігтів)
TOLUENE (косметика для нігтів)
PHENOLPHTHALEIN (шампуні).
HYDROABIETYL ALCOHOL (гелі для волосся)
2-METHYLOXIRANE (засоби для
вибілювання шкіри і зубні пасти)
LIDOCAINE HYDROCHLORIDE
(зволожуючі та креми після засмаги).
Дякую за увагу


БІОСФЕРА


title: Джміль

text:
Дж-ж-жмелі

Поширення
   Джмелі - перетинчастокрилі комахи середніх і великих розмірів; самка завдовжки від 13 до 28 мм, а самець - від  7 до 24 мм.
   У світі відомо близько 300 видів, які мешкають в Північній Євразії, Північній Америці, Північній Африці, а також у горах деяких інших регіонів.
Особливості будови і фізіології
   Джмелі - холодостійкі комахи. Вони  здатні, швидко і часто скорочуючи м'язи грудей, прискорено розігрівати своє тіло до необхідних 40 C. Це дозволяє їм вилітати рано вранці і збирати перший нектар, коли повітря ще не достатньо прогрілося, і дає джмелям певну конкурентну перевагу перед іншими видами комах.
    Відмінні риси джмелів від інших представників перетинчастокрилих:
- задні гомілки самки зовні блискучі, поліровані, злегка вдавлені, по краях з довгими прямими волосками, які утворюють збірний апарат, так званий "кошик" для збору пилку;
- шостий сегмент черевця самки не сплощений з боків;
- черевце не підігнуте на вершині.
Особливості будови і фізіології
Укуси джмелів
   У джмелів, так само як і у бджіл, є отрута, але, на відміну від бджіл, джмелі жало в жертві не залишають.
Самка джмелів
  Голова самки злегка подовжена, широко заокруглена на потилиці. Верхня губа прямокутна, жали сільноізогнутуі, при зближенні перекриваються, зовнішня їх поверхня з трьома опуклими борозенками, які відокремлюють базальну  частину.
Самець джмелів
   Голова самця трикутна або майже округла, з тонкою пунктировкой, яка особливо помітна на обличчі і тімені. Скапус дорівнює третині або половині довжини джгутика вусиків.
  Геніталії сильно хітинізовані, темно-коричневі.
Гніздо джмелів
  Гніздо джмелі влаштовують у грунті, підстилці, дуплах, кинутих гніздах гризунів або птахів.
Поведінка джмелів
   Джмелі - суспільні комахи. У них є поділ самок на великих, які плодяться, і дрібних безплідних робочих, що виконують усі основні роботи у гнізді.
   Зазвичай у великих джмелиних гніздах буває 100-200, іноді до 500 особин.
Розвиток джмелів
  Личинкових стадій чотири. Личинки розвиваються від 10 до 14 днів, потім вони плетуть шовковий кокон, де будуть окуклюваться. Лялечка розвивається 14 днів. Разом розвиток всіх стадій триває 4-5 тижнів, в залежності від температури навколишнього середовища та достатку їжі.
Екологічна роль та значення
   Джмелі мають господарське значення як запилювачі, їм належить велика роль в запиленні різноманітних польових рослин, особливо конюшини.
   Для запилення овочів у теплицях і оранжереях можуть бути використані джмелині сім'ї.
Походження
   Скам'янілість джмеля - дуже рідкісна знахідка, оскільки такій великій комасі потрапивши в смолу, щоб повністю потім бути оповитим нею і затвердіти в бурштині дуже складно.
   Знахідки вказують на те, що Азія була місцем, де вперше з'явилися джмелі, і до цих пір в цій частині світу мешкає найбільша різноманітність джмелів. Ймовірно, вони поширювалися на захід Азії, через Європу в Північну Америку і зрештою - в Південну Америку.


