title: Іван Франко на Тернопіллі

text:
Іван Франко на
Тернопіллі
Підготував
учень 10 класу
Нікіфорчук Дмитро
Коротко про головне:
Великий український письменник, учений, видатний культурно-громадський діяч Іван Якович Франко народився 27 серпня 1856 року в с. Нагуєвичах Дрогобицького повіту на Львівщині в родині сільського коваля.
В історію української культури Іван Франко увійшов як один з найвидатніших поетів і мислителів кінця ХІХ і початку ХХ ст. У його творчості гармонійно поєднались глибокий реалізм, гостро-викривальний пафос і проникливий ліризм. Щодо ширини творчого діапазону, то він не має собі рівних в українській літературі минулого століття, а історія людства знає дуже небагато подібних прикладів.
Іван Франко все життя цікавився Тернопільщиною як місцевістю, що межувала з російською державою, до народу і передових діячів якої письменник линув думками, шукав у них для себе підтримки в літературній діяльності.

У Тернополі І. Франко вперше побував у лютому 1883 року. Згодом, у 1887 році, Каменяр перебував у місті як кореспондент газети «Кур’єр львівський» на крайовій етнографічній виставці. Потім було перебування в Купчинцях та Драгоманівці у 1894, 1895, 1897, 1902 роках. Побував поет на Гусятинщині та Чортківщині.
У Тернополі є багато місць, що зв’язані з перебуванням та діяльністю великого Каменяра.
У будинку обласної філармонії, у колишньому приміщенні Міщанського братства, 5 квітня 1905 року письменник і громадський діяч виступав на селянському вічі, а в 1911 році читав свою поему «Мойсей». На честь цього на будинку встановлено меморіальну дошку. Іменем поета названо вулицю, кінотеатр, а в 1995 році у центрі Тернополя споруджено пам’ятник І. Я. Франку.

Великий письменник і поет Іван Франко був кандидатом на посла до австрійського парламенту, їздив по селах Тернопільщини і виголошував свої прекрасні й освідомлюючі передвиборчі промови. Він був кандидатом з т. зв. селянської курії, що гуртувала тільки селянство, яке в той час було ще дуже занедбане, політичне невироблене і національно дуже малосвідоме.
Тодішня виборча система була зовсім інша від теперішньої. Вибори відбувались тоді посередньо. Право голосування було обмежене і не для всіх доступне. Управнені до голосування вибирали тільки "мужів довір'я" або правиборців, які у визначений час властивих виборів збиралися у своїх повітових осередках і там віддавали зібрані голоси безпосередньо на кандидата. Це діялося в присутності виборчої комісії, у склад якої входив відповідальний за вибори повітовий староста або його заступник.
Право голосування залежало від того, хто скільки платив податку. Селянин-комірник, що не мав власної хати, був зовсім позбавлений права голосу. Він не платив податку і не входив у склад катастрального реєстру. Це був залишок ще з часів панщизняної практики. Щойно в 1873 році запроваджено в Австрії 4-прикметникові вибори. Ця нова система обов'язувала вже тоді в цілій австрійській імперії, але в Галичині залишено ще стару систему, бо вона давала більше можливостей зловживати та фальшувати виборчу математику, тобто обчислювання виборчих голосів. Про це подбала вже шляхта, навчена досвідом ще з панщизняних часів. Полякам вдавалася ця штука, бо в їх руках була адміністрація всієї Галичини. Сам намісник Галичини, тобто перша особа після цісаря, граф Бадені, завзятий україножер, доцільно затримав стару систему виборів, щоб не допускати до збільшення кількости українських послів у парляменті. Тому в Галичині практиковано далі куріяльні вибори.

Іван Франко у Тернополі
Був рік 1895. Тоді розписано вибори до австрійського парламенту, а також до крайового сойму у Львові. Люди стали готуватись. Пішла в рух організаційна робота - скликування передвиборчих зборів, сходин та віч. Оживився народ по всій Галичині і зокрема в її українській частині. Реченець виборів визначено на день 31 жовтня.
Виборці тернопільської виборчої округи, у склад якої входили ще Збаразький і Скалатський повіти із своїм центром у Тернополі, вирішили одноголосно, що з селянської курії кандидатом на посла до віденського парляменту буде ніхто інший, тільки найбільш заслужений для селянства - Іван Франко.
На грані XIX і XX століть ім'я І. Франка було вже широко відоме серед селянських мас, - не тільки як великого письменника чи поета, але і як духового провідника і політика. Він був тоді найпопулярнішою людиною, і українські селянські маси хотіли його бачити в лавах своїх політичних вибранців і заступників на пості посла до парляменту у Відні чи до сойму у Львові.
Цікаво, що навіть т. зв. "польські села" із сільської курії ставились до Франка з повним довір'ям та підтримували його кандидатуру, бо не раз чули його промови і вірили в його щире та правдиво дружнє наставлення до селянства. Такого вони ніколи не могли очікувати від польського урядового кандидата. Час виборів наближався, і робота по селах кипіла.
Франко радо прийняв кандидатуру з тернопільської селянської округи. Також селяни перемиської округи висунули його кандидатуру з т. зв. загальної курії. Організаційний апарат був наладнаний і функціонував справно. Кожна округа і навіть кожне село мало свій місцевий виборчий комітет, пов'язаний з центром. З центрів одержували сільські комітети всі потрібні інструкції та інформації. Все це своєчасно вислано до кожного села. Франко перевірив усе і думав, що в обох округах все в найкращому порядку. Скрізь по селах мав добрих приятелів і був певний, що вони допоможуть йому у виборчій акції. Сам їхав на село тільки туди, де було необхідно.

Передвиборчий час
Врешті прийшов день 31 жовтня. Вибори - як завжди досі - відбулися посередньо і, як і раніше, із страхітливими надужиттями, шахрайством та фальшуванням з боку урядової виборчої адміністрації. Голосували тільки правиборці, та вони, вже підкуплені і застрашені жандармами, віддали голоси на урядового кандидата, що ним був у тернопільській окрузі, як завжди до того часу, граф Пінінський, приятель самого намісника, графа Бадені. Пінінський мусив дістати і дістав виборчий мандат, бо інакше тодішній тернопільський староста міг втратити свою посаду.
Відгомін цих виборів відбився по всій Австрії, бо заговорила про них преса українська, польська і німецька. Крім докладного опису неприхованих фактів пера проф. М. Возняка, сам Іван Франко написав статтю про ці вибори у віденському тижневику "Dіe zеіt" 9 листопада 1895 року під заголовком "Найновіші галицькі вибори". Він також помістив статтю в "Кур'єрі Львівському", де згадав і про свій власний арешт, доконаний ніби помилково під час передвиборчого віча.
Поляки бралися тоді на такі хитрощі: знаючи, що котрийсь із правиборців не дасть себе перетягнути на їхній бік, старалися в день виборів вмішати його в якусь бійку з підмовленим міським шумовинням. Тоді поліція мала нагоду всіх арештувати та притримувала їх так довго, поки не закінчився виборчий час. Щоб цього уникнути, наші люди організували в Тернополі опіку для таких правиборців. Вони не виходили на місто і тільки коли прийшов час віддати голос, їх проводили до виборчого пункту.
Такі беззаконні арешти відбулися головно в перемиській окрузі, зокрема в повітах Добромиль та Мостиська. Там жандарми розганяли виборчі віча, староста не давав дозволу на збори, не допускано виборців до виборчих пунктів. Особливо переслідували тих, хто агітував за Франка. В самому Перемишлі, де був центр виборчої округи, ув'язнено голову виборчої округи, д-ра Вячеслава Будзиновського.
Подібні речі діялися також і в тернопільській окрузі, а головно у Збаразькому повіті, де агітаційний рух за Франка був досить пожвавлений і, на думку поліції, надмірно оживлений.
Вибори, їх результат і виборчі надужиття
У 1911 році Іван Франко ще раз побував у Тернополі. Цим разом він приїхав із своїм "Мойсеєм" на запрошення т-ва "Учительська Громада". Тернопіль може гордитися тим, що перший після Львова мав шану вітати в себе автора визначної поеми "Мойсей". У Тернополі Франко мав тоді багато знайомих між гімназійними вчителями, бо й сам секретар "Учительської Громади", д-р Яким Ярема, був одним з численних рецензентів "Мойсея". Саме д-р Ярема був ініціятором цього запрошення і аранжером святкування.
Приїхало на це свято дуже багато селян з довколишніх сіл, не лиш з Тернопільського, але й сусідніх повітів, головно із Збаразького. Приїхали возами теж з далеких сіл, щоб побачити та послухати свого духового провідника - Прометея. Заля Міщанського Братства, де мав виступити Франко, заздалегідь виповнилась по береги народом. Усі бічні кімнати та ґалерія були теж переповнені, а багато людей залишилось надворі коло будинку.

Ще одні відвідини Франка у Тернополі

І ось піднялась завіса, і з-за куліс показалася постать схорованого, втомленого подорожжю і постарілого поета. За ним виступив д-р Ярема, підтримуючи одною рукою поета, а в другій тримаючи книжку "Мойсей". Підходять разом до стола, накритого вишиваним обрусом, він обережно садовить поета на крісло, подає йому розгорнену книжку та сідає поруч. Тут зривається гураґан оплесків та оваційного "слава". Слава поетові, слава Мойсеєві! Не часто трапляється бути свідком такого одушевлення. Тому незабутнім воно лишиться в людській пам'яті.
Після грімких оплесків дався чути тихий, слабкий і ніби несміливий, дрижачий голос. Це Франко читав уривки із свого "Мойсея". Заля слухала з поважним і набожним настроєм. А Мойсей, цей знесилений і вже тоді охоплений паралічем, останками сил своїх читав і читав, попавши у патос. Було враження, що дійсний Мойсей розмовляє із своїм народом.
Врешті, щоб дати можливість відпочити перевтомленому поетові, проголошено перерву і запрошено Івана Франка до приватного помешкання в будинку Міщанського Братства на гостину. По закінченні свята, короткому відпочинку і гостинному прийнятті відвезено Франка на станцію, і він ще того самого дня від'їхав до Львова.


title: Життєдіяльність клітин

text:
Життєдіяльність клітин

Жива природа
Жива природа - це сукупність усіх організмів, що населяють планету Земля.

Хімічний склад
Усі живі істоти мають більш-менш подібний хімічний склад, що свідчить про єдність живої природи. Водночас немає жодного хімічного елемента живих організмів, якого б не було у неживій природі. Це підтверджує єдність живої і неживої природи. Проте вже зазначалося, співвідношення хімічних елементів у живих істотах та неживій природі інше. Наприклад, вміст Карбону в рослинах становить 15-18 %, а у ґрунті його менше 1 % ; Нітрогену в рослинах міститься до 5-6 % , а у повітрі - до 78 %.
Який хімічний склад клітини?
 У складі живих істот виявлено понад 60 хімічних елементів. Хімічні елементи, що постійно входять до складу організмів і необхідні для їхньої життєдіяльності, називають біогенними. Понад 90 % вмісту клітин становлять такі важливі біогенні елементи, як Оксиген, Карбон, Гідроген, Нітроген. Серед інших важливе значення мають Кальцій, Калій, Фосфор, Магній, Сульфур, Ферум, Купрум, Хлор, Натрій. Ці біогенні елементи універсальні. Вони є у клітинах усіх видів організмів. Вміст інших хімічних елементів значно нижчий, вони можуть траплятися в організмів одних видів і не траплятися в інших.
Вміст хімічних елементів у клітині
Значення
Усі біогенні елементи, незалежно від їхнього вмісту, впливають на життєдіяльність організмів. За відсутності того чи іншого хімічного елемента можуть порушуватись процеси життєдіяльності або істота взагалі гине. Наприклад, за відсутності Магнію та Феруму листки рослини стають блідо-зеленими або жовтіють і процес фотосинтезу гальмується. Це пояснюється тим, що без цих хімічних елементів не може утворюватись пігмент хлорофіл.
Сполуки клітини
В організм рослин, грибів і мікроорганізмів хімічні елементи надходять із повітря, ґрунту і води, в організм тварин і людини - з водою та їжею. Хімічні елементи, сполучаючись між собою, утворюють органічні та неорганічні речовини.
Органічні та неорганічні речовини
Склад клітин
Які сполуки є у складі клітин? Утворення складних органічних сполук в організмі рослин можливе лише за наявності води і мінеральних речовин, які рослини засвоюють із ґрунту і повітря. Тому рослини є важливою ланкою колообігу хімічних елементів у природі.
Органічні речовини
Органічні речовини дістали таку назву тому, що здебільшого їх утворюють живі організми. Тим самим вони відрізняються від неорганічних, які здатні утворюватись поза організмами живих істот. До органічних сполук належать білки, нуклеїнові кислоти, вуглеводи, ліпіди та багато інших. Однак найважливішими для організмів насамперед є білки і нуклеїнові кислоти.
Колообіг речовин у природі

Білки
Білки входять до складу різноманітних структур клітини, вони можуть відкладатися про запас, впливати на всі ланки обміну речовин, регулюючи процеси життєдіяльності.
Нуклеїнові кислоти
Нуклеїнові кислоти забезпечують зберігання спадкової інформації та її передачу нащадкам. Саме завдяки цьому можливе існування різноманітних видів живих організмів: особини одного виду більш-менш подібні одне до одного і завжди за тими чи тими ознаками відрізняються від особин інших видів. Кожна клітина багатоклітинного організму містить повний набір інформації про будову всього організму. Ця інформація реалізується під час його росту та розвитку. У процесі розмноження ця спадкова інформація передається від батьків до нащадків.
Вуглеводи
Вуглеводи - це група органічних сполук, завдяки розщепленню яких організми отримують значну частку енергії, необхідної для забезпечення їхньої життєдіяльності. Ці сполуки також можуть відкладатися про запас. У клітинах рослин, наприклад у бульбах картоплі або насінні злаків, відкладається крохмаль, який утворюється завдяки фотосинтезу.
Цукор
Інші вуглеводи - цукри - надають солодкого присмаку плодам рослин. З давніх-давен людина культивує для своїх потреб такі рослини, як виноград, кавуни, банани, цукровий буряк, цукрову тростину та інші, в яких міститься значна кількість цукрів. Входять вуглеводи і до складу певних структур клітини.
Наприклад, клітковина (целюлоза) - основний компонент стінок рослинних клітин.
ліпіди
Ліпіди разом з іншими сполуками входять до складу клітинних мембран. Вони також здатні відкладатись у клітинах про запас. Під час розщеплення ліпідів вивільняється енергія, необхідна для забезпечення життєдіяльності організмів.
Жири
Найпоширеніші серед ліпідів -жири. У рослин жири найбільше відкладаються у насінні олійних культур (соняшник, рижій, гірчиця, ріпак, льон, соя). Є вони і у клітинах плодів маслини, пелюстках квіток троянд. Рослинні олії - цінний продукт харчування людини, а також сировина для лакофарбової промисловості, парфумерії, а останнім часом їх широко використовують як біопаливо. Крім жирних олій, у багатьох рослин накопичуються ефірні олії, які зумовлюють особливий запах тих чи тих частин рослини.
Неорганічні сполуки
У клітинах містяться і різноманітні неорганічні сполуки: вода, неорганічні кислоти, солі. Основною неорганічною сполукою клітини є вода. її вміст у різних клітинах може змінюватися від 8-9 % (у сухій насінині) до 80-95 % (у молодих листках). Зі зменшенням вмісту води до критичного рівня життєві процеси організмів тимчасово настільки уповільнюються, що будь-які прояви життя стають непомітні.
Вода
Вода надає клітині пружності, визначає її форму. Це пов'язано з тим, що вода утворює середовище, в якому здійснюються різноманітні біохімічні процеси. З води й вуглекислого газу під час фотосинтезу утворюються вуглеводи. Саме вода забезпечує транспортування по рослині різноманітних сполук, як органічних, так і неорганічних. Тим самим вона зв'язує разом усі частини рослини і забезпечує її існування як єдиного цілісного організму.
Вода
Більшість рослин добуває воду з ґрунту. А деякі, як-от тропічні орхідеї, що оселяються на стовбурах дерев, можуть діставати воду з вологого повітря. Водночас рослини постійно випаровують воду, чим регулюють свою температуру й зволожують повітря. Тому рослини є важливою ланкою колообігу води у природі
Приблизно 1-1,5 % маси клітини складають мінеральні солі, зокрема кальцію, калію та натрію.
Висновок
Отже, будь-яка жива клітина є своєрідною природною біохімічною лабораторією, де виробляються та перетворюються різноманітні хімічні сполуки. Тому клітину вважають не лише елементарною складовою організму, а і його функціональною одиницею.
Джерела
М.М. Мусієнко, П.С. Славний, П.Г. Балан, Біологія, 7 клас
http://teachua.com


Життя та діяльність Михайла Васильовича Ломоносова

Михайло Васильович Ломоносов
Вигляд села Ломоносова, що виникло в результаті злиття сіл Мишанской і Денисовки.
Московська славяно-греко-латинська академія
Петербурзька Академія Наук
Будинок, в якому Ломоносов жив у Марбурзі
Прохання М. В. Ломоносова про заснування хімічної лабораторії, його план цієї лабораторії та її макет.
"Полтавська баталія". Мозаїка М. В. Ломоносова в будівлі Академії Наук. Санкт-Петербург. 1762-1764
Ілюстрації М. В. Ломоносова до рукопису "Явище Венери на Сонце...". 1761
М. В. Ломоносов. Російська граматика німецькою. Санкт-Петербург. 1764
Фасад старої будівлі університету
Пам'ятник М. В. Ломоносову перед будівлею факультету журналістики МГУ. Скульптор І. І. Козловський і архітектор Г. Р. Лебедєв. 1957
Міст Ломоносова через Фонтанку – Санкт-Петербург
Поштові марки
Нумізматика

Дякуємо за увагу!!!


Антропогінез


title: Астма

text:
Астма

Чи знаєте ви, чим відрізняються різні типи астми один від одного?симптоми астми:свистяче дихання, кашель, задишка, відчуття стиснення в області грудей. І саме те наскільки ви розумієте свою хворобу, може допомогти лікарю визначити специфічний її тип, наприклад, астму напруги (астма, яка загострюється під час фізичних навантажень) або нічну астму (астма, яка порушує нічний сон і виявляється у вигляді досить серйозних симптомів).
Бронхіальна астма
Терміном бронхіальна астма позначається захворювання дихальних шляхів запального характеру, при якому відбувається бронхіальна обструкція. Тобто під час запалення звужується просвіт бронхів, внаслідок чого утрудняється подих, кожний вдих супроводжується характерним звуком, нестача повітря приводить до приступів кашлю. У середньому на планеті хворобою страждають п’ять людей зі ста, що надає право говорити про її поширеність.
Алергія та астма: один з поширених типів астми
Алергія та астма рідко існують один без одного.
При алергічному риніті може бути безперервний нежить, постійне чхання, запалення носових проходів, надмірне виділення слизу, сльозяться очі. Через постійне постназального затека може початися кашель. Причиною загострення симптомів астми стає алергічний риніт.
Алергічний риніт (ще називають сінну лихоманку) - запалення внутрішньої частини носової порожнини, одне з поширених хронічних алергічних захворювань.
Астма напруги
Астма напруги - це тип астми, симптоми якої загострюються тільки під час вправ або фізичної напруги. Навіть у людей, включаючи олімпійських чемпіонів, що не страждають на астму, під час інтенсивних занять можуть з'являтися деякі симптоми астми.
Кашльовий астма
При астмі, яка називається кашльовий, сильний кашель - переважний симптом.
Астма - серйозна причина кашлю, часто зустрічається в даний час. Кашльовий астма надзвичайно погано діагностується і, отже, важко піддається лікуванню. Найчастіше збудником кашльовий астми є респіраторні інфекції або фізичні вправи.
Професійна астма
Професійна астма - тип астми, збудники якої знаходяться на вашій роботі. Страждаючи таким типом астми, ви напевно мучитеся від загострення симптомів з понеділка по п'ятницю, але на вихідних ви відчуваєте себе чудово.
Більшість людей з подібним типом астми страждають від нежиті і закладеного носа, сльозяться очі чи кашлю замість характерного для звичайної астми свистячого дихання.
Нічна астма
    Нічна астма - тип однією з найпоширеніших астм. Якщо у вас подібний тип астми, то скоріш за все симптоми будуть проявлятися вночі під час сну, що зумовлюється циклом сну-неспання (ціркодіанний ритм). До симптомів нічний астми належать свистяче дихання, кашель і утруднене дихання. Вони дуже серйозні, особливо під час сну.
Дякую за увагу!!!


"Антропогенез"


title: анатомія

text:
Процес корозійного лиття. Судини.
Артерії та вени пов'язаних між собою серця та легенів
                 Система кровообігу складається:

Серце
Кровоносні
судини
Артерії
Вени
Капіляри
 Рух крові по судинах. Велике і мале коло кровообігу

Рух крові в тілі людини нагадує припливи і відпливи біля берегової лінії моря”

Римський дослідник і лікар Клавдій Гален (130–200)
Відеосюжет про відкриття кровообігу
Гарвей Уільям (1578-1657) – англійський дослідник та лікар
Велике і мале коло кровообігу.
Шлях крові від лівого шлуночка через артерії, капіляри, вени всіх органів тіла до правого передсердя називають
великим колом кровообігу.

Шлях крові від правого шлуночка через легені до лівого передсердя називають
малим колом кровообігу.

Рух крові по судинах

Рух крові по судинах


title: Бабки Шитик

text:
		Ряд Бабки
	  Тіло бабок
  Бабки - середніх або великих розмірів (до 13 см довжиною) хижі комахи, які характеризуються розвитком із метаморфозом. Комаха проходить три стадії: яйце - личинка (німфа) - імаго.
  Імаго з струнким або коренастим тілом, з двома парами схоже влаштованих крил, що мають сітчасте жилкування. Крила можуть бути прозорі або забарвлені. На першій парі крил є очко - птеростігма.
  На голові великі фасеточні ока та три прості вічка. Антени  короткі щетинковидні, що складаються з 4-7 члеників. Ротовий апарат гризучий з сильними мандибулами. Ноги бігальні, перша пара призначена для утримування здобичі. Органи слуху розташовуються в вусиках, органи звуку біля основи крил.
  Бабки - характерні активні хижаки. Дорослі живляться комахами, спійманими на льоту. Кожна особина має свою територію, на якій харчується, яку охороняє від своїх родичів і в разі необхідності б'ється за неї. За їх поведінки їх можна назвати хижаки - дозорники.
   Бабки поїдають комарів, гедзів і багатьох інших представників членистоногих, практично всіх комах, яких здатні зловити і здолати. Німфи ведуть водний спосіб життя, мешкаючи головним чином в стоячих водоймах: озерах, ставках і старицях річок. Вони не можуть плавати, зате ходять по дну серед розкладаються залишків або рослинності. Німфи також є хижаками: вони ловлять водних комах, ракоподібних, хапаючи їх своєю висувною губою , забезпеченою щипами. Також харчуються личинками комарів і мух.
	  Тіло бабок
   Личинки типу наяд мають трахейні зябра, живуть від одного року до трьох. Линяють в процесі розвитку до 25 разів.
   Личинки мають ротові органи гризучого типу з сильно витягнутою і коліноподібною нижньою губою, перетвореною на потужний хапальний орган, здатний утримувати жертву. Ноги сильні.
   Розмір яйця в залежності від видової приналежності коливається від 0,5 мм до 2 мм.
Личинки
  Німфи ведуть водний спосіб життя, мешкаючи головним чином в стоячих водоймах: озерах, ставках і старицях річок. Вони не можуть плавати, зате ходять по дну серед розкладених залишків або рослинності.
   Німфи також є хижаками: вони ловлять водних комах, ракоподібних, хапаючи їх своєю висувною губою, забезпеченою щипами. Також харчуються личинками комарів і мух.
Личинки
   Яйця відкладаються різними способами в воду або поблизу води. Одні види занурюють їх у тканини рослин або гнилу деревину, інші кладуть їх у вигляді грудок на будь-яких предметах безпосередньо під поверхнею води, треті відкладають у воду стрічками або кільцями, а іноді поміщають в мокрий бруд біля урізу води. Самки багатьох видів занурюються у воду і змивають яйця з кінця черевця. Інші повзають під водою, відкладаючи яйця.
   Під час відкладання яєць деякі самки складають крила віялоподібно. Самка за життя може відкласти від 200 до 1600 яєць. Деякі види і до кілька десятків тисяч. Бабки можуть утворювати міграції.
Відкладка яєць
  Жіночих і чоловічих особин можна розрізнити за інтенсивністю забарвлення: cамці яркозабарвлені, самки ж не так кидаються в очі своїм забарвленням.
  На вершині черевця самців є парні верхні і нижні непарні вирости - придатки, у самок же тільки парні верхні. Чудовою особливістю є спосіб парування. У цьому заслуга належить самцеві: на відміну від інших чоловічих особин комах, у самця бабок є вторинні статеві органи, які знаходяться на другому стерні черевця - пузиревидний приймач.
Статевий диморфізм
 Значення представників цього ряду комах, у природі, визначається їх хижацькою природою поведінки, красою видового різноманіття, а також місцем проживання личинкової фази розвитку.
  Бабки пiдтримують видову рівновагу в екосистемах не тільки поїдаючи різних представників тваринного світу, а також тим, що їх личинки є проміжними господарями різних захворювань (до 160 видів), у тому числі такого захворювання як простогоніоз.
  Cвоєю витонченою формою, а багато видів і своїм забарвленням, бабки відіграють велику роль в естетичному сприйнятті світу людиною.
Значення бабок
  Імаго рівнокрилих бабок відрізняється дуже своєрідно влаштованими грудьми: середньогруди разом із задньогрудьми мають вигляд прямокутної призми, що знаходиться приблизно під кутом 70-80 градусів по відношенню до поздовжньої осі тіла.
  Крила у спокої спрямовані всі разом вгору під прямим кутом до верхніх країв грудей. Складені таким чином крила лежать паралельно одне одному і розташовуються прямо над черевцем.
  Більшість імаго темно-пофарбовані, однак, деякі мають червоні або чорні перев'язі на крилах, металево-зелене, або бронзове тіло і крила. Hімфи також мають своє тіло та три великі хвостові трахейні зябра.
Різноманітність
   Інший півдряд бабок з більш міцною статурою, і характеризуються потужним, граціозним і чудово керованим польотом. Груди не нахилені як у представників рівнокрилих бабок і крила у спокої направлені в сторони.
  Багато видів яскравозафарбовані і мають на крилах помітний малюнок - строкатий або плямистий. У старих особин на тілі і крилах часто розвивається блідо-блакитний восковий наліт, який маскує первісне забарвлення і малюнок.
Різноманітність


Кровообіг людини


title: Аналогії та гомології

text:
Аналогії та гомології в біології

Аналогія (у біології) – це зовнішня схожість організмів різних систематичних груп, а також органів або їх частин, що походять з різних вихідних зачатків і мають неоднакову будову.
Аналогія обумовлена спільністю способу життя, функцій та пристосуванням до схожих умов існування.

Аналогії в біології
Шипи у різних рослин
Аналогічні органи
Аналогічні органи - органи або частини організмів, подібні за зовнішнім виглядом, виконують однакову функцію, але різні за будовою і походженням.
Подібність для аналогічних органів - результат еволюційного пристосування різних організмів до однакових умов середовища.
Крила птаха і метелика
Поняття аналогії було введено Аристотелем і означало функціональну і морфологічну схожість органів різних організмів.
Річард Оуен уточнив це поняття як функціональну подобу, протилежну гомології. Тому поняття гомології в біології було введено Річардом Оуеном в 1840-і рр.
Чарльз Дарвін вважав, що аналогія виникає в ході еволюції в подібних умовах життя в результаті пристосування до навколишнього середовища організмів далеких систематичних груп .
Історія вивчення аналогій
Крила птахів - видозмінені передні кінцівки аналогічні крилам комах - складки хітинового покриву
Обтічна форма тіла у водних ссавців - китів, дельфінів аналогічна обтічній формі  риб.
Приклади	 аналогій у тварин
Органи дихання риб і ракоподібних (зябра) мають різне походження:
- зябра риб - органи, пов'язані з внутрішнім скелетом;
-  зябра ракоподібних походять із зовнішніх покривів.
Приклади	 аналогій у тварин
Органи дихання сухопутних хребетних (легені) і комах (трахеї) також аналогічні:
 - легені хребетних - вирости травної трубки;
 - трахеї комах - система трубочок, що розвинулися із зовнішніх покривів.

Приклади	 аналогій у тварин
Органи руху, які виконують функцію риття – риючі кінцівки:
у хребетних тварин, наприклад, у крота;
у бехзребетних, наприклад, у вовчка.
Приклади	 аналогій у тварин
Колючки кактусу (видозмінені листки) аналогічні  шипам троянди (вирости шкірки – покривної тканини)
Голки барбарису (видозмінені листки) аналогічні колючкам глоду (вкорочені пагони)
Приклади	 аналогій у рослин
Вусики винограду (що утворюються з пагонів) і вусики гороху (видозмінені листки)
Вусики гороху (видозмінені листки) аналогічні вусикам суниць (видозмінені стебла)
Бульби картоплі (видозмінені пагони) аналогічні бульбам жоржини (видозміни кореня)
Приклади	 аналогій у рослин
З поняттям гомології Річард Оуен пов'язував поняття архетипу або плану будови. Шляхом зіставлення скелетів Оуен реконструював архетип хребетного і архетипи кожного з визнаних на той момент класів хребетних тварин (риб, рептилій, птахів і ссавців).
За його прикладом Томас Хакслі реконструював архетип (план будови) молюсків.
Пошук планів будови для різних груп тварин і рослин став одним з найважливіших завдань порівняльної анатомії другої половини XIX століття.
Історія вивчення гомологій
Е. Жоффруа Сент-Ілер нерідко захоплювався будовою організмів, наприклад, він стверджував, що в основі організації членистоногих і хребетних лежить загальний план будови, тільки у членистоногих нутрощі знаходяться всередині, а не зовні від хребта.
Його учні також розвивали ідеї про єдність плану будови всіх тварин, у тому числі, молюсків і хребетних, що послужило одним із приводів до знаменитої дискусії між Е. Жоффруа Сент-Ілером і Жоржем Кюв'є.
Історія вивчення гомологій
До попередникам Оуена можна віднести і Йоганна Вольфганга Гете - не тільки поета, а й натураліста, а також ряд анатомів кінця XVIII - початку XIX століття, що займалися подібними проблемами. Зокрема, Гете, завдяки порівняльним дослідженням черепа хребетних, виявив у черепі людини частини, відповідні межчелюстной кістки (до цього її відсутність вважалося важливою відмінністю людини від тварин).
Історія вивчення гомологій
Органи, які відповідають один одному за будовою і походженням, називаються гомологічними.

Гомологічні органи
Відповідність у кістках кінцівок, незважаючи на деякі відмінності за формою, розмірами, кількістю можна пояснити лише спільністю їх походження.
Приклади	 гомологій у тварин
Гомологічні кістки (показані кольором) передніх кінцівок людини, собаки, птаха і кита.
Гомологічними є кінцівки різних комах, а саме окремі частини членистих кінцівок.
Приклади	 гомологій у тварин
Креневище, бульба, цибулина – видозмінені пагони, які гомологічні стеблу.
Коренеплоди гомологічні стрижневому кореню.
Хвоя, голки барбарису, голки кактуса, вусики гороху гомологічні листкам.

Приклади	 гомологій у рослин
Таким чином, не так все просто у тваринному і рослинному світі.   Органи живих організмів можуть мати єдиний  план будови, але виконують зовсім різні функції і навпаки, органи, що не мають єдиного плану будови та єдності походження, а виконують подібні функції.  І називають такі органи гомологічними і аналогічними.
Висновки


title: АНГІОГЕНЕЗ

text:
CD 34
CD31
Von Willebrand
Off
On


title: Альбінізм

text:
Матеріали до теми
“ЗАКОНОМІРНОСТІ СПАДКОВОСТІ
ТА МІНЛИВОСТІ організмів”
Альбінізм – явище “білої ворони” чи хвороба?
Альбінізм
Альбінізм – термін, що походить від латинського слова “albus” – білий.
Альбінізм у живій природі – це відсутність нормальної пігментації:
у тварин  і людей – шкіри,                                          волосся, райдужки ока;
у рослин – зеленого                                           забарвлення всієї рослини,                                                           чи окремих її частин.
Причини альбінізму
На сьогоднішній день вважають, що причиною альбінізму є відсутність або блокада ферменту тирозинази, необхідної для нормального синтезу особливої речовини меланіну, від якої залежить забарвлення тканин організму.
Генетика про альбінізм
Альбінізм – спадкова ознака, що залежить від наявності рецесивного гена, що в гомозиготному стані блокує синтез пігментів.
Рецесивний – це ген, прояв якого                    пригнічується домінантним геном.                                        У рослин він визначає відсутність                               хлорофілу, а у тварин – меланіну.
Альбінізм у тварин
Альбінізм у плазунів
Альбінізм у птахів
Альбінізм у ссавців
Альбінізм у ссавців
Єдина на планеті горила-альбінос                            з білосніжною шерстю народилась                           у Гвінеї у 1966 р. Це був самець на                                       кличку Сніжок. Жив у Барселонсь-                           кому зоопарку і був загальним                       улюбленцем. Зріст його 163 см,  а вага – 180 кг.
Прожив майже 40 років, що відповідає 80 рокам життя людини. Цікаво, але в природі горили живуть в середньому – 25 р.

Цікаво, але факт
У нього було три подруги та шестеро дітей, а також багаточисленні внуки.
Ніхто з них не успадкував альбінізму.
У 2001 р. Сніжку був поставлений діагноз - рак шкіри, причому хвороба швидко прогресувала.

Цікаво, але факт
Типи альбінізму у людини
Шкірно-очний (ксантизм):
класичний;
теплозалежний;
тирозинпозитивний;
рудий або червоний.
Очний:
Х – зчеплений;
аутосомнорецесивний.
1. Тирозіназа-негативний (жовтий альбінізм): дитина народжується блідою, потім поступово з'являється жовта пігментація шкіри і волосся, виражена очна патологія.
2. Тирозиназа-позитивний: альбінізм, ністагм, зниження зору.
3. TYRP1 (мутація гена тірозіназазалежного білка): неповний альбінізм, ністагм, присутній пігмент в сітківці, косоокість.
4. Неповний (альбіноідізм): недостатня пігментація шкіри, волосся, точкові ділянки депігментації очного дна і райдужок, відсутність ністагму, фотофобія і порушення зору.
5. З мінімальної пігментацією: відсутність пігментації шкіри і волосся при народженні, блакитні райдужні оболонки; пігментація відбувається протягом першого десятиліття життя.
6. Рудий тип (мутація гена TYRP1): спостерігають у афропоїдів, характерне мідно-червоне забарвлення волосся і шкіри.
Шкірно-очний альбінізм у людини
1 ГКА- мутація на 11 хромосомі, при народженні наявна гіпопігментація: біле волосся, шкіра, голуба райдужка, яка при яскравому світлі дає червонуватий відтінок. З віком вона стає темнішою, знижується здатність пропускати світло.
1 А ГКА – найважча форма шкірно-очного альбінізму: повна відсутність пігменту меланіну протягом усього життя. Такі альбіноси не здатні загорати, мають риск сонячних опіків та раку шкіри. Зір поганий.
1 В ГКА – пігментація варіює від дуже слабкої до нормальної. При народженні відсутня. З віком шкіра може трохи загорати, а вії темніти, колір волосся не змінюється, зір покращується.

Шкірно-очний альбінізм у людини
ГКА В1- волосся на кінцях темне, в основному на відкритих  частинах тіла, під пахвами і на голові - біле, інколи жовте. Очі голубі, здатність загорати відсутня.
2 ГКА – найпоширеніша форма, що  проявляється при синдромах Прадера-Віллі та Ангельмана. З віком пігментація поступово з’являється у вигляді ластовиння та пігментних плям, що залежить від раси. Волосся в основному жовте, а шкіра біла і не здатна до загару.
3 ГКА – у людей досліджена не до кінця. Шкіра і волосся світло-коричневі, коричнево-голуба райдужка. Більше спостерігається у негроїдної раси.
Шкірно-очний альбінізм у людини
Х-альбінізм – зачіпає тільки очі, у яких досить прозора райдужка, шкіра нормальна, лише дещо блідіша, понижена гострота зору, може бути косоокість. Хворіють чоловіки, а носіями є жінки.
АРГА – альбінізм, вперше описаний у1970 р. в кількох сім’ях, де народжувались діти з ознаками очного альбінізму і білою                                           шкірою у батьків із                                                  нормальною пігментацією                                                      шкіри. Хворіють і жінки,                                                  і чоловіки.
Очний альбінізм у людини
Ускладнення від альбінізму
Таким чином, більшість альбіносів,                                   яким вдалося благополучно з’явитися                                       на світ, досить чутливі до сонячної                                     радіації. Вони мають проблеми із зором.
Крім відсутності пігменту, вони мають                                         ще й досить суху шкіру, порушене потовиділення, інколи гіпо- чи гіпертрихоз. Помирають у ранньому віці від інфекцій, з якими не може справитися їхня ослаблена імунна система. Часто буває безпліддя.
Зате для лабораторних досліджень, спеціально розводять  чисті лінії альбіносів кроликів, щурів та мишей.

Альбінізм у людей
Частота альбіносів у народностей європейських країн приблизно 1 на 20 000 жителів. Вважають, що носії мутантного гена                                  складають 1,5% серед нормально               пігментованих людей.
Досить добре помітний альбінізм у                             людей не європеоїдної раси. На відміну від усіх вони мають білу шкіру, біле волосся, очі червоні, тому що відбите світло в очах проходить через кровоносні судини в них.
Альбіноси погано розрізняють букви, які мають дрібні деталі: Н та К, Е та Є, з інших алфавітів E, F, C, G. i, l
Вони також не можуть побачити знайомих людей на відстані або у натовпі чи багатолюдному приміщенні.
Бачення на дошку у класі важко,                                 навіть, з першої парти.
Їм досить важко ловити м’яч.

Альбінізм у людей
Люди-альбіноси різних рас
Африканські чоловіки залишають                                       свої сім’ї, якщо у них народжується                                    дитина-альбінос. Батьки можуть,                                     навіть, вбити таку дитину, тому що                     вважають її прокляттям.
Норма альбінізму у Південній Африці 1/4000 або 1/2000 (в деяких племенах) у порівнянні з нашим 1/40 000. У них це явище поширене  із-за близькоспоріднених шлюбів. Вони також частіше за всіх мають рак шкіри.

Люди-альбіноси різних рас
В деяких країнах люди-альбіноси стають об’єктами насмішок, переслідувань та дискримінації. Відомо, що в Танзанії вони стають жертвами вірувань і суеверий, згідно яких шкіра, м’ясо та кістки людей-альбіносів можуть бути успішно використані для лікування різноманітних захворювань. Тому органи і частини їхнього тіла продають, як амулети. В результаті цього на життя танзанійців-альбіносів чатує щоденна небезпека. Слухи про цілющі властивості альбіносів почали поступово поширюватися і до сусідніх країн.
Люди-альбіноси різних рас

Ефективних методів лікування альбінізму немає. Основне, що ці люди повинні якнайменше перебувати на відкритому сонці, носити сонцезахисні окуляри або затемнені лінзи. При косоокості можливе хірургічне втручання.
Чи лікується альбінізм?
Живіть щасливо!


title: "Богдан Лепкий"

text:
Богдан
Лепкий
(1872-
1941)
Поет
Прозаїк
Перекладач
Літературознавець
Мемуарист
Видавець
Художник
Мистецтвознавець

Народився на хуторі Кривенькім (тепер Гусятинський район на Тернопільщині)
Батько – письменник Марко Мурава (псевдонім)
Закінчив Бережанську гімназію
Вчився в Академії мистецтв у Відні, Віденському та Львівському університетах
Викладав у Бережанській гімназії та Краківському університеті
Бережанська гімназія імені Богдана Лепкого
Ще в 2 класі писав вірші, оповідання, написав поему про русалок (не збереглася)
1895р. – дебютував як поет віршем «Світ за очі» у журналі «Зоря»
1895р. – опублікував своє перше оповідання «Шумка» в газеті «Діло»

Збірки поезій
«Стрічки»
«Листки падуть»
«Осінь»
«З глибин душі»
«Поезіє, розрадо одинока»
«Тим, що полягли»
«Доля»
Перекладав твори
Гейне
Шеллі
Лермонтова
Вірш «Журавлі» («Чуєш, брате мій» 1910р.) став народною піснею (музика Л. Лепкого)
Помер 21 липня 1941р. У кракові
Могила Б.Лепкого на Раковецькому цвинтарі у Кракові(Польща)
Пам'ятний знак Б.Лепкому у міському Парку Батурина


Археоптерикс


авітамінози


"Бактерії та їх значення"


Антропометричні виміри


title: Зінедін Зідан. Спортивний шлях

text: Zidane!!!


Багатоклітинні організми без справжніх тканин


title: Апоптоз_Некроз

text:
CD95L
CD95
FADD
 c-FLIP
Bcl-2
Bcl-xL
1
 t-Bid
Bid
2
3
7
p53
Bax
4
 AIF
 Cyt c
 Apaf-1
5
6
9
8
FasL
p53
Bcl-2
Bad
Bax


археоптерикс


Апендицит


Бактерії. Роль бактерій у природі та житті людини


title: ANIMALS IN DANGER

text:
For
ANIMALS IN DANGER
Whale Fun Facts
Sperm Whales have the largest brain on the planet. It may weigh 20 pounds.

The fin whale is one of the fastest whales. They can swim over 20 miles per hour for short periods.

The blue whale is the largest whale. They may grow up to 100 feet and weigh as much as several elephants.

The harbor porpoise is one of the smallest whales. They grow to only about 5 feet in length.

Whales can't breathe through their mouths. The mouth is connected directly to the stomach. They breathe through their blow holes, which go to the lungs.A sperm whale can hold its breath for at least an hour.

The voice of the blue whale is one of the deepest voices on the planet. It is so powerful that it can travel for perhaps a hundred miles underwater.

A new born baby blue whale may weigh two tons and be 25 feet long.
Some whales do not have teeth. There is a toothed whale which only has two teeth.
People help
stranded
whales
	The word 'elephant' comes from the Greek word eléfas, meaning 'ivory'. Elephants are the largest terrestrial animals on earth, measuring about 10-13 feet in height and 11,000-15,400 pounds in weight. They also have the largest brains. But, you will be surprised to know that these massive animals are quite gentle and have no natural enemies.
The decrease in population of elephants is mainly because of habitat loss and human poaching for ivory and flesh. Under Wildlife Conservation, the 'African Elephant Conservation Act of 1989' and the 'Asian Elephant Conservation Act of 1997' have been passed in order to conserve the natural habitats and protect them. Strict laws have been enforced to stop trading of elephants and collecting ivory.
Tusk, which is another extraordinary feature of an elephant, is nothing but the second upper incisor that grows continuously. Tusks of an African elephant can grow up to 10 feet long and can weigh up to 90 kilograms, whereas tusks of an Asian elephant vary according to gender - female shows short or no tusk while the male has lean tusks, which may be of 10 feet long and around 40 kilograms weight.
	As the oil spill coats Gulf Coast beaches, rescuers are hatching a daring plan to save as many as 70,000 sea turtle eggs from the disaster.
	Each year, thousands of newly hatched sea turtles scramble from their nests in the Florida Panhandle's sandy beaches and Alabama coasts into the water. With those waters fouled by oil and chemical dispersant, a whole generation of sea turtles could be harmed or even destroyed.
The rhino is a homely beast,
For human eyes he's not a feast.
Farewell, farewell, you old rhinoceros,
I'll stare at something less prepoceros.
Ogden Nash
Rhinos are shot or caught because of their horn, their skin and their flesh. Certainly, rhinos have always been hunted throughout the centuries; their flesh was eaten, their skin tanned and their blood, urine and bones used as medication. But recently, the rhino horn is most valued.
In China, people have believed for thousands years that pandas are special. It is said that ancient emperors of China kept giant pandas as pets. Chinese books over two thousand years old show giant pandas with mystical powers. People thought that they could ward off evil sprits and natural disasters.
Today, pandas are believed to be a symbol of peace and good fortune.
Giant pandas have lived in the bamboo forests of China for millions years and have been honored by the Chinese for a very long time. In fact, giant pandas have appeared in Chinese art for thousands of years. Because the giant panda is considered a national treasure in China, it is protected by law so that it does not become extinct.

 Although giant pandas have long been known to the Chinese, they are a recent discovery for people living outside of China. The first westerner to observe a live giant panda in the wild was a German zoologist named Hugo Weigold. In 1916, he bought a cub while he was on expedition.
1. Giant pandas live in the bamboo forests of what country?
 A. Mexico
 B. India
 C. China

3. Why are giant pandas protected by law?
 A. So that they don't run away
 B. Because they are dangerous
 C. So that they don't become extinct

5. Although the Chinese have known about giant pandas for a long time, for people outside of China, pandas are:
 A. a relatively recent discovery
 B. not very interesting
 C. old news

2. In China, people have believed for thousands of years that giant pandas are:
 A. Ugly
 B. Special
 C. Scary

4. In very old Chinese books, giant pandas are shown to have:
 A. Mystical powers
 B. Big appetites
 C. Long tails

6. The ancient emperors of China kept giant pandas as:
 A. Farm animals
 B. Body guards
 C. Pets
8. When it is first born, a giant panda is:
 A. Tiny and blind
 B. Very big and furry
 C. Black and white

9. When giant pandas are not resting, they are:
 A. Looking for food
 B. Fighting
 C. Hibernating

11. Giant panda live in:
 A. Permanent dens
 B. Caves and trees
 C. Nests
10. Giant pandas are at risk of:
 A. Becoming extinct
 B. Eating too much
 C. Freezing

12. How many giant pandas live in captivity?
 A. One thousand
 B. About 140
 C. None
Against


Анатомія органів чуття


Арістотель для біології


"Бактеріологічна зброя"


Антропогенез історичний розвиток людини


Бец О.М.


title: Антигени

text:
 +

  -

                                                                                94-96


антропогенные факторы


title: Багатоклітинні організми

text:
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4


Білий Гриб


title: Зінедін Зідан – видатний футболіст !!!

text: Zidane!!!


Жуль Верн: життя та творчість


Барабанна перетинка


авава


Антропогенез або Еволюція


Атмосфера, літосфера


Життя та творчість Тараса Шевченка в картинах художників та датах


Без води нема життя


Біла акація


Белки


title: Білки

text:
R
R1
R2
O
R3
O


"Антивірусні засоби"


title: Бактерії – найменші одноклітинні організми.

text:
Біологія – наука про живу природу.
Підготувала учениця  6-Б класу
Сідун   Анастасія.
=)

Що вивчає біологія? Ви вже знаєте, що нашу планету населяють різноманітні живі істоти: бактерії, гриби, тварини, рослини. Кількість видів живих істот перевищує два мільйони. Одні з них добре помітні, а інші мають настільки дрібні розміри, що побачити їх неозброєним оком неможливо. Організми освоїли різні середовища життя: ви їх можете знайти як у морях, так і у невеликих калюжах, у ґрунті, на поверхні і всередині інших живих істот. Усіх їх вивчає наука біологія.
Ви вже знаєте, що кожен із видів організмів існує у певному середовищі. Середовище життя - це частина природи, де мешкають організми і звідки вони отримують поживні речовини. Компонентами середовища життя є чинники неживої природи (освітленість, вологість, температура, солоність води тощо), а також інші живі організми. На Землі є чотири основні середовища життя організмів: водне, наземно-повітряне, ґрунт і самі живі організми
Біологія - це наука, яка вивчає життя в усіх його проявах. Вона досліджує різноманітність організмів, їхню будову, процеси життєдіяльності, хімічний склад, взаємозв'язки з навколишнім середовищем та багато інших різноманітних проявів живого. Кожну з груп організмів вивчає окрема біологічна наука. Наука про рослини дістала назву ботаніка, наука про тварин - зоологія, а наука про гриби - мікологія. Будову організмів вивчають науки морфологія та анатомія, процеси життєдіяльності - фізіологія. Взаємодію живих організмів, їхніх угруповань між собою, а також з умовами неживої природи вивчає наука екологія.Існує й багато інших біологічних наук, з якими ви ознайомитеся у старших класах (мал. 2).

Як можна відрізнити живе від неживого? Щодня ви стикаєтесь із різноманітними живими істотами, а також із багатьма неживими тілами - камінням, ґрунтом тощо. На перший погляд, відрізнити живе від неживого нібито й неважко, проте це не зовсім так. Часто живі організми можуть перебувати у такому стані (наприклад, насіння рослин взимку), коли прояви їхньої життєдіяльності приховані і вони зовні нагадують неживі тіла. Що ж об'єднує всі живі організми та відрізняє їх від неживої природи?Форми прояву життя настільки різноманітні, що важко одним реченням дати йому чітке визначення. Вам уже відомо, що всі організми побудовані ніби з окремих «цеглин» - з клітин. Є організми, що складаються лише з однієї клітини, а є і багатоклітинні. Неживі тіла (за винятком відмерлих решток організмів) клітинної будови не мають. Але науці відомі й неклітинні форми життя, наприклад віруси. Про будову та життєдіяльність вірусів ви докладно дізнаєтесь у старших класах.
Необхідною умовою існування живих організмів є обмін речовин. На відміну від неживих тіл, живі істоти потребують постійного надходження поживних речовин і енергії з довкілля. В живих організмах різні речовини та енергія зазнають певних перетворень: енергія використовується для забезпечення різноманітних процесів життєдіяльності, а деякі сполуки слугують будівельним матеріалом, необхідним для росту. Отже, живим істотам притаманні ще такі властивості, як ріст і розвиток
Ріст і розвиток тварини (1) і рослини (2)
Ще однією з основних ознак життя є подразливість. Вона проявляється в тому, що живі організми здатні сприймати різні подразники довкілля та певним чином на них реагувати. Наприклад, спробуйте поставити рослину у темне приміщення і увімкнути електричну лампу. Через певний час ви зможете помітити, що рослина починає рости у той бік, звідки надходить світло
Характерною рисою живих організмів є їхня здатність до рухів. На перший погляд здається, що рослини ведуть прикріплений спосіб життя і рухатись не здатні. Але, наприклад, залежно від руху сонця небосхилом соняшник змінює положення пагона із суцвіттям. Квасоля після заходу сонця опускає свої листки, а вранці, навпаки, піднімає їх догори.Живі організми та неживі тіла складаються з тих само хімічних елементів, але співвідношення цих елементів у них різне (див. таблицю). Усім живим організмам притаманний подібний хімічний склад. Вони побудовані з одних і тих самих класів хімічних сполук (органічних - білків, ліпідів, вуглеводів, нуклеїнових кислот та неорганічних - води, солей, неорганічних кислот).Усі живі організми здатні відтворювати собі подібних. Це явище дістало назву розмноження. Отже, якби живі організми не розмножувалися, життя на нашій планеті через певний час зникло б.
Яке значення біології для людини? Нині перед людиною надзвичайно гостро постають такі актуальні проблеми, як охорона здоров'я, забезпечення продовольством та збереження різноманітності організмів на нашій планеті. Існування життя на планеті опинилося під загрозою через надмірний вплив людини на природу, неузгодженість її повсякденної практичної діяльності із законами природи.Отже, головним завданням біології є використання різноманітних організмів та біологічних процесів для поліпшення умов життя людини: її здоров'я, харчування, якості довкілля. Для вирішення цих завдань біологія тісно взаємодіє з медициною, сільським господарством, охороною природи, багатьма галузями промисловості тощо. Чи знаєте ви, що більшість лікарських речовин отримують з рослин, грибів, тварин чи продуктів життєдіяльності бактерій? Препарати рослинного походження становлять близько 40 % всіх лікарських засобів. У медицині нині використовують понад 3000 видів рослин, і з кожним роком їхня кількість збільшується. Вчені вважають, що у нашій країні кожен четвертий-п'ятий вид рослин може мати медичне значення. Рослини також у значних кількостях використовують у парфумерно-косметичній, харчовій промисловості і навіть у техніці.Щоб поліпшити забезпечення людини продовольством, учені створюють нові породи тварин та високоврожайні сорти рослин.
Дослідження біологів дають змогу підвищувати родючість ґрунтів, що є запорукою високих урожаїв. А такі відомі вам продукти харчування, як йогурт, кефір, сметана, сири, людина отримує завдяки певним видам бактерій та грибів. Дрібні одноклітинні гриби - дріжджі - дають змогу отримувати пухке тісто, яке використовують для випікання хліба та смачних кондитерських виробів.Важлива роль біології і у справі охорони навколишнього природного середовища. Активна господарська діяльність людини призвела до значного забруднення довкілля шкідливими для всього живого речовинами, знищення або спотворення лісів, степів, водойм. Нині для біологічного очищення - видалення шкідливих забруднювачів довкілля - усе частіше використовують живі організми.Розвиток біологічних наук відкриває нові можливості гармонійного поєднання інтересів людини із законами розвитку природи. Тому важко переоцінити значення біології для існування людства.
На нашій планеті мешкають різноманітні живі істоти, які складаються з окремих клітин. Живі організми відрізняються від неживих тіл хімічним складом, здатністю здійснювати обмін речовин та перетворення енергії, сприймати різноманітні подразнення й відповідати на них, розмножуватися, рухатися. Всі прояви життя, різноманітність організмів, їхню будову, процеси життєдіяльності, взаємозв'язки з довкіллям вивчає наука біологія. Біологічні знання використовують у різних сферах практичної діяльності людини сільському господарстві, медицині, різних галузях промисловості, охороні навколишнього середовища.

=)


title: Айстри

text:
      Айстри
Айстри - рід трав'янистих рослин родини Айстрові або Складноцвіті. Всі айстри мають суцвіття кошики, що схожі на зірки, з жовтими серединками і зовнішніми променями (не пелюстками) різної форми.  Кольори від блакитного і фіолетового до білого. Розміри квіток різноманітні.
Загальні відомості
Класифікують айстри за різними ознаками:
за терміном цвітіння;
за висотою куща;
за використанням в садах … Але найпоширенішою ознакою для класифікації є термін цвітіння. В основному поділ проводять на три групи: весняного, літнього та осіннього цвітіння.
Класифікація айстр
Суцвіття айстри – кошик, розміщене поодиноко на верхівках головного стебла або бічних гілок. Величина їх варіює у залежності від сорту - від 3 до 18-20 см. Зовні кошики захищені обгорткою із багаточисленних довгастих листочків. Зовнішні з них зелені, а внутрішні плівчасті та безколірні.
Суцвіття айстр
За формою суцвіть однорічні айстри поділяють на групи (понад 40). Із них найпоширеніші: розоподібні, піоноподібні, кометоподібні, страусове перо, … тобто вони бувають плоскі, плоскоокруглі, полусферичні та кулеподібні. Суцвіття складаються із трубчастих, язичкових та перехідних квіток, різних за формою та величиною.
Різноманітність суцвіть
Альпійська айстра
Багаторiчна трав'яниста розсiяно-опушена рослина родини айстрових. Стебло прямостояче, до 70 см заввишки. Листки черговi, сидячi, цiлiснi. Квiтки зiбранi в кошики, свiтло-, або темно-голубi. Цвiте у липнi - серпнi. Плід - сiм'янка з чубком.
Росте на кам'янистих i вапнякових мiсцях, узлiссях, по чагарниках.
Айстру чагарникову розводять як гібрид, отриманий шляхом схрещування, Рослини досягають у висоту 20-30 см. Цвітуть восени. Квітки гарні, сині, блакитні, червоні, лілово-фіолетові, рожеві. Рослини невибагливі в догляді, розвиваються на будь-якому ґрунті, відмінно переносять тривалу посуху. На сонячних ділянках цвітуть рясно.
Чагарникова айстра
Айстра ромашкова або італійська росте на степових луках, у світлих лісах, на узліссях, в рівчаках та річкових долинах.
Інші назви: Айстра дика, Айстра європейська, Айстра степова. Як декоративна рослина знаходить широке використання у квітниках.
Ромашкова айстра
Айстра садова завезена з Китаю, і кількість її сортів перевищує 4 тисячі.
Цвітуть айстри з кінця липня і до пізньої осені.
Наявні  прості, напівмахрові та  махрові форми.
Садова айстра
Цінуйте  айстри!
Вирощуйте айстри!
Робіть своє життя красивішим!


title: Безстатеве розмноження рослин

text:
Безстатеве розмноження рослин
Здібність до розмноження - одна з найважливіших особливостей живого. В процесі розмноження відбувається передача генетичного матеріалу від батьків нащадкам. Значення розмноження для вигляду в цілому полягає в безперервному заповненні кількості особин даного вигляду, вмираючих з різних причин. Крім того, розмноження дозволяє в сприятливих умовах збільшити кількість особин.
У одних випадках розмноження відбувається безперервно в перебігу всього життя організму, в інших - лише один раз. Інколи розмноження починається після припинення зростання особини, а інколи воно можливе і в процесі зростання. Способи розмноження можна розділити на три групи: безстатеве, вегетативне і статеве. Незрідка перші дві форми об'єднують в безстатеве розмноження в загальному сенсі цього слова.

При безстатевому розмноженні є лише один батько. В результаті утворюється потомство (клон), генетично ідентичне батьку; лише в результаті випадкових мутацій генетичний матеріал може змінитися.
Одноклітинні організми розмножуються за допомогою ділення (митоза). В споровиков практикується множинне ділення (шизогонія), коли одна клітка утворює безліч дочірніх кліток. Бактерії, протисты, гриби і рослини можуть утворювати спори - одноклітинні репродуктивні одиниці. Вони можуть розвиватися усередині особливих спорангіїв (у водоростей і нижчих грибів) або на поверхні відгалуження талому (у вищих грибів). У водних рослин спори рухливі. Спора складається з ядра і цитоплазми і містить лише мінімально необхідний запас живильних речовин; через це спори часто гинуть, потрапляючи в несприятливі умови. Проте це з лишком компенсується величезною кількістю спор, що утворюються, і їх мікроскопічними розмірами, завдяки яким вони легко переносяться вітром, водою і тваринами. Відзначимо також, що багато організмів здатні виробляти і статеві спори.

Брунькування. Нова особина утворюється у вигляді вирощування (нирки) на телі батька, а потім відділяється від нього, перетворюючись на самостійний організм. Брунькування зустрічається в губок, кишечнополостных, моховаток, деяких рослин, одноклітинних дріжджів.
Фрагментація. Розділення особини на декілька частин, кожна з яких зростає і утворює нову особину. Тісно пов'язана з регенерацією - здатністю відновлювати втрачені органи і частини тіла. Фрагментами можуть розмнВласне вегетативне розмноження. Від рослини відділяється відносно велика диференційована частина, яка розвивається в самостійну рослину. Звичайна рослина утворює структури, спеціально призначені для вегетативного розмноження; незрідка в них запасаються живильні речовини, що дозволяють рослині перезимувати або перенести засуху. Серед подібних структур можна виділити наступні:
ожуватися нитчасті водорості, багато черв'яків, голкошкірих, покривники.

- цибулина (циюуля, тюльпан) складається з короткого стебла і м'ясистого листя, а зверху покрита залишками торішнього листя; містить в собі одну або декілька дочірніх цибулин, кожна з яких може утворити втечу;
 - клубнецибулина (гладіолус, крокус) на відміну від цибулини є роздутою підставою стебла; м'ясисте листя відсутнє;

Цибулина і клубнецибулина в подовжньому розрізі

бульба (картопля, жоржини) - це кореневе або стеблове потовщення; з нирок пазух на них розвиваються нові особини. На відміну від клубнелуковиц бульби зимують лише один раз, після чого зсихаються;

Стеблова і коренева бульби

- кореневище (валеріана, айстра) - це підземне стебло, зростаюче горизонтально; він може бути товстим і коротким, може бути тонким і довгим. Кореневище несе на собі листя і нирки;
-  коренеплід (ріпа, морква) є потовщеним головним коренем, в якому міститься велика кількість живильних речовин;

Зліва направо: кореневище, коренеплід

 - столон (агрус, смородина) - це повзуче горизонтальне стебло, що стелеться по грунту. Столон не призначений для зимівлі;
  - вус (суниця, жовтець) - різновид столону; вус зростає відносно швидко і несе листя з нирками, які дають початок додатковому корінню і новим рослинам;

Зліва направо: столон, вус

 У вегетативному розмноженні можуть брати участь і неспеціалізовані структури, наприклад, держаки. Це частини рослини, які у відповідних умовах можуть пускати коріння, перетворюючись на самостійні рослини.

На листі каланхое Дайгремонта можуть утворюватися нові рослини

Вищі тварини не можуть розмножуватися безстатевим дорогою, проте вдалі досліди, проведені останнім часом, показують, що ці організми можна клонувати штучним шляхом.


title: "Анторопометрія"

text:
Анторопометрія

Антропоме́трія (від грец. ανθρωπος — людина, μετρεω — міряти) — один з основних методів антропологічного дослідження, який полягає у вимірюванні тіла людини та його частин з метою встановлення вікових, статевих, расових та ін. особливостей фізичної будови.

Інструменти

Антропометрія:
Соматометрія
Краніометрія
Остеометрія
Антропоксія

Основні типи пропорцій тіла:
  1) доліхоморфний
  2) мезоморфний
  3) брахіморфний
Пропорції тіла (по П. Н. Башкірову)
Пропорції тіла і статеві відмінності
Довжина тіла
Знаючи довжину тіла стоячи і сидячи, можна знайти коефіцієнт пропорційності (kП) тіла.
KП = ((L1 - L2) / 2) × 100
де: L1 - довжина тіла стоячи, L2 - довжина тіла сидячи.
У нормі KП = 87-92%, у жінок він трохи нижче, ніж у чоловіків.
Антропометричний метод дослідження
Цим методом можна вимірювати тотальні і парціальні розміри тіла.
Розміри тіла поділяють також на поздовжні, поперечні та обводи
Поперечні розміри тіла - це діаметри грудної клітки, акроміальний, тазовогребеневий.

При антропометричних вимірюваннях як орієнтири використовують основні антропометричні точки, які визначають за виступами кісток, хрящів, а також за постійними складками шкіри.

Антропометричні точки
Антропометричні точки
Верхівкова
Верхньогрудинна
Нижньогрудинна
Акроміальна
Променева
Шилоподібна

Антропометричні точки
Пальцева
Лобкова
Верхньогомілкова
внутрішня
Нижньогомілкова
П’яткова
Кi’нцева

Викновок:

Дякую за увагу!


title: "Бактеріофаги"

text:
Бактеріофаги
Будова бактеріофага
1-головка
2-відросток
 3-нуклеїнова кислота
4-капсид
5-комірець
6-чохол
 7-хвостові нитки
8-шипи
 9-базальна пластинка
Вірулентні фаги
Етапи розвитку :
Адсорбція
Ін’єкція
Латентний період
Синтез молекул фага
Дозрівання Т-фагів
Вихід фагів
Лізогенні фаги
Етапи розвитку
Потрапляння нуклеїнової кислоти фага в клітину
Інтеграція в бактеріальну хромосому
Реплікація геному фага разом з геномом бактерії (на протязі кількох поколінь)
Вивільнення геному вірусу з геному бактерії
Стадія вірулентного фага
Застосування
У медицині:
Властивість бактеріофагів руйнувати бактерії використовується для попередження і лікування бактеріальних захворювань.
У молекулярній біології:
У молекулярній біології бактеріофаги є дуже зручним об'єктом для вивчення механізмів функціонування білків та нуклеїнових кислот у клітині.


title: "Бактерії"

text:
Підготувала
учениця 7-В класу
Кошина Анна
Бактерії
   Бакте́рії (від дав.-гр. — паличка) — одна
з основних груп живих організмів. До най-
простіше побудованих організмів, які
можна бачити лише за великого збільшен-
ня під мікроскопом, належать і бактерії.
Більшість з них дуже малі, звичайно тільки
0,5-5,0 мкм (мікрометр дорівнює 10−6 мет-
ра) у своєму найбільшому розмірі, хоча є
також гігантські бактерії, можуть вироста-
ти до 0,5 мм у розмірі та бути видимими
неозброєним оком.Традиційно їх вивчає
ботаніка, однак це доядерні організми (прокаріоти), які разом з синьозеленими водоростями становлять царство Дроб'янки. Бактерії — мікроскопічні, переважно одноклітинні, організми, для яких характерна наявність клітинної стінки, цитоплазми, різних включень, відсутність ядра, мітохондрій, пластид та інших органел. Вони звичайно мають клітинні стінки, як рослинні та грибні клітини, але бактеріальні клітинні стінки звичайно зіткані з пептидогліканів.
Загальна інформація
                                                       Робертом Кох та Луї Пастер
                                                    були одними із авторів і пер-
                                                    ших захисників бактеріальної
                                                    теорії виникнення хвороб. Ро-
                                                    берт Кох був піонером медич-
ної мікробіології, працюючи з такими хворобами, як хо-
лера, сибірська виразка і туберкульоз. У своєму дослід-
женні туберкульозу Кох остаточно довів бактеріологіч-
ну теорію, за що і був наго-роджений Нобелівською пре-
мією 1905 року. У своїх «Постулатах Коха» він встановив
критерії перевірки, чи хвороба викликається мікроорганізмом; ці постулати все ще використовуються сьогодні.
Із історії дослідження
   Вперше бактерії спостерігав Антон Левенгук в 1674 році, використовуючи мікроскоп, сконструйований ним самим. Назва «бактерія» з'явилася пізніше, вона була запропонована Крістіаном Ернбергом в 1828, виведене з грецького  слова, яке означало «маленька паличка».
Антон Левенгук
Роберт Кох
   Хоча в 19 столітті вже було відомо, що бакте-
рії — причина багатьох хвороб, не існувало нія-
ких ефективних засобів антибактеріального ліку-
вання. У 1910 році Пауль Ерліх створив перший
антибіотик, модифікувавши фарбник, який вибір-
ково фарбував бактерію спірохету, що викликає
сифіліс — у речовину, яка вибірково вбиває па-
тоген. Ерліх був також нагороджений Нобелів-
ською премією за свою роботу з імунології та
відкриття використання фарбників для виявлен-
ня та ідентифікації бактерій. В кінці 19 - на почат-
ку 20 століття завдяки працям Мартінуса Бейє-
рінка і Сергія Миколайовича Виноградського
були закладені основи загальної та екологічної
мікробіології.
   Важливий крок вперед у вивченні бактерій був зроблений в 1977 році Кар-лом Воузом, який встановив, що археї — окрема від бактерій лінія еволюцій-ного розвитку.
Із історії дослідження (продовження)
Пауль Ерліх
Будова бактерій (морфологія)
     За формою одноклітинні бактерії поділяються на:
 коки, що мають форму кулі;
 палички (бацили), що мають форму циліндра;
 вібріони, що мають форму коми;
 спірили, що мають форму спірально вигнуті палички.
спірили
коки
вібріони
бацили
   Бакткріальна клітина оточена щільною оболонкою, яка складається з гемі-целюлози і пектину, а іноді з білкових речовин. Здебільшого оболонка вкрита слизовою капсулою, яка захищає бактерію від несприятливих умов навко-лишнього середовища. Під оболонкою знаходиться цитоплазматична мем-брана, яка оточує цитоплазму клітини. Цитоплазма бактерій містить вуглево-ди — глікоген і крохмаль, жири, білки, мінеральні речовини, рибосоми, вели-ку кількість мембран і мембранних структур тощо. ДНК бактерій знаходиться
                                                                           в особливій ядерній зоні клітини, яку на-
                                                                           зивають нуклеоїдом. Навколо нуклеоїду
                                                                           не утворюється ядерної мембрани. Коки
                                                                           мають по одному такому "ядру", а баци-
                                                                           ли по два і більше. Всі бактерії не мають
                                                                           ядерця.
                                                                              Більшість бактерій безбарвні, деякі з
                                                                           них мають червоне, зелене і пурпурове
                                                                           забарвлення, що пов'язано з наявністю в
                                                                           них специфічного бактеріохлорофілу і
                                                                           бактеріопурпурину.
Будова бактерій(внутрішня структура)
Живлення бактерій
   За характером живлення бактерії поділяються на гетеротрофні і автотрофні. Гетеротрофні бактерії (їх більшість), у свою
чергу, поділяються на сапрофітів і симбіон-
тів. Бактерії-сапрофіти живляться органіч-
ними рештками відмерлих рослин і тварин,
продуктами харчування людини. Вони спри-
чиняють гниття і бродіння (ферментацію)
органічних речовин.
   Гниття - це розчеплення білків, жирів та ін-
ших азотовмісних сполук під дією гнійних
бактерій. В результаті гниття виділяються
азото- і сірковмісні сполуки, які мають неприємний запах.
   Бродіння, або ферментація, - це анаеробне розщеплення вуглеводів під дією ферментів бактерій. Цей процес давно був відомий людям. Упродовж тисячоліть люди виготовляли вино, використовуючи спиртове бродіння, квасили плоди і овочі за допомогою молочнокислотного бродіння тощо.
                                                          Автотрофні бактерії - це бактерії, що можуть син-тезувати органічні речовини з неорганічних у результаті фотосинтезу (фотот-рофні) або хемосинтезу (хемотрофні). До фототрофних належать пурпурові й зелені сіркобактерії, які синтезують складові частини свого тіла з мінеральних речовин і вуглекислого газу, а енергію використовують світлову. Хемотрофні бактерії, або хемосинтетики, живляться за допомогою хемосинтезу, оскільки органічні речовини синтезуються з неорганічних за разунок енергії хімічних реакцій.
   Деякі гетеротрофні бактерії в процесі єволюції виробили здатність до симбі-озу (мутуалізму) з вищими рослинами. Це, наприклад, азотфіксуючі бактерії, які живуть на коренях бобових рослин, - бульбочкові бактерії. Вони поглина-
                                                       ють азот з грунту й повітря і перетворюються його
                                                       на сполуки, доступні для використання бобовими
                                                       рослинами, які, в свою чергу, постачають бактеріям
                                                       вуглеводи та мінеральні солі. За один вегетаційний
                                                       період бульбочкові бактерії накопичують до 100 кг
                                                       азоту на 1 га. Це враховують під час складання
                                                       планів сівозмін.
Живлення бактерій (продовження)
   Деякі бактерії мають здатність рухатись за допомогою джгутиків, які бува-ють більшими за саму клітину і є тоненькими виростками цитоплазми. Кіль-кість джгутиків у різних видів неоднакова (один, два і більше). Частина бакте-рій (мікробактерії) рухаються завдяки виділенню слизу ("реактивний" рух). Спірилам властиві поступальні, маятнико-, штопоро-, хвилеподібні рухи.
   Бактеріальні джгутики — це інші структури, ніж в еукаріотів. Залежно від міс-ця їх розташування на клітині, бактерії поділяють на
монотрихи (з одним джгу-тиком на кінці), лофотри-
хи (із жмутком джгутиків на кінці) та перитрихи (з ба-
гатьма джгутиками по всій поверхні). Багато бакте-
рій (наприклад E.coli) мають два різних режими робо-
ти джгутиків: рух вперед та «танець». «Танець» доз-
воляє їм внести в свій рух необхідну «випадковість».
Типи розташування джгутиків:
A - монотрихи;
B - лофотрихи;
C - амфитрихи;
D - перитрихи.
Рух бактерій
   На відміну від багатоклітинних організмів, в одноклітинних організмах ріст та розмноження (поділ клітини) тісно пов'язані. Бактерії доростають до пев-ного розміру, після чого проводять процес поділу, форму безстатевого роз-множення. За оптимальних умов бактерії можуть рости та ділитися надзви-чайно швидко, до одного поділу кожні
9,8 хвилин для певних видів бактерій. При
поділі клітини створюються дві генетично
ідентичні дочірні клітини. Деякі бактерії,
хоча теж розмножуються безстатево, фор-
мують складніші відтворюючі структури,
які полегшують поширення нових дочір-
ніх клітин.
   У лабораторних умовах бактерії зазви-
чай вирощують, використовуючи тверде
або рідке середовище. Проте, рідке середовище зазвичай викортовується для вимірювання швидкості росту або отримання визначених об'ємів клітин. Інколи використовуються відбірні середовища, (середовища з додаванням антибіотику) для виділення та ідентифікації окремих штамів бактерій .
Розмноження бактерій
   Ріст бактерій звичайно включає три фази. Коли популяція бактерій потрапляє до багатого на поживні речовини оточення, яке дозволяє зростання, клітинам потрібний певний час, щоб пристосуватися до нового оточення.

Перша фаза росту, фаза повільного росту, є фазою такого пристосування. Ця фаза характеризується високою швидкістю біосинтезу ферментів і активного транспорту.

 Друга фаза експоненціального росту характеризується швидким експоненціальним зростанням кількості бактерій. Швидкістю зростання вважається час подвоєння бактерій протягом цієї фази.

 І остання третя фаза росту — стаціонарна фаза, що спричинена виснажуванням поживних речовин. Клітини скорочують свою метаболічну діяльність і споживають неістотні клітинні білки. Стаціонарна фаза — це перехід від швидкого зростання до стресового стану, що характеризується збільшенням експресії генів, що беруть участь у ремонті ДНК та антиоксидантному метаболізмі .
Ріст бактерій
Значення бактерій у природі і житті
людини
   Бактерії, зоктема Lactobacillus в комбінації з дріжджами і пліснявою, протя-гом тисяч років використовуються для виробництва продуктів бродіння, нап-риклад сиру, солених овочів, соєвого соусу, оцту, вина і кефіру.
   Сульфатредукуючі бактерії беруть участь в утворенні нафти і сірководню в лікувальних грязях, грунтах і морях.
   Завдяки життєдіяльності бактерій грунт звільняється від багатьох шкідливих продуктів і насичується цінними поживними речовинами.
   Багато видів бактерій використовують у різних галузях промисловості для добування ацетону, етилового й бутилового спиртів, оцтової кислоти, ферментів, гормонів, вітамінів, антибіотиків тощо.
   Завдяки успіхам генної інженерії нині з'явилась можливість широко використовувати кишкову паличку для вироблення інсуліну, інтерферону, а водневі бактерії - для одержання кормового і харчового білків. Без бактерій неможливі процеси дублення шкіри, сушіння листків тютюну, виготовлення шовку, каучуку, кави, мочіння конопель, льону та інших лубоволокнистих рослин, квашення капусти, очищення води тощо.

Джерела
 http://referat.repetitor.ua
 http://uk.wikipedia.org


title: бактерії- найменші одноклітинні організми

text:
Бактерії – найменші одноклітинні  організми.
1. Що таке бактерія?2. Який вигляд мають бактерії?3. Які їхні особливості?4. Які їхні розміри?5.Як вони побудовані? 6. Як вони розмножуються?
ІСТОРІЯ ВИВЧЕННЯ БАКТЕРІЙ
ІСТОРІЯ ВИВЧЕННЯ БАКТЕРІЙ
Французький вчений Луї  Пастер (1822-1895рр.)розробив методи дослідження бактерій і з’ясував, що саме ці організми є причиною багатьох хвороб людини.  Він є засновником  науки про бактерії – мікробіології.
НАРАЗІ  ВЧЕНИМИ ОПИСАНО БЛИЗЬКО 30 тис. ВИДІВ  БАКТЕРІЙ. СЕРЕД НИХ ЛИШЕ МЕНШЕ 100 ВИДІВ Є ВИЗНАНИМИ ЗБУДНИКАМИ НЕБЕЗПЕЧНИХ  ХВОРОБ ЛЮДИНИ.НА ТІЛІ ЗДОРОВОЇ ЛЮДИНИ ЖИВЕ ВІД 300 ДО 1000 ВИДІВ БАКТЕРІЙ. ЗАГАЛЬНА МАСА ЯКИХ СКЛАДАЄ БЛИЗЬКО 1 КГ! ЧИСЕЛЬНІСТЬ КЛІТИН БЛИЗЬКО 10 КВАДРИЛЬЙОНІВ. ЦЕ В 10 РАЗІВ ПЕРЕВИЩУЄ ЧИСЕЛЬНІСТЬ КЛІТИН САМОЇ ЛЮДИНИ.
ФОРМИ БАКТЕРІЙ     БАКТЕРІЇ МОЖУТЬ БУТИ КУЛЯСТИМИ, ПАЛИЧКОПОДІБНИМИ, ЗІГНУТИМИ І СПІРАЛЬНИМИ.
РОЗМІРИ БАКТЕРІЙ
КЛІТИНИ БАКТЕРІЙ ДУЖЕ ДРІБНІ.  РОЗМІР БАКТЕРІАЛЬНОЇ КЛІТИНИ СТАНОВИТЬ ВІД  0, 5 ДО 2 МКМ          ( МІКРОН). ЦЕ У 10-100 РАЗІВ МЕНШЕ, НІЖ СЕРЕДНІ РОЗМІРИ КЛІТИНИ РОСЛИН ЧИ ТВАРИН.
БУДОВА БАКТЕРІЙ
БАКТЕРІЇ – ПРОКАРІОТИЧНІ ОРГАНІЗМИ ( ТОБТО У НИХ НЕМА ЯДРА). КЛІТИНА  ВКРИТА КЛІТИННОЮ МЕМБРАНОЮ, МАЄ ЦИТОПЛАЗМУ В ЯКІЙ РОЗМІЩЕНІ РИБОСОМИ ТА МОЛЕКУЛА ДНК       ( НОСІЙ СПАДКОВОЇ ІНФОРМАЦІЇ).
БІЛЬШІСТЬ  БАКТЕРІЙ  МАЮТЬ  НАД МЕМБРАНОЮ І КЛІТИННУ ОБОЛОНКУ , ЯК У РОСЛИН; АЛЕ ДЕЯКІ ЇЇ НЕ МАЮТЬ. МІТОХОНДРІЇ, ХЛОРОПЛАСТИ, ЛІЗОСОМИ, ВАКУОЛІ З КЛІТИННИМ СОКОМ У БАКТЕРІЙ  ЗОВСІМ ВІДСУТНІ. ДЕЯКІ БАКТЕРІЇ МАЮТЬ ДЖГУТИКИ- ОРГАНЕЛИ РУХУ.
ПРОЦЕСИ  ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ ВСІ БАКТЕРІЇ ЖИВЛЯТЬСЯ ( ПОГЛИНАЮТЬ ПОЖИВНІ РЕЧОВИНИ З НАВКОЛИШНЬОГО СЕРЕДОВИЩА);РОСТУТЬ ;ВИДІЛЯЮТЬ  ШКІДЛИВІ ПРОДУКТИ ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ В НАВКОЛИШНЄ СЕРЕДОВИЩЕ; ВИРОБЛЯЮТЬ НЕОБХІДНУ ХІМІЧНУ ЕНЕРГІЮ;ПОДВОЮЮТЬ ДНК; РОЗМНОЖУЮТЬСЯ
РОЗМНОЖЕННЯ  БАКТЕРІЙРОЗМНОЖЕННЯ БАКТЕРІЙ ВІДБУВАЄТЬСЯ ШЛЯХОМ ПОДІЛУ КЛІТИНИ НАВПІЛ.           БАКТЕРІЇ ДІЛЯТЬСЯ ДУЖЕ ШВИДКО. НАПРИКЛАД КИШКОВА ПАЛИЧКА ДІЛИТЬСЯ КОЖНІ 20 ХВ. ЗА ДВІ ДОБИ ПОКОЛІННЯ ВІД МАТЕРИНСЬКОЇ КЛІТИНИ ЗА МАСОЮ ЗДАТНЕ ПЕРЕВИЩИТИ МАСУ НАШОЇ ПЛАНЕТИ. АЛЕ ЦЬОГО НЕ ТРАПЛАЄТЬСЯ, ТОМУ ЩО НЕ ЗАВЖДИ Є СПРИЯТЛИВІ УМОВИ ДЛЯ РОЗМНОЖЕННЯ І РОЗВИТКУ БАКТЕРІЙ -  ЦЕ  ВОЛОГА, ПОЖИВНІ РЕЧОВИНИ, ДЖЕРЕЛО ЕНЕРГІЇ, ТЕМПЕРАТУРА ТА ІН.
ПЕРЕНЕСЕННЯ НЕСПРИЯТЛИВИХ УМОВ
БАКТЕРІЇ ЗДАТНІ УТВОРЮВАТИ ЗАХИСНУ ОБОЛОНКУ ( ЦИСТУ) І ПЕРЕБУВАТИ  У НІЙ ЗА НЕСПРИЯТЛИВИХ УМОВ.  ПРИ ЦЬОМУ ВОНИ ТИМЧАСОВО ПРИПИНЯЮТЬ ЖИТТЄДІЯЛЬНІСТЬ ОРГАНІЗМУ.
 ТАКИЙ СТАН  НАЗИВАЄТЬСЯ –              А Н А Б І О З.
БАКТЕРІЇ  НАВКОЛО  НАС
Перевірка   знань
1. Чим клітини бактерій принципово відрізняються від клітин рослин і грибів?
2.Чому бактеріальну клітину називають прокаріотичною.
3.Які процеси життєдіяльності бактерій  свідчать про те, що вони є живими організмами?
4.Чим пояснюється велика стійкість бактерій до несприятливих факторів?
5.Як називається наука, що вивчає бактерії? Хто вважається її засновником.

Біологічний диктант
Поставте так  або ні біля тверджень.
1.бактерії – це тільки багатоклітинні організми
2.клітини бактерій мають оболонку і цитоплазму
3.бактерій можна побачити без мікроскопа
4.розмножуються бактерії поділом навпіл
5.бактерії поширені всюди
6.бактерії належать до прокаріотів
7. усі бактеріальні клітини мають ядро
8.першими відкрив бактерії Луї Пастер
9.за несприятливих умов бактерії утворюють цисти
10.округлі бактерії звуться коки
Біологічний диктант
11.деякі бактерії рухаються за допомогою джгутиків
12.бактерії – це дрібні організми, які не мають клітинної будови
13.вивченням бактерій займається наука мікробіологія
14.бактерії можуть жити лише в грунті
15. бактерії не мають ядра
16.розвиток бактерій залежить від умов середовища
17.бактерії розмножуються дуже повільно
18.бактерії спричиняють багато захворювань у людини
ВІДПОВІДІ         ВИСНОВКИ
1. НІ, 2 –ТАК, 3- НІ, 4- ТАК, 5- ТАК, 6-ТАК, 7-НІ, 8-НІ, 9 – ТАК, 10-ТАК , 11- ТАК, 12-НІ, 13- ТАК, 14- НІ, 15-ТАК,  16- ТАК ,17- НІ, 18- ТАК
БАКТЕРІЇ Є НАЙМЕНШИМИ ОДНОКЛІТИННИМИ ОРГАНІЗМАМИ

БАКТЕРІЇ НАЛЕЖАТЬ ДО ПРОКАРІОТ, ЇХНІ КЛІТИНИ НЕ МАЮТЬ ЯДРА І БАГАТЬОХ ОРГАНЕЛ

БАКТЕРІЇ ЗДАТНІ ДО ШВИДКОГО РОСТУ І РОЗМНОЖЕННЯ

БАКТЕРІЇ ПОШИРЕНІ ПРАКТИЧНО ВСЮДИ

Я вивчив…Я вперше замислився…Нове у нашому занятті…Головне що я хочу сказати…Наш урок закінчився, але я…
Домашнє завдання
& 11 опрацювати, відповідати на запитання, ознайомитись із запитаннями від школярів.
Творче завдання: підготувати повідомлення про корисних і шкідливих бактерій.
Міні проекти “ Чому скисає молоко?”
“ Живі фільтри”,  “ Чим корисний йогурт?”


title: "Бактерії та здоров'я людини"

text:
Бактерії та здоров'я
    людини.
     Бактерії необхідні для існування здорової людини, але вони також складають істотну загрозу здоров'ю, породжуючи хвороби. У тілі здорової людини міститься в 10 разів більш бактеріальних клітин, ніж клітин людини, більшість бактерій знаходяться на шкірі і в травному тракті. Завдяки їх дрібноті, бактерії-коменсали усюди захоплюють тіла тварин і рослин точно так, як вони захоплюють будь-яку іншу поверхню.
      Хоча обширна більшість бактерій безневинні або вигідні, деякі хвороботворні бактерії викликають інфекційні захворювання. Найзагальнішою бактеріальною хворобою зараз є туберкульоз, який викликається бактерією Mycobacterium tuberculosis, яка вбиває близько 2 мільйонів чоловік у рік, здебільшого в Південній та Центральній Африці. Хвороботворні бактерії викликають і інші глобально важливі хвороби, наприклад пневмонію, яку можуть викликати багато бактерій, таких як Streptococcus і Pseudomonas, і харчові отруєння, які можуть викликати такі бактерії як Shigella, Campylobacter і Salmonella. Хвороботворні бактерії також викликають такі інфекції як стовбняк, черевний тиф, дифтерия, сифіліс і проказа.
Черевний тиф (Typhus abdominalis)
Черевний тиф (Typhus abdominalis) — гостра кишкова інфекція, яка викликається сальмонелою черевного тифу, з фекально-оральним механізмом передачі, характеризується лихоманкою, загальною інтоксикацією з розвитком тифозного статусу, шкірними висипами, ураженням лімфатичної системи тонкої кишки.

 Профілактика
Профілактика:
неспецифічна (при всіх інфекціях)
специфічна (при тифо-паратифозних захворюваннях):
   а) хімічна вакцина (моновалентна - S.typhi)
   б) полівалентна адсорбована – TABte
   в) специфічний бактеріофаг (черевний тиф)
Профілактика
Обстеженню на тифо-паратифи підлягають всі хворі з гарячкою, яка триває 5 днів і більше. їм роблять одноразове дослідження на гемокультуру, а при збереженні гарячки понад 10 днів ставлять реакцію аглютинації Відаля або РНГА. З метою активного виявлення бактеріоносіїв обстежують всіх, хто поступає на роботу на харчові і прирівнювані до них підприємства, а також осіб, які спілкувались з хворим в епідемічному осередку. Обстеженню підлягають також особи з вперше встановленим хронічним захворюванням печінки, жовчо- та сечовивідних шляхів. Після госпіталізації хворого в осередку проводять заключну дезінфекцію та епідеміологічне обстеження.

В профілактиці черевного тифу важливе місце займають санітарно-гігієнічні заходи, спрямовані на поліпшення забезпечення населення доброякісною питною водою, очищення населених пунктів, знешкодження стічних вод, контроль за об'єктами громадського харчування і торгівлею харчовими продуктами.
Профілактика
СТОВБНЯК (TETANUS)
Збудником хвороби є стовбнячна паличка своєрідного вигляду з потовщенням на кінці (спора). Забарвлюється всіма фарбами, за Грамом забарвлюється не завжди. Рухлива завдяки джгутикам, утворює спори, які дуже довго можуть зберігатись в землі; зараження викликається забрудненням ран землею. Зростає на звичайних середовищах без доступу кисню (анаероб). Утворює дуже сильний токсин, що діє на рухливі ганглії центральної нервової системи.
СТОВБНЯК (TETANUS)
Зараження відбувається шляхом заносу на рану або яке-небудь шкірне ушкодження землі, бруду, гною, заражених спорами стовбнячної палички. Спора може розвинутись у паличку в рані тільки в тому випадку, якщо створюються анаеробні умови, тому небезпечні глибоко проникаючі вузькі рани з нагноєнням, мікроби яких споживають кисень, широкі ушиблені рани із змертвінням.
Дифтерія
Дифтері́я — гостре інфекційне захворювання, яке викликається паличкою Леффлера та характеризується утворенням фібринозних нальотів у місці інвазії збудника, найчастіше на слизових оболонках ротоглотки та дихальних шляхів, загальною інтоксикацією, ураженням серцево-судинної, нервової систем та нирок.

Дифтерійна кардіопатія;
Міокардит;
Токсична полінейропатія:
Метаболічна енцефалопатія;
Набряк головного мозку;
Токсичний нефрозонефрит;
Імунокомплексний нефрит;
Гостра ниркова недостатність;

ДВЗ - синдром;
Серцево-судинна недостатність;
Дихальна недостатність;
Поліорганна недостатність;
Неспецифічні ускладнення: паратонзилярний абсцес, отит, пневмонія.

Ускладнення
 Патогенез

Збудник викликає у ділянці вхідних воріт інфекції (наприклад, у зіві) фібринозне запалення з утворенням плівок. Екзотоксин збудника, що циркулює у крові, вражає серцево-судинну та нервову системи.
симптоми

Інкубаційний період у середньому 3-5 днів.
Розрізняють дифтерію зіва (найпоширеніша форма), дифтерію
гортані (круп), дифтерію носа та дифтерію очей. Крім того, дуже
рідко зустрічається дифтерія рани, шкіри, статевих органів. За
ступенем інтоксикації виділяють легкі, субтоксичні та токсичні
форми.

При дифтерії зіва у залежності від локалізації нальоту (фібринозних плівок) розрізняють локалізовану та поширену форму хвороби.

Локалізована форма починається гостро – зі збільшення температури до фебрильних цифр, нездужання та незначної хворобливості при ковтанні.
Сифіліс
   Сифіліс - одне із самих заразних захворювань, переданих статевим шляхом, викликуване блідої трепонемою. Зараження відбувається статевим шляхом, а також вертикальним шляхом (від матері до плоду). Дуже рідко зараження відбувається побутовим шляхом, головним чином інфікуються маленькі діти, що мають тісний контакт із хворими батьками.
Лікування
Лікування сифілісу проводиться тільки після встановлення діагнозу і підтвердження його лабораторними методами дослідження. Основним видом лікування є антибактеріальна терапія. Бліда трепонема найбільш чуттєва до антибіотиків групи пеніциліну (пеніцилін, біцилін - 1, 3, 5 і ін.). Також використовують при третинному сифілісі бийохинол. Небезпечно займатися самолікуванням сифілісу, тому що видужання визначається тільки лабораторними методами.
Проказа
    Прока́за (ле́пра, хвороба Гансена) — хронічний гранулематоз (хронічна інфекційна хвороба), викликана мікобактеріями лепри. Проходить з переважним ураженням шкіри, периферійної нервової системи, іноді переднього відрізку ока, верхніх дихальних шляхів вище гортані, а також кисті та стопи.
Симптоми

Розрізняють три основні типи лепри:
лепроматозний;
туберкулоїдний;
недиференційований (невизначений).

  Лепроматозний тип — найтяжча форма, при якій уражується багато органів та тканин (шкіра, слизові, лімфатичні вузли, нервові стовбури, внутрішні органи).

Лікування
    Лікування прокази потребує участі багатьох спеціалістів. Окрім протимікробної терапії можуть знадобитися консультації ортопеда, офтальмолога, невропатолога, фізіотерапевта. Хворі підлягають негайної госпіталізації у лепрозорії, де створюються умови, наближені до домашніх, та призначається відповідне лікування.

Електронна мікрофотографія з підсиленими кольорами, Salmonella typhimurium (червона) вторгається до людських клітин.
Бактеріальні інфекції часто можуть лікуватися за допомогою антибіотиків, які називаються бактеріцидними, якщо вини вбивають бактерій, або бактеріостатичними, якщо вони тільки запобігають росту бактерій. Існує багато типів антибіотиків і кожен клас інгібує процес, відмінний у патогені порівняно з хазяїном.
Антибіотики
Хлорамфенікол і пуроміцин, які перешкоджають роботі бактеріальних рибосом, але не структурно відмінних рибосом еукаріотів. Антибіотики використовуються як для лікування хвороб людей, так і в інтенсивному сільському господарстві, щоб просувати ріст тварин, але таке використання сприяє швидкому розвитку резистентності (стійкості до антибіотиків) у бактерій.

    Інфекції можна запобігти і антисептичними заходами, наприклад стерилізуванням шкіри перед проникненням голкою шприца, і правильним доглядом катетерів в медицині. Хірургічні і зубні інструменти також мають бути простерилізованими щоб запобігти забрудненню і бактеріальним інфекціям. Дезинфікуючі засоби, наприклад, вибілювачи, використовуються для знищення бактерій та інших патогенів на поверхнях, щоб запобігти забрудненню і скоротити ризик інфекції.


title: "Алкоголізм"

text:
          Алкоголь також наркотик!
Роботу виконала: Павленко Наталка(11-Б)
Алкоголь - етиловий, чи винний, спирт. Прийнятий всередину він через 5 -10 хвилин всмоктується в кров і розноситься по всьому організму.
Алкоголь - отрута для будь-якої живої клітини. Проникнувши в організм, алкоголь дуже скоро пригнічує роботу тканин і органів. Швидко згораючи, він забирає у них кисень і воду. Клітини зморщуються. При значному і частому потраплянні алкоголю в організм клітини різних органів зрештою, гинуть.
Алкоголь – наркотик!
Алкоголізм – вид наркоманії!
Алкоголі́зм (пия́цтво) - найбільш поширений вид наркоманії, що характерний психофізичною залежністю від алкоголю, основою якої є наявність алкоголю в обмінних процесах людського організму, розвивається внаслідок хронічного зловживання алкогольними напоями.
Алкоголізм - сукупність                                                    шкідливих звичок, пов'язаних                                                            із зловживанням алкоголем,                                                     впливів на здоров'я, життя,                                                       працю і добробут людей. Психологічно має дві стадії: звичка та хвороба.
Розрізняють три ступені гострого алкогольного сп'яніння: початковий, середній і важкий.
Гостре алкогольне сп’яніння
Початковий виявляється у відчутті тепла в тілі, легкого запаморочення голови. Поведінка людини майже не змінюється, але з'являється самовпевненість. Посилюється серцебиття, розширюються зіниці, судини обличчя. Зовнішні рухові розлади непомітні, але координація рухів дещо порушується, уповільнюється реакція на зовнішні подразники.
Початковий ступінь сп’яніння
При вживанні великої кількості алкоголю наступає середній ступінь оп'яніння. П'яний нервується, йому властиві спалахи гніву, буяння, озлобленості, він втрачає почуття відповідальності за свої вчинки, прихильний до вихваляння і агресії.
Після витвережування, проявляється в'ялість, сонливість, головний біль.
Середній ступінь сп’яніння
Важкий ступінь сп'яніння наступає при вживанні великої дози алкоголю. Для цього стану характерні дві фази: збудження і гальмування:
у фазі збудження мова стає невиразна, рухи некоординовані, вчинки беззмістовні, нерідко агресивні;
фаза гальмування проявляється у в'ялості, сонливості і закінчується глибоким наркотичним сном. В такому стані людина не реагує навіть на сильні больові подразники, вона може заснути на вулиці, а в холодну пору року замерзнути.
Після пробудження людина майже не пам'ятає, що з нею було, з'являється сильне бажання випити ще. У людини можлива нудота, блювота та інші ознаки отруєння.

Важкий ступінь сп’яніння
Внаслідок неодноразового прийняття спиртних напоїв у людини закріплюється умовний рефлекс. Після забуття і пробудження у п'яниць наступає важкий стан похмілля, симптоми якого знімаються при повторному вживанні спиртних напоїв. Це головна ознака хронічного алкоголізму. Вона супроводжується синдромом астенії – втомою та непрацездатністю.
Шлях до хронічного алкоголізму
Хвороба, при якій у людини з'являється неймовірний потяг до спиртних напоїв, спостерігається симптоми астенії і абстиненції та інші алкогольні розлади. Самопочуття алкоголіка дуже пригнічене, він невпевнений в собі, часом кається, лякається. Характер різко погіршується, сон короткочасний і поверхневий, він бачить жахливі сни. Водночас підвищується опірність організму до алкогольного отруєння.
Хронічний алкоголізм
В стадії побутового п'янства звичайні дози алкоголю вже недостатні. Ще одна ознака алкоголізму - ослаблення захисних рефлексів - блювоти, нудоти, слиновиділення. При вживанні великих доз алкоголю спостерігаються галюцинації, гострі психози, втрата пам'яті. З'являється нестійкий мотив поведінки, хворий здійснює вчинки, не властиві йому раніше. У алкоголіка відсутня цілеспрямованість. Він ніколи не доводить розпочату справу до кінця.
Хронічний алкоголізм
В останній стадії алкоголізму різко знижується опірність до великих доз алкоголю. Хворі почувають себе погано, у них порушується кровообіг, з'являються гострі розлади серцево-судинної системи, печінкова недостатність.
За зовнішнім виглядом вони нагадують хворих, яким властива психічна і соціальна деградація.
Остання стадія
	   Сучасній науці відомо кілька станів:
початковий: соматичні відхилення не простежуються, окрім порушень функцій окремих органів або систем;
перехід від епізодичного до систематичного вживання алкоголю. В цей час відбуваються порушення апетиту та шлунково-кишкові розлади;
хронічний формується протягом кількох років; фізичний потяг до спиртного характерний похмільним синдромом, максимальною толерантністю;
втрата будь-якого контролю з метою заспокоєння психо-фізичного дискомфорту; психічне звикання та стійкість організму розвиваються паралельно і послідовно; соматично ушкоджені окремі органи і системи, у деяких випадках з незворотними патологіями.
Динаміка розвитку алкоголізму
Алкоголізм - це одна з найбільш поширених причин деформації подружньої гармонії та перешкода актуалізації подружньої потенції. Сім'я алкоголіка перебуває в постійному стані тривоги та нестабільності. Вживання алкоголю одним з членів сім'ї спричинює дисбаланс поколінь: батьків, друзів, дітей.
Вплив алкоголізму на сім’ю
Хронічний алкоголізм характерний заниженням статевої функції. Це окреслюється передчасною еякуляцією та послабленням ерекції.
У половини всіх осіб, що зловживають алкоголем, і у всіх хворих хронічним алкоголізмом має місце алкогольна імпотенція, яка стає причиною неврозів та депресій. Це призводить до зниження соціальної адаптації.
Ураження статевої функції
Досить відповідальним є період вагітності. Пренатальний період характерний повною залежністю від матері. Алкоголь, токсичні речовини, що утворюються внаслідок обмінних процесів організму, через плацентарний бар'єр потрапляють в організм плоду та спричинюють отруєння. Особливу небезпеку спричинює вживання алкоголю в перші три місяці вагітності.
Грудні діти хворіють алкоголізмом через кров і молоко матері.
Вплив на потомство
Тератогенний. Народження неповноцінної дитини, завдяки вживання жінкою в день зачаття або в перші тижні вагітності спиртних напоїв. Алкоголь, проникаючи через плаценту, може проявити пряму токсичну дію на клітини ембріону і плоду, викликаючи різні аномалії, що одержали назву алкогольний синдром або алкогольна ембріонатія.
Мутагенний. Різні пошкодження хромосом, розтяжки і розриви, утворення кільцевих хромосом статевих клітин в результаті хронічного зловживання алкоголю батьками. У плоду замість двох статевих хромосом утворюється три, що призводить до народження розумово відсталої дитини.
Соматогенний. Пов'язаний з травмами і хронічними захворюваннями батьків-алкоголіків, що негативно відбивається на розвиток плоду.
Види впливу на потомство
Для лікування алкоголізму успішно застосовується багато методів: вироблення негативного умовного рефлексу на алкоголь за допомогою блювотних засобів, введення тетураму (антабусу), психотерапія, гіпнотичне навіювання, гідро-, інсуліно-, гормонотерапія, лікувальний сон, трудова терапія та ін.
Лікування … ???
Пам’ятники алкоголікам.
Неймовірно, але факт!
Обирати Вам!