title: Пінулярія

text:
Цікава водорость – пінулярія

   Пінулярія - одноклітинна водорість видовжено-овальної форми, що складається із двох стулок: зовнішньої епітеки, що прикриває краями меншу внутрішню стулку - гіпотеку.

   На стулці видно тонкі поперечні штрихи - потовщення, які чергуються з тонкими місцями. Посередині стулки проходить щілина (шов) у вигляді звивистої тонкої лінії.
Пінулярія
   Крім того, видно три горбики (вузлики), один в центрі і два на кінцях стулки.
   Якщо пінулярