Природний та штучний партенонегез, гіногенез, андрогенез

Що таке партеногенез?
Партеногенез - одна з форм статевого розмноження організмів, при якій жіночі статеві клітини (яйцеклітини) розвиваються в дорослий організм без запліднення. Хоча партеногенетичне розмноження не передбачає злиття чоловічих і жіночих гамет, партеногенез все одно вважається статевим розмноженням, оскільки організм розвивається з статевої клітини. Вважається, що партеногенез виник в процесі еволюції у роздільностатевих форм.

Класифікація партеногенезу
За способом розмноження:
Природній
Штучний
нормальний спосіб розмноження деяких організмів у природі
викликається експериментально дією різних подразників на незапліднену яйцеклітину, в нормі потребує запліднення.
Цей вид партеногенезу досліджував В.Н. Тихомиров. Він домігся розвитку незапліднених яєць тутового шовкопряда, дратуючи їх тонким пензликом або занурюючи на кілька секунд в сірчану кислоту (відомо, що шовкову нитку дають тільки самки).

Класифікація партеногенезу
За наявністю інших форм розмноження в циклі розвитку
Класифікація партеногенезу
Облігатний (наприклад, кавказька скеляста ящірка)
Циклічний
Зустрічається у суспільних комах (ос, бджіл, мурах). У популяції бджіл із запліднених яєць виходять самки (робочі бджоли і цариці), з незапліднених - самці (трутні).
Кавказька скеляста ящірка
Гіногенез - форма розмноження, при якій сперматозоїд, проникнувши в яйцеклітину, стимулює її розвиток, але його ядро не зливається з ядром яйця і не бере участі у розвитку зародку. Роль сперматозоїда обмежується активацією яйця до розвитку. У природі гіногенез зустрічається вкрай рідко.

Карась срібний
Амбілостома синьопляма
Андрогенез - форма розмноження організмів, при якій у розвитку зародка бере участь ядро чоловічої гамети, але не бере участь ядро жіночої гамети, тобто розвиток яйцеклітини з чоловічим ядром, привнесеним у неї спермієм у процесі запліднення.
Андрогенез відмічений у деяких видів тварин (наприклад, наїзники) та рослин (кукурудза, деякі сорти тютюну)
Штучний андрогенез

Андрогенез можна викликати штучно, механічно видаливши або інактивувавши фізичними або хімічними агентами жіноче ядро, при цьому власне ядро яйцеклітини або видаляється зовсім:

мікрохірургічно,
центрифугуванням,
струшуванням, що викликають відрив ядровмісних фрагментів,
або ж пошкоджується:
специфічною ядерною отрутою (тріпофлавіном),
іонізуючим випромінюваннями,
сильним нагріванням і надалі дегенерує.

розмноження можливо при рідкісних контактах різностатевих особин;
різко зростає чисельність популяції, так як потомство, як правило, численне;
зустрічається в популяціях з високою смертністю протягом одного сезону.

Значення партеногенезу


title: Робота серця і серцевий цикл

text:
Рух крові в організмі забезпечує….
До складу серцево-судинної системи входять органи…
Серце людини розташоване в …    частині … порожнини.
Зовні серце вкрите навколосерцевою сумкою, або …
Суцільна перегородка поділяє серце на …і …половини.
Кожна половина у свою чергу поділяється на дві камери …
Між передсердями й шлуночками розташовані …клапани.
На виході аорти та легеневої артерії зі шлуночків розташовані …клапани.
Стінки серця складаються з трьох шарів: зовнішнього сполучнотканинного …

Что сердце? Сердце – воск.
Когда ему блеснет
Огонь сочувственный,
Огонь родного края,
Растопится оно и, медленно сгорая,
Навстречу жизни радостно плывет

Чому серце повинно скорочуватись безперервно?
Які камери є в серця?
Чому в серці кров рухається тільки в одному напрямі?

Серце – дивний і надійний мотор, який працює протягом всього життя без зупинки і ремонту. Поясніть, у чому причина такої невтомності і працездатності серця і його м’язів. Заповнити схему «Властивості серцевого м’яза»

Властивості серцевого м’яза
збудливість
провідність
автоматизм
скоротливість
Серце – насос, який забезпечує життя і роботу всіх органів. Серце – джерело імпульсів, які тонізують мозок. А повинен хтось потурбуватись і про саме серце!
       Назвати судини, що живлять серце.

Тема. Робота серця. Серцевий цикл.
Робота серця

Систолічний об’єм
( СО)
Кількість крові, яка викидається  серцем за одне скорочення
70мл
Хвилинний об’єм (ХО)

Кількість крові, що викидається                                 серцем за одну хвилину.                                                                  ХОК =СО х ЧСС
                                                                                70мл х 72уд /хв. = 5000мл /хв

Розрахуйте, яка кількість крові викидається серцем:

   а) за добу?   б) за годину?
Як змінюється частота серцевих скорочень при високій температурі?
Нервова регуляція (безпосередньо дією на нервових імпульсів)

Серцево-судинні центри довгастого мозку

Сенсорний нерв
(гальмуючий)

Гальмуючий нерв (блукаючий нерв парасимпатичної системи)
Прискорюючий нерв (нерв симпатичної системи)
Сенсорний нерв (прискорюючий)

Рецептори     в аорті

Синоатріальний  вузол

Рецептори в порожнистій вені

Гуморальна регуляція (під дією гормонів)

Гормони

Прискорюють серцеві скорочення і збільшують їх частоту

Уповільнюють серцеві скорочення і зменшують їх частоту

 Адреналін                                                         ацетилхолін

Йони калію
Йони кальцію

Хвороби серця.
Аритмії – порушення ритму серця, які супроводжуються:
сповільненням пульсу (менше 60 ударів за хвилину) – брадикардія (bradi – рідкий);
прискоренням пульсу (більше 100 ударів за хвилину) – тахікардія (tahi – частий);
нерегулярністю серцевих скорочень.
Вроджена вада серця.
Ішемічна хвороба серця
стенокардія;
інфаркт міокарда;
аритмії серця;
серцева недостатність.


Моя квітка


title: Природоохоронне законодавство України Законодавство України про охорону природи

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Риби


title: Рефлекси

text:
Енергозбережувальні технології
Виконали:Чепкаленко Ярослав 10-Б ЧR
Мета
 Дослідити роль теплоенергетики в житті людини, ознайомитись з напрямками розвязання проблеми майбутнього «енергетичного голоду», сучасними енергозбережними технологіями, впливом теплоенергетики на природу
ЕНЕРГОЗБЕРЕ́ЖЕННЯ – це діяльність, спрямована на раціональне використання й економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів у національному господарстві, яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів.

Енергозбережувальні технології
Людство , пройшовши важкий шлях розвитку техніки отримання тепла , створило високотехнологічне обладнання , яке , здавалось би, важко ще більше вдосконалити . І як не парадоксально, повернулося до таких званих "нетрадиційних джерел" - сонця, вітру, води .
Нафта як джерело енергії
Серед відновлюваних, потенційних джерел енергії все більше виділяються новітні системи виробництва палива, засновані на процесах так званої "Відновлювана нафти".
Чому потрібна енергоощадність? Використання природної енергії пов'язане з двома проблемами
Перша запаси викопних видів палива вичерпуються, друга сучасні способи виробництва енергії завдають непоправної шкоди довкіллю та людині внаслідок шкідливих викидів. Тому необхідно її заощаджувати.
Традиційні джерелі енергії
 Атомні електростанції
Теплоелектростанції
 Гідроелектростанції

Енергозберігаюча лампа
Витрата електроенергії енергозберігаючої лампи в п'ять разів менше. Термін служби звичайної лампи близько 1000 годин, а середній час роботи енергозберігаючої лампи близько 4000-6000 годин. Якщо поточні взяти тарифи на КВт електроенергії, то витрати від роботи енергозберігаючих ламп в рази менше, ніж від звичайних.
Утилізація відходів
Утилізація відходів багатогранний процес, який включає в себе безліч цікавих індивідуальних рішень по утилізації ламп ДРЛ і відпрацьованих люмінесцентних ламп (відходи 1 класу небезпеки), утилізації відпрацьованих автомобільних шин, утилізації та переробки акумуляторів, утилізації осаду очисних споруд автомийок та зливостоку, з відкачування та утилізації септиків, відпрацьованих кислот, лугів та електролітів, утилізації відходів парфюмерно-косметичних виробництв
Висновки
Під час перегляду інформації ми розібрали такі поняття як:
Енергозбереження
Енергозбережувальні джерела
Енергозбережувальні технології та їх види


title: sensor_procaritiot 8 11 11

text:
Загальні принципи сенсорної регуляції

Двокомпонентні сенсорні системи

Сенсорні системи
Основні компоненти сенсорних систем
Мембранний чи цитоплазматичний сенсор, що детектує зміни навколишніх умов
Внутрішньоклітинні посередники
Ефектор – безпосередний регулятор клітинної відповіді

NB!!! Мембрана – теж сенсор
Сенсори
Периплазматичний домен

Внутрішьоклітинний домен
PhoP-PhoQ – двовалентні катіони, рН, ацетат – зв’язок безпосередньо з периплазматичним доменом
Aer – детекція FAD – регуляція аеротаксису
Трансмембранний домен
 Cpx-сенсор -
у  мутантів E. coli без ФЕА
 У білка EnvZ E. coli -
делеція периплазматичного домену без втрати
сенсорної функції
Рухомість білків у мембрані
Латеральна дифузія
0,1 мкм/с - 0,001 мкм/с
Фактори:
Текучість мембрани (визначається ліпідним складом)
Належність до великого білкового комплексу – важке переміщення
Власне мембранні структури – контакти, десмосоми і т.д.
Заякореність на елементах цитоскелету
Алостерична регуляція
Ознаки вторинного посередника
синтезуються клітиною у відповідь на позаклітинний стимул, тобто є задіяними у передачі сигналу від первинного месенджера;

Беруть участь у процесах передачі сигналу у клітині, що їх синтезує;

видаляються після закінчення дії сигналу.

Механізм передачі сигналу
Лінійна структура
TM1–P–TM2–L–C,
де
P - периплазматичний  домен-детектор
C - цитоплазматичний  сигнальний  домен
гістидинкіназа (EnvZ) або  з  гістидинкіназою
взаємодіє (MCP рецептори хемотаксису)
TM – трансмембранні сегменти
L - цитоплазматичний лінкер
Рецептори – гомодимери
Р             С ?

Двокомпонентні системи прокаріот
NB!!! Фосфоамідний зв’язок N-P
Висока мобільність системи !!!
Структура й функції гістидинових протеїнкіназ
Загальна  активність  кінази  модулюється  сигналами,  що детектуються сенсорним  доменом.
ГК АТФ-залежно  автофосфорилюється по  інваріантному  гістидиновому  залишкові,
розташованому  в  кіназному  G  домені.
ГК  –  димер,  причому  в  реакції автофосфорилювання  один  мономер  ГК  фосфорилює консервативний  гістидиновий  залишок  іншого.
На відміну від  типових кіназних  каскадів,  у  яких  одна  кіназа  має  безліч  мішеней,  у  випадку  двокомпонентних  систем   РВ   стехіометрично   переносить   фосфат   з фосфо-ГК   на   консервативний   Asp   свого  регуляторного  домена.
Багато  ГК  мають  фосфатазну  активність, що дозволяє  їм  дефосфорилювати   свій   РВ.
 Такі   ГК   використовуються при   необхідності   швидко   "виключати“  сигнальний ланцюжок.
40-200 kDa
Типи ГК
“класичні”
“гібридні”
осмосенсор EnvZ из E. coli (трансмембранний компонент)
кінази хемотаксису CheA і азотного регулоні NtrB (без трансмембранного компоненту)

Множинні донорні і акцепторні сайти
ArcB - регулятор активності  ряду  генів  в  анаеробних  умовах - два N-кінцевих  трансмембранних сегменти, за якими кіназний домен, потім домен, схожий на регуляторний і другий гістидинвмісний  домен HPt-домен
Каталітичне кіназне ядро
домен  димеризації  і  АТФ/АДФ-зв’язуючий  фосфотрансферний  чи каталітичний домен.
розмір ~350 АК
Консервативний залишок гістидину в домені димеризації.
HPt-домени
Виключно в складі гібридних кіназ
розмір біля 120 АК
містять залишок гістидину, який здатен брати участь в  фосфотрансферних  реакціях.
HPt-домени  не  мають ні  кіназної,  ні  фосфатазної  активності !!!
Сенсорний домен
Специфічні
Н.: PAS-домени – невеликі (~100 АК), розміщені перед (ближче до N-кінця) кіназним ядром, як правило, після  одної  чи  кількох пар  трансмембранних  сегментів
Кофактори -  гем,  ФАД,  ФМН  і  т.д.
Лінкерний домен
40-180 АК.
характерний  α-спіральний coiled coil мотив,  в  більшості  випадків перед фосфорильованим гістидиновим  залишком кіназного  ядра.
Функції:
правильне  розміщення мономерів  в  димері  ГК
передача  сигнала  від сенсорної до кіназної частини білка
Структура і функції регуляторів відповіді
РВ каталізує переніс фосфату від   фосфогістидину   ГК до   консервативного   залишку   аспартата   у   своєму   регуляторному   домені.
Більшість  РВ  також  каталізують  автодефосфорилювання,  що  обмежує  час  перебування білка в активованому стані.
Фосфорилювання   РВ приводить до   його   конформаційних змін, що  дозволяє  відбуватися  новим внутрішньо-  і  міжмолекулярним  взаємодіям, які  й  викликають  адаптивну відповідь.

Прості двокомпонентні системи
Прості двокомпонентні системи
Model describing the signals controlling expression of PhoP-PhoQ-regulated determinants and the interaction between the PhoP-PhoQ and PmrA-PmrB two-component systems, as well as some of the genes and phenotypes governed by the PhoP-PhoQ system.
Groisman E A J. Bacteriol. 2001; doi:10.1128/JB.183.6.1835-1842.2001
Фосфотрансляційні системи
His-Asp-His-Asp
1. Автофосфорилювання ГК:
    ГК-His1  + АТФ ↔ ГК-His1 ~Ф + АДФ
2. 1-й переніс фосфату:
    ГК-His1 ~Ф + РО1 -Asp  ↔ ГК-His1  + РО-Asp1 ~Ф
3. 2-й переніс фосфату:
    РО-Asp1 ~Ф + HPt-His2   ↔ РО-Asp1  + HPt-His2 ~Ф
4. 3-й переніс фосфату:
    HPt-His2 ~Ф + РО-Asp2   ↔ HPt-His2  + РО-Asp2 ~Ф
5. Дефосфорилювання:
    РО-Asp2 ~Ф + H2O  ↔ РО-Asp2  + PI
Н.: Система контролю споруляції B. subtilis
Регуляторні механізми
Регуляція активності ГК
Регуляція автокіназної  і  РО-фосфатазної активності
Регуляція дефосфорилювання РВ
Система  споруляции бацилл  имеет  набор  строго  регулируемых  фосфатаз (RapA, RapB, RapE), которые  дефосфорилируют Spo0F,  и  еще  одну  фосфатазу,  которая  дефосфорилирует Spo0A. В  системе  хемотаксиса вспомогательный белок CheZ олигомеризуется с фосфо-CheY и стимулирует его дефосфорилирование.
Інші способи регуляції
Інші способи регуляції
может регулироваться сам перенос фосфата. Так, у гибридной киназы VirA из A. Tumefaciens карбоксиконцевой Asp-содержащий домен влияет на автокиназную активность киназного ядра путем физического взаимодействия с сайтом автофосфорилирования.
Дополнительная возможность регуляции создается в тех случаях, когда ГК фосфорилирует более одного  РО.  В  этих  случаях  конкуренция  за  фосфат  может  влиять  на  активацию  различных  ветвей сигнального пути.
Наконец,  еще  один  способ  регуляции  РО – контроль  экспрессии  его  гена.  Многие  из двухкомпонентных  систем,  регулирующих  транскрипцию,  подвержены  авторегуляции.  В  таких системах фосфо-РО действует как активатор или репрессор оперона, кодирующего ГК и РО
хемотаксис
Принцип роботи джутика
Хемотаксис
♦   CheA - ГК
♦   CheY - РО
♦   CheW - "адаптор" між рецептором і CheA
♦   CheZ - білок, що сприяє дефосфорилюванню CheY~Ф
При  відсутності  аттрактанта
концентрація    Chey~ф    підтримується    на
рівні, що сприяє  обертанню  джгутика
переважно за годинниковою стрілкою    й,
отже,    відсутності    впорядкованого
руху  бактерії.  Зв'язування  аттрактанта  з
рецептором     індукує     конформаційну
зміну, яка передається через мембрану
і  пригнічує  автокіназну  активність  Chea.
Концентрація   Chey~ф   падає,   і   джгутики
бактерії     більш     тривалий     час
обертаються проти годинникової стрілки.  Тому
клітини будуть довше рухатися прямолінійно,
якщо  вони  попадають  у  середовище  з  більш  високою
концентрацією     аттрактанта.


title: "Рослина та абіотичні фактори"

text:
Рослина та абіотичні фактори
Виконали:
Учні 7-А(гімн.) класу
Кравчук Ольга
Вегера Ярина
Екологія
розділ біології,що вивчає зв’язки організмів між собою та навколишнім середовищем.
Абіотичні фактори
Світло
Тепло
Повітря
Вода
Грунт
Світло
Один із необхідних екологічних факторів,оскільки без нього фотосинтез (процес,унаслідок якого рослини утв. органічні речовини з неорганічних)не відбувається.

За відношенням до світла рослини поділяють на три основні групи :
 Світлолюбні: сосна

      дуб      підсніжник
Тіньолюбні: вороняче око,кислиця звичайна
Тіньовитривалі:
Черемха

ялина

липа

Тепло
Важливий фактор розселення рослин по земній кулі.
Дві екологічні групи рослин:
1) Теплолюбні – пристосовані до тепла.

        Огірок                                  помідор
2) Холодолюбні – здатні рости і розвиватися за низьких температур полярних і високогірних районів.
Вода
Регулюючий фактор розподілу рослин не тільки по всій земній кулі,але й в межах територій із однаковим кліматом,але з різним рельєфом.
Повітря
Не тільки джерело вуглекислого й кисню,а й середовище життя,яке завдяки вітру перебуває в постійному русі.
Грунт
Є середовищем життя рослин,з якого вони беруть воду і мінеральні речовини для живлення.
Висновок
Таким чином, на рослини впливає комплекс абіотичних факторів середовища, найбільше значення з яких мають температура, зволоженість і світло. Залежно від ступеня впливу цих факторів рослини діляться на групи, та у них з'являються пристосованості до життя під впливом сукупності даних факторів.


Рибосоми. Синтез білка


озера


"Постембріональний період розвитку людини"


title: Коронавірус(Covid-19)

text:
Шульгинська ЗОШ 1-3ступенівКоронавірус(COVID-19) як не захворіти та що робити, якщо виявлено симптоми

Виконав: учень 9-го класу Калашник Дмитро
4. Чи можна заразитись від тварин?
5. Чи передається вірус через фрукти?
6. Скільки вірус живе на поверхнях? Чим можна вбити вірус?
1. Що таке коронавірус?
2. Відстань – це гарантія безпеки?
3. Чи можна заразитись від тварин?
Коронавірус - це гостре вірусне захворювання, що характеризується переважним ураженням дихальної системи і шлунково-кишкового тракту. Коронавірус є зоонозної інфекцією за походженням.
Що таке коронавірус?
Це фактор переривання епідемічного ланцюга. Тому заразитись неможливо навіть від інфікованої людини, якщо ви знаходитесь на відстані понад 1,5 м.
Відстань – це гарантія безпеки?
Наразі немає офіційних підтверджень, що домашні тварини, наприклад, собаки або коти, можуть бути переносниками нового коронавірусу.
Чи можна заразитись від тварин?
Фрукти – непридатне середовище для тривалого виживання вірусу. Немає жодних даних про передачу вірусу через фрукти. Нагадуємо, що фрукти необхідно ретельно мити, але це стандартна рекомендація.

Чи передається вірус через фрукти?
Вірус може зберігати життєздатність на поверхнях від 3-х годин до декількох днів. Конкретні терміни залежать від низки умов. Наприклад, тип поверхні, температура і вологість навколишнього середовища. Тому важливо дезінфікувати поверхні, ручки дверей, техніку тощо.
Скільки вірус живе на поверхнях? Чим можна вбити вірус?
Не забувайте одягати медичні маски
Зберігайте безпечну відстань(1,5м)
Мийте частіше руки
Фрукти не передають коронавірус
Сидіть вдома!!!

Висновок
Вірус геть!!!
Дякую за увагу!


title: Презентація "Фотосинтез"

text:
Фотосинтез
Фотосинтез.
Процес синтезу органічних сполук з вуглекислого газу та води з використанням енергії світла й за участю фотосинтетичних пігментів: (хлорофіл у рослин, хлорофіл, бактеріохлорофіл і бактеріородопсин у бактерій), часто з виділенням кисню як побічного продукту. Це надзвичайно складний процес, що включає довгу послідовність координованих біохімічних реакцій. Він відбувається у вищих рослинах, водоростях, багатьох бактеріях, деяких археях і найпростіших — організмах, відомих разом як фототрофи. Сам процес відіграє важливу роль у кругообігу вуглецю у природі.
Фотосинтез – єдиний процес у біосфері, який призводить до засвоєння енергії Сонця і забезпечує існування як рослин, так і всіх гетеротрофних організмів.
Узагальнене рівняння фотосинтезу (брутто-формула) має вигляд:
 6СО2 + 6Н2О = С6Н12О6 + 6О2
Типи фотосинтезу.
Фотосинтез
                       оксигенний                                 аноксигенний
 Оксигенний найбільш поширений, його здійснюють рослини, ціанобактерії і прохлорофіти.

Аноксигенний фотосинтез проходить у пурпурних, деяких зелених бактеріях та геліобактеріях.
Етапи фотосинтезу.
На першому етапі відбувається поглинання фотонів світла пігментами, їх перехід в збуджений стан і передача енергії до інших молекул фотосистеми. На другому етапі відбувається розділення зарядів в реакційному центрі, перенесення електронів по фотосинтетичному електронотранспортному ланцюзі, що закінчується синтезом АТФ і НАДФН.
фотофізичний
фотохімічний
хімічний
Перші два етапи разом називають світлозалежною стадією фотосинтезу. Третій етап відбувається вже без обов'язкової участі світла і включає біохімічні реакції синтезу органічних речовин з використанням енергії, накопиченої на світлозалежній стадії. Найчастіше в якості таких реакцій розглядається цикл Кальвіна і глюконеогенез, утворення цукрів і крохмалю з вуглекислого газу повітря.
Просторова локалізація.
Фотосинтез рослин здійснюється в хлоропластах, відособлених двомембранних органелах клітини. Хлоропласти можуть бути в клітинах плодів, стебел, проте основним органом фотосинтезу, анатомічно пристосованим до його здійснення, є листя. У листку найбагатша хлоропластами тканина — палісадна, або фотосинтезуюча/стовпчаста/хлорофілоносна, паренхіма. У деяких сукулентів з виродженим листям (наприклад, кактусів) основна фотосинтетична активність пов'язана із стеблом.
Світло для фотосинтезу захоплюється повніше завдяки плоскій формі листка, що забезпечує велике відношення поверхні до об'єму. Вода доставляється з кореня розвиненою мережею судин (прожилків листка). Вуглекислий газ надходить частково за допомогою дифузії через кутикулу і епідерміс, проте велика його частина дифундує в листя через продихи і по листку через міжклітинний простір. Рослини, що здійснюють С4 і CAM фотосинтез, сформували особливі механізми для активної асиміляції вуглекислого газу.
Просторова локалізація.
Внутрішній простір хлоропласта заповнений безбарвною речовиною (стромою) і пронизаний мембранами (ламелами), які, з'єднуючись один з одним, утворюють тилакоїди, які у свою чергу групуються в стопки, так звані грани. Внутрішньотилакоїдний простір відокремлений і не сполучається з рештою строми, передбачається також, що внутрішній простір всіх тилакоїдов сполучений між собою. Світлові стадії фотосинтезу повязані з мембранами, автотрофна фіксація вуглекислого газу відбувається в стромі.
У хлоропластах є свої ДНК, РНК, рибосоми (70S типу), йде синтез білка (хоча цей процес і контролюється з ядра). Вони не синтезуються знов щоразу, а утворюються шляхом поділу попередніх. Все це дозволило вважати їх попередниками вільних ціанобактерій, що увійшли до складу еукаріотичної клітини в процесі симбіогенезу
Просторора локалізація.
Ціанобактерії та інші фотосинтетизуючі бактерії та археї, таким чином, самі виконють функції хлоропластів рослин, і фотосинтетичний апарат їх клітин не винесений в особливу органелу. Їхні тилакоїди, проте, не утворюють стопок, а формують різні складчасті структури(у однієї ціанобактерії Gloeobacter violaceus тилакоїди відсутні зовсім, а весь фотосинтетичний апарат знаходиться на цитоплазматичній мембрані, що не створює заглибин). У них і в рослин також є відмінності в світлозбираючому комплексі і в складі пігментів..
Аноксигенний фотосинтез.
Аноксигенний фотосинтез властивий деяким бактеріям та археям (наприклад, пурпурним, деяким зеленим бактеріям та геліобактеріям тощо). Ці організми не використовують води у якості відновника, тому кисень (O2) не є побічним продуктом синтезу. Замість води використовуються як сірководень (H2S). або йони двовалентного заліза (Fe++), унаслідок чого на виході виникають елементарна сірка (S)
і тривалентні іони заліза (Fe+++) відповідно, або молекулярний водень (H2). Наприклад, фотосинтез з використанням H2S у якості відновника проходить такі стадії:
 CO2 + 2 H2S → (CH2O) + 2 S + H2O
Тут першим продуктом фотосинтезу виступає фіктивна хімічна сполука CH2O.
Вивчення фотосинтезу.
Перші досліди по фотосинтезу були проведені Джозефом Прістлі в 1770—1780-их роках, коли він звернув увагу на «псування» повітря в герметичній посудині свічкою (повітря переставало бути здатним підтримувати горіння, поміщені в нього тварини задихалися), що горіла, і «виправлення» його рослинами. Прістлі зробив висновок, що рослини виділяють кисень, необхідний для дихання і горіння, проте не відзначив, що для цього рослинам потрібне світло.
Пізніше було встановлено, що, крім виділення кисню, рослини поглинають вуглекислий газ і за участю води синтезують на світлі органічну речовину. У 1842 Роберт Майер на підставі закону збереження енергії постулював, що рослини перетворюють енергію сонячного світла в енергію хімічних зв'язків. У 1877 Вільгельм Пфеффер назвав цей процес фотосинтезом.
Вивчення фотосинтезу.
Хлорофіл був вперше виділений в 1818 році П. Ж. Пелетьє і Жозефом Каванту. Розділити пігменти і вивчити їх окремо вдалося М. С. Цвєту за допомогою створеного ним методу хроматографії. Спектри поглинання хлорофілу були вивчені К. А. Тімірязєвим, він же, розвиваючи положення Майера, показав, що саме поглинені дозволяють підвищити енергію системи, створивши замість слабких зв'язків С-О і О-Н високоенергетичні С-С (до цього вважалося, що у фотосинтезі використовуються жовті промені, що не поглинаються пігментами листка).
Зроблено це було завдяки створеному ним методу обліку фотосинтезу по поглиненому CO2, в ході експериментів по освітленню рослини світлом різних довжин хвиль (різного кольору) виявилося, що інтенсивність фотосинтезу збігається із спектром поглинання хлорофілу.
Вивчення фотосинтезу.
Окислювально-відновну суть фотосинтезу (як оксигенного, так і аноксигенного) постулював Корнеліс ван Ніль. Це означало, що кисень у фотосинтезі утворюється повністю з води, що експериментально підтвердив в 1941 О. П. Виноградов в дослідах з ізотопною міткою. У 1937 Роберт Хілл встановив, що процес окиснення води (і виділення кисню), а також асиміляції CO2, можна роз'єднати.
У 1954—1958 Деніел І. Арнон встановив механізм світлових стадій фотосинтезу, а суть процесу асиміляції CO2 була розкрита Мельвіном Кальвіном з використанням ізотопів вуглецю в кінці 1940-х, за цю роботу в 1961 йому була присуджена Нобелівська премія.

У 1955 була виділена і очищена Rubisco. С4 фотосинтез був описаний Ю. С. Карпиловим в 1960 і М. Д. Хетчем и К. Р. Слеком в 1966


Пам’ять Види пам’яті


title: Послідовність Фібоначчі

text:
Послідовність Фібоначчі, її цікаві особливості
Число PHI – «Божественна пропорція», «Золотий переріз»
 Учні 9-Б класу-Татаріна О. та Вальков Д.
       Вчитель математики- Косюга Л.І.
Послідовність Фібоначчі
		Створена математиком Леонардо Фібоначчі і названа в його честь послідовність є нескінченним рядом чисел.
Починається вона так: 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13…
    і кожне наступне число є сумою двох попередніх.
Наприклад:

1 +1 = 2;     1 +2 = 3;
2 + 3 = 5;     3 + 5 = 8;
5 + 8 = 13;     8 + 13 = 21;
13 + 21 = 34;   21 + 34 = 55

і так далі

Властивості чисел Фібоначчі
 - кожне третє число Фібоначчі є     	парним;
 - кожне четверте ділиться на три;
 - кожне п'ятнадцяте закінчується       	нулем;
- два сусідні числа Фібоначчі взаємно-	прості.

Послідовність Фібоначчі в природі
		 Послідовність Фібоначчі має масу прикладів в природі. 		Наприклад, соняшник має 21 спіраль на своїй голівці в одному напрямі і 34 - в іншому. Це і є послідовні числа Фібоначчі.
	 Зовнішня сторона соснової шишки має спіралі, що проходять за годинниковою стрілкою і проти неї. Тут також  можна знайти послідовні числа Фібоначчі.
Ірис -  3 пелюстки
Примула -  5 пелюсток
Амброзія- 13 пелюсток
Королиця - 34 пелюстки
Айстра - 55 і 89 пелюсток
Числа Фібоначчі в природі
		Інший прояв чисел Фібоначчі спостерігається в кількості пазух на стеблі рослини під час її росту. Кожна нова гілка пpоpостає з пазухи і дає початок іншим гілкам. Якщо pозглянути разом старі і нові гілки, в кожній горизонтальній площині виявляються числа Фібоначчі.
Кількість квіток в голівці того або іншого представника складноцвітих - пpекpасний пpиклад золотих чисел, які можна знайти в пpиpоді.
Число PHI – 1,618
PHI отримане з послідовності Фібоначчі як частка двох чисел, що є сусідами, воно має унікальну властивість - наближається до
    1, 618.
  1 : 1 = 1;                     21 : 13 = 1,615;
 2 : 1 = 2;                    34 : 21= 1,619;
3 : 2 = 1,5;                  55 : 34 = 1,618;
5 : 3 = 1,666;              89 : 55 = 1,618;
8 : 5=1,6;                   144 : 89 = 1,618;
13 : 8 = 1,625;           233 : 144 = 1,618....

Історія числа PHI  - золотого перерізу
		Буква PHI (фі) - перша буква в імені великого Фідія, який, за переказами, часто використовував золотий переріз у своїх скульптурах. Число PHI дістало назву "золотий переріз (пропорція)" від Леонардо да Вінчі, що шукав гармонійні стосунки в живописі, архітектурі, будові людського тіла, що серйозно цікавився і математикою.
		 Золотий переріз був відомий древнім грекам. Інші назви: гармонійна пропорція, божественна пропорція. Один з близьких друзів Леонардо да Вінчі, математик ХV ст. італієць Лука Пачолі, написав по його наполяганню книгу "Про божественну пропорцію" (De divina proportione, 1497, видавництво у Венеції в 1509 р.), побачивши в золотому перерізі божественні риси.
Така пропорція лише одна, а єдиність - найвища властивість Бога.
Нехай ніхто, не будучи математиком, не осмілиться читати мої праці.

Леонардо да Вінчі

"Золотий переріз" - це таке ділення цілого на дві нерівні частини, при якому велика частина так відноситься до цілого, як менша до більшої .
AC: AB = CB : AC.

Пентаграма
Правильний п'ятикутник з проведеними в ньому діагоналями, що утворюють зірчастий правильний п'ятикутник називається пентаграмою. Усі трикутники, на які при цьому розбивається п'ятикутник, є золотими.
 Чудовим прикладом "золотого перерізу" є  правильний п'ятикутник - опуклий і зірчастий.
Зірчастий п'ятикутник називається пентаграмою. Піфагорійці вибрали п'ятикутну зірку в якості талісмана,
 вона вважалася символом здоров'я і служила розпізнавальним знаком

Гіпотеза : пентаграмма-первинне поняття, а "золотий переріз" -вторинне.
«Тисячі шляхів ведуть до помилки, до істини - тільки один»  Жан Жак Руссо                                                                                Жан Жак Руссо
 Пентаграма пропорційна і, значить, красива. Не випадково і сьогодні п'ятикутна зірка розвівається на прапорах чи не половини країн світу.
"Наймудріше - час, бо він розкриває усе"                                                              Фалес
Так надзвичайно пропорційна будова пентаграми, краса
її внутрішнього математичного змісту
є основою її зовнішньої краси.

У ящірці з першого погляду
уловлюються приємні
для нашого ока пропорції -
довжина її хвоста так відноситься до
довжини іншого тіла, як 62 до 38.

Природа здійснила ділення
 на симетричні
 частини і золоті пропорції.

Божественна пропорція
		 Усі рослини, тварини і навіть людські істоти наділені фізичними пропорціями, приблизно рівними корню від співвідношення числа PHI до 1.  Ця повсюдність PHI в природі вказує на зв'язок усіх живих істот. Раніше вважали, що число PHI було зумовлене Творцем всесвіту. Древні вчені називали одну цілу шістсот вісімнадцять тисячних "божественною пропорцією", Леонардо да Вінчі- "золотим перерізом".
якщо у будь-якому
вулику розділити
кількість жіночих особин
 на кількість чоловічих, то отримаємо
число PHI
Золотий переріз, принципи формоутворення
		Усе, що набувало якоїсь форми, утворювалося, росло, прагнуло зайняти місце в просторі і зберегти себе. Це прагнення знаходить здійснення в основному в двох варіантах - ріст вгору або розстилання по поверхні землі і закручування по спіралі.
Спіралі дуже поширені в природі. Уявлення про золотий переріз буде неповним, якщо не сказати про спіраль.

Раковина наутилуса закручена по спіралі.
Якщо її розгорнути, то виходить довжина,
що трохи поступається довжині змії. Невелика
десятисантиметрова раковина має спіраль завдовжки 35 см
 співвідношення діаметру кожного витка спіралі до
 наступного дорівнює числу PHI
Насіння соняшника розташовується по спіралях,
проти годинникової стрілки.
Співвідношення діаметру кожної із спіралей
 до діаметру наступної дорівнює числу PHI
"Вітрувіанська людина"
Леонардо да Вінчі
Божественна пропорція нашого тіла
		Леонардо да Вінчі проводив дослідження пропорцій людського тіла, доводячи, що головні його частини співвідносяться з числом "фі". Да Вінчі навіть ексгумував трупи, вивчаючи анатомію і вимірюючи пропорції кісток скелетів. Він першим показав, що тіло людини складається з "будівельних блоків", співвідношення пропорцій яких завжди дорівнює числу PHI. У 1855 р. німецький дослідник золотого перерізу професор Цейзинг опублікував свою працю "Естетичні дослідження", де підвів підсумок своєї роботи -  він виміряв близько двох тисяч  людських тіл і дійшов висновку, що золотий переріз виражає середній статистичний закон, де також довів, що ділення тіла точкою пупа - найважливіший показник золотого перерізу.

відстань від плеча до кінчиків пальців,
ділена на відстань від ліктя до тих же
 кінчиків пальців, дорівнює числу PHI
			Відстань
	 		від верхньої
			 частини стегна,
	 		поділена
		 	на відстань
	 		від коліна
			до підлоги
			рівна PHI.

			Відстань від
			підлоги до пупка,
			ділена на
			відстань від
			пупка до
			голови,
			рівна PHI.

			Відстань від
			підлоги до голови,
			ділена на
 			відстань від
			підлоги до пупка,
			рівна PHI.

Довжина фаланг пальців рук,
розділена на довжину фаланг
пальців ніг, також дає
значення числа PHI.

Божественні пропорції тіла
		Пропорції чоловічого тіла коливаються в межах середнього відношення 13: 8 = 1,625 і дещо ближче підходять до золотого перерізу, чим пропорції жіночого тіла, відносно якого середнє значення пропорції виражається в співвідношенні 8 : 5 = 1,6.
У новонародженого пропорція складає відношення 1: 1, до 13 років вона дорівнює 1,6, а до 21 року дорівнює чоловічий.
Особливо добре задовольняє цій пропорції чоловіча фігура, і художники давно знають, що всупереч загальній думці, чоловіки складені красивіше, ніж  жінки  .У жінок спостерігається відхилення від  норм золотого перерізу, а взуття на високому каблуці "відновлює" пропорцію і  принцип золотого перерізу торжествує.Саме тому високий каблук майже завжди входить до складу жіночого костюма.
 Це цікаво . . .
Золотий переріз в шрифтах і побутових предметах старовини
Спрадавні люди використовують
золотий переріз у своїх
творіннях, іноді навіть
не підозрюючи про це...
Золотой прямоугольник
Золотий прямокутник має багато цікавих властивостей. Якщо, наприклад, від золотого прямокутника АВСD відрізати квадрат із стороною, рівній меншій стороні прямокутника, то знову отримаємо золотий прямокутник EFCD і так далі
Золотий прямокутник

Полотно, на якому написана "Таємна вечеря" Сальвадора Далі, має форму золотого прямокутника, сторони якого знаходяться в золотому відношенні.
"Таємна вечеря" С. Далі
Золотий прямокутник і Золотий переріз
		Золотим називається прямокутник, сторони якого відносяться одна до одної в пропорції, що відповідає числу PHI. Іншими словами, велика сторона в 1,618 рази довша за меншу.
Золота пропорція і прямокутник представляються естетично приємними формами, і їх можна зустріти у багатьох витворах мистецтва і культури у всьому світі.
Золоте співвідношення ми можемо побачити і в
будівлі собору Паризької Богоматері
(Нотр-дам де Парі)
Пропорції піраміди Хеопса свідчать про те,
що єгипетські майстри користувалися співвідношеннями
 золотого перерізу при їх створенні.
Довжина грані, що ділиться на висоту,
призводить до співвідношення PHI=1.618
Прекрасним прикладом використання числа PHI
 у мистецтві і архітектурі служить афінський Парфенон,
 дивовижний фронтон якого ідеально
вписується в золотий прямокутник
Золота пропорція застосовувалася багатьма
античними скульпторами. Відома золота
пропорція статуї Аполлона Бельведерського :
ріст зображеної людини ділиться
 пупковою лінією в золотому перерізі.
Зразком того, як використовував золотий прямокутник у своїх
Творіннях Леонардо да Вінчі, може послужити його знаменитий
малюнок "Вітрувіанська людина"
а також обличчя Мони Лізи, що прекрасно
 вписується в золотий прямокутник.
Боттічеллі - "Народження Венери"
Золотий переріз
	Гучність звуку.
Відомо, що максимальна гучність звуку, яка викликає больові відчуття, дорівнює 130 децибелам. Якщо розділити цей інтервал золотою пропорцією 1,618, то отримаємо 80 децибел, які характерні для гучності людського крику. Якщо тепер 80 децибел розділити золотою пропорцією, то отримаємо 50 децибел, що відповідає гучності людської мови. Нарешті, якщо розділити 50 децибел квадратом золотої пропорції 2,618, то отримаємо 20 децибел, що відповідає шепоту людини.
Таким чином, усі характерні параметри гучності звуку взаємозв'язані через золоту пропорцію.
Золотий переріз
З багатьох пропорцій, якими здавна користувалася людина при створенні гармонійних творів, існує одна, єдина і неповторна, така, що має унікальні властивості - "золота пропорція".
"Золота пропорція" - це поняття математичне і її вивчення - це передусім завдання науки. Але вона ж є критерієм гармонії і краси, а це вже категорія мистецтва і естетики.
 Хочете побачити еталон краси?

Американський хірург Стівен Марквард створив, використовуючи принципи золотого перерізу, геометричну маску, яка може служити еталоном прекрасної особи.


title: "Радіаційне ураження"

text:
Радіаційне ураження.
Виконала
Учениця 11б класу
Венцак Ореста
Медичні засоби протирадіаційного захисту.
Радіопротектори (радіозахисні засоби) — це хімічні медикаментозні засоби синтетичного або біологічного походження, введення яких в організм перед його опроміненням виявляється меншим ураженням іонізуючим опроміненням радіочутливих тканин та прискоренням відновлення, що призводить до зниження ступеня важкості променевого ураження. Використання радіопротекторів після опромінення практичного ефекту не дає.

Радіопротектори короткочасної дії.
Радіопротектори короткочасної дії (РКД) – ефективні при    імпульсному або деяких видах нетривалого опромінення. Їх захисна активність при прийманні максимально переносимих доз, які викликають зміни в обміні речовин радіочутливих клітин, виявляється уже через декілька хвилин або в кінці першої години після введення, але обмежується 30-ма хвилинами, або 5-ма годинами.
РКД в залежності від механізму захисної дії і хімічної структури розділяються на дві групи:

а) відновлювачі, до яких відносяться сірковмісні з’єднання (цистамін, цистеїн, меркаптоетіламін, гаммафос та ін.), антиоксиданти (аскорбінова кислота, віт. Е, токофероли та ін.);

б) препарати, які викликають гіпоксію клітин та тканин (метгемоглобіноутворювачі, цианіди, нітріти та ін.)

Радіопротектори пролонгованої дії.
Радіопротектори пролонгованої дії (РПД) – ефективні при пролонгованому та фракційному опроміненні, меншою мірою при інтенсивному. Їх дія взагалі спрямована на підвищення резистентності організму і продовжується від одного до декількох днів. До групи РПД включаються:
а) препарати з анаболічними властивостями (естрогени);
б) полімери поліаніонної природи (гепарін, полісахариди, нуклеїнові кислоти, полінуклеотиди, деякі вакцини, синтетичні полімери).

Цистамін
Цистамін (препарат РС-1) - радіопротектор короткочасної дії - амінокислота, яка має в собі дисульфідний зв’язок. Радіозахисний ефект сірковмісних радіопротекторів реалізується на клітинному рівні в результаті швидкого звільнення в фізіологічних умовах сульфгідрильної групи. Як потужний відновлювач цистамін може:
“перехоплювати” та знешкоджувати вільні перекисні радикали, що виникають при опроміненні в присутності кисню;
нормалізувати збудження іонізуючими частками молекул біосубстратів, попереджуючи необоротні зміни, а також взаємодію субстратів один з одним;
утворити комплекси з іонами двовалентних металів, які є каталізаторами окислювальних процесів; утворення змішаних дисульфідів з білками. При цьому променева енергія втрачається і на розрив дисульфідного зв’язку.

Радіопротектор Б-190.
Радіопротектор Б-190. Похідний від індолілалкіламінів - прямий адреноміметик. Має судинозвужуючу дію в радіочутливих тканинах ("джгут" на кістковий мозок), внаслідок чого розвивається регіонарна гіпоксія, при якій знижується кисневий ефект іонізуючого опромінення. Це сприяє зниженню кількості окислюючих активних радикалів, підвищенню рівня ендогенних сульфгідрильних з'єднань, пригніченню рівня обмінних процесів у клітині.
Оптимальне дозування препарату -3 табл. (0,45г).Захисний ефект наступає через 20 хв. і зберігається протягом однієї години.
Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції.
Первинна променева реакція виявляється вже в перші хвилини після опромінення внаслідок утворення токсичних продуктів, які викликають подразнення інтерорецепторів та прямого пошкоджуючого впливу іонізуючого випромінювання на структурні елементи нервових клітин, що спричиняє нейроендокринні пошкодження. Клінічними проявами первинної реакції на опромінення є: блювання, головний біль, виявлення безсилості, м’язовий тремор, порушення координації рухів, гіпертонія та ін.

Профілактика і лікування радіаційних уражень
Для профілактики і лікування радіаційних уражень прийнято комплексну поліфункціональну схему. За своєю ефективністю та цільовою направленістю препарати, які ввійшли до цієї схеми, не мають аналогів в іноземних арміях. На фоні застосування РТД-77 використовують Б-190 і цистамін за схемою:
при ядерних вибухах або за 10 хв до входу в зону радіоактивного ураження перорально приймають 3 табл. Б-190 і 6 табл. РС-1;
через 5 год. після першого прийому – 3 табл. Б-190;
через 6 год. знову 3 табл. Б-190 і 6 табл. РС-1 і т. д. до виходу із зони ураження (до 2 діб).

Характеристика індивідуальної аптечки.
Аптечка індивідуальна призначена для запобігання або зменшення уражаючої дії різних видів сучасної зброї. Ліки, що є в аптечці, застосовують при пораненнях, опіках, ФОР, радіаційних ураженнях, бактеріологічної зброї. В аптечці є:
Будаксим - 1-2 шприц-тюбики з червоним ковпачком, по 1 мл препарату в кожному; великими ранами, розтрощенням тканин і    опіками, дією алгогенних отруйних речовин.
Цистамін- в таблетках по 0,2 г, знаходиться в 2 восьмигранних пеналах рожевого кольору (по 6 табл. в кожному). Радіопротектор.
Доксицикліну гідрохлорид — антибіотик широкого спектру дії. Застосовують вміст одного пеналу при небезпеці ураження бактеріальними засобами, збудниками інфекційних захворювань, а також при пораненнях і опіках. Уживається за 30 хв. до входу в бактеріологічний осередок.   Повторний прийом (вміст другого пеналу)- через 12 годин.
Диметкарб - у пеналі із синім циліндричним корпусом по 0,42 г.
Препарат "П-6"-у пеналі жовтого кольору , 6 табл. Це профілактичний антидот ФОР. Уживається по 2 таблетки за 30 хв. до входу в хімічний осередок. Повторний прийом через 12 годин.

Основні заходи при організації медичної допомоги ураженим
Основні заходи при організації медичної допомоги ураженим включають в себе:
проведення заходів протирадіаційного захисту;
надання в найкоротший термін медичної допомоги особам, що постраждали;
організація евакуації із забрудненої зони; проведення санітарної обробки та дезактивації;
передислокація в район аварії мобільних медичних формувань для надання першої лікарської допомоги;
організація спеціалізованої лікарської допомоги в закладах МОЗ та інших відомств (на базі визначених аварійними планами).


title: "Порода свиней Ландрас"

text:
Порода свиней Ландрас
Презентацію підготувала учениця 11-В класу
Кузнецовської гімназіїТурик Даша
Основним продуктом, що отримують від свиней, є м'ясо.Тривалий час селекціонери працюють у напрямі збільшення виходу м'яса в тушах свиней – підвищення м'ясності.

Датська свиня
Велика біла свиня
Ландрас

тулуб розтягнутий

спина пряма

 стегна масивні

 плоскі, вуха довгі, сильно нависають на очі

шкіра тонка

 щетина біла,рідка

 маса кнурів- 300кг, свиноматок – 250кг

Порода свиней Ландрас посідає важливе місце в структурі генофонду свиней України.


охорона біосфери


title: Поширення плодів та насіння

text:
Поширення насіння
План:
Протягом багатьох поколінь існування на планеті у рослин виробилися різні пристосування до поширення насіння і плодів.
Найпростіший спосіб поширення насіння– падіння плодів на землю. Якщо це  плоди, що розкриваються (каштан), вони відкриваються, вивільняючи насіння; якщо плід не розкривається (яблуко, слива), насіння звільняться, тільки коли плід згниє. Насіння можуть викидатися з плоду, коли він ще знаходиться на рослині. Тоді вони просто падають до підніжжя рослини або розлітаються на відстань.
У багатьох рослин сухі плоди при дозріванні розтріскуються і насіння відкидаються на деяку відстань (акація, герань). Струс вітром коробочок маку викликає розсіювання насіння через отвори, що знаходяться під приймочкою.
Деякі рослини самі розкидають своє насіння на далекі відстані. У тінистих місцях у парканів або канав можна зустріти досить незвичайну рослину з такою серйозною назвою - недоторка. Якщо доторкнутися до кінчика її плоду, стулки плоду розкриваються, потім скручуються і з силою розкидають насіння.

На початку літа вулиці, двори, бульвари, проспекти і сквери покриваються, як снігом, білим пухом від тополь. Постачені пучками волосків, насіння тополь розлітаються за допомогою вітру на великі простори і, потрапивши в потрібне місце, проростають. А всім відомі плодики (плоди) кульбаби, починаючи з весни, протягом усього літа і осені масами розлітаються на своїх «парашутах» у різних напрямках.
Вітром поширюються плоди та насіння і багатьох інших квіткових рослин. Наприклад, у дрібного плоду берези збоку знаходиться облямівка схожа на маленькі крильця, а у плодів клена є великі крилоподібні придатки. Плоди берези і клена добре висять на гілках дерев до пізньої осені, а іноді й до зими. За цей час листя опадає, вітер вільно і безперешкодно розсіює насіння цих дерев на великі відстані.
 Восени в лісі можна побачити і навіть спробувати дуже багато соковитих плодів - це плоди горобини, черемхи, брусниці, конвалії і багатьох інших рослин. Зрілі плоди пофарбовані в яскраві кольори і здалеку помітні. Для птахів соковиті плоди - це найсмачніші ласощі. Вони зграями літають по лісу і охоче поїдають соковиті плоди. Але, враховуючи те, що те насіння, яке добре захищені твердими оболонками, в кишечнику співочих птахів не перетравлюються і, пройшовши через кишечник вони викидаються назовні, іноді на дуже далекій відстані від того місця, де вони були з'їдені. Так багато насіння поширюються за допомогою птахів.

Деякі рослини поширюються не тільки за допомогою птахів, а й за сприяння інших тварин. Їх плоди чіпляються до шерсті тварин і несуться ними в різних напрямках. Це плоди, саджені чіпкими гачками або гострими шипами, наприклад, в лопуха і низки.
Висновок:
Слід вивчати способи поширення плодів і насіння для успішної боротьби з бур'янами і для запобігання від втрат при збиранні врожаю.
Кінець!


title: Основні поняття генетики

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Родина Хрестоцвіті або Капустяні


title: "Селекція"

text:
Селекция организмов, ее генетические основы.
Направление современных биотехнологий. Химерные и трансгенные организмы.
    СЕЛЕКЦИЯ - скрещивание и размножение растений и животных под контролем человека, обычно с целью улучшения сорта или породы. Улучшение может касаться как внешнего облика, так и различных аспектов продуктивности или возможности использования организма.
Сорт, порода, штамм - искусственно созданные человеком популяции организмов с определенными наследственными признаками.Искусственный отбор - выбор человеком особей с нужными хозяйственными признаками для последующего их разведения.Различают стихийный и методический искусственный отбор.Стихийный отбор проводится человеком, сохраняет особи с наиболее ценными признаками, не совершенствуя их при этом.При методическом отборе человек ставит себе целью совершенствование определенных признаков и предсказывает результаты.Различают массовый и индивидуальный методический отбор. Массовый подбор проводится по фенотипу. При индивидуальном подборе выделяется одна особь, а затем выясняются его потомки, чтобы изучить генотип особи.Выделяют два вида гибридизации: близкородственное и удаленное (межвидовое) скрещивания
Биотехнология - это совокупность промышленных методов, применяемых для производства различных веществ с использованием живых организмов, биологических процессов или явлений.Основными направлениями биотехнологии являются:• промышленная микробиология - превращение парафинов в кормовой белок в процессе жизнедеятельности микроорганизмов, производство антибиотиков и других лекарственных веществ;• инженерная энзимология - получение и использование чистых ферментов и ферментных препаратов;• генная инженерия - искусственное конструирование молекул ДНК (генов);• клеточная инженерия - культивирование клеток и тканей высших организмов.
Как растения, так и животные могут изменяться в направлениях, соответствующих интересам человека. Улучшаемый вид можно рассматривать как своего рода механизм, на основе которого разрабатывают новую модель, более пригодную для конкретной цели или дающую более широкие перспективы для дальнейшего развития. Особенности организма зависят от его наследственности и окружающей среды. Каждое растение или животное обладает известным генетическим потенциалом, передающимся в поколениях. Врожденный потенциал реализуется в той мере, в какой этому способствуют питание, температура, рельеф местности, почва, ветры и т.п. Таким образом, конечный урожай или продукт определяется особым сочетанием наследственных и средовых факторов, действию которых подвергался данный организм в течение всей своей жизни.
Селекция осложняется тем, что степень воздействия наследственности на развитие разных признаков или свойств неодинакова. Долю общей изменчивости признака, обусловленную наследственностью, называют его наследуемостью. Она бывает высокой (40-80%), средней (20-40%) или низкой (0-20%). Эти цифры позволяют судить о том, насколько быстро удастся изменить организмы, проводя селекцию по данному признаку. В тех немногих случаях, когда признак контролируется одной или всего несколькими парами генов, селекционер может довольно быстро изменить набор генов (генофонд) популяции, получив желаемый результат.
Однако большинство признаков, особенно имеющих экономическое значение (например, скорость роста животных или урожайность растений), контролируется большим числом генных пар, поэтому передача их в поколениях определяется многими случайностями и добиться изменения соответствующих параметров организмов намного сложнее.
Искусственный отбор. Главный метод селекционера - это отбор, т.е. тщательный выбор родительских особей для скрещивания. Такой отбор проводится в каждом поколении. Селекция эффективна в тех случаях, когда изменчивость по улучшаемым признакам достаточно велика, и можно отобрать особей, у которых они явно отклоняются в нужную сторону от средних значений. Кроме того, желаемый признак необходимо достаточно точно измерять или оценивать. Если необходимо добиться быстрых результатов, то наследуемость признака должна быть не ниже средней. По признакам с низкой наследуемостью селекцию обычно не проводят, за исключением тех случаев, когда они так важны, что даже небольшое их улучшение принесет большую пользу.
Другие факторы. Успех селекции сильно зависит еще от трех факторов: числа отбираемых признаков, времени генерации, т.е. скорости смены поколений, и числа потомков от каждого спаривания. Максимальный успех возможен при работе с одним или двумя признаками. Что касается времени генерации, то, например, хвойные деревья растут очень медленно; должно пройти немало лет, прежде чем на них появятся шишки. Однако каждое зрелое дерево дает много шишек, а каждая шишка - много семян.
И напротив, ячменю или пшенице достаточно несколько недель, чтобы достигнуть зрелости, и в теплице можно получить 2-3 их поколения в год. Однако, хотя и у этих видов бывают растения с шестью и более колосками, число семян на каждом экземпляре гораздо меньше, чем на дереве. Тем не менее селекция лесных пород сопряжена с дорогостоящими и длительными программами, которые дают ощутимые результаты лишь спустя много лет, тогда как новые сорта ячменя можно вывести за 3-4 года при относительно небольших затратах.
Методы селекции. Селекционеры пользуются в своей работе разными методами. Один из них состоит в том, чтобы оценить на глаз популяцию животных и просто выбрать особей с нужными признаками. Это называется отбором по фенотипу. На выставках животных в большинстве случаев оценивают именно их фенотип. Другой метод - отбор по родословной, при котором учитываются данные о предках конкретного организма.
Инбридинг и линейное разведение. Инбридингом называют скрещивание между особями, связанными близким родством. Спаривание брата с сестрой, отца с дочерью, матери с сыном у животных или самоопыление у растений позволяют быстро получить линию с высокой степенью "инбредности". Инбридинг обычно служит для "закрепления", т.е. стабилизации в поколениях определенных признаков, а значит, создания ясно отличающихся от прочих пород, сортов, штаммов или линий организмов. Интенсивный инбридинг применяется главным образом у растений (например у кукурузы), домашней птицы и свиней. Полученные инбреные линии затем используют для кроссбридинга (метизации) и межлинейных скрещиваний.
В инбредных популяциях особи обычно мельче, слабее и менее плодовиты, чем в среднем у данного вида. Однако потомки от скрещиваний между такими линиями превосходят родителей по этим признакам. Инбридинг повышает гомозиготность (количество генов, представленных двумя идентичными аллелями).
К сожалению, любая популяция растений и животных содержит нежелательные рецессивные, т.е. скрытые, признаки, которые могут проявиться в гомозиготном состоянии у инбредных потомков. В связи с этим использовать инбридинг надо весьма осмотрительно. Обычно сначала проводят близкородственные скрещивания на протяжении нескольких поколений, а затем прибегают к скрещиванию с далекими генетически особями (аутбридингу). Аутбридинг повышает гетерозиготность (количество генов, представленных неодинаковыми аллелями), снижая вероятность проявления и "закрепления" нежелательных рецессивных генов. Линейное разведение означает скрещивание для повышения степени родства с конкретными индивидами. Обычно в нем участвуют особи, происходящие от одного достаточно далекого предка-рекордсмена.
Кроссбридинг и межлинейные скрещивания. Кроссбридингом называют скрещивания между особями, относящимися к разным породам и даже видам. Например, скрещивая ослов с лошадьми, получают мулов и лошаков; бизонов с коровами - коровобизонов; пшеницу с рожью - тритикале. Межвидовые скрещивания далеко не всегда приводят к появлению потомства. При этом сами потомки либо стерильны, как мулы, либо их плодовистость резко понижена, как у коровобизонов. Однако кроссбридинг, или метизация, в пределах одного вида дает вполне нормальных гибридов (метисов). Как правило, межлинейные скрещивания приводят к появлению потомков, значительно превосходящих родителей по признакам, связанным с выживанием и продуктивностью. Этот феномен называют гибридной силой, или гетерозисом. В результате признаки, обладающие низкой наследуемостью и поэтому слабо отзывающиеся на отбор, можно значительно улучшить путем межлинейных скрещиваний, так что кроссбридинг используется для получения результатов, которых трудно добиться в пределах чистых линий. Помимо гетерозиса ценность кроссбридинга - в возможности соединения признаков разных пород.
Например, браманская порода крупного рогатого скота (зебу) из Индии, в отличие от английских пород, очень устойчива к жаре и укусам насекомых. Браманов скрещивали с английским герефордским, шортгорнским и абердин-ангусским скотом, обладающим более высокими, чем у зебу, мясными качествами. В результате получены гибриды, которые устойчивее к жаре и насекомым, чем английские породы, и дают лучшие туши, чем чистопородные браманы. У растений тоже удается соединить полезные признаки, скрещивая, например, два сорта зерновых культур, один из которых устойчив к головне, а другой - к ржавчине. Путем таких скрещиваний (интербридинга) и отбора на протяжении нескольких поколений можно получить новый улучшенный сорт, способный самовоспроизводиться, т.е. уже не гибрид, а самостоятельный таксон гибридного происхождения. В отличие от гибридов, для появления которых необходимо сохранять обе родительские линии, он будет размножаться путем инбридинга.
Другие методы. Время от времени в популяциях растений или животных случайным образом возникают отдельные особи с новыми для таксона признаками, которые называют мутациями. Так, в результате мутаций возникли сорта пшеницы, устойчивые к желтой ржавчине. Иногда мутация затрагивает целиком только один побег, и тогда ее называют почковой, или спортом. В результате подобной мутации появился, например, бессемянный калифорнийский апельсин Навель. Ему, как и многим другим растениям, семена для размножения не обязательны: достаточно вегетативных способов, в частности черенкования или прививок.
Генная инженерия. Целенаправленное манипулирование генами на молекулярном уровне называется генной инженерией. Это весьма перспективный путь улучшения самых разнообразных организмов. Генная инженерия открывает широкие возможности повышения изменчивости, которую затем можно использовать в селекции. В 1980-е годы были созданы лабораторные методы, позволяющие переносить отдельные гены из одного организма в другой, обычно неродственный (относящийся к другому виду и т.д.). В результате такого переноса, называемого трансформацией, получается трансгенное растение или животное с "чужим" геном, который в дальнейшем будет передаваться потомкам. Уже существуют улучшенные сорта кукурузы, риса, сои, хлопчатника, сахарной свеклы, масличного рапса и люцерны, выведенные из трансгенных растений. Среди признаков, переданных методом трансформации, - устойчивость к гербицидам (позволяющая уничтожать и без вреда для сельскохозяйственной культуры), к насекомым-вредителям, к болезням, повышенная питательная ценность и особенности размножения, способствующие созданию гибридных сортов. В числе долгосрочных целей - повышение эффективности фотосинтеза, устойчивости к экстремальным условиям среды (жаре, холоду, засухе и т.п.), общей продуктивности и усиления реакции на внесение удобрений. Разрабатываются программы выведения трансгенных животных, более эффективно превращающих корма в молоко, шерсть, яйца, мясо и другие ценные продукты, дающих продукцию повышенного качества и устойчивых к болезням и средовым стрессам.
Немного истории. Хотя доисторический человек и не имел никакого представления о законах наследственности, он, несомненно, контролировал размножение первых домашних животных и сельскохозяйственных растений, осуществляя отбор по фенотипу. По мере развития международной торговли расширялись знания о чужеземных видах, сортах и породах, которые стали проникать в новые для них географические области и там скрещиваться с местными формами, давая гибриды, также подвергавшиеся искусственному отбору. В 1760-е годы английский агроном Р.Бейкуэлл сформулировал два правила селекции крупного рогатого скота: "Скрещивай лучшего с лучшей" и "Подобное рождает подобное". Трудам этого специалиста Англия во многом обязана своим лидирующим положением в племенном животноводстве. В 1865 и 1869 Г.Мендель опубликовал две работы, описывающие результаты его экспериментов с растениями. В то время они не привлекли к себе внимания ученых, однако в 1900 описанные им закономерности были "переоткрыты" и легли в основу генетики. Эта наука, достигшая на сегодняшний день огромных успехов, служит теоретической базой разработки высокоэффективных программ улучшения сортов и пород растений и животных.
Химеры в биологии — животные или растительные организмы, состоящие из генетически разнородных тканей. Часто химерически построенными являются не целые организмы, а лишь их отдельные органы или части.
В 1907 году термин впервые применил немецкий ботаник Г. Винклер для форм растений, которые были получены в результате сращивания паслёна и томата.
В 1909 году Э. Баур, изучая пеларгонию пестролистную, выяснил природу данного явления.
Естественные химеры впервые описаны М. С. Навашиным. В частности, им были обнаружены химеры Crepis dioscoridis L. и Crepis tectorum L.  Естественные гаплохламидные периклинальные химеры впервые описаны Л. П. Бреславец на примере отдельных географических рас конопли
Трансге́нный органи́зм — живой организм, в геном которого искусственно введен ген другого организма.
Ген вводится в геном хозяина в форме так называемой «генетической конструкции» — последовательности ДНК, несущей участок, кодирующий белок, и регуляторные элементы (промотор, энхансер и пр.), а также в некоторых случаях элементы, обеспечивающие специфическое встраивание в геном (например, т. н. «липкие концы»). Генетическая конструкция может нести несколько генов, часто она представляет собой бактериальную плазмиду или ее фрагмент.
Целью создания трансгенных организмов является получение организма с новыми свойствами. Клетки трансгенного организма производят белок, ген которого был внедрен в геном. Новый белок могут производить все клетки организма (неспецифическая экспрессия нового гена), либо определенные клеточные типы (специфическая экспрессия нового гена).
Создание трансгенных организмов используют:
в научном эксперименте для развития технологии создания трансгенных организмов, для изучения роли определенных генов и белков, для изучения многих биологических процессов; огромное значение в научном эксперименте получили трансгенные организмы с маркерными генами (продукты этих генов с легкостью определяются приборами, например зелёный флуоресцентный белок, визуализируют с помощью микроскопа, так легко можно определить происхождение клеток, их судьбу в организме и т. д.);
в сельском хозяйстве для получения новых сортов растений и пород животных;
в биотехнологическом производстве плазмид и белков.
В настоящее время получено большое количество штаммов трансгенных бактерий, линий трансгенных животных и растений. Близко по смыслу и значению к трансгенным организмам находятся трансгенные клеточные культуры. Ключевым этапом в технологии создания трансгенных организмов является трансфекция — внедрение ДНК в клетки будущего трансгенного организма. В настоящее время разработано большое количество методов трансфекции. В русской научной литературе существовали попытки ввести термины «трансгенез», «трансгеноз» и «трансгенология» для технологии создания трансгенных организмов и соответствующей области знания, но эти термины используются редко.
Близко по значению к термину «трансгенный организм» стоит термин «трансфицированный организм» — организм, в клетки которого был осуществлен перенос гена другого организма. Этот термин иногда используют, когда акт трансфекции осуществлен, но экспрессия нового гена отсутствует. Также этот термин используется для описания организма, в часть клеток которого введена генетическая конструкция (например, введение ДНК в один из органов взрослого животного, в этом случае новый ген не будет передан потомству, а его экспрессия зачастую носит временный характер).
Близко по значению к термину «трансгенный организм» стоит термин «Генетически модифицированный организм», но это понятие шире и включает в себя не только трансгенные организмы, но и организмы с любыми иными изменениями генома.


Родина Лілійні


Родина Лілійні та Злакові


title: Розмаїтість рослинних клітин. Основні рослинні тканини та їхні функції

text:
1.
2.
3.
?


title: МОЛЕКУЛЯРНІ МЕХАНІЗМИ ОРГАНІВ ЧУТТЯ

text:
Santiago Ramón y Cajal
CADHERINS (calcium-dependent adhesion) - class  transmembrane proteins
Shaker K+ channels
Acid-sensing ion channel (ASIC)
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Cyclic nucleotide-gated ion channels or CNG channels
Hyperpolarization-activated cyclic nucleotide-gated (HCN) channels
The Nobel Prize
in Physiology or Medicine
2004
"or their discoveries of odorant receptors and the organization of the olfactory system "
Richard Axel
Linda B. Buck
MECHANOELECTRICAL TRANSDUCTION
Transient receptor potential channels (TRP channels)
Hibino H , and Kurachi Y Physiology 2006;21:336-345
©2006 by American Physiological Society
Transient receptor potential channels (TRP channels)
Schematic model of the K+-transport system in vestibuleA: vestibular dark cell area secretes K+ from perilymph to endolymph. Vestibular stimuli enter K+ into the vestibular hair cells (orange) from the endolymph. Note that vestibular endolymph contains 150 mM [K+] but that its potential is ~0 mV. B: cells composed of dark cell area and ion-transport apparatuses mediating vestibular K+ transport. Note that the molecules expressed in dark cells are similar to those in stria vascularis. However, there is neither intermediate cells nor basal cell layer in the vestibule.
Santiago Ramón y Cajal
CADHERINS (calcium-dependent adhesion) - class  transmembrane proteins
Shaker K+ channels
Acid-sensing ion channel (ASIC)
Cyclic nucleotide-gated ion channels or CNG channels
Hyperpolarization-activated cyclic nucleotide-gated (HCN) channels
The Nobel Prize
in Physiology or Medicine
2004
"or their discoveries of odorant receptors and the organization of the olfactory system "
Richard Axel
Linda B. Buck
Santiago Ramón y Cajal
CADHERINS (calcium-dependent adhesion) - class  transmembrane proteins
Shaker K+ channels
Acid-sensing ion channel (ASIC)
Santiago Ramón y Cajal
CADHERINS (calcium-dependent adhesion) - class  transmembrane proteins
Shaker K+ channels
Shaker K+ channels
Acid-sensing ion channel (ASIC)
Transient receptor potential channels (TRP channels)


"Серце"


title: Різноманітність бактерій

text:
www.lenta.ru/news/2008/12/23/leaps/
www.molbiol.ru/pictures/80830.html
elementy.ru/genbio/synopsis?artid=234
www.aqaplants.ru/index.php?name=News&op=artic
http://www.agroatlas.ru/ru/content/diseases/Lycopersici/Lycopersici
www.nanonewsnet.ru/articles/2007/toksichnost
roboting.ru/industry-robots/print:page,
www.vokrugsveta.ru/telegraph/pulse/619/
www.pereplet.ru/news/index.cgi?id=4307
www.csu.ru/main.asp?method=GetPage&p=1176
www.liveinternet.ru/showjournal.php?journalid
www.astronet.ru/db/msg/1211039


Рефлекси


Розмаїтість птахівРодина Соколоподібні


Родина Бобові. Родина Пасльонові


Розмаїтість ссавців. Плацентарні ссавці


title: sensor_procaritiot

text:
Загальні принципи сенсорної регуляції

Двокомпонентні сенсорні системи

Сенсорні системи
Основні компоненти сенсорних систем
Мембранний чи цитоплазматичний сенсор, що детектує зміни навколишніх умов
Внутрішньоклітинні посередники
Ефектор – безпосередний регулятор клітинної відповіді

NB!!! Мембрана – теж сенсор
Сенсори
Периплазматичний домен

Внутрішьоклітинний домен
PhoP-PhoQ – двовалентні катіони, рН, ацетат – зв’язок безпосередньо з периплазматичним доменом
Aer – детекція FAD – регуляція аеротаксису
Трансмембранний домен
 Cpx-сенсор -
у  мутантів E. coli без ФЕА
 У білка EnvZ E. coli -
делеція периплазматичного домену без втрати
сенсорної функції
Рухомість білків у мембрані
Латеральна дифузія
0,1 мкм/с - 0,001 мкм/с
Фактори:
Текучість мембрани (визначається ліпідним складом)
Належність до великого білкового комплексу – важке переміщення
Власне мембранні структури – контакти, десмосоми і т.д.
Заякореність на елементах цитоскелету
Алостерична регуляція
Ознаки вторинного посередника
синтезуються клітиною у відповідь на позаклітинний стимул, тобто є задіяними у передачі сигналу від первинного месенджера;

Беруть участь у процесах передачі сигналу у клітині, що їх синтезує;

видаляються після закінчення дії сигналу.

Механізм передачі сигналу
Лінійна структура
TM1–P–TM2–L–C,
де
P - периплазматичний  домен-детектор
C - цитоплазматичний  сигнальний  домен
гістидинкіназа (EnvZ) або  з  гістидинкіназою
взаємодіє (MCP рецептори хемотаксису)
TM – трансмембранні сегменти
L - цитоплазматичний лінкер
Рецептори – гомодимери
Р             С ?

Двокомпонентні системи прокаріот
NB!!! Фосфоамідний зв’язок N-P
Висока мобільність системи !!!
Структура й функції гістидинових протеїнкіназ
Загальна  активність  кінази  модулюється  сигналами,  що детектуються сенсорним  доменом.
ГК АТФ-залежно  автофосфорилюється по  інваріантному  гістидиновому  залишкові,
розташованому  в  кіназному  G  домені.
ГК  –  димер,  причому  в  реакції автофосфорилювання  один  мономер  ГК  фосфорилює консервативний  гістидиновий  залишок  іншого.
На відміну від  типових кіназних  каскадів,  у  яких  одна  кіназа  має  безліч  мішеней,  у  випадку  двокомпонентних  систем   РВ   стехіометрично   переносить   фосфат   з фосфо-ГК   на   консервативний   Asp   свого  регуляторного  домена.
Багато  ГК  мають  фосфатазну  активність, що дозволяє  їм  дефосфорилювати   свій   РВ.
 Такі   ГК   використовуються при   необхідності   швидко   "виключати“  сигнальний ланцюжок.
40-200 kDa
Типи ГК
“класичні”
“гібридні”
осмосенсор EnvZ из E. coli (трансмембранний компонент)
кінази хемотаксису CheA і азотного регулоні NtrB (без трансмембранного компоненту)

Множинні донорні і акцепторні сайти
ArcB - регулятор активності  ряду  генів  в  анаеробних  умовах - два N-кінцевих  трансмембранних сегменти, за якими кіназний домен, потім домен, схожий на регуляторний і другий гістидинвмісний  домен HPt-домен
Каталітичне кіназне ядро
домен  димеризації  і  АТФ/АДФ-зв’язуючий  фосфотрансферний  чи каталітичний домен.
розмір ~350 АК
Консервативний залишок гістидину в домені димеризації.
HPt-домени
Виключно в складі гібридних кіназ
розмір біля 120 АК
містять залишок гістидину, який здатен брати участь в  фосфотрансферних  реакціях.
HPt-домени  не  мають ні  кіназної,  ні  фосфатазної  активності !!!
Сенсорний домен
Специфічні
Н.: PAS-домени – невеликі (~100 АК), розміщені перед (ближче до N-кінця) кіназним ядром, як правило, після  одної  чи  кількох пар  трансмембранних  сегментів
Кофактори -  гем,  ФАД,  ФМН  і  т.д.
Лінкерний домен
40-180 АК.
характерний  α-спіральний coiled coil мотив,  в  більшості  випадків перед фосфорильованим гістидиновим  залишком кіназного  ядра.
Функції:
правильне  розміщення мономерів  в  димері  ГК
передача  сигнала  від сенсорної до кіназної частини білка
Структура і функції регуляторів відповіді
РВ каталізує переніс фосфату від   фосфогістидину   ГК до   консервативного   залишку   аспартата   у   своєму   регуляторному   домені.
Більшість  РВ  також  каталізують  автодефосфорилювання,  що  обмежує  час  перебування білка в активованому стані.
Фосфорилювання   РВ приводить до   його   конформаційних змін, що  дозволяє  відбуватися  новим внутрішньо-  і  міжмолекулярним  взаємодіям, які  й  викликають  адаптивну відповідь.

Прості двокомпонентні системи
Прості двокомпонентні системи
Model describing the signals controlling expression of PhoP-PhoQ-regulated determinants and the interaction between the PhoP-PhoQ and PmrA-PmrB two-component systems, as well as some of the genes and phenotypes governed by the PhoP-PhoQ system.
Прості двокомпонентні системи
Фосфотрансляційні системи
His-Asp-His-Asp
1. Автофосфорилювання ГК:
    ГК-His1  + АТФ ↔ ГК-His1 ~Ф + АДФ
2. 1-й переніс фосфату:
    ГК-His1 ~Ф + РО1 -Asp  ↔ ГК-His1  + РО-Asp1 ~Ф
3. 2-й переніс фосфату:
    РО-Asp1 ~Ф + HPt-His2   ↔ РО-Asp1  + HPt-His2 ~Ф
4. 3-й переніс фосфату:
    HPt-His2 ~Ф + РО-Asp2   ↔ HPt-His2  + РО-Asp2 ~Ф
5. Дефосфорилювання:
    РО-Asp2 ~Ф + H2O  ↔ РО-Asp2  + PI
Н.: Система контролю споруляції B. subtilis
Контроль ініціації споруляції в B.subtilis
Some of the different combinations of histidine protein kinase (HPK) and aspartate response regulator (RR) domains in histidine–aspartate phosphorelay (HAP) systems
Регуляторні механізми
Регуляція активності ГК
Регуляція автокіназної  і  РО-фосфатазної активності
Регуляція дефосфорилювання РВ
Н.: система  споруляції бацил  має набір  строго  регульованих  фосфатаз (RapA, RapB, RapE), які дефосфорилюють Spo0F,  і  ще  одну  фосфатазу,  яка дефосфорилює Spo0A.
в  системі  хемотаксису допоміжний білок CheZ олігомеризується з фосфо-CheY і стимулює його дефосфорилювання.
Інші способи регуляції
Інші способи регуляції
Регуляція переносу фосфату
Н.: у гібридній кіназі VirA з A. Tumefaciens карбоксикінцевий Asp-вмісний домен впливає на автокіназну активність кіназного ядра шляхом фізичної взаємодії з сайтом автофосфорилювання.
Фосфорилювання ГК більше одного РВ. Конкуренція  за  фосфат  може  впливати на  активацію  різних  гілок сигнального шляху.
Контроль  експресії  гену РВ.
Н.: Двокомпонентні  системи,  які регулюють транскрипцію, авторегулюються.  В  таких системах фосфо-РВ діє як активатор чи репресор оперону, який кодує ГК і РВ.
хемотаксис
хемотаксис
Типи рухів при хемотаксисі
Принцип роботи джутика
Chemotaxis-protein localization
Типи атрактантів
Моносахариди та пептиди

Молекула аттрактанту может взаємодіяти зі зв’язуючим білком (ЗБ) в периплазматичному просторі, викликаючи в останньому конформаційні зміни, що роблять можливою  його взаємодію з тим чи іншим трансмембраним білком
Н.: галактоза-зв’язуючий білок (ГЗБ), рибоза-зв’язуючий білок (РЗБ), мальтоза-зв’язуючий білок (МЗБ) і дипептид-зв’язуючий білок (ДЗБ) .
Амінокислоти

аттрактант взаємодіє безпосередньо з трансмембранним білком.
Р-П (рецепторно-передаючі) білки
The structures of components of the chemosensory system of E.coli
Хемотаксис
♦   CheA - ГК
♦   CheY - РВ
♦   CheW - "адаптор" між рецептором і CheA
♦   CheZ - білок, що сприяє дефосфорилюванню CheY~Ф
При  відсутності  аттрактанта
концентрація    CheY~ф    підтримується    на
рівні, що сприяє  обертанню  джгутика
переважно за годинниковою стрілкою    й,
отже,    відсутності    впорядкованого
руху  бактерії.
Зв'язування  аттрактанта  з
рецептором     індукує     конформаційну
зміну, яка передається через мембрану
і  пригнічує  автокіназну  активність  CheA.
Концентрація   CheY~ф   падає,   і   джгутики
бактерії     більш     тривалий     час
обертаються проти годинникової стрілки.  Тому  клітини будуть довше рухатися прямолінійно,  якщо  вони  попадають  у  середовище  з  більш  високою  концентрацією     аттрактанта.

Молекулярна сигналізація в хемосенсорній системі E.coli
Сенсорна адаптація хемочутливості у E.coli
Сенсорна адаптація відбувається в результаті метилювання Р-П білку, якщо бактерія виявляється в умовах незмінної концентрації аттрактанта.
Тому, Р-П-білки називають МАХ (білками метил-адаптуючого хемотаксису).
Хемотаксис
Bacterial Chemotaxis and Chemotaxis-like Signaling Pathways
Mechanisms of Transmembrane Signaling through Cooperative Signaling Arrays


Селекція організмів


title: "Радіобіологія"

text:
Радіобіологія
Виконав:
Ученик 1-А класу
Харківської гімназії № 9
Даниленко Денис
Визначення
Радіобіоло́гія, — наука, що вивчає дію іонізуючого випромінювання на біологічні системи усіх рівнів організації: рослини, тварини та людину. Радіобіологія опрацьовує також заходи захисту організмів від шкідливого діяння випромінювань та методику застосування певних доз іонізуючого випромінювання у селекції рослин, мікробіології, медицині тощо
Предмет радіобіології
Головним завданням радіобіології є вивчення загальних закономірностей біологічної дії іонізуючих випромінювань на організм з метою оволодіння управлінням його реакціями на опромінення.

Об'єкти та методи в радіобіології
Радіобіологія складних систем
Клітинна радіобіологія
Молекулярна радіобіологія

Основні напрямки досліджень:
Основні напрямки досліджень:
1. Теоретичні основи дії іонізуючих та неіонізуючих випромінювань на живі організми.
2. Методи радіобіологічного експерименту і апаратура в радіаційній біології.
3. Радіаційна біофізика.
4. Дія іонізуючих та неіонізуючих випромінювань на молекулярному та клітинному рівнях організації живого.
5. Радіобіологія організму.
6. Радіоекологія.
7. Радіаційна гігієна.
8. Біомедичне використання джерел іонізуючих та неіонізуючих випромінювань.
9. Дозиметрія і радіометрія в біології та медицині. Біологічна й екологічна дозиметрія. Радіаційний моніторинг.
10. Радіаційні методи і засоби досліджень у біології та медицині.
11. Одержання і використання радіофармацевтичних препаратів.
12. Прикладна радіобіологія.

Радіобіологія в Україні
Олексій Антонович Кронтовський  — український радянський лікар-патолог, доктор медицини

Олексій Опанасович Городецький— український радянський біофізик, рентгенолог і радіолог, доктор біологічних наук, професор, член-кореспондент АН УРСР

Ростисла́в Євге́нович Каве́цький — український радянський патофізіолог, онколог, доктор медичних наук, професор,академік АН УРСР

Микола Никифорович Зайко (1908–1991) — український радянський патофізіолог, доктор медичних наук, професор, член-кореспондент АМН СРСР.
Дякую за увагу!


title: Родина Капустяні

text:
Родина каПустяні

Родина капустяні
Капустяні - родина рослин, названа за назвою роду капуста, інша назва «хрестоцвіті» походить від будови квіток, що мають чотири пелюстки, розміщені навхрест.
Листя у капустяних просте, з черговим розташуванням, без прилистків.
Квітки актиноморфні, рідше - зигоморфні, двостатеві.
Плід - стручок.
Родина капустяні
Квітки зібрані у суцвіття китицю.
Родина капустяні
Родина містить однорічні, дворічні  та багаторічні трави, інколи кущі та напівкущі.
Родина капустяні
До родини Капустяні належать такі рослини:
городні культури: капуста, редька, ріпа, бруква, …
олійні культури: гірчиця, рижій, рапс,…
лікарські рослини: грицики, …
медоносні бур’яни: дика редька, свиріпа, …
декоративні: матіола, левкой, нічна красуня, …
Родина капустяні
Рапс
Рижій
Гірчиця
Свиріпа
Матіола
Левкой
Нічна
красуня
Грицики


title: "Внутрішня будова птахів"

text:
Внутрішня будова птахів.

Травна система
У птиць вона складається з великого числа відділів. Замість зубів у птиць є роговий дзьоб, гострі краї якого дозволяють захоплювати, утримувати, а інколи і подрібнювати їжу. В роті (1) їжа змочується слиною. Довгий стравохід (2) у зернодних і хижих птиць розширюється в зоб (3). Потім їжа поступає в залозистий  шлунок (4), де піддається дії шлункового соку. Із залозистого шлунку вона проходить в мускульний (5). Його стінки утворені сильними м'язами і вистелені щільною оболонкою (кутикулою). У порожнині мускульного шлунку знаходяться дрібні камінчики, які птиця заковтує з їжею. При скороченні м'язових стінок вони перетирають їжу. Перетерта їжа поступає в тонкий кишечник (6). У його початковий відділ відкриваються протоки печінки (8) і підшлункової залози (9).  Під впливом їх ферментів і ферментів залоз стінок тонкого кишечника їжа перетравлюється остаточно, поживні речовини всмоктуються.
Наступний відділ, товста кишка (9) короткий. На межі тонкої і товстої кишки знаходяться два сліпих відростки. У останньому відділі травної системи, клоаці (10), куди відкриваються також протоки статевих залоз і сечоводи, залишки їжі не затримуються і швидко викидаються через клоачний отвір назовні. (Це ще одне пристосування до польоту). Птахи споживають багато їжі, вона швидко перетравлюється із-за інтенсивного обміну речовин.

Залозистий шлунок
Вхід в трахею
Рот
Глотка
Язик
Отвір клоаки
Кишка
Печінка
Зоб
Мускульний  шлунок
Підшлункова залоза
Сліпі кишки
Клоака
Стравохід
Дихальна система
 Через ніздрі (1) повітря потрапляє в глотку (2), від неї відходить довга трахея (3). У місці розділення трахеї на два центральні бронхи (4) є розширення, нижня гортань (5), за рахунок голосових зв'язок вона грає роль голосового апарату. Легені (6) птиць на відміну від легень рептилій є щільними губчастими тілами. Основу їх складають численні трубочки: вторинні і третинні бронхи. Важливу роль в диханні грають повітряні мішки. Центральні бронхи проводять повітря в задні повітряні мішки (7). З них повітря поступає в легені. Збагачення крові киснем відбувається в стінках третинних бронхів (парабронхов), рясно обплетених капілярами. З легенів повітря поступає в передні повітряні мішки (8). З них через центральний бронх і трахею повітря виводиться назовні.

Повітряні мішки
Бронхи
Трахея
Повітряний простір в кості
Легені
Шлях повітря при диханні птаха в польоті
Подвійне дихання птахів
Легені
Бронхи
Трахея
Повітряні мішки
Видих  повітря
Вдох  повітря
 На відміну від рептилій серце (1) у птиць чотирикамерне. Потоки крові не змішуються. У лівій половині серця кров артеріальна. Вона поступає до всіх органів тіла по судинах великого кола кровообігу.
З лівого шлуночку кров прямує по правій дузі аорти (2), в спинну аорту (3), від якої відходить безліч артерій (4), що приносять артеріальну кров до всіх органів і тканин. Вони діляться на капіляри (5). Після того, як кров віддає кисень і збагачується вуглекислим газом, вона збирається у венозні капіляри, які об'єднуються у вени. Найбільші з них передня (7) і задня (8) порожнисті вени, які впадають в праве передсердя. Від голови венозну кров в передню порожнисту вену приносять парні яремні вени (9).

Кровоносна система
Видільна система

Система органів виділення у птиць пристосована до інтенсивного обміну речовин, в результаті якого в організмі утворюється багато шкідливих продуктів білкового обміну, які повинні швидко випорожнятися. Крупні нирки (1) лежать в поглибленнях тазових кісток. Від них відходять сечоводи (2), які впадають в клоаку. Продуктом виділення  є сечова кислота, яка у вигляді кашкоподібної сечі через клоаку разом з фекаліями виводиться назовні.
Клоака
Сечовід
Нирка
Наднирник
Задня порожниста вена
Спинна аорта
Нервова система
Нервова система птиць підрозділяється на центральну і периферичну. Центральна нервова система складається з головного і спинного мозку. Складно влаштовані півкулі переднього мозку (1), попереду яких розташовані невеликі нюхові долі (2). Порівняно невеликий проміжний мозок зверху повністю прикритий великими півкулями. Добре розвинений середній мозок (3) із зоровими горбами і мозочок (4), який забезпечує координацію рухів. Мозочок частково прикриває довгастий мозок (5).
Спинний мозок (6) має розширення в тих місцях, де крупні нерви відходять до кінцівок. Периферична нервова система (7) утворена черепно-мозковими  нервами  і нервами, що відходять від спинного мозку. Завдяки прогресивному розвитку центральної нервової системи птиці відрізняються складною поведінкою.

Органи чуття .  Органи зору
1 - передня камера
2 - задня камера
3 - рогова оболонка
4 - судинна оболонка
5 - сполучна оболонка
6 - кришталик
Причина чудового зору пернатих корениться в особливому пристрої їх сітківки , що складається з безлічі  чутливих до світла клітин: колбочок та паличок . У людини в області якнайкращого зору, де спроектоване лінзою кришталика на сітківку зображення сприймається як найбільш чітке, є до 200 000 паличок і колб, тоді як у канюка тільки колб налічили понад мільйон. Сітківка птиць подібна до самої дрібнозернистої плівки, здатної передавати найдрібніші деталі зображення. Птиці бачать світ у всьому багатстві його кольорів і відтінків. Відзначимо, що у рептилій кольорового зору немає, а серед всіх ссавців щасливою здатністю розрізняти кольори наділені тільки представники ряду  приматів, а отже, і ми з вами.
За своєю будовою очі птахів мало чим відрізняються від очей інших хребетних тварин, але помітно виділяються своїми дуже великими розмірами. Око африканського страуса по величині не поступиться оку слона. У деяких  хижих птиць очі бувають більшими, ніж у людей. У черепі птиці очі займають дуже багато місця, праве і ліве очні яблука настільки великі, що майже стикаються один з одним, будучи розділеними лише тонкою міжочноямковою перетинкою. У більшості пернатих зір переважно монокулярний. Очі із-за свого великого розміру дивляться в різні боки, так що всякий предмет птиця може бачити тільки одним оком. Це породжує певні труднощі з визначенням точного розташування предметів в просторі і практично позбавляє птиць стереоскопічного зору. Пернаті  частково виходять з положення, розглядуючи об'єкт, що цікавить їх, поперемінно то правим, то лівим оком. Багатьом, ймовірно, траплялося бачити, як забавно вертить головою курка або голуб, придивляючись до лежачого у них під ногами насіннячка.

 Очі страуса більші ,  за його  мозок.

Кури здатні розрізняти  всі кольори веселки.
Сова - єдина птиця, що кліпає  з розплющеними очима.
Гострота зору
Американським дослідникам вдалося визначити гостроту зору боривітру (Cerchneis), птиці з родини соколиних (Falconidae). Її зір  в 2,6 разу гостріше людського. Якби людина володіла таким зором, вона була б здатна прочитати всю таблицю для визначення гостроти зору на відстані близько 90 м.

Органи слуху  .Побачити пташині вуха важко.  Можна й помилитися. Наприклад, у багатьох сов з боків голови стирчить пір'я, що дуже нагадує вуха або ріжки. Одну з найзвичайніших сов Европи так і прозвали — вухатою. Але насправді совині «вуха » є не чим іншим, як прикрасами, і з органами слуху ніякого зв'язку не мають. У всіх птиць вушні отвори відкриваються під очима, повністю приховані під оперінням і зовні  їх не видно. Діапазон частот коливань повітря, що відчуваються органами слуху і сприйманих як звуки, у птиць приблизно такий же, як у людини. У чому пернаті нас перевершують безумовно, так це в умінні розрізняти і аналізувати надкороткі звукові імпульси і що розділяють їх такі ж короткі паузи. Серії, складені такими звуками і паузами, на наш слух звучать як одне єдине, птиця ж чує і оцінює кожен з елементів  серії окремо. Чують птиці добре, проте по гостроті слуху більшість видів птахів поступаються ссавцям.

Вони вловлюють навіть слабкі звуки, котрі попереджають про небезпеку. Багато нічних хижаків ловлять здобич в темноті на слух. Хоча птиці чують звуки в достатньо широкому частотному діапазоні, вони особливо чутливі до акустичних сигналів особин свого виду. Як показали експерименти, різні види сприймають частоти від 40 Гц (хвиляста папужка) до 29 000 Гц (зяблик), проте зазвичай верхня межа чутності не перевищує у пернатих 20 000 Гц. У голуба верхня межа слуху - 12 000 Гц, курки - 38 000, співочих птиць - 20 000 гц.
Ехолокація
Декілька видів птиць, що кубляться в темних печерах, уникають там ударів об перешкоди завдяки ехолокації. Ця здатність спостерігається, наприклад, у гуахаро (Steatornis caripensis) з Тринідаду і півночі Південної Америки. Літаючи в абсолютній темноті, він випускає «черги» високих звуків і, сприймаючи їх віддзеркалення від стін печери, легко в ній орієнтується.
У знаменитій печері Гуахаро, описаній ще Гумбольдтом, кублиться близько 300000 гуахаро Вони вилітають назовні тільки ночами, а для орієнтації в темноті користуються ехолокацією. Їх сонари менш досконалі, ніж у кажанів і дельфінів. Тому гуахаро не помічають в темноті об'єктів, що мають невеликі розміри. У печерах гуахаро дуже шумно. Ще на вході чуєш оркестр пташиних криків і гучних локаційних клацань. Птиці видають зловісні пронизливі крики, що нагадують плач і стогони.
Ехолокацією користуються і стрижи, що мешкають в Індонезії і на островах Тихого океану. У різних видів ціх стрижів сонари працюють на різних частотах: 2000 до 7000 Гц. Цікаво, що коли птиця сидить, її эхолокационный апарат не працює; локаційні імпульси посилаються тільки у польоті (при помаху крилами). Не працює сонар  ціх птахів і на світлі. Полюють стрижи тільки 40 хвилин  на день.

 Нюх
Експериментально доведено, що, наприклад, великі морські птиці   буревісники відчувають запах риби за три кілометри. А ось альбатроси відчувають запах приманки (шматок  м яса) аж за тридцять кілометрів! Але морські птиці - не єдині представники пернатих,  що володіють такими незвично чутливими носами.

За допомогою нюху шпаки прекрасно розрізняють види рослин. А навіщо їм це потрібно? Виявляється, вони вплітають в свої гнізда стебла деревію,  золотарника, дикої моркви і інших рослин, що володіють токсичністю по відношенню до бактерій і комах. Ці трави можуть зменшити кількість паразитів в гнізді на 80 відсотків!
Самим кращим нюхачом слід визнати новозеландську птицю ківі, у якої ніздрі знаходяться на кінці довгого дзьоба і носові порожнини в результаті витягнуті. Ці особливості дозволяють їй, встромивши дзьоб в грунт, винюхувати земляних черв'яків та інший підземний корм.

А здатність реагувати на запах грифів-індиків (Cathartes aura)  використовували в своїх інтересах працівники комунального господарства США для виявлення витоку газу на газопроводах. З цією метою вони почали додавати до складу природного газу, що транспортувався, речовину із запахом тухлого м'яса. Побачивши грифів, що крутяться над трасою газопроводу, службовцям компанії залишалося тільки ретельно обстежувати це місце.


Родина Капустяні або Хрестоцвіті


title: Короп

text:
Коропи
Опис
Зовнішній вигляд коропа майже всім відомий. Тіло в нього товсте, середньої висоти, відносно видовжене. Спинний плавець довгий. У спинному й анальному плавцях є тверді, пилкоподібно загострені промені. Голова велика, рот нижній, з верхньої губи звисають дві пари вусиків. Тіло вкрите великою лускою. Спина чорнувато-зелена, боки й черево жовтуваті або золотисті. Будова тіла й забарвлення свідчать про те, що короп – придонна риба. Проте він може підніматись і до поверхні води. Тримається табунами, великі особини живуть поодинці.
Довжина тіла коропа до 1 м, жива маса досягає 20 кг і більше (найбільший з відомих коропів важив близько 118кг).
Статевої зрілості досягає на 3-5-му році життя.
Мальки живляться  інфузоріями, дрібними  ракоподібними, згодом - личинками комах, червами,  молюсками, рідко  рослинами;  дорослі коропи - всеїдні.
Опис
Середовище існування
Короп водиться в річках, озерах, водосховищах, де обирає тихі, стоячі або повільнотекучі води з твердим глинястим, злегка замуленим дном. У пониззях річок, що впадають у Чорне море, він освоює і солонуваті води. Тут живуть дві форми: та, що живе постійно, і напівпрохідна.
Розмноження
Нереститися короп починає на 3-4 році життя,  у травні, за температури води 18-20° C, найчастіше на світанку після теплих, тихих ночей. Ікру самки відкладають за три прийоми, тому тривалість нересту – один-два тижні. Самки залежно від віку випускають від 90 тис до 1,7 млн. ікринок.
Для нересту збираються на мілких місцях. Ікринки відкладають в неглибоких ділянках на трав'янисті рослини. Поводяться вони надзвичайно збуджено, втрачають обережність.
Розвиток
Короп росте досить інтенсивно. У трирічному віці довжина самця буває у середньому 32 см, самки – 38 см, маса відповідно може становити 1400 і 1600 г. Із збільшенням віку його маса зростає інтенсивніше, ніж довжина тіла.
У водосховищах Дніпра інколи бувають коропи, довжина тіла яких перевищує 90 см, а маса - 12 кг.

Ловля коропа
Короп є однією з найпривабливіших риб для аматорської та  спортивної риболовлі. Через його розповсюдженість, солідні розміри, хитрість та неабиякі фізичну силу та волю до життя, ловля коропа часто розглядається окремо від іншої риболовлі, і риболовне оснащення навіть поділяють на коропове і решту. Снасті для ловлі коропа мають бути особливо міцними, але і тонкими. Виготовлення та продаж коропових снастей, насадок, принад, аксесуарів є потужною сучасною індустрією.
Розведення
Короп - один з основних об'єктів тепловодної  аквакультури. В Україні виведено 2 породи:  український лускатий і  український рамчатий коропи та 3 типи в межах порід: український лускатий нивківський, український лускатий любінський та український рамчатий любінський.
Короп – плодюча й швидкоростуча риба, яка має добрі смакові якості. Вихід м'яса у дворічок коропа в середньому становить  47% . М'ясо містить значну кількість білків (до 16-17 %), за кількістю жирів (10-11 %), тому належить до жирної риби. Засвоюється м'ясо коропа організмом людини на 92-93%.
Дякую за увагу=)


Різноманітність екосистем. Розвиток і зміни екосистем


title: Серце

text:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11


Родина Злаки


Рослини


title: МОЛЕКУЛЯРНА ФІЗІОЛОГІЯ СИСТЕМИ КРОВООБІГУ

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Cyclic nucleotide-gated ion channels or CNG channels
Hyperpolarization-activated cyclic nucleotide-gated (HCN) channels
HYPERPOLARIZATION-ACTIVATED CYCLIC NUCLEOTIDE-GATED (HCN, I funny) CHANNELS
Cytoskeletal motors
Myosin
Kinesin
Dynein

Polymerisation motors
Actin
Microtubule
Dynamin

Rotary motors:
FoF1-ATP synthase

Nucleic acid motors:
RNA polymerase
DNA polymerase
Helicases
Topoisomerases etc.
Cyclic nucleotide-gated ion channels or CNG channels
Hyperpolarization-activated cyclic nucleotide-gated (HCN) channels
Cytoskeletal motors
Myosin
Kinesin
Dynein

Polymerisation motors
Actin
Microtubule
Dynamin

Rotary motors:
FoF1-ATP synthase

Nucleic acid motors:
RNA polymerase
DNA polymerase
Helicases
Topoisomerases etc.


title: "Риби"

text:
Риби – одні з найдивовижніших тварин світу
Морська камбала. Цікаві факти
Біологи з'ясували, що в основі спинного та анального плавців камбали є залози, які виділяють слизувате речовину, відлякують хижаків, в тому числі і акул. Дослідження підтвердили, що слиз , потрапивши у воду, відлякує акул на 10 годин. Ця отрута «пардаксин», є довгою білкової молекулою, утвореної 162 амінокислотами.
Розміри камбал сильно різняться: у дрібних видів довжина тіла не більше 8 см. А що до великих , то в 1980 р. на Алясці була спіймана особина вагою 105 кг. і довжиною 2м. Описані випадки лову в Тихому океані особин цього виду вагою 337 кг. і довжиною 4,7 м.
     Розпластавшись на дні, камбали всього за кілька хвилин змінюють своє забарвлення під колір ґрунту і навіть створюють на шкірі візерунок, що відтворює малюнок тієї ділянки дна, де розташувалася камбала.
Риба – клоун – дивний симбіоз
Для клоунів характерний симбіоз з різними видами  актиній. Спочатку риба злегка торкається актинії, дозволяючи їй вжалити себе і з'ясовуючи точний склад слизу, яким вкрита актинію, - цей слиз потрібен актинії, щоб вона сама себе не жалила. Потім риба-клоун відтворює його склад і після цього може ховатися від ворогів серед щупалець актинії.

Риба піклується про актинії - вентилює воду і забирає неперетравлені залишки їжі. Рибки ніколи не віддаляються далеко від «своєї» актинії. Самці відганяють від неї самців, самки - самок. Територіальне поведінку спричинило контрастне забарвлення.

 Забарвлення даного сімейства варіює від насичено пурпурного до вогненно-оранжевого, червоного і жовтого.
Риба вудильник. Цікаві факти
Передній спинний  плавець складається з шести променів, три перших променя відособлені. Самий перший промінь спинного плавника трансформований в «вудку» (ілліцій) зі світловим «ліхтариком» (еской) на кінці. Довжина ілліція досягає 25% від довжини тіла.
М'яка шкіра без луски; численна шкірна бахрома по краю тулуба.
Здатний підповзти і навіть «підстрибнути» за допомогою своїх рукоподібних грудних плавців. Найчастіше морський чорт лежить на дні нерухомо. Він здатний затримувати дихання на кілька хвилин.
Риба–янгол – океанське диво
Крім яскравого забарвлення, риби-янголи відрізняються плоскою статурою і високою спиною. Характерним для цієї родини є потужний, спрямований назад шип, що знаходиться на нижній стороні зябер і відрізняється за забарвленням від решти тіла.

Молоді риби-ангели часто пофарбовані кардинально іншим чином, ніж дорослі особини. Вони можуть жити в ареалах зрілих риб, не будучи вигнаних. В цілому, однак, риби-янголи виявляють агресивну поведінку по відношенню до родичів. Відмінність у забарвленні настільки велика, що молодих особин раніше вважали окремими видами.
Горчак – розмножЕння у молюску?
Гірчак здатний до розмноження на другому році життя, при довжині тіла 3-4 см. Ікру горчаки відкладають вельми своєрідно. На час нересту у самок виростає досить довгий яйцеклад, і з його допомогою вони відкладають ікру у всередину раковини живих двостулкових молюсків - перловиць і беззубок. Самці до цього часу забарвлюються більш яскраво. Луска набуває рожево-перламутрового відтінку, на голові у них з'являються невеликі епітеліальні горбки, колір плавців стає більш насиченим.
Дякую за увагу!
Презентація Войтенко Ольги 8-Б клас


title: Персик

text:
Персик
 Персик - фруктове дерево з родини Розові. Споріднене з мигдалевим деревом, а відрізняється від нього лише плодами.  Персик - листопадне дерево, що доростає до 5-10 м висоти. За походженням Персик звичайний — рослина гірських районів, сьогодні вона порівняно теплолюбна і жаротривка.
 Листки широко- або вузьколанцетоподібної форми, на стеблі розміщені почергово.
 Квітки двостатеві, в одних видів — великі, а в інших — дрібні.
 Плід — соковита кістянка (20—600 г ) від плоскої ріпоподібної до витягнутої - яйцеподібної або овальної форми.
Опис рослини
Персик із латинської мови - Prunus persica означає - «персидская слива». З північно-західної Індії персикове дерево проникло в Персію ще у дохристиянські часи, завдяки торгівлі Шовковим шляхом.
В Європі  вперше (в середині І ст.) було висаджене в Італії. І тепер розводиться майже по всій Європі із-за якісних плодів.
Походження
Ареал культурного персика від 50° північної широти до 35—40° південної широти. Найбільші площі під його насадженнями в США, Франції, Італії, Японії, Іспанії, Туреччині, Болгарії, Угорщині і Румунії, в Середній Азії, Закавказзі, Молдавії, на Чорноморському узбережжі Північного Кавказу і в Криму.

Поширення
Квітки зацвітають ранньою весною перед появою перших листків; вони відокремлені або спарені, 2,5-3 см діаметром, з п'ятьма пелюстками рожевого кольору. Цвіт має гарний запах.
Цвіт персика
Плід — кістянка, з єдиною великою насіниною, кулястий, з борозенкою на одному боці. Плід як і квітки має приємний запах. Шкірка або бархатиста у персика, або ж гладенька у нектаринів. Насіння  коричневе, овальної форми, зморшкувате, 1,5-2 см завдовжки. Плодоносить з 2—3-го року до 15—20 років.

Плід персика
Основне забарвлення шкірки плоду залежно від сорту і буває від зеленувато-білого до оранжево-жовтого. Шкірка частіше опушена, рідше — без опушування. М'якоть жовта або біла, борошниста або хрящувата, прісносолодка або кисла, кісточка вільна або приросла до м'якоті.
Характеристика плодів
Різноманітність плодів
 Червоний колір листя персик успадкував від аличі, а червоне забарвлення м'якуша — від сливи китайської.
 Червоном'ясисті                                плоди відрізняються           біохімічним складом                          від плодів традиційних сортів.
 Червонолисті форми персика виглядають дуже декоративно, контрастуючи на загальному зеленому фоні. Таке забарвлення листю надають особливі речовини – пігменти - антоціани.
У м'якоті плодів персиків присутні:
- органічні кислоти: яблучна, хінна, лимонна, винна.
- мікроелементи: калій, залізо, фосфор, марганець, мідь, цинк, селен та магній.
- вітаміни: С, групи В,                     Е, К, РР, каротин.
- пектини і ефірні олії.
- у кісточках є гірке мигдалеве масло і амігдалін.

Склад плодів


Родина Пасльонові