Червона Книга України Тварини


Чарівниця водиця


title: Довгоп’ят

text:
Робота учениці
8-Б класу сш № 273
Гончарук Марини
Довгоп’ят
Довгоп’ят  - це невеликий ссавець із ряду приматів. Вельми специфічний зовнішній вигляд  створив навколо цього невеликого звірка дещо зловісний ореол.
 Зовні довгоп’яти - це невеликі тваринки, розміри яких не перевищують 16 см, з великими вухами, довгими тонкими пальцями і з дуже маленькою вагою – від 115 г до 160 г. Довгий, близько 30 см, голий хвіст використовується для балансу.
 На мордочці довгоп’ятів наявні мімічні м’язи, завдяки чому вони можуть змінювати вираз обличчя. Це робить цього звірка  ніби “людяним”.
 Шерсть густа і шовковиста від сіруватого до темно-коричневого кольору.
 Кінці пальців утворюють подушечки, необхідні для лазіння по гілках.  На всіх пальцях плоскі нігті, крім 2 і 3, де наявні гострі кігтики, для розчісування хутра.
Очі в порівнянні з людськими пропорціями набагато більші - приблизно як  середнє яблуко.
 Довгоп’яти - активні хижаки, що живляться  комахами, дрібними ящірками, і невеликими птахами.  Вони єдині примати, які вживають тваринну їжу.
 За добу одна тварина може з’їсти  поживи, загальна вага якої складає 10% від маси його тіла.
 Особливо  успішно довгоп’яти розправляються із саранчовими.
 Свою здобич  ці тваринки можуть оглушити стрибком.                                  			Поймавши комаху,                                    			довгоп’ят підносить                                          			її до рота однією або                                       			обома «руками».
  Корінне населення Індонезії і Філіппінських островів пов'язувало безглуздий зовнішній вигляд довгоп'ята з витівками злих духів. Однак і багато наших сучасників, які вперше бачили його в рідному середовищі проживання, залишаються вражені його нестандартною зовнішністю.
 Особливо вразливі туристи  розповідають, що вперше побачивши, як на них не кліпаючи дивляться величезні сяючі очі, а в наступну мить звір розвертає голову майже на 360 градусів і ви дивитеся йому прямо в потилицю, стає, м'яко кажучи, не по собі.  Місцеві  аборигени до цих пір вважають, що голова довгоп'ята існує окремо від тіла.
  Видів довгоп'ятів налічується приблизно вісім. Найпоширеніші - це довгоп'ят банканський і філіппінський, а також окремий вид - довгоп'ят-привид. Живуть ці ссавці на території Південно-Східної Азії, островах Суматра, Борнео, Сулавесі і на Філіппінах, а також на прилеглих територіях.
  У природі довгоп’яти живуть парами або маленькими групками по                                                   вісім-десять                                                    особин. Ведуть                                               нічний спосіб                                            життя. Середня                         тривалість                                     життя близько 10-13 років.
  Вагітність триває близько півроку і на світ з'являється маленький звір, який вже через пару годин після народження                            може, вхопившись за шерсть матері, зробити                                         свою першу                                        подорож.
Кінець


title: "Біотехнології, завдання та методи генної та клітинної інженерії, клонування"

text:
Біотехнології, завдання та методи генної та клітинної інженерії, клонування.
Біотехнологія — це сукупність методів, які застосовують для виробництва різних речовин із використанням живих організмів, біологічних процесів чи явищ.
Одним з найбільш перспективних напрямків традиційної біотехнології є використання мікроорганізмів як один із засобів захисту рослин від шкідників. Розвиток цього напрямку зумовлюється багатьма вадами пестицидів та інших засобів захисту рослин.
Біотехнологію умовно поділяють на два підрозділи: традиційна (куди входить технологічна мікробіологія, а також технічна, біохімічна та інженерна ензимологія) і нова (куди входять генна та клітинна інженерія).
Методи біотехнології:
Синтез генів поза організмом(синтез генів)
Виділення з клітини та перебудова окремих генів або їх частин(генна інженерія )
Копіювання та розмноження виділених та синтезованих генів.
Введення генів та їхніх груп у геном інших організмів.
Поєднання різних геномів в одній клітині
Біотехнологія застосовується навколо нас у багатьох предметах щоденного вжитку-від одягу, який ми носимо, до їжі, яку споживаємо. Протягом століть фермери, пекарі, пивовари застосовували технології для зміни та модифікації рослин та продуктів харчування. Давнім прикладом слугує пшениця. Також біотехнологія впливає на розробку традиційних і нових їстівних продуктів та напоїв. Наприклад, білок одноклітинних, молочні продукти, пекарські вироби, виробництво пива.
Сьогодні біотехнологія використовує сучасні наукові методи, які дозволяють покращити чи модифікувати рослини, тварини, мікроорганізми з більшою точністю та передбачуваністю
У медицині біотехнологічні прийоми і методи грають головну роль при створенні нових біологічно активних речовин і лікарських препаратів, призначених для ранньої діагностики та лікування різноманітних захворювань.
За допомогою біотехнології активного розвитку набула генна інженерія. Почали добувати інсулін, потрібний людям хворим на цукровий діабет, гормон росту людини, соматотропін, вакцини.
Генна інженерія
Генна інженерія – прикладна галузь молекулярної генетики та біохімії. Її завдання – це розробки методів перебудови геномів організмів.
Суть генної інженерії полягає в штучному створенні (хімічний синтез, перекомбінації відомих структур) генів з конкретними необхідними для людини властивостями й уведенні його у відповідну клітину (на сьогодні це частіше за все бактеріальні клітини, наприклад кишкова паличка) — створення «штучної» бактерії — лабораторії з виготовлення необхідного для людини продукту.
Генна інженерія знаходить широке практичне застосування в галузях народного господарства, таких як мікробіологічна промисловість, фармакологічна промисловість, харчова промисловість і сільське господарство.
З розвитком генної інженерії все частіше стали проводити різні досліди над тваринами, в результаті яких вчені домагалися своєрідною мутації організмів. Так, наприклад, компанія «Lifestyle Pets» створила за допомогою генної інженерії гіпоалергенного кота, названого Ашера ГД. В організм тварини був введений ген, що дозволяв «обходити захворювання стороною».
За допомогою генної інженерії дослідники з Університету Пенсільванії представили новий метод виробництва вакцин: за допомогою генетично сконструйованих грибів. В результаті був прискорений процес виробництва вакцин, що може, на думку пенсільванцев, стати в нагоді в разі біотерористичної атаки або спалахи пташиного грипу.

Розвиток генної інженерії не могло не відбитися на виробництві препаратів, що сприяють швидкому одужанню пацієнта. Так, отримані шляхом все тієї ж генної інженерії, бактерії сімейства Clostridium, введені в тіло, ростуть і розмножуються тільки в бідних киснем частинах пухлин, які є найбільш складно виліковними і донині.
Клітинна інженерія
Клітинна інженерія – галузь біотехнології, у якій застосовуються методи виділення клітин з організму і перенесення на штучні поживні середовища, де продовжується їх життєдіяльність. Її завданнями є: отримання соматичних клітин різних видів, створення культурних клітин (тканин) для отримання цінних речовин.
Клонування – перспективний напрям клітинної інженерії.
Клон – сукупність клітин або особин, що виникли від спільного предка нестатевим шляхом.
Клонування
Клітинне клонування — клонування, при якому відбувається виведення популяції клітин із однієї клітини. У випадку простих одноклітинних організмів, чи то бактерій, чи то дріжджів, цей процес є достатньо простим. Однак, для клонування клітин багатоклітинних організмів потрібно докласти значно більше зусиль — це набагато важче завдання, окрім того, такі клітини розвиваються дуже повільно у звичайних умовах.
Молекулярне клонування — група методів у молекулярній біології та біотехнології, пов'язаних зі створенням рекомбінантних молекул ДНК і отриманням багатьох копій цієї молекули. Молекулярне клонування широко використовується в багатьох біологічних експериментах та находить багато практичних застосувань, наприклад виробництво білків у значній кількості.
Першим клонованим організмом була вівця Доллі. Експеримент проводився у Великобританії, у місті Мітлодіан, Шотландія. Тут вона народилася 5 липня 1996 року, преса ж повідомила про це лише через 7 місяців — 22 лютого 1997 року. Проживши 6 років, вона померла 14 лютого 2003 року.


Деякі цікаві факти про диких тварин


Будова й утворення статевих клітин


title: цікавості про птахів

text:
,
,,,
,,
,,
,
,
,
,,,
     ,,,
,
_________________
,,,
,
,,
,,
,,,
,
,,,
,
,,
,,