title: "Як відбувається запліднення?"

text:
Презентацію підготовив учень 11-м класу Кашпрук Станіслав
Як відбувається запліднення?
Запліднення це:
Це основна форма статевого процесу
В основі лежить процес злиття чоловічої та жіночої гамет
Внаслідок запліднення утворюється зигота, яка дає початок новому організмові.

Запліднення у нижчих рослин
У багатоклітинних водоростей гамети утворюються у статевих органах – гаметангіях.
1 - сценедесмус;
2 - плеврококк,
3 - улотрикс,
 4 - кладофора (частина таллома),
5 - драпарнальдія (частина таллома);
6 - колеохете;
 7 - гідролапатум
У одноклітинних водоростей не можуть утворюватися справжні статеві клітини. У них проходе ряд мітотичних поділів з утворенням 2-8 гамет, а потім відбувається мейоз. Розрізняють гамети “+“ та “-”.
Запліднення у нижчих рослин
 У складніше організованих багатоклітинних водоростей є статеві органи:
Оогонії – місце, де утворюються жіночі (великі, нерухомі, без джгутиків гамети) органи.
Антеридії - місце, де утворюються чоловічі (малі, рухомі, з джгутиками гамети) органи.
Запліднення у нижчих рослин
Вольвокс
Запліднення у нижчих рослин
Представники порядку Volvocales. Складність організації зростає від одноклітинної хламідомонади до багатоклітинного вольвокса.
Запліднення у нижчих рослин
    Безстатеве розмноження у Volvocales.
A. Зріла колонія Eudorina elegance.
Б. Кожна з клітин E. elegans ділиться і утворює нову колонію.
В. Зрілий Volvox carieri.
Велика частина клітин нездатна до розмноження. Статеві клітини (гонідіі) почали ділитися для утворення нового організму.
Запліднення у вищих рослин
У рослин запліднення відбувається після запилення.
Запліднення у вищих рослин
Відбувається подвійне запліднення:
Досягши яйцеклітини, пилкова трубка розривається і з неї виходять два спермії, а вегетативна клітина трубки руйнується.
Два спермії виходять і один із них зливається з ядром яйцеклітини, утворюючи зиготу, а другий — із вторинним (диплоїдним) ядром центральної клітини, яка дає початок ендосперму.
Процес запліднення у рослин на прикладі покритонасінних. Вперше його дослідив 1898 року український вчений С.Г. Навашин.
Цей процес дістав назву подвійного запліднення.
Зародок та ендосперм утворюють насінину.
Запліднення у вищих рослин
Запліднення у грибів
Це може бути і копуляція невеликих статевих клітин, і злиття цілих статевих клітин, і навіть міцеліїв.
Гриби: 1 - Olpidium brassicae в тканини кореня капусти, 2 - Claviceps purpurea (ріжків), 3 - Sphaerostilbe, Корем, 4 - Mucor: 4a - міцелій із спорангіеносцами, 4б - одна із стадій запліднення; 5 - Monoblepharis: 5a - зооспорангия, 5б - зооспори; 6a, 6б, 6в - розвиток сумок з аскогенних гіф; 7 - Eremascus fertilis, запліднення і розвиток сумки, 8 - Podospora, розріз перитеции з сумками, 9 - Tremella, фрагмобазідія і базидіоспори; 10 - Exobasidium, міцелій, базидії і базидіоспори; 11 - Puccinia graminis, проростання телейтоспор.телейтоспор.
Запліднення у грибів - Базіоміцетів
Статевий процес — соматогамія. Вона відбувається або шляхом злиття двох вегетативних клітин гаплоїдного міцелію, або двох базидіоспор чи продуктів їх брунькування. Клітини, що беруть участь у копуляції, переважно мають різні статеві знаки: «+» та «-».
Схематичне зображення базидії із базидіоспорами на гіфах міцелію .
Запліднення у тварин
Являє собою злиття яйцеклітини і сперматозоїда.
Після потрапляння генетичної інформації сперматозоїда у яйцеклітину (генетичні матеріали поєднуються) – утворюється зигота.
Дякую за увагу


title: Тип Губки

text:
 ТИП ГУБКИ

Губки – примітивні організми, які ведуть переважно сидячий спосіб життя і живуть у морських і прісних водах. Тривалий час їх вважали рослинами, але, вивчивши їхнє живлення, віднесли до тварин.
Зовні вони нагадують мішок або келих, іноді подібні до безформних наростів, гілочок, кошиків.
Величина найрізноманітніша – від декількох міліметрів до двох і більше метрів.
Губки- найпростіші з багатоклітинних тварин.
   Хто вони - Губки
     Види Губок
Відомо близько 5000 видів цього типу, з яких лише невелика кількість мешкає в прісних водах , а інші - морські тварини .
Найбільш примітивні представники мають бокаловидну форму.
З'єднання клітин в тілі губок , недолуге і вони можуть до певною мірою змінювати своє положення.
Найпримітивніші мають бокалоподібну форму.
Стінки їх тіла складаються з двох шарів клітин:
 - зовнішнього – ектодерми;
 - внутрішнього – ентодерми, розділених студневидною мезоглеєю.
Отримання кисню відбувається через внутрішню і зовнішню поверхні тіла.
   Шари тіла Губок
Губки – двошарові організми
До складу зовнішнього шару входять в основному епітеліальні клітини, що виконують роль захисного покриву.
У внутрішньому шарі є дуже характерні для губок комірцеві клітини, або хоаноцити, названі так тому, що їх передній край витягнутий у прозорий комірець.
   Шари тіла Губок
У верхній частині тіла розміщений отвір - устя
У мезоглеї знаходяться неспеціалізовані клітини
У клітинах мезоглеї розвиваються скелетні утворення різного хімічного складу: вапняні , крем'яні , спонгінові (спонгін - речовина, близька за хімічною будовою до шовку). Завдяки скелету губки можуть рости вгору, а не розтікатися по субстрату, що полегшує рух води через їх тіло.
    Мезоглея Губок
Всередині розміщені скелетні голки
Стінки тіла губок пронизані безліччю дрібних пор, які ведуть в порожнину, оточену внутрішнім шаром клітин і відкривається назовні більшим отвором оскулюмом .
Джгутики комірцевих клітин створюють струмінь води, що входить через пори в порожнину і виходить назовні через оскулюм. Ця порожнина служить тільки для проходження води.
     Тіло Губки
Тіло пронизане порами
Губки повільно і слабо відповідають на різні подразнення, оскільки в їх тілі немає нервових клітин. У тілі губок немає м'язових клітин, за винятком тих, які іноді розвиваються навколо оскулюмів. Тому тіло губки майже не скоротне, а рух води через їх тіло здійснюється тільки завдяки биттю джгутиків комірцевих клітин.
Деякі клітини можуть пересуватися всередині тіла, як амеби, випускаючи псевдоніжки.
     Тіло Губки
 Їжа у вигляді дрібних організмів або їх залишків потрапляє з водою в порожнину і захоплюється комірцевими клітинами, які випускають псевдоніжки.
Захоплювати їжу можуть і деякі клітини зовнішнього шару, а також мезоглеї.
Травлення внутрішньоклітинне. Розкладені в результаті травлення речовини частково дифундують в інші клітини, де і засвоюються, а частково асимілюються на місці.
     Живлення
Захоплення поживи відбувається шляхом фагоцитозу
 Виділення продуктів дисиміляції теж відбувається через поверхню тіла. Крім того, ці продукти можуть накопичуватися в деяких клітинах (головним чином у мезоглеї), переходячи з розчинного стану в нерозчинний і тому перестаючи мати шкідливий вплив на організм.
       Виділення
Виділення здійснюється за допомогою потоку води
У губок дуже поширене безстатеве розмноження, яке здійснюється шляхом різних видів брунькування. Утворення колоній відбувається в результаті того, що бруньки залишаються на материнському організмі.
Крім того, утворюються особливі бруньки, які випадають з материнського організму після його загибелі і дають початок новим організмам.
     Розмноження
Губки утворюють колонії
Губки розмножуються і статевим шляхом. Більшість представників цього типу - гермафродити , меншість - роздільностатеві. Статеві клітини розвиваються з недиференційованих клітин мезоглеї, а мікрогамети можуть утворитися також з комірцевих клітин.
Сперматозоїди виходять у воду і проникають в тіло інших губок , де запліднюють яйцеклітини.
     Розмноження
Губки можуть розмножуватися статево
Розвиток зиготи відбувається через стадії: морула , бластула , паренхимула і у морських губок закінчується утворенням планктонних личинок , плаваючих за допомогою джгутиків зовнішніх клітин. Личинки, плаваючи у воді течіями , сприяють розселенню цих сидячих тварин.
У прісноводних губок планктонних личинок немає.
     Розмноження
Зигота
При перетворенні личинок у дорослі сидячі форми у губок відбувається збочення зародкових шарів: зовнішні джгутикові клітини мігрують всередину, а клітини внутрішнього шару переміщуються назовні. Завдяки такому процесу утворюється шар комірцевих клітин, які оточують порожнину, що створює настільки важливий для тварин струмінь води, що приносить їжу і кисень та видаляє продукти обміну.
     Розмноження
Клітини губок здатні мігрувати
Людина використовує прісноводну губку бодягу як «сухий гірчичник».
У парфумерії  для кремів.
Для полірування деталей.
Як добриво.
       Значення
Губка бодяга
Губки майже не мають ворогів. Вони не їстівні і виділяють у воду речовину, яка згубно діє на дрібні організми.
Губки очищають воду і правлять за притулок для дрібних ракоподібних, червів, молюсків.
Промислове значення мають туалетні (грецькі) губки, які використовують для особистої гігієни. Вони добре пінять мило і вбирають воду.
       Значення
Губки – атрибут лазні
ДЯКУЮ ЗА      УВАГУ!


Загальна характеристика голонасінних. Розмноження.

Будова насінини
Багатоклітинна
Містить зародок
Містить ендосперм – запас поживних речовин
характеристика
Близько 800 сучасних видів
Вічнозелені дерева, кущі
Добре розвинені вегетативні органи
Кора і деревина має смоляні ходи з живицею
Листки – хвоя
Розмножуються насінням
Вода при розмноженні непотрібна
Різноманітність голонасінних
Переважно вічнозелені дерева, кущі.

Листки голонасінних
хвоя
Сосна – однодомна рослина
Цикл розмноження
Пилкове зерно


title: Захворювання органів дихання

text:
Захворювання органів дихання
Тонкушиної Катерини 11Ф
Захворювання органів
дихання
ларингіт
бронхіт
пневмонія
Основні причини:
переохолодження організму
різка зміна температури середовища запиленість повітря
нездорове харчування
тяжка праця
недостатній відпочинок
недотримання правил особистої гігієни
Основні симптоми

Захворювання спричинені
бактеріями
інфекційний риніт
утворення аденоїдів
туберкульоз
бронхіт
пневмонія
Риніт - синдром запалення слизової оболонки носа. Інфекційний риніт викликається різними мікробами і вірусами. Риніт - частий симптом інших захворювань (наприклад, грипу, дифтерії, кору)
Розвитку сприяє
Переохолодження

Запиленість повітря

Загазованість повітря
Адено́їди — розростання носоглоткового мигдалика (верхня частина горла за носом). Вони є частиною природного дитячого захисту від вторгнення мікробів, зникають зазвичай до двадцяти років
Туберкульо́з — інфекційна хвороба, яка викликається мікобактеріями туберкульозу і характеризується утворенням специфічних гранульом в різноманітних органах та тканинах (найчастіше у легенях) і поліморфною клінічною картиною.
Пневмоні́я, або запалення легень — запалення легеневої тканини. Спричинюється головним чином мікроорганізмами, зокрема пневмококом.
Бронхіт — запальне ураження слизової оболонки бронхів.
Профілактика
регулярне провітрювання житлових приміщень
позбавлення від таких шкідливих звичок, як куріння і зловживання алкоголем
дихальна гімнастика
зміцнення імунітету
Дякую за увагу!


title: життєві форми

text:
Фактори хімічного забруднення міських екосистем

		Хімічне забруднення - збільшення кількості хімічних компонентів певного середовища, а також проникнення (введення) в нього хімічних речовин, не притаманних йому або в концентраціях, котрі перевищують норму. Найнебезпечнішим для природних екосистем і людини є саме хімічне забруднення, яке отруює навколишнє середовище різними токсикантами (аерозолі, хімічні речовини, важкі метали, пестициди, пластмаси, детергенти та ін.).

		За підрахунками спеціалістів, у наш час у природному середовищі міститься 7-8,6 млн хімічних речовин, причому їхня кількість щорічно поповнюється ще на 250 тис. нових сполук. Багато хімічних речовин мають канцерогенні та мутагенні властивості, серед яких особливо небезпечними є 200 (список складений експертами ЮНЕСКО): бензол, азбест, бензопірен, пестициди, важкі метали (особливо ртуть, свинець, кадмій), різноманітні фарбники і харчові додатки.
Хімічні забруднювачі атмосфери
		 В основному існують три основних джерела забруднення атмосфери: промисловість, побутові котельні, транспорт. Частка кожного з цих джерел у загальному забрудненні повітря сильно розрізняється в залежності від місця. Зараз загальновизнано, що найбільш сильно забруднює повітря промислове виробництво. Джерела забруднень - теплоелектростанції, що разом з димом викидають у повітря сірчистий і вуглекислий гази; металургійні підприємства, особливо кольорової металургії, що викидають у повітря оксиди азоту, сірководень, хлор, фтор, аміак, з'єднання фосфору, частки і з'єднання ртуті і миш'яку; хімічні і цементні заводи. Атмосферні забруднення розділяють на первинні, що надходять безпосередньо в атмосферу, і вторинні, що є результатом перетворення останніх. Основним джерелом пірогенного забруднення на планеті є теплові електростанції, металургійні і хімічні підприємства, котельні установки, що споживають більше 70% твердого і рідкого палива, яке добувається щорічно.
Шкідливі домішки пірогенного походження
 Оксид вуглецю
Виникає при неповному згорянні вуглеводистих речовин. У повітря він потрапляє в результаті спалювання твердих відходів, з вихлопними газами автомобілів і викидами промислових підприємств. Щорічно цього газу надходить в атмосферу не менш 1250 млн. т. Оксид вуглецю, є з'єднанням, що активно реагує зі складовими частинами атмосфери і сприяє підвищенню температури на планеті, і створенню парникового ефекту.

Сірчистий ангідрид
Виділяється в процесі згоряння палива, яке містить сірку, чи переробки сірчистих руд (до 170 млн. т. на рік). Частина з'єднань сірки виділяється при горінні органічних залишків у гірничорудних відвалах. Тільки в США загальна кількість викинутого в атмосферу сірчистого ангідриду складає 65 % від загальносвітового викиду.

 Сірчаний ангідрид
Утворюється при окислюванні сірчистого ангідриду. Кінцевим продуктом реакції є аерозоль чи розчин сірчаної кислоти в дощовій воді, що підкислює ґрунт, загострює захворювання дихальних шляхів людини. Випадання аерозолю сірчаної кислоти з димових смолоскипів хімічних підприємств відзначається за наявністю низької хмарності і високої вологості повітря. Металургійні підприємства кольорової і чорної металургії, а також ТЕС щорічно викидають в атмосферу десятки мільйонів тонн сірчаного ангідриду.

Сірководень і сірковуглець
Надходять в атмосферу окремо чи разом з іншими з'єднаннями сірки. Основними джерелами викиду є підприємства по виготовленню штучного волокна, цукру, коксохімічні, нафтопереробні, а також нафтопромисли. В атмосфері при взаємодії з іншими забруднювачами піддаються повільному окислюванню до сірчаного ангідриду.

Окисли азоту
Основними джерелами викиду є підприємства, що виробляють азотні добрива, азотну кислоту, нітрати, анілінові барвники, нітросполуки, віскозний шовк, целулоїд. Кількість окисів азоту, що надходять в атмосферу, складає 20 млн. т. на рік.

З'єднання фтору
Джерелами забруднення є підприємства з виробництва алюмінію, емалі, скла, кераміки, сталі, фосфорних добрив. Речовини, що містять фтор, надходять в атмосферу у вигляді газоподібних з'єднань — фтор вуглецю чи пилу фториду натрію і кальцію. З'єднання характеризуються токсичним ефектом. Похідні фтору є сильними інсектицидами.

З'єднання хлору
Надходять в атмосферу від хімічних підприємств, що виробляють соляну кислоту, пестициди, що містять хлор, органічні барвники, гідролізний спирт, хлорне вапно, соду. В атмосфері зустрічаються, як домішки, молекули хлору і пари соляної кислоти. Токсичність хлору визначається видом з'єднань і їхньою концентрацією.

Найчастіше ґрунт забруднюється сполуками металів та органічними речовинами, оливами, дьогтем, пестицидами, вибуховими й токсичними речовинами, радіоактивними, біологічно активними горючими матеріалами, азбестом та іншими шкідливими продуктами. Джерелом цих сполук найчастіше є промислові або побутові відходи, захороненні у визначених місцях, або ж несанкціонованих звалищах.
Досить небезпечним є забруднення ґрунту важкими металами такими, як ртуть, кадмій, свинець, хром, мідь, цинк і миш’як (арсен).
Важкі метали присутні в ґрунті як природні домішки, але причини підвищення їх концентрацій пов’язані з:
• промисловістю (кольорова і чорна металургія, енергетика, хімічна промисловість),
• сільським господарством (зрошування забрудненою водою, застосуванням гербіцидів),
• спалюванням викопного палива та відходів,
• автотранспортом.

	Хімічна зброя — це вид зброї масового ураження, дія якої заснована на токсичних властивостях хімічних речовин. Принциповими компонентами хімічної зброї є так звані бойові отруйні речовини, носії хімікатів (найчастіше — хімічні снаряди), а також відповідні прилади і пристрої керування, які використовуються для доставки хімічної зброї до цілі.
	Різновидом хімічних боєприпасів є бінарні пристрої, які споряджаються двома нетоксичними або малотоксичними речовинами — напівпродуктами для отримання цільової отруйної речовини. У боєприпасі ці речовини відділені одне від одного і змішуються для отримання токсичного агенту тільки під час доставки боєприпасу до цілі. Підвищений інтерес до бінарної хімічної зброї пояснюється необхідністю забезпечення безпеки при виробництві, транспортуванні, зберіганні та експлуатації хімічної зброї.
Методи боротьби з хімічними забруднювачами
	Найбільш раціональним заходом, спрямованим на зменшення забруднення атмосфери опалювальним обладнанням, є ліквідація пічних систем завдяки розвитку централізованого теплопостачання. При цьому внаслідок підвищення ККД котелень зменшується (на 20–25%) кількість спалюваного палива, а отже, і забруднення навколишнього середовища. Окрім того, при централізованому теплопостачанні в великих котельнях можливе очищення димових газів перед викидом їх в атмосферу.
	Особливо суттєвий розвиток централізованого теплопостачання (теплофікації) від АЕС, працюючих на ядерному паливі, котрі при нормальній експлуатації забруднюють довкілля менше, ніж ТЕЦ, що працюють на вугільному паливі. До того ж, при централізованому теплопостачанні значно знижуються працевитрати теплоти. Також дуже перспективним є впровадження малогабаритних автономних котелень блочного та дахового типу

		Позитивне значення для розвитку не тільки централізації теплопостачання, але і каналізації, а також охорони природи може дати застосування колекторного прокладання інженерних комунікацій, а саме – глибокого закладення. Таке прокладання здійснюється тунельним способом без зняття рослинного шару, пошкодження рослин, порушення існуючих будівель і дорожного покриття. Це дозволило зберегти реліктові дерева, убезпечити комунікації від зсувних руйнувань, котрі в даному районі не рідкість, а головне – розвинути централізацію теплопостачання та каналізації, що має велику високоефективну очисну станцію.
		Розвиток централізованого теплопостачання, на жаль, часто відстає від розвитку міста. Якщо не можна в цих умовах радикально змінити вид палива, то для запобігання забрудненню повітря слід облагороджувати паливо. Наприклад, у вугільних басейнах Франції набуло широкого розповсюдження збагачення вугілля у важкому середовищі. Цей метод використовується для всіх класів вугілля (від 6 до 120 мм). Для малих опалювальних установок застосовують штучне малодимне паливо карболюкс, дистерекс, кармонуа, антрацит тощо. Всі види цього палива мають малу зольність і невеликий вміст летких речовин (5–10%).

		Одним з потужних джерел забруднення міського повітря є автомобільний транспорт. У зв'язку з цим виникла необхідність розробки ряду заходів, що дозволяють запобігти забрудненню біосфери. Одним з таких заходів є перехід автомобілів з бензиновими та дизельними двигунами на електромобілі, що діють від підзаряджених на станціях батареях-акумуляторах. Електромобілі мають кілька переваг: вони безшумні, бездимні та прості у використанні. Іншим засобом, який сьогодні найчастіше використовується, є встановлення на автомобілях фільтрів чи використання як палива природного газу, котрий в порівнянні з іншими видами палива менше забруднює повітря.
		Щодо видалення побутових відходів, то останнім часом в Швеції почали застосовувати пневматичний транспорт для видалення сміття з сміттєпроводів по горизонтальних підземних каналах до станції, що надає послуги декільком будинкам (мікрорайон). В США, Великобританії, Італії та деяких інших країнах застосовується сплав в каналізацію подрібнених відходів з квартир, готелів, ресторанів та інших об'єктів. З цією метою біля раковин ставлять механічні подрібнювачі, з котрих подрібнене сміття разом зі стічною водою видаляється в каналізацію, де воно знешкоджується в очисних установках. У нас в країні сміття збирається в контейнери та сміттєприймальні камери.


title: Стать.Статеві ознаки

text:
\

Стать. Статеві ознаки.

\

Розмно́ження (відтворення, репродукція) — біологічний процес, за допомогою якого утворюються нові організми, відтворення собі подібних. Розмноження — фундаментальна особливість всіх відомих життєвих форм, кожен індивідуальний організм існує в результаті розмноження.

Статеве розмноження є типом розмноження, при якому організми утворюють нащадків, що мають комбінацію генетичного матеріалу від більш ніж одного (зазвичай двох) різних представників виду. Кожен з двох організмів-батьків надає приблизно половину генетичної інформації нащадкові, продукуючи гаплоїдні гамети. Більшість організмів формують два різні типи гамет. У анізогамних видів гамети різні, у такому випадку розрізняють дві статі — самця (виробляє сперму або мікроспори) і самку (виробляє яйцеклітини або мегаспори). Крайній випадок ізогамії, коли гамети дуже різні, називається оогамією.
Що відбувається під час статевого дозрівання?
Процес статевого дозрівання у ссавців регулюється щитовидною залозою, зокрема, виробленим їй гормоном тироксином. Під час процесу дозрівання чоловічий організм починає виробляти сперму ( сперматогенез), в той час як жіночий організм продукує здатні до запліднення яйцеклітини, які самка може виносити в разі настання вагітності, коли ж запліднення не відбулося, яйцеклітина виходить під час наступної менструації. Перше менструальна кровотеча ( менархе) відбувається зазвичай без попередньої йому овуляції, після кількох нерегулярних ановуляторних циклів настає перша овуляція, з цього моменту жіноча особина здатна до статевого розмноження.
Крім того, в період статевого дозрівання відбувається розвиток первинних і вторинних статевих ознак у обох статей.
Первинні статеві ознаки

Вторинні статеві ознаки жінок
-Добре розвинені груди
-Менші розміри й легші кістки
-Менший зріст
-Довгий відносно кінцівок тулуб
-Слабша — делікатніша будова скелета
-Менший череп
-Брак заросту обличчя
-Волосся й очі трохи більш пігментовані
-Більш S-подібна ключиця
-Вузькі плечі
-Дещо довші перші два ребра
-Через репродуктивні функції грудна клітка
більш бочкувата, вище розташована діафрагма
-Серце розташоване більш поперечно
-Менша гортань, печінка, нирки, серце, легені

-Грудний дихальний шлях
-Менша талія
-Коротший, ширший таз, широкі
Стегна
-Ширший і коротший сечовий міхур
-Трикутна форма волосся на лобку
-Заокруглені форми
-Жирова тканина накопичується головним
чином навколо стегон
-Шкіра тонша, блідша
-Більші можливості рухів суглобів
-Нижче розташований центр ваги тіла
-Менша сила м’язів
-Вищий кров’яний тиск
-Менші потреби в їжі
-Більший імунітет, менша хворобливість
-Аналітичний тип пам’яті
-Більша тривалість життя
Вторинні статеві ознаки чоловіків
-Груди нерозвинені
-Більший череп
-Череп характеризують більш виражені
місця прикріплення м’язів
-Виступаючі брови
-Більш похилене чоло
-Нижчі очниці
-Більш назовні вивернуті кути підборіддя
-Більша щелепа, підборіддя та зуби
-Сильна будова верхніх частин тіла
-Сильний плечовий пояс і грудна
клітка
-Діафрагмовий дихальний шлях
-Вузькі стегна
-Більша розбіжність ніг між колінними суглобами
-Менші можливості рухів суглобів
-Більша волосатість тіла: волосся на
верхній  губі, на підборідді,
часто на грудях, животі, передпліччях
 і гомілках, деколи також на руках,
 стегнах, сідницях, плечах
-Для волосся голови типовими є кути
чола та два бічні пасма волосся,
які сходять до потилиці
-Жирова тканина накопичується
головним чином навколо плечового
поясу
-Більша уява
-Більша здатність до асоціативності
та синтезування
-Низька тональність голосу
-Швидший обмін речовин
-Більша фізична витривалість

Визначення статі

Ембріональний розвиток — розвиток організму тварини, що відбувається в оболонках яйця поза материнським організмом або усередині нього. Зародковому розвитку передує період передзародкового розвитку, коли зростає, формується і дозріває яйцеклітина. Після зародкового розвитку період післязародкового (постембріонального) розвитку. В ході зародкового розвитку з однієї відносно просто організованої яйцеклітини утворюється багатоклітинний організм, що складається з різних органів і тканин і здатний до самостійного існування.
Ембріональний період
Постембріональний розвиток
Період життя людини після народження можна поділити на кілька етапів. Їх тривалість відрізняється у чоловіків та жінок.  Крім того, велике значення мають особисті характеристики людини, такі як її спадковість та спосіб життя. Зовнішні фактори також можуть впливати на тривалість окремих етапів онтогенезу.


title: Вплив вологи на живі організми

text:
Вплив вологи на живі організми
Підготував
учень 11-А класу
Тесленко Павло
Всі живі організми відчувають потребу у воді. Біохімічні реакції, протікають в рідкому середовищі. Вода для організмів служить універсальним розчинником , за допомогою неї транспортуються живильні речовини , гормони , виводяться шкідливі продукти обміну та ін.
Адаптація рослин і тварин до вологості
Рослини і тварини мають певні пристосування для збереження вологи. У них є спеціальні покривні тканини, слабо проникні для води. Дихання здійснюється через невеликі отвори, які ведуть у внутрішні порожнини, що зменшує втрати вологи.
Адаптація рослин і тварин до вологості
Наземні тварини шукають або активно створюють мікрокліматичні умови з підходящою вологістю.
Більшість рослин основну частину вологи набувають з грунту. Цей процес регулюється за допомогою росту коренів.
Розрізняють такі екологічні групи рослин:
гідрофіти - наземно-водні рослини, що живуть на мілководді і на болотах, живуть в умовах постійно високої вологості повітря і грунту;
мезофіти - ростуть при середньому зволоженні і переносять не дуже сильні посухи;
ксерофіти - мешкають в умовах недостатнього зволоження .
Гідрофіти
Водокрас
Стрілиця звичайна
Лотос блакитний
Мезофіти
Малина
Троянда
Яблуня
Ксерофіти
Дякую за увагу!


Захист від нітратів у харчових продуктах
У всіх країнах отримало широке застосування різних хімічний та природних сполук з метою подовження строку зберігання продуктів, прискорення технології виробництва та поліпшення якості продуктів харчування. Ці сполуки називаються харчовими добавками. Нітрити та нітрати – входять до складу харчових добавок.
Нітрати — це природні продукти обміну всіх рослин (так само, як сульфати, хлориди, карбонати та ін.) Нітрати життєво необхідні рослинам — без них неможливий їхній нормальний ріст і розвиток. Однак неконтрольоване використання азотних добрив (в Україні близько 20 млн. т. на рік) призвело до накопичення необмеженого рівня їх у продуктах рослинного походження.
Відомо, що нітрати характеризуються досить широким спектором токсичної дії, впливаючи на організм на різних біорівнях. Забруднення навколишнього середовища фізичними, біологічними і хімічними факторами може призвести до негативних змін у стані здоров’я людини.
Шляхи надходження нітратів до організму людини

З водою
З овочами
З пивом
З ковбасними виробами
З копченою рибою
З ліками
Допустимі концентрації нітратів
Як розпізнати - чи є в овочах або фруктах нітрати?
По-перше, не вибирайте самі великі плоди овочів, так як «гіганти» найчастіше виявляються до межі напханими нітратами.
По-друге, звертайте увагу на властивий даному овочу запах, він повинен бути і не слабким і не яскраво вираженим. Наприклад, якщо запах помідорів або огірків ви відчуваєте за версту краще пройти їх мимо.
СВОЄ - КРАЩЕ

Краще купувати товар вітчизняного виробника. Логіка така: чим більше підгодівлі, тим довше зберігаються овочі. А так як українським аграріям, на відміну від зарубіжних, не потрібно вести свою продукцію далеко і стояти днями на розмитнення, то не потрібно й перегодовувати «хімією».
Вишні й черешні повинні бути однаковими, щільними, з глянцевим блиском. Черешня зберігається протягом 3-5 діб, винятком є ранні сорти – їх бажано їсти відразу з гілки.
Як вибрати продукти без нітратів
Яблука повинні бути твердими, без плям або вм'ятин. Стиглі яблука мають коричневі кісточки. Якщо шкірка слизька і липка – це означає, що фрукт обробляли хімічною речовиною.
Огірки, в яких підвищений вміст нітратів, мають темно-зелену шкірку, їхні колючки гострі та грубі. У нормальних плодів – навпаки, м'які та тонкі. Перед покупкою натисніть овоч біля плодоніжки, якщо там м'яко, значить, він старий. У нього вже немає ні смаку, ні запаху, ні вітамінів.
Помідори з товстою шкіркою, недозрілі – мають помаранчевий колір, містять нітрати. А якщо всередині є м'якоть і білі прожилки, то хімікатів у такому томаті надто багато. Якщо ж усередині й зовні овоч яскраво-червоного кольору – вміст нітратів у нормі. Якісні помідори мають притаманний свіжим плодам приємний аромат.
Стиглі персики повинні бути м'якими, ніби з них ось-ось закапає сік. Якісні фрукти плоди характеризуються оксамитовою шкіркою. Червоний бік плода вказує на стиглість.
Картопля. Натисніть нігтем на картоплину. Якщо захрустить, значить, у ній немає пестицидів. Якщо ніготь беззвучно входить у бульбу, її обробляли хімічними речовинами.
Морква. Колір натуральної морквини – цілком однорідний. Жовті й зелені вкраплення – результат «роботи» хімікатів.
Полуниця: вибирайте міцні, нем'яті ягоди, в яких є квітконіжки. Така полуниця не втратила свій запас вітамінів. Акцентуйте увагу на зовнішньому вигляді ягоди: на ній не повинно бути плям (це ознака обприскування хімічними речовинами або псування). Після огляду понюхайте: полуниця має сильний приємний природний аромат. Ягода з присмаком містить надмірну кількість нітратів.
Капуста. Перед покупкою капусти уважно огляньте її листя на наявність темних плям і точок. Вони є слідами грибка, який вражає ненатуральні продукти. Головки повинні бути щільними, мати не надто товстий качан і рівномірний колір.
1) Якщо вміст нітратів у воді перевищує допустиму норму (10 мг/л), не використовуйте її для пиття та приготування їжі. Особливо це стосується дітей і вагітних жінок.

2) Пам’ятайте, що кип’ятіння забрудненої нітратами води не зменшує, а збільшує її токсичність на 39—86%.

3) Майте на увазі, що забруднена нітратами вода навіть у смертельних дозах — чиста, прозора, без запаху і видимих домішок, звичайна на смак. Нехай це не вводить вас в оману. Будьте обережні!

4) Ніколи не розводьте дитячу суміш колодязною водою, якщо не впевнені в її якості.
ПАМ‘ЯТАЙТЕ!
Бережіть себе!


title: "Трансгенні організми: факти і роздуми"

text:
Трансгенні організми: факти і роздуми
Презентацію з біології підготували
Учениці 11-А класу
Спеціалізованої школи № 11
Алдаркіна Наіля
Келеберда Антоніна
Бурхливий розвиток генетики, цитології, фізіології, селекції та можливість технічного оснащення лабораторій створили основу для більш глибокого і повного розуміння законів кодування, збереження і передачі спадкової інформації в організмах бактерій, вірусів, рослин і тварин. Усе це поступово привело до розвитку нової галузі біології — генної інженерії.

Генетична (генна) інженерія — галузь молекулярної біології і генетики, метою якої є конструювання генетичних структур за попередньо складеним планом створення організмів із новою генетичною програмою. Виникнення генної інженерії стало можливим завдяки синтезу ідей і методів молекулярної біології, генетики, біохіміїі мікробіології. Успіхи експериментальної біології дозволили винайти методи введення штучно створених генів у ядра сперматозоїдів чи яйцеклітин. У результаті виникла можливість одержання трансгенних тварин, тобто тварин, що несуть у своєму організмі чужорідні гени. У такий спосіб створюють генетично модифіковану їжу.

    Генетично модифіковані організми (ГМО) — це організми, у яких генетичний матеріал (ДНК) змінений у такий спосіб, що не відбувається в природних умовах. Цю технологію часто називають «сучасною біотехнологією» або «генною технологією». Це дозволяє переносити відібрані індивідуальні гени з одного організму в інший.

Уперше трансгенні (генетично модифіковані) продукти були розроблені в США корпорацією «Монсанто». Сьогодні ця компанія контролює 80 % світового ринку виробництва ГМО. У 1988 р. вперше були посіяні трансгенні злаки, а 1993 р. перші продукти з ГМ-компонентами з’явилися у продажу (першим був генетично модифікований томат; у ньому був «відключений» ген,який сприяв сповільненню його дозрівання)

Перша у світі мавпа (самець Енді) зі зміненим генетичним кодом з’явилася на світ у США. Вона народилася після того, як у яйцеклітину її матері був вбудований ген медузи.
Також створювався гібрид людини і свині. З людської клітини видалили ядрой імплантували його до яйцеклітини свині, яку попередньо звільнили від власного генетичного матеріалу. У результаті одержали ембріон, що прожив 32 доби, доки вчені не вирішили його знищити.
+

=
   ?????
Переважна кількість сучасних генномодифікованих продуктів — рослинного походження. Станом на 2009 р., комерціалізовано і допущено до вирощування (як мінімум в одній із країн світу) 33 види трансгенних рослин: соя — 1, кукурудза — 9, рапс — 4, бавовник — 12, цукровий буряк — 1, папайя — 2, гарбуз — 1, паприка — 1, томат — 1. На різних стадіях розглядаються запити на дозвіл для ще близько 90 різних видів трансгенних рослин, у тому числі картоплі, сливи, люцерни, квасолі, пшениці, земляного горіха, гірчиці, цвітної капусти, перцю чилі та інших.

ГМО має багато аргументів «за»….
+
Генетична модифікація може надавати рослині й харчовому продукту, що виробляється з неї, цілий ряд певних ознак. Переважна кількість генно-модифікованих організмів є стійкими до збудників хвороб (вірусів та грибів), комах-шкідників або до гербіцидів. Це значно полегшує культивування, а також зменшує витрати на обробку ядохімікатами.
….але є і аргументи «проти»
-
    збільшення використання в сільському господарстві токсичних пестицидів, загроза родючості ґрунту, генетичне забруднення сусідніх земель, зменшення чисельності не тільки комах-шкідників, але й корисних комах, створення «суперпестицидів», виникнення нових штамів вірусів рослин, проти яких, можливо, жодні генні інженери не допоможуть.

Противники технології рекомбінантної ДНК вважають, що ця технологія є не тільки ризикованою, але й морально неприйнятною. Продукти, створені в результаті маніпуляцій із генами, вони прозвали «їжею Франкенштейна».

До речі…
Якщо продукт вмістить більше 0.9% ГМО,про це повинно бути вказано на упаковці. Однак,прямого маркування “Містить ГМО” не існує. Місткість ГМО та відсотки повинні бути вказані на упаковці в складі продукту. Будьте уважними!
ГМО ховаються за індексами Е
Дякуємо за увагу


title: Живлення рослин

text:
Презентація
Студентки 2-го курсу агрономічного факультету
Групи СПГ 0801-2
Павлюченко Аліни
розрізняють повітряне (фотосинтез) і ґрунтове (кореневе) живлення.
Кореневе живлення рослин
Живлення рослин - процес поглинання і засвоєння з навколишнього середовища хімічних елементів, необхідних для їх життя. Одні живильні елементи рослини поглинають з повітря у формі вуглекислого газу і молекулярного кисню, інші - з ґрунту у формі води і іонів мінеральних солей.
Історія вивчення мінерального живлення
Історія відкриття кореневого живлення досить довга і складна. У Стародавньому світі під впливом поглядів Аристотеля склалося уявлення,всі речовини рослина одержує через корені з ґрунту у вигляді чистої води.

Теорія мінерального живлення
Відповідно до уявлень  Лібіха корені одержують необхідні для синтезу органічних речовин сполуки з ґрунту у формі мінералів.
Макроелементи
елементи які накопичуються в рослинах у більш-менш значних кількостях.
Фосфор
Фосфор - конституційний елемент, що входить до складу молекул багатьох  органічних сполук ( вуглеводів, нуклеїнових кислот, білків). Входить до складу АДФ і АТФ і тим відіграє важливу роль в енергетиці рослинних організмів. У цій функції він у першу чергу важливий для фотосинтезу та дихання рослин.
Сульфур
Сульфур – елемент конституційний. Він  входить до складу майже всіх білків, оскільки рад амінокислот є сірковмісними. Бере участь у деяких окисно-відновних процесах. Входить у склад рада вітамінів групи B. Підтримує нормальний хід поділу клітин і ріст молодих тканин.
Калій
Калій – не конституційний елемент. Підтримує на оптимальному рівні фізико-хімічні властивості протопласта, активізує роботу ферментів. Сприяє підтримці водного балансу рослин на оптимальному рівні шляхом підвищення осмотичного потенціалу клітин і підвищення здатності білків до гідратації.
Натрій
Натрій підтримує оптимальний для клітин осмотичний потенціал і тим, в остаточному підсумку, підвищує посухостійкість рослин. Підвищує розмір листової поверхні, тканини стають більш “м’ясистими” особливо в цукрового буряку.
Кальцій
Кальцій – конституційний елемент, входить до складу пектинових речовин і деяких інших органічних сполук. Впливає на в’язкість цитоплазми. Усуває токсичну дію ряду мікроелементів.
Магній
Магній – конституційний елемент, входить до складу молекули хлорофілу. Забезпечує переміщення фосфору по рослинах. Активізує дію ряду ферментів, у першу чергу тих, що забезпечують білковий і вуглеводний обміни.
Мікроелементи
елементи які необхідні для рослин у порівняно невеликих кількостях. Входять до складу ферментів.
Ферум
Ферум як мікроелемент входить до складу окисно-відновних ферментів (фередоксин, НАД, каталаза.)  Забезпечує синтез хлорофілу(так що під час відсутності заліза хлорофіл не синтезується і в рослин знебарвлюється листя – розвивається - хлороз).
Манган
Входить до складу ферменту гідроксиламінредуктаза і тому впливає на хід білкового обміну. Манган поліпшує використання рослинами амонійного азоту NH½+. Активує  фермент інвертазу і тим самим є учасником вуглеводного обміну.
Бор
Не входить до складу ферментів, але впливає на значну кількість фізіолого-біохімічних процесів. Підвищує активність оксиредуктаз,  полегшує клітинне дихання. Під впливом бору активізується синтез крохмалю і сахарози.
Купрум
Приймає участь в побудові молекул деяких окисно-відновних ферментів, зокрема, пластоціаніну, цитохромоксидази. Підвищує стійкість рослин до грибкових захворювань.
Цинк
Важливий компонент ферменту  карбоангідрази, що каталізує дуже важливу для дихання рослин реакцію. Впливає на діяльність меристем, сприяє накопиченню фітогормону.
Хлор
Підтримує в клітинах необхідний тургор, забезпечує їх нейтральний електричний заряд. Стимулює фотосинтетичне фосфорилювання.
Йод
Поки що не показана необхідність йоду для метаболізму рослин, але йод необхідний для організму тварин і людини.


title: "Розвиток органічного світу в мезозойську еру"

text:
Розвиток органічного світу в мезозойську еру
Виконала:
учениця 11 Б
Ковальчук Катерина
Мезозойська ера - ділянка часу в геологічній історії Землі.
Мезозойська ера була 248-65 млн. років тому
Періоди мезозою:
Тріасовий період

Юрський період

Крейдяний період

Тріасовий період
Клімат переважно посушливий,континентальний,представлений континентом Пангеєю
Панували голонасінні,хвощі, папороті та плазуни(архозаври), які мали адаптації до несприятливих умов, нестачі води.

Поява плазунів була пов’язана з рядом ароморфозів:
Внутрішнє запліднення
Щільні оболонки і запас поживних речовин в яйцеклітині
Рогові покриви тіла
Досконаліша дихальна і кровоносна системами
У середині тріасу з'явилися костисті риби.
Юрський період
Клімат вологіший і тепліший, що сприяло розвитку пишної рослинності
Поява гігантських плазунів (завдяки потужній кормовій базі)
бронтозавр
диплодок

У морях – розквіт головоногих( амонітів і белемнітів),двостулкових, губок, морських Їжаків.
Новий розквіт хрящових риб.
З'являються сучасні групи земноводних(хвостаті і безхвості)
 З'являються перші птахи
амоніти
белемніт

Крейдяний період
Набір континентів в основному відповідає сучасному.
Клімат стійкий теплий і вологий(крім приполярних областей)
В середині періоду сталася зміна флор. Широко поширились покритонасінні рослини. У зв'язку з цим різко зросла різноманітність комах.
У морі поширені форамініфери, що утворюють поклади крейди.
Висока різноманітність молюсків,костистих риб,плезіозаврів і мозазаврів.
форамініфера
мозазавр
іхтіозавр

плезіозавр

На суші переважають динозаври.
Зростає різноманіття птахів.
З'явилися беззубі птахи і плацентарні ссавці.

У кінці періоду - глобальне вимирання. Зникло близько 16% родин і 50% родів тварин.
Кризу в кінці крейди часто пов'язують з падінням великого метеорита в Мексиканську затоку. Ця подія загострила кризу і прискорила вимирання деяких груп, але не була єдиною причиною глобальних змін
Дякую за увагу!


Степові тварини Вінницької області, занесені до Червоної книги України
Світова Т.О. вчитель біології
ЗОШ І-ІІІ ст. №2 смт Піщанка
Poecilimon ukrainicus – Пилкохвіст український
Saga pedo – Дибка степова
Porphyropha polonica – Кошеніль польська
Carabus estreicheri – Турун Ештрайхера
Dorcadion equestre – Вусач земляний хрестоносець (Коренеїд хрестоносець)
Papilio machaon – Махаон
Iphiclides podalirius – Подалірій
Zerynthia polyxena – Поліксена
Parnassius mnemosyne – Мнемозина
Zegris eupheme – Зегрис Евфема
Hamearis lucina – Люцина
Neolycaena rhymnus – Синявець Римнус
Scolia maculata – Сколія-гігант
Xylocopa valga – Ксилокопа звичайна
Bombus argillaceus – Джміль глинистий
Melitturga clavicornis – Мелітурга булавоуса
Mustela eversmanni – Тхір степовий
Lacerta viridis – Ящірка зелена


title: ЖИВІ КЛІТИНИ

text:
 ЖИВІ КЛІТИНИ
 ШКІРА
Шкіра складається з трьох головних шарів. Найглибший шар - дерма -содержит живі клітини, кровоносні судини і нервові закінчення, чутливі до тиску, тепла; холоду і болю. Над дермою лежить епідерміс - тонкий шар, в якому утворюються нові клітки. Вони відтісняються до поверхні, відмирають, утворюючи захисний зовнішній шар, потім перетворюються на лусочки і слущиваются.

 НЕРВИ
Сигнали передаються нервовим волокнам(аксонам) з швидкістю до 400 км/ч. отже сигнал з кисті поступає в спинний мозок за частку секунди.В примітивніших організмів передача сигналів відбувається медленнее:у комах -35 км/ч. а V медузи -3,5 км/ч. '

 КРОВ
Найкрупніша артерія називається аортою. У дорослої людини її діаметр досягає 2,5 див. Найкрупніша вена називається порожнистою веною. Стінка її тонша, ніж в аорти, але внутрішній діаметр такий же. Діаметр найдрібніших кровоносних судин -капилляров - може бути рівний всього 0,001 мм. Їх стінки складаються з одного стоячи кліток, тому кисень легко проникає з них в сусідні клітки.
 Еритроцити живуть в середньому близько 4 місяців, встигаючи за цей термін проподорожувати по всем\; тіл); людини майже 200 000 разів. Лімфоцити живуть декілька років.
 Кров кожної людини належить до однієї з чотирьох груп: А. В. АВ і О. Прі переливанні крові людині зазвичай вводять кров тієї ж групи, що і його власна, або групи Про -она личить будь-якому'.
 У організмі дорослої людини близько 5 л крові - 8% загальної ваги тіла. Кров важча, ніж вода, і щільність її приблизно в 5 разів вище.

 МІЦНІСТЬ КІСТОК
Міцніше за всіх інших кістки, що захищають головний мозок. Найслабкіші - кістки носа; вони тонкі, як папір. Складають, центральну частину скелета - череп, хребет і грудну клітку. Останні - це кістки рук, ніг, плечового і тазостегнового суглобів.

      вільні кістки
Більшість кісток сполучені з іншими кістками, які прикріплені лише до сухожиль. Найбільша з них -коленная чашка, що оберігає суглобів пошкоджень. Вхід в гортань прикриває    вільний хрящ, надгортанник, що захищає дихальні дороги попадання в них їжі.

 РОЗМНОЖЕННЯ

Яйцеклітини утворюються в яєчниках жінки. У кожної жінки два яєчники, що з'єднуються з маткою короткими трубками, в які спускаються яйцеклітини, аби зустрітися із сперматозоїдами. Сперматозоїди утворюються в кулевидних органах -семенниках, що знаходяться в особливому мішечку на телі чоловіка. Яйцеклітини вони досягають, пройдя через статевий член. Відбувається це під час статевого акту між чоловіком і жінкою.
У яєчниках новонародженої дівчинки міститься запас яйцеклітин на все життя. Рокам до 13 яйцеклітин дозрівають і щомісячно по одній спускаються в матку. У хлопчика сперматозоїди формуються в 11-12 років.

ВНУТРІУТРОБНИЙ РОЗВИТОК
Плід зростає в матці матері. Він плаває в прозорому мішку, наповненому рідиною і пов'язаному із слизистим вистиланням матки. І матка і мішок зростають у міру зростання плоду. Коли дитя готове народиться, м'язи матки виштовхують його через піхву (воно ж родовий канал) назовні.

5 тижнів.
Формуються головні органи. Ручки і ніжки коротенькі, ледве намічені. На цій стадії майбутнє дитя іменується зародком.

8 тижнів. Довжина зародка всього 3 див. Починають формуватися кістки.

Діти з пробірки
Деяким жінкам не удається завагітніти природним чином із-за неможливості запліднення яйцеклітини в її телі. Лікар може узяти у жінки яйцеклітину, запліднити в пробірці спермою її чоловіка, а потім ввести в матку. Яйцеклітина, що упровадилася в слизову оболонку матки, далі рУ яйцеклітину (у центрі) вводять сперматозоїдів.озвивається
нормально.
Як харчується плід, знаходячись в телі матері
Поки плід знаходиться в матці, йому не потрібно ні є, ні дихати. І пищу, і кисень він отримує від матері через особливий губчастий орган - плаценту. Одній своєю стороною плацента сполучена із слизистим вистиланням матки, а інший - через пуповину - з плодом. Живильні речовини і кисень поступають з материнської крові через плаценту і пуповини)' у тіло дитяти.
Після народження дитяти пуповину перерізують і перев'язують. Про це нагадує пупок, що залишається на животі.Нитка життя. Коли дитя крутиться в матці, пуповина часто перекручується, але зазвичай це не шкодить дитяті.

Звідки беруться близнята
Близнюки народжуються, коли одночасно дозрівають дві або більше яйцеклітини і всі запліднилися. Схожість між ними буває не більше, ніж між звичайними братами і сестрами. Ідентичні близнята в тих випадках, коли одна запліднена яйцеклітина ділиться на дві.

< Інколи в матері з однієї яйцеклітини народжується два дитя. Вони називаються однояйцевими  близнятами. Це можуть бути два хлопчики або дві дівчинки, які будуть абсолютно схожі один на одного.

Що могло б статися...
Щорік в тілі середнього чоловіка
    утворюється близько 50 млрд. сперматозоїдів.
    вистачило б, аби 8 разів змінити
    все населення Землі.


title: "Риба-клоун

text:
Хто  вона – ця
риба-клоун?
Робота учениці 8 класу
Загородньої Катерини
Риби-клоуни – морські види риб з  яскраво-оранжевим забарвленням з чорними та білими смугами. Свою назву отримали саме із-за  зовнішності: по тілу пролягають чорні смуги, що розділені червоними, жовтими, помаранчевими смужками. Кайма плавців може бути чорна, райдужна оболонка очей яскраво оранжева, що візуально зменшує розміри очей.

Риби-клоуни
Риби-клоуни в природі не перевищують розмірів 12−13 см. Вони широко розповсюджені в Тихому та Індійському океанах. В природних умовах живляться різними видами зоопланктону та водоростей, які  пропливають за течією. Рибки рідко запливають у пошуках їжі досить далеко.
Риби-клоуни

Коли риби-клоуни дорослішають, то знаходять актинію, а в ній — поживу та захист. Риби виділяють особливий слиз, що здатен набувати деяких властивостей тканин актиній, і таким чином приховують від них свою присутність, перетворюючись в невидимок.

Риби-клоуни
Для актиній присутність риб-клоунів не так уже і погано, так як  ті очищають цих кишковопорожнинних тварин від сміття, що важливо для здоров’я актиній, а також відганяють від них хижаків, наприклад крабів, які хочуть поласувати щупальцями цих нерухомих хижаків.

Риби-клоуни
 у риб-клоунів немає природного імунітету до опіків жалкими клітинами актиній.  Вони набувають його при досить обережному терті об актинію, коли особливий захисний слиз риб сприймає деякі хімічні речовини щупалець. В результаті актинія не відчуває присутності хижака і її жалкі клітини -  нематоцисти нейтралізуються.

Риби-клоуни
Ці незвичні взаємовідносини риби-клоуна та актиній називаються симбіозом. Отримавши надійний захист від хижаків, риба-клоун чистить свого «захисника», відкушуючи хворі або відмерлі щупальці, вентилює воду та виносить непереварені залишки їжі.

Риби-клоуни
Часто самці відганяють від актиній інших самців, а самки — самок. Крім того, рибки, неначе приманка, приваблюють до актинії інших істот, яких та убиває та поїдає, тобто клоуни  збільшують приток води, внаслідок чого до актиній потрапляє більше їжі.

Риби-клоуни

Риби-клоуни протягом всього життя живуть парою, і тому у більшості видів зазвичай лише дві рибки займають одну анемону.  Пара яро захищає своє «житло» від ворогів та супротивників. В період розмноження самці чистять ділянку біля основи актинії,  куди самка відкладає близько 300 ікринок, які охороняються обома батьками.
Риби-клоуни

Після вилуплення із ікринок, личинки деякий час живуть у поверхневому шарі води, живлячись  планктоном. Підростаючи, вони опускаються на глибину 10−15 м і заселяють анемони.
Риби-клоуни

Кладку  охороняє в основному  самець, мальки з’являються у повній темряві через  7−10 днів. Поява мальків визначається природним біологічним ритмом, пов’язаним із фазами Місяця.
Риби-клоуни
	Після того, як риби-клоуни з'являються з ікринок, вони виходять у відкрите море, де проводять 10-12 днів. Течія відносить юних клоунів далеко від того місця, де вони з'явилися на світ. Проте велика частина риб (з тих, хто не став здобиччю хижаків) зазвичай повертається до "рідних місць " так як їх приваблює запах листя, яке потрапляє у воду з дерев, що ростуть на островах, поряд з якими живуть актинії.
Риби-клоуни

Дивно, але ці смугасті симпатичні рибки досить хоробрі і, навіть, агресивні. Не дивлячись на те, що їхні розміри зовсім невеликі, вони не бояться  наближатися до водолазів, щоб вигнати їх із свого помешкання. Рибки можуть піти на те, щоб укусити того водолаза, який не реагує на попередження.

Риби-клоуни

Ще один цікавий факт в тому, що найхоробріші серед риб-клоунів – це особини  жіночої статі, вони ж є найбільшими за розмірами. Самці як правило нездатні захищатися, тобто у них панує матріархат.
Риби-клоуни
А ще дивовижніше те, що всі риби-клоуни народжуються самцями, і лише деякі з них стають самками, що здатні до репродукції. Після того як самка помирає, самець змінює стать і стає самкою. Це називається послідовним гермафродитизмом.

Риби-клоуни
Риби-клоуни
Клоун сідлоспинний
Мавританський клоун
Риби-клоуни
Клоун оранжево-жовтий
Клоун широкосмугий
Риби-клоуни
Клоун червоно-чорний
Клоун оранжево-плавцевий
Риби-клоуни
Клоун томатний
Клоун звичайний
Д
Якую

за
 увагу!


title: "Ряд Гризуни"

text:
 Ряд Гризуни
                    Біологічна класифікація
Царство: Тварини (Metazoa)
Тип: Хордові (Chordata)
Клас: Ссавці (Mammalia)
Підклас: Плацентарні (Eutheria)
Надряд: Гризуни (Glires)
Гризуни ( лат. Rodentia ) - Найчисленніший загін ссавців. Всього в світі налічується приблизно 2277 видів. [1] Вони поширені на всіх континентах, крім Антарктиди, а також де яких островів. Латинська назва цього ряду - Rodentia. Вона походить від дієслова „rodere", яке перекладається як „гризти". Усі гризуни мають схожу будову щелеп. У них немає іклів. Між різцями й корінними зубами є великий простір (діастема). Різців у них всього по одному з кожного боку верхньої і нижньої щелеп. Різці не мають коріння. Вони гострі, як бритва. При розгризанні твердої їжі різці стираються. Спереду вони вкриті винятково твердим шаром емалі, а їх задня частина складається з м'якого дентину
 Завдяки цій особливості зуби гризунів самозаточуються і мають характерний вид долота. Різці ростуть протягом усього життя тварин, які, у свою чергу, повинні гризти тверді предмети, щоб сточувати твердий верхній шар зубів. Усього у гризунів може бути від 12 до трохи більше ніж 20 зубів. Швидкість їх росту досягає 0,8 мм на добу (у бобрів). Жувальна поверхня корінних зубів буває дуже різноманітна - від горбкуватої до гребінчастої. Губи відіграють роль „брами" для захисту від потрапляння у рот непотрібних частинок.                       Зубна система гризунів
                                      Жувальні м'язи
   Для гризунів важливими є м'язи, які знаходяться за щоками зовні щелепи. Ці м'язи не тільки замикають щелепи, але й дозволяють висовувати вперед нижню щелепу. Різний розвиток і функції цих м'язів привели до розділення гризунів на три найважливіші групи (інші вчені виділяють більше груп). Найбільш поширена з них - це мишоподібні, які змогли пристосуватися до різної їжі і найнеймовірніших умов життя.

Череп звичайного бобра
Гризуни пристосовані до деревного, наземному і підземному, навколоводних способу життя. Багато активні вдень, але частіше виходять з укриттів в сутінки або вночі. Розміри тіла від декількох сантиметрів до 1,5 м., у багатьох досить довгий хвіст. У гризунів зазвичай добре розвинений волосяний покрив.Велике поширення гризунів пов'язане з тим, що ці тварини дуже плодовиті. Багато з них можуть мати декілька приплодів на рік, і в кожному вони приводять велику кількість дитинчат. Існує своєрідна саморегуляція їхньої народжуваності. Гризуни пристосувалися до різноманітної їжі. Полівка протягом року могла б мати до 13 приплодів по 8 дитинчат в кожному. Зазвичай гризуни - рослиноїдні тварини, проте під впливом умов багато хякі з них стали практично всеїдними.
   На відміну від дитинчат інших мишей, новонароджені дитинчата голчатої миші хоча б частково покриті шерстю. Вони починають бігати через З дні після появи на світ.
                 Чи тобі відомо,що…

Для щурів не є перешкодою навіть цегляна стіна. Різці цих гризунів спроможні здавити предмет з силою приблизно 1680 кг на 1 см2.
Під час катастрофічного збільшення чисельності хатніх мишей в Центральній Каліфорнії, що мало місце в 1926 році, за підрахунками дослідників, на 1 м2 припадало близько 20 гризунів.
Патагонська мара може пробігти велику відстань. Максимальна швидкість руху гризуна цього виду складає близько 45 км/год.
Деякі представники родини сліпакових (Spalacidae) протягом місяця перекопують до 500 кг землі
У більшості видів білок цього роду  немає китичок на вухах. Вони ростуть тільки у звичайної і північноамериканської білок.
Представники роду білок-крихіток - дуже дрібні звірки. їхня довжина сягає ледве 7-10 см.
У Фінляндії і на півночі Росії живе інший родич звичайної білки - летюча білка. Вона може долати невеликі відстані між деревами, планеруючи за допомогою розкритої, вкритою шерстю літальної перетинки.
Люди завжди вважали білку приязним звіром. її зображення знайдені на мозаїках романської і деяких азіатських культур.

                        Мишоподібні
Найчисленніша група - це мишоподібні гризуни. До них належать миші (хатня, лісова тощо), пацюки (сірий і чорний), хом'яки, полівки (від мишей відрізняються коротшим хвостом) тощо. При цьому хатня миша та два види пацюків стали синантропними видами, для яких оселі людини та місця поблизу них - оптимальні умови для життя.Чорний пацюк здатний переносити збудників чуми. Оскільки цей вид часто оселяється на річкових і морських кораблях, у портових містах створюють спеціалізовані карантинні санітарно-епідеміологічні станції, які повинні запобігати появі цих гризунів. Оселяючись у житлі людини, хатні миші та пацюки псують продукти харчування.Хом'яки (звичайний та сірий) мають об'ємні защічні мішки, за допомогою яких переносять їжу до свого житла. У системі ходів хом'яки влаштовують комори, в яких запасають до 30 кг їжі (зерна, картоплі, моркви).
Миша хатня
Пацюк сірий
        Хом’як
                                   Свинкоподібні Представники підряду свинкоподібних, за винятком північноамериканського дикобраза, населяють Центральну і Південну Америку. Ці тварини відзначаються великою головою і заокругленим носом.
   У них народжуються досить самостійні, вкриті шерстю дитинчата. Розміри свинкоподібних дуже сильно варіюють - від розміру морської свинки до розміру найбільшого сучасного гризуна - водосвинки.
   Багато з них живе на землі, проте північноамериканські дикобрази більшу частину життя проводять на деревах. Нутрії, що належать до цього підряду - чудові плавці. Вони мають плавальні перетинки, які.допомагають їм легко рухатися у воді.
Патагонську мару можна впізнати за довгими ногами і великими вушними раковинами. Ця тварина зовні нагадує зайця. Водосвинки утворюють численні стада, які тримаються поблизу берегів водоймищ. Це найбільші сучасні гризуни. Дорослі особини можуть важити до 75 кг.

Дикобраз
Морська свинка
     Нутрія
                       БІЛКОПОДІБНІ
 Крім добре відомих нам білок, до підряду білкоподібних належать також бобри, бурундуки, довгоноги, соні і ховрахи. Бобри своїми виключно сильними різцями можуть валити дерева. Із стовбурів дерев вони будують дамби і хатки.
   Очі деревних видів білок дозволяють їм точно визначати відстань, яку вони хочуть подолати, стрибаючи з одного дерева на інше. Деякі інші види, наприклад, летяги, можуть за допомогою літальних перетинок, розташованих з боків тулуба, перелітати на значну відстань
Білка в дуплі
Шерсть білки взимку
Білка-летяга
Білка чорна
                                                               ЕВОЛЮЦІЯ

   Більшість доісторичних гризунів, скам'янілості яких були знайдені в Північній Америці і Євразії, були маленькими тваринами, дуже схожими на мишей. Лише декілька розвинених видів досягало розмірів бобра.
   Скам'янілості цих стародавніх гризунів об'єднуються в одну загальну родину Paramyidae. Вони датуються періодом палеоцену, їхній вік - бли¬зько 57 мільйонів років. На початку еоцену в цих примітивних гризунів вперше з'явилися характерні долотовидні різці, тільки спереду вкриті твердою емаллю.
   Протягом всього еоцену, який завершився 38 мільйонів років тому, гризуни ставали численнішими, виникали нові їхні форми, що пристосовувалися до певних умов життя. Перші гризуни найчастіше пересувалися по землі бігом, а в період еоцену з'явилися види, чия будова тіла й задніх кінцівок свідчить про те, що вони пересувалися головним чином стрибками.
В інших видів череп, лапи і кігті були пристосовані швидше до підземного способу життя.
На початку міоцену існували вже практично всі сучасні родини гризунів. Миші та щури, проте, сформувалися пізніше, ніж інші родини гризунів. Родина мишастих, що включає головним чином древні види мишей і щурів, з'являється в європейських шарах пліоцену, який датується 5 млн. років. Людина - основний винуватець розселення щурів і мишей по всій Земній кулі.
 Ці гризуни, що легко пристосовуються до різних умов життя, подорожували на кораблях, з караванами верблюдів, а згодом і в потягах як „безбілетні пасажири". Вони чудово почуваються поряд з людиною - поселилися в її будинку, їдять її хліб, псують її речі, гріються біля її вогнища. Особливо багато щурів і мишей живе в тваринницьких господарствах, в коморах, на складах, де зберігається зерно та інші харчові продукти.
 Дикобраз: харчується пагонами й корінням рослин, часто полює на комах або підбирає падаль. Дикобраз активний вночі, а вдень відпочиває в сухих норах або скельних ущелинах.

Бобер: другий за величиною, після водосвинки, гризун. Він чудовий плавець і нирець. Характерні особливості бобра - плавальні перетинки і плоский, вкритий лускою хвіст - чудове пристосування для життя у воді.

Дякую за увагу!


title: Великі справи маленьких тварин

text:
Великі справи маленьких тварин
Стрижавська ЗОШ І-ІІІ ступенів
Вінницький район Вінницька область
Природа не визнає жартів, вона завжди правдива, завжди серйозна, завжди сувора; вона завжди права…
І. Гете
Мета проекту:
	Формувати дбайливе ставлення до природи; сприяти становленню гармонійних взаємовідносин людини з довкіллям; виховувати любов і бережливе ставлення до неповторної краси рідного краю
Завдання проекту:
виявити негативний вплив людини на зменшення популяції бобрів в Буго-Деснянському заказнику;

провести агітаційну роботу серед населення з метою зменшення забруднення вод річки Десенка гербіцидами та побутовими відходами;

очистити територію поблизу бобрових хаток;

за зібрані кошти на ярмарці хлібобулочних виробів виготовити екологічні пам'ятки та ознайомити з ними жителів смт. Стрижавка

Актуальність проекту:
Екологічна свідомість відображає духовність суспільства, його «порозуміння» з природою невід'ємною частиною якої є людина.
Тваринний світ є одним з основних компонентів навколишнього природного середовища, національним багатством України, джерелом духовного та естетичного збагачення і виховання людей, об'єктом наукових досліджень, а також важливою базою для одержання промислової і лікарської сировини, харчових продуктів та інших матеріальних цінностей.
Тому й ми обрали тему даного проекту, з метою вивчення, дослідження та ведення агітаційної роботи серед населення по збереженню комфортних умов для проживання популяції бобрів в Буго-Деснянському заказнику.

Керівник проекту:
Козицька Вікторія
Кулакова Христина
Ковальчук Анастасія
Фурман Світлана
Ксенчин Тетяна
Ситник Максим

Учасники проекту учні 8 класу:

Комарніцька Галина Іванівна
вчитель біології, геграфії та екології Стрижавської ЗОШ І-ІІІ ст.
Господарська діяльність людини змінює умови існування багатьох видів рослин і тварин. Це спричинює зміну чисельності популяцій та особин у популяціях, що може зумовити вимирання окремих видів.
Раціональне використання видів з дикої природи потребує регулювання чисельності їхніх популяцій. Вирубування лісу можна проводити лише з врахуванням його відновлення. Те саме стосується виловлювання риби і мисливського господарства. Це передбачено і законом України "Про тваринний світ", прийнятим у 1993 р.
Популяція - це сукупність особин одного біологічного виду з однаковим генофондом, яка живе на спільній території (ареалі) протягом багатьох поколінь.

Популяції характеризують параметрами:
1. Чисельність - загальна кількість особин в популяції.
2. Запас біомаси популяції.
3. Щільність - кількість особин на одиницю території (або об’єму простору).
4. Народжуваність - кількість нових особин за певний проміжок часу на одну особину.
5. Смертність - кількість померлих особин за певний проміжок часу.
6. Ріст популяції - співвідношення народжуваності та смертності. Тваринний світ займає важливе місце в кругообігу речовин. Також він виступає важливою ланкою в загальній ланці живлення, без наявності тваринного світу були б порушені всі природні біоценози та ін.
Враховуючи роль тваринного світу в біосфері, важливе місце займає збереження тваринного світу.

	Протягом 6 місяців члени екологічної бригади співпрацювали з працівниками Коло-Михайлівського лісництва.
Лісник Берчук Ігор Петрович протягом всього дослідження  надавав нам кваліфіковану допомогу. Проводив екскурсії по Буго-Деснянському заказнику, а саме по місцях проживання популяції бобрів.

	Бобер - найбільший гризун в Україні, довжиною до 120 см, а вагою до 30 кг. Великими перетинчастими задніми лапами бобри гребуть при плаванні. Маленькі передні лапки використовуються як для ходьби по землі, так і для перенесення ґрунту і каміння при будівництві гребель і «хаток». Дуже цікаво влаштований хвіст цього гризуна. Він досягає в довжину 41 см, а за формою нагадує весло. Волосся на хвості бобра відсутнє, його замінюють великі лусочки і щетинки. При плаванні бобер використовує хвіст в якості керма. Бобри - прекрасні плавці і нирці. Тваринки можуть плисти зі швидкістю близько 3 км/год і залишатися під водою до 15 хвилин пропливаючи при цьому до 700 м. Слух у бобра відмінний, хоча маленькі вуха ледве помітні серед хутра. І вуха, і ніздрі при пірнанні щільно закриваються. Очі бобра теж невеликі і забезпечені важливим пристосуванням - прозорою перетинкою, "третім повіком". Ці перетинки закривають очі при зануренні у воду, надійно оберігаючи їх від травм і дозволяючи бачити у воді. Губи бобра мають спеціальні вирости, які, заважають потраплянню води в рот, в той час як зуби стирчать назовні. Такий пристрій дозволяє тварині гризти під водою, не захлинаючись.

	Тривалість життя бобрів зазвичай 10-12 років, хоча відомі випадки, коли вони доживали і до 25 років.
Звір цей воліє селитися на невеликих і нешвидких лісових річках або на озерах. Великих водойм, як правило, уникає. Бобри люблять спокійний і відокремлений спосіб життя.
	У бобрів народжується 2-4, рідше 6 дитинчат.

	У процесі дослідження ми дізнались, що антропогенний фактор має великий вплив на щорічне зменшення кількості бобрів.
	А саме:
близькість до м. Вінниця;
часте відвідування  відпочиваючими берегів річки Десенка (миття машин біля річки, засмічення території заказника поліетиленовим посудом, шум);
неконтрольована чисельність лисиці та бродячих собак, які знищують молоде покоління бобрів;
неконтрольованість річки Десни в межах заказника з боку рибоохорони, де в риболовецьких сітях гине молодняк бобра;
діяльність Сабарівської ГЕС призводить до різкого падіння рівня води внаслідок чого боброві хатки залишаються на суші, де вони легкодоступні хижим звірям.

	Береги річки Десенка забудовані приватними будинками від яких земельні ділянки доходять до води, а в деяких місцях частина річки взагалі огороджена власниками земельних ділянок.
	Відсутність захисної смуги вздовж річки призвело до випасання великої рогатої худоби, яка руйнує на березі річки нори бобрів.
	Всі ці фактори вплинули на кількість народження малят у сім'ях (від 2-4 особин до 1-2, а в деяких сім'ях взагалі не народжуються) та органи чуття бобрів (послабився нюх, через що вони не відчувають приближення небезпеки зі сторони людини та хижих тварин).

Чисельність бобрів на відрізку 5 км вздовж річки Десенка на період 2005-2011 р.
Виготовили та роздали екологічні пам'ятки
Ми прибрали територію  поблизу поселення бобрів

Шановні мешканці
смт. Стрижавка!

  До Вас звертаються члени учнівської екологічної бригади Стрижавської ЗОШ І-ІІІ ступенів.
  Оскільки нам не байдужа доля бобрів, поселення яких знаходиться на території Буго-Деснянського заказника, просимо Вас посприяти створенню комфортних умов для їх існування:
Під час відпочинку на березі р. Десни, не засмічуйте території, не залишайте після себе залишків їжі та побутового сміття.
Не допускайте миття автомобілів у місцях, прилеглих до прибережної зони.
Не випасайте худобу, яка руйнує боброві помешкання.
Не виводьте каналізаційні труби у водоймища .
 Не використовуйте річкову воду для миття ємкостей від ядохімікатів та гербіцидів.
Щоб створити бобрам  комфортні умови в період розмноження, дотримуйтесь тиші та спокою на берегах  річки.

	Бобер, як вид, що практично вимер у Європі впродовж ХІХ-ХХ століть, перебуває під охороною Бернської конвенції, яка ратифікована й Україною.
	Кількість бобрів в Україні істотно зменшилася в роки Великої Вітчизняної війни 1941-1945 рр.
	Внаслідок антропогенного перетворення ландшафтів та зростання промислової експлуатації популяції бобра людиною він поступово став втрачати прадавню екологічну нішу, що призвело до істотного порушення водного режиму і деградації ландшафтів, погіршило умови господарювання на цих зневоднених, збіднілих землях.
	Ландшафт за час відсутності бобра під дією людини істотно змінився - вирубані ліси, осушені болота, прокладені дороги, випрямлені водотоки.
	Нехай ми не зможемо врятувати всіх, кого нам хотілося. Але ми зможемо врятувати набагато більше, ніж ті, хто навіть не намагається.

		Скот Пітер
Висновки:
Сьогодні людство не може відмовитися від використання природних ресурсів, які є основою матеріального виробництва, але не може й миритися з деградацією навколишнього природного середовища. Тому важливим напрямом сучасного соціального регулювання відносин в сфері взаємодії природи і суспільства є забезпечення раціонального природокористування. Його метою є задоволення матеріальних потреб суспільства за рахунок наявних і відновлювальних природних ресурсів, використання їх без заподіяння шкоди для життєво важливих екологічних інтересів людей.
Список використаних джерел
Г.О. Білявський, Р.С. Фурдуй “Основи екологічних знань”
Г.О. Білявський, Л.І. Бутченко “Основи екології: теорія та практикум”
В.Г.Кур’ята “Конспект лекцій з основ загальної екології”
 Закон України “Про охорону земель”. – К., 2003.
 Дедю І. Екологічний словник. – Кишинів, 2000.


title: "Завдання та методи селекції"

text:
Завдання та методи селекції

1
Виконала:
учениця групи 11-2
Ступар Дар’я

2
Селекція
Це наука про теоретичні основи та методи створення нових і поліпшення вже існуючих сортів рослин, порід тварин і штампів мікроорганізмів.

3
Завдання селекції

4
М.І.Вавилов наголошував:
Для поліпшення якостей існуючих і створення нових порід і сортів необхідно вивчати і враховувати:

5
Селекція рослин та її етапи

6
Поліплоїди

7
Вклад вчених

8
Тваринна селекція

9
Дякую за увагу!


title: Заповідник Асканія Нова

text:
Виконала
Учениця 8 класу
Красненської ЗОШ
I-III ступенів № 2
Кріль Марта
Заповідник“Асканія-Нова”
Біосферний заповідник «Асканія-Нова» ім. Ф. Е. Фальц-Фейна — науково-дослідна установа в системі Національної академії аграрних наук України, державний заповідник, заснований в 1898 році Фрідріхом Фальц-Фейном. Розташований біля смт Асканія-Нова Чаплинського району Херсонської області.
Історія Заповідника
Біосферний заповідник «Асканія-Нова» був заснований німецьким поміщиком Фрідріхом Фальц-Фейном наприкінці 19 століття. Німецький землевласник вилучив з використання ділянку пасовищних угідь та створив заповідну територію, на якій жили унікальні тварини та птахи. Звістка про цей великий зоопарк рознеслася по всій Європі. У 1914 році до Асканії завітав російський імператор Микола II. Він приїхав до помешкання Фрідріха і довго слухав розповіді господаря про унікальний заповідник, про розведення рідкісних тварин. Імператора вразила краса цієї території, а також те, що просто неба на відкритому повітрі живуть всі разом олені, кенгуру, кози, страуси, антилопи гну та ін. Пізніше у листі до матері Микола II написав: «Дивовижне враження, точно картина з Біблії, неначе тварини вийшли з Ноївого ковчега».
Старі фото започаткуваня Заповідника “Асканія-Нова”
Біосферний заповідник Асканія-Нова - унікальний куточок природи, який знаходиться на півдні України, в Херсонській області. Цей біосферний заповідник став переможцем всеукраїнського конкурсу "Сім природних див України", також він належить до сотні великих заповідників і парків.Площа заповідника складає 33 тисячі гектарів, третина з яких - абсолютно заповідна степова зона, незаймана територія, якої ніколи не торкався плуг.Тутешня екосистема є недоторканною вже мільйони років. Це єдина подібна ділянка степу не тільки в Україні, але й у всій Європі, адже одного разу розкопаний степ не відновлюється ніколи.
Асканія-Нова по праву є найстарішим степовим біосферним заповідником планети і найбільшим серед європейських степових заповідних територій. У тутешніх степових екосистемах налічується більше 500 видів вищих рослин і понад 3 тисяч видів тварин.69 видів тварин, що мешкають в Асканії, занесені в Червону книгу України, 295 - охороняються Бернською конвенцією, 104 - Боннською конвенцією, а 12 - занесено в Європейський червоний список.
На просторах Асканії-Нова живуть зебри, південно-американські верблюди, індійські і африканські антилопи, олені, лами, шотландські поні, коні Пржевальського, американські бізони, кафрські буйволи, сайгаки і багато інших тварин. Всі вони є представниками не тільки різних континентів, але і різних кліматичних поясів. Тим не менш, вони змогли чудово адаптуватися до умов українського степу.

Популяції тварин, занесених у Червону книгу, в Асканії постійно ростуть, і найвідоміші звіринці світу стають у чергу, щоб поповнити свої колекції.У заповіднику продовжують спокійно рости багато рослин, які зникли за останні два століття на величезних просторах колишніх степів Євразії.
Вражають своїм різноманіттям птахи, що гніздяться на території Асканії-Нова, або зупиняються тут під час сезонних міграцій: білі і чорні лебеді, фламінго, журавлі, дрохви, стрепети, сірі куріпки, степовий орел. У вольєрах живуть африканські страуси, ему, нанду, дрохви, фазани, павичі, степові орли, вінценосні журавлі, папуги.
Протягом теплого періоду року степові види трав різнобарвною каруселлю змінюють вигляд ландшафту. Степ забарвлюється в смарагдово-зелений, блакитний, бузковий, жовтий, чорний та інші кольори. Килими з природних кольорів змінюють один одного до середини червня, після чого степ впадає в паузу спокою до вересня. Незабутньо красивий степ і "золотою" осені в жовтні.
Окремої уваги заслуговує Асканійський дендрологічний парк, створений в кінці ХІХ століття на площі близько 200 га. Парк розбитий відповідно до строгого плану і суттєво відрізняється від дикої степової зони. По всій території прокладена складна система зрошення, кожне дерево живить артезіанська вода. У парку близько 150 видів дерев і чагарників, серед яких гостролистий клен, кримська сосна, пірамідальний і колоновидний дуби, ялівець, в'яз, ялина, ясен, біла акація, плакучі верби. В центрі композиції парку знаходиться мальовничий ставок, у якому плавають качки, лебеді та інші водоплавні птахи.
За фізико-географічним районуванням територія заповідника "Асканія-Нова" відноситься до Причорноморсько-Приазовського південностепового краю південно-степової підзони Степової зони. Клімат території помірно континентальний із жарким посушливим літом та м'якою нестійкою зимою. Середньорічна температура повітря становить +9,5С (мінімум - -32С, максимум - +40С). Середньорічна сума опадів - майже 400 мм з мінімумом 164 мм та максимумом 703 мм. Рівнинний рельєф сприяє швидкому поширенню як холодних, так і теплих повітряних мас.
Основні території цілинного степу розташовані в центрі сухої безстічної рівнини, де зовсім немає природних водотоків. Лише навесні після танення снігу та під час сильних дощів у вибалках утворюються тимчасові струмки, які несуть воду до подових блюдець.Особливістю околиць "Асканії-Нова" є глибоке залягання підземних вод. Перший водоносний горизонт знаходиться на глибині від 18 до 30 м, наступний (артезіанський) - у понтичних пористих вапняках на глибині 45 м і більше. За жорстких посушливих кліматичних умов, сезонного розвитку рослинності на лесах, своєрідного впливу степової фауни сформувались південні чорноземи й темно-каштанові ґрунти, які є найпоширенішими на суходолах.
Дякую за увагу !


title: "Типи взаємодії між живими організмами"

text:
СПІВІСНУВАННЯ ОРГАНІЗМІВ В УГРУПОВАННЯХ

У XVIII ст. перші поселенці завезли до Австралії кролів. Природних ворогів у них не було.
Як ви гадаєте, які екологічні наслідки виникли через кілька років?
Запропонуйте можливі заходи з обмеження поширення кролів
В екосистемах спостерігаються різні види симбіозу (форми співіснування двох різних видів). До них належать :
мутуалізм, паразитизм, коменсалізм.
Також формами взаємодії живих організмів є хижацтво й конкуренція
— Пригадайте, з якими формами співіснування організмів ви ознайомилися під час вивчення представників рослинного і тваринного світу?
— Що таке конкуренція?
Конкуренція — співіснування особин одного (внутрішньовидова конкуренція) або різних (міжвидова конкуренція) видів, за якого вони змагаються за ресурси середовища існування. Слід відзначити, що внутрішньовидова

Конкуренція
внутрішньовидова
міжвидова
Як ви розумієте поняття «внутрішньовидова конкуренція»?
Внутрішньовидова конкуренція — це суперництво між особинами одного виду за життєво важливі ресурси.
До яких наслідків може призвести внутрішньовидова конкуренція?
Конкуренція між особинами одного виду може зменшувати виживання і плодючість тварин, вона тим сильніша, чим більша щільність особин.
Наведіть приклади внутрішньовидової конкуренції
Боротьба за самку,
 боротьба за територію в територіальних тварин тощо.)
 Як ви розумієте поняття «міжвидова конкуренція»?
Міжвидова конкуренція — це суперництво між особинами різних видів за життєво важливі ресурси.
— Наведіть приклади міжвидової конкуренції

Мутуалізм — взаємовигідне співіснування двох видів (найпростіші, що здатні перетравлювати клітковину, і рослиноїдні тварини, у кишечнику яких вони живуть). Прикладом мутуалізму є відносини термітів та мікроорганізмів їх кишечника, які забезпечують розщеплення целюлози в травному тракті термітів.

Паразитизм — співіснування двох видів (людина й стьожкові черви), за якого один вид використовує інший як середовище існування і джерело харчування. Прикладів паразитизму можна навести багато. Найзручніше згадати паразитів людини, як зовнішніх (воші, клопи), так і внутрішніх (аскарида, гострик, ціп’як, ехінокок).
Коменсалізм — співіснування двох видів, за якого один вид використовує інший вид або житло іншого виду як середовище існування, але не завдає йому шкоди, а харчується відходами його життєдіяльності. Прикладом таких співвідносин є кліщі, які харчуються шерстю, що випала, у норах гризунів.

Хижацтво — тип відносин між популяціями двох видів організмів (хижака і жертви), за якого організми-хижаки харчуються організмами-жертва - ми, нападаючи на живу жертву.
Форма співжиття двох різних видів, коли жоден з них не відчуває впливу іншого, називається нейтралізмом. Також екологи виділяють такий тип взаємодії різних видів, як аменсалізм. Прикладом аменсалізму може бути взаємодія ціанобактерій, які насичують водне середовище киснем, і анаеробних сапрофітних бактерій, чий розвиток розчинений кисень пригнічує.

Бесіда :
♦  Які типи взаємодії живих організмів в екосистемах вам відомі?
♦  Які приклади взаємодії організмів у екосистемі можна назвати хижацтвом?
♦  Які приклади взаємодії організмів у екосистемі можна назвати паразитизмом?
♦  Чим мутуалізм відрізняється від коменсалізму?

Домашнє завдання :
Опрацювати параграф підручника ;
Дати відповіді на запитання
Джерела інформації
files.personalnij-sajtvchitelya.webnode.com.ua/.../Співіснув.


title: Ряд Крокодили

text:
Проект на тему
Ряд Крокодили
Ряд Крокодили
Крокодилові або крокодили (Crocodylidae) — родина великих за розміром зауропсидів (за традиційною класифікацією плазунів), єдина сучасна родина надряду крокодилоподібних, що разом із птахами формує кладу архозаврів. Група сформувалася близько 84 мільйонів років тому протягом пізнього крейдового періоду.

Ряд Крокодили
Слово «крокодил» походить від грец. κροκόδειλος — «галечний черв'як», через бугристу шкіру цих тварин.
Будова
Крокодили майже не змінилися з доісторичних часів, коли вони населяли землю разом зі своїми близькими родичами — динозаврами.
У крокодила плоске видовжене тіло, вкрите роговою лускою, під якою є міцні кісткові пластини. У кайманів черевце панцирне. Очі в нього розміщені зверху на голові, ніздрі — високо на кінці видовженої морди. У крокодила довгий мускулистий хвіст, стиснутий з боків, короткі могутні ноги. Задні кінцівки — чотирипалі, на передніх — по п'ять пальців. Молоді крокодили мають інші, ніж дорослі, пропорції тіла: довгі ноги, великі очі і невелику морду. Але вони уже вправні мисливці. У старих самців на верхній щелепі іноді утворюються грудкоподібні вирости. Основна зовнішня відмінність між алігаторами і крокодилами в особливостях морди. У крокодилів навіть із закритої пащі виглядають з кожного боку по чотири зуби нижньої щелепи. В алігаторів при закритій пащі зубів не видно. Гавіали мають вузьку довгу морду.

Зуби
Гострі міцні зуби у крокодилів служать для того, щоб хапати і подрібнювати їжу. Вони не прирослі до щелеп, як у інших плазунів, а розміщені в особливих щелепних «кишеньках». Старі зуби випадають і на їх місці виростають нові. У пащі «веселого» алігатора майже непомітні дрібні зуби конічної форми. Якщо тварині жарко, вона лежить широко роззявивши пащу. Випаровування із слизової оболонки ротової порожнини охолоджує рептилію. У гавіала дуже довгі щелепи, оснащені сотнею дрібних гострих зубів. Більшу частину життя він проводить у воді, швидко плаває і вправно ловить рибу.
Ареал
Крокодили поширені в тропічних і субтропічних регіонах. Живуть у жарких районах Центральної і Південної Америки, Африки, Азії та Австралії. Алігатори і каймани поширені у тропічних і субтропічних регіонах Америки і тільки китайські алігатори — у Східній Азії.
Ці сильні хижі рептилії активні переважно вночі, живуть як у воді, так і на суші. Нільські крокодили під загрозою зникнення внаслідок осушення рік і боліт, розвитку індустріалізації і туризму. Найбільша рептилія у світі — солоноводний гребінчастий крокодил — живе біля узбереж Індійського і Тихого океанів, виростає завдовжки до 6 м, масою до 1 тонни. Гребінчасті крокодили мешкають у затоках і гирлах річок, іноді запливають у відкрите море. Гавіали живуть на півночі Індії.
Ареал
Основні групи крокодилів
Алігаторові
7 видів
зубів не видно з пащі
алігатор, каймановий алігатор.

Основні групи крокодилів
Крокодилові
13 видів
із закритої пащі видно зуби
болотяний крокодил, гострорилий крокодил.

Основні групи крокодилів
Гавіалові
1 вид
довгі вузькі щелепи
Гавіали.

Основні групи крокодилів
Голови алігатора (зверху), крокодила (посередині), гавіала (знизу)
Полювання
Вдень крокодили мляві. Переважну частину дня вони гріються на сонці на піщаних пляжах і мілинах. Надвечір вони стають більш активні і вночі полюють на рибу, черепах і навіть на великих ссавців. Як і всі великі хижаки, крокодили чатують на здобич. Лежачи у мулистій засідці або повільно плаваючи біля берега подібно до старої колоди, у цей час рептилія вистежує, а потім стрімко атакує жертву. Схопивши здобич дужими щелепами, крокодил затягує її під воду, де тримає поки вона не задихнеться.
Рухи
Крокодили повільно пересуваються берегом, звиваючись по-"зміїному" усім тілом. У разі потреби тварина підіймає на напружених ногах тіло над землею і навіть незграбно біжить «риссю» (швидкість до 4 км/год). Невеликі крокодили при небезпеці переходять на галоп — і як спринтери «мчать» зі швидкістю до 20 км/год. У воді крокодил швидко пливе завдяки сильним рухам дужого хвоста, звиваючись усім тілом. Він притискає ноги до тіла, щоб знизити опір води. Під час полювання тварина може робити стрімкі кидки й майже вистрибувати з води, кидаючись на здобич.
Раціон
Крокодили й алігатори — хижаки. З віком їх раціон змінюється. Наприклад молодий півметровий нільський крокодил харчується комахами, павуками, жабами. Коли він досягає завдовжки 1 м., то полює на риб, птахів, ящірок, дрібних ссавців. Доросла рептилія додає до свого раціону вже і великих ссавців (зебри) та плазунів.
Розмноження
Іноді здається, що крокодил — це такий собі жорстокий біоробот-убивця. Але, хоч як це дивно, у цих плазунів складна поведінка і стосунки, особливо в шлюбний період. Вони спілкуються за допомогою різноманітних рухів. Усі крокодили здатні утворювати різні сигнальні звуки — від шипіння до хрипкого реву. Але алігатори — особливі вокалісти. Ще маленькими, голодні алігатори тоненько похрюкують, спілкуючись між собою. У разі небезпеки той, хто її помітив, подає сигнал тривоги: попереджає інших, привертає увагу матері. На відміну від інших рептилій, самки охороняють свою кладку і доглядають за малятами.
Розмноження
Крокодили — полігамні тварини. Це означає, що самець парується з кількома самками. Проте спочатку самець повинен завоювати територію, яку він захищає від самців-суперників. Потім приваблює партнерку, випускаючи мускусний запах і плаваючи довкола неї, демонструє своє тіло. Роззявляючи пащу, він голосно реве. Ця вистава привертає увагу конкурентів, які, атакуючи ударами голови, намагаються перемогти у бою. Самки терпляче чекають закінчення поєдинків. Відповідаючи на залицяння самця, вони пускають бульки під водою і труться об його голову. Запліднення у них внутрішнє
Крокодиляче гніздо
Після парування самка починає будувати гніздо. Хоча цей процес трохи відрізняється у різних видів, найбільш типово робить кладку самка нільського крокодила. На піщаному сонячному пляжі, десь за 50 метрів від води, самка вибирає місце, іноді розганяючи конкуренток. Дужими задніми ногами вона вириває яму, розміщується над нею і відкладає залежно від свого віку і розміру від 20 до 80 яєць. Процес кладки триває з годину. Потім прикопує яйця і лежить зверху, відганяючи ворогів. Весь цей період вона не їсть і тільки інколи відповзає, щоб напитися. Але й цього буває достатньо, аби спритні хижаки, такі як мангусти, лисиці, варани, поцупили 1-2 яйця.

Гнізда алігаторів
Алігатори і каймани не риють ям у піску. Вони відкладають свої яйця у гнізда, які будують, нагрібаючи гілки, листя, ґрунт і рештки рослин, траву. Таке гніздо заввишки до 1 м, ширина основи — до 2 м. Самка охороняє кладку і молодь.
Народження
Розвиток зародків крокодилячих яєць триває 60-100 днів — залежно від нагрівання. Коли крокодильчики вже дозріли, вони, почувши тупотіння своєї матері, починають пронизливо пищати. Самка викопує яйця і допомагає малятам вибратися з них, розчавлюючи шкаралупу щелепами. Тільки-но кілька крокодильчиків виходять з яєць назовні, вона обережно збирає їх своїми щелепами і в пащі дбайливо переносить до води. Потім вона швидко повертається до гнізда і забирає наступну групу малят, доки уся сімейка не збереться у безпечному болоті.
Біля матері
Перші 5 тижнів молодь крокодилів під наскільки пильним наглядом самки, що навіть може безпечно грітися на її спині. Та відчувши вібрацію м'язів своєї матері, вони пірнають і ховаються біля неї під водою. У деяких видів крокодилів самець допомагає самці охороняти кладку навіть захищає молодь. Але якщо їжі замало, самець-канібал може з'їсти декого зі свого потомства.
Самець або самка
Стать у крокодилів визначається умовами інкубації. Наприклад, якщо яйця американського алігатора розвиваються при температурі 32-34°С, то з них виходять самці, якщо ж при 30 °C і нижче — самки, а проміжні умови (30-32°С) сприятливі і для самців і для самок одночасно. А от у крокодилів при оптимальних температурах вилуплюються самці, а при високих і низьких — самки. У найбільш теплий і вологий період року самка крокодила відкладає яйця у гніздову яму, але іноді під час засухи кладка затримується, доки дощі зроблять твердий ґрунт м'яким.
Еволюція
Еволюція крокодилів бере початок з тріасового періоду. Це підтверджує їх близькість з деякими псевдозухіями цього періоду (наприклад, з фітозавром). В юрському періоді з`являються дійсні крокодили, а в крейдяному – остаточно сформувались сучасні. Отже, не дивлячись на те, що цих тварин за прийнятими ознаками систематики не відносять до динозаврів - хоч і живуть вони на суші (в прісних водах) та мають діапсидну будову черепа – це плазуни з мезозойської ери.
Загроза вимирання
Благополучно проживши близько 200 млн. років, деякі види крокодилів у наші дні поставлені людиною на грань повного винищення. Хижак перетворився у жертву, і зараз йому загрожує загибель майже у всіх ареалах колишнього проживання, тобто по всій Африці, Азії, Австралії і Південній Америці.
Розміри вимерлих видів крокодилів у порівнянні з людиною
Загроза вимирання
Із прадавніх часів люди смертельно боялися та поважали крокодилів і алігаторів, подекуди навіть поклонялись їм як богам. У Стародавньому Єгипті одним з найголовніших богів був Себек - бог в образі крокодила. Мумії рептилій ховали в гробницях разом з високопоставленими чиновниками. В інших частинах світу - Африці, Індії, на Філіппінах і Борнео - крокодил був не у меншій повазі. Зокрема австралійські аборигени вірили, що одна з найбільших рік континенту була створена крокодилом, який вигриз щелепами її русло.
Загроза вимирання
З часом люди ополчились проти крокодилів та алігаторів, їх почали масово винищувати - почасти просто намагаючись уберегти домашню худобу, а в багатьох регіонах заради їжі. Але коли увесь світ охопила мода на вироби із крокодилячої шкіри (сумочки, паски, взуття), що збіглася за часом з винаходом вогнепальної зброї, популяція цих тварин почала стрімко скорочуватись. Цифри просто вражаючі: щорічно в Південній Америці вбивали до 1 млн. кайманів; у 1929 р. було продано 190 000 шкір американського алігатора; в 1950 р. у Танзанії було підготовлено до продажу 12 500 крокодилячих шкір.
Загроза вимирання
Якби у 1944 році не були прийняті спеціальні закони про захист американського алігатора, цей вид був би вже давно винищений. В Африці нільський крокодил зник з багатьох традиційних місць проживання на півночі континенту. В 1970-х рр. індійського гавіала стали розмножувати у неволі й тільки так врятували від повного вимирання. Сьогодні в заказниках налічується близько 1500 цих тварин.
Загроза вимирання
Зараз майже всюди у світі крокодили взяті під захист, але торгівля крокодилячими шкірами, на жаль, усе ще залишається дуже прибутковим бізнесом. За шкіри платять великі гроші, через що злиденні тубільці Південної Америки готові ризикувати життям, аби тільки вистежити та убити алігатора, а шкіру його продати.
Загроза вимирання
«Вбивство Алігатора», Вікторія Рівер, 1846 рік. Зображення у книзі Джона Лорта Стокса «Відкриття Австралії».
Є ще один фактор, який неминуче ставить крокодилів на грань вимирання, причому в тій же Південній Америці й Південно-Східної Азії. Зведення дамб та будівництво каналів наносить непоправної шкоди дикій природі. Через неконтрольовану вирубку джунглів зменшується рівень опадів, тому ті водойми, у яких раніше водилися крокодили, повністю пересихають. Вимирання цих тварин викликає серйозну тривогу не тільки тому, що зникає цілий вид, але й тому, що цим порушується екологічний баланс у регіоні. Наприклад, у флоридському заповіднику Еверглейдс алігатори їдять плямисту панцирну щуку з костистою лускою, яка, втративши природного ворога, незабаром винищить усіх окунів і лящів. До того ж, алігатори допомагають вижити іншим тваринам у посушливу пору року. Вони викопують у землі ями, створюючи невеликі водойми, де риба знаходить притулок, а птахи, рептилії й ссавці - водопій.
Загроза вимирання
«Крокодилячі сльози»
На тілі у крокодилів не має потових залоз, тому під час значного підвищення температури тіла, піт виходить через залози, розміщені біля очей. Найчастіше вислів «Крокодилячі сльози» вживається у значенні коли людина імітує вдаване співчуття чи лицемірство. Проте існує й інша версія.
Вперше доведено, що крокодили справді плачуть під час прийому їжі. Зоологи з Університету Флориди (США) зняли ридання крокодилів на відеоролик. Докладний опис проведеного дослідження буде опубліковано в журналі BіoScіence.
Епохальне відкриття було зроблено на крокодилячій фермі, де вчені спостерігали за чотирма кайманами й трьома алігаторами (всі — близькі родичі крокодилів). Плазуни приймали їжу на суші: це була звичайна методика годівлі хижаків, тому зоологи й приїхали на ферму. У природних умовах — у мутній воді — стежити за очима крокодилів було б важко. Спостереження показали, що з очей п‘яти із семи рептилій під час їжі текли сльози.

Вчені довели: крокодили ридають над жертвою
Вчені довели: крокодили ридають над жертвою
Це дослідження було проведено на прохання лікарів-неврологів з Університету Каліфорнії в Лос-Анджелесі, що вивчають рідкісний синдром за назвою «крокодилячі сльози» (деякі люди з невідомої причини плачуть під час їжі).
При підготовці наукової статті, медики зацікавилися причинами появи терміна «крокодилячі сльози»: їм було важливо визначити, чи існує це явище насправді і якщо так, то чим воно пояснюється. У результаті, неврологи з Каліфорнії зв’язалися із зоологами із Флориди.
Ті зацікавилися проблемою й незабаром виявили, що в науковій літературі є безліч згадувань про це явище, однак, в основному, анекдотичного характеру.

Вчені довели: крокодили ридають над жертвою
За їх даними, перша згадка про крокодилячі сльози зустрічається в книзі «Подорож сера Джона Манделейна», вперше опублікованої в Англії десь між 1357 і 1371 роками. У книзі є наступний пасаж: «у цій країні (Ефіопії) живе безліч крокодилів, які ридають, коли поїдають людину».
Зоологи не мали можливості скормити піддослідним крокодилам людське м'ясо, тому замінили його звичайною яловичиною. Причини появи крокодилячих сліз поки що напевно не відомі.

 Французькі учені експериментально довели, що звуки, які дитинчата крокодилів видають в яйцях, служать сигналом до вилуплення для їх братів і сестер, а також спонукають матір допомогти дитинчатам вибратися з яєць. Робота учених опублікована в журналі Current Biology.

Зоологи давно відзначили, що незадовго до того, як вилупитися з яйця, крокодили видають характерні звуки. Теорія про те, що вони виконують сигнальну функцію, існувала давно, проте її ніхто не перевіряв на практиці. Учені з Університету Жана Моне в Сент-Етьєн (Франція) вирішили довести правильність цієї теорії на дослідах з нільським крокодилом (Crocodylus niloticus).

Крокодили починають спілкуватися ще в яйцях
Спочатку дослідники записали звуки, які дитинчата крокодилів видають в яйцях. Потім вони вибрали кладку яєць і поділили її на три частини.
Для першої групи яєць вони відтворили записані звуки їх побратимів, для другої - запис стороннього шуму, а яйця з третьої частини залишалися в тиші. Близько 80 відсотків дитинчат з першої групи яєць реагували на запис, видаючи аналогічні звуки. У решті двох груп дитинчата зберігали "мовчання". Крім того, крокодили з першої групи починали вилуплюватися через десять хвилин після того, як почули запис.

Щоб перевірити, як мати реагує на заклик дитинчат з яєць, учені викопали одну з кладок і помістили на її місце програвач із записом. Як тільки самка чула звуки своїх "дитинчат", що не вилупилися, вона починала розкопувати місце кладки, щоб допомогти їм вибратися назовні.

Крокодили починають спілкуватися ще в яйцях
Таким чином, коли один з маленьких крокодилів починає видавати характерні звуки, інші, почувши їх, також починають кричати. Учені вважають, що біологічний сенс такого хору полягає в наступному: мати з більшою ймовірністю почує крики декількох дитинчат, ніж одного. Дослідники висунули і друге пояснення необхідності колективно видавати звуки і з'являтися на світ одночасно. Крики дитинчат можуть привернути увагу хижаків. Ті крокодили, які не встигнуть вибратися з яєць, стануть для них легшою здобиччю, ніж неспроможні захищатися, але вже здатні тікати дитинчата, що вилупилися. Крім того, додатковий захист від хижаків зможе забезпечити мати, що прибігла на крики.

Спілкування за допомогою звуків між дитинчатами, що не вилупилися, і матір'ю було відмічене також у деяких птахів. Учені вважають, що такий спосіб комунікації на ранній стадії розвитку є типовим для архозаврів - групи тварин, яка включає птахів, крокодилів, а також динозаврів.

Крокодили починають спілкуватися ще в яйцях
Сенсаційна знахідка, зроблена дослідниками в Сахарі стверджує, що колись на місці цієї пустелі росли болотяні ліси, в яких водилися незвичайні види крокодилів. Деякі з них були навіть більш розумними за своїх теперішніх нащадків, повідомляє Reuters.
Дослідники знайшли залишки п'яти різних видів крокодилів, яким дали дотепні імена - "свинокрок", "крисокрок", "собакокрок", "качкокрок" та "плоскокрок". Вчені стверджують, що недавні знахідки допоможуть зрозуміти те, чому крокодили були і залишаються такими успішними формами життя.

Мільйони років тому в Сахарі мешкали крокодили
Мільйони років тому в Сахарі мешкали крокодили
Крокодили мешкали в Сахарі від 145 до 65 мільйонів років тому, коли континенти були ближчими один до одного, а Земля була більш теплим та вологим місцем.
Два види, "собакокрок" та "качкокрок" мали незвичний мозок, який помітно відрізняється від мозку сучасних крокодилів.
"Їх мозкові функції могли бути більш складними, оскільки активне полювання на землі, як правило вимагає більше енергії та кмітливості, ніж переховування поки жертва сама не покажеться", - каже палеонтолог Ханс Ларссон, який працював над цим дослідженням

Мільйони років тому в Сахарі мешкали крокодили
Наймогутніший зі знайдених крокодилів "свинокрок" був більше шести метрів у довжину, та міг зїсти динозавра на вечерю. National Geographic на своєму веб-сайті назвав його "саблезубим котом в броні".
Він отримав свою назву через те, що три набори його ікол стирчали з пащі, надаючи йому вигляд трохи схожий на кабана.
National Geographic Channel ужевипустив документальний фільм "Коли крокодили їли динозаврів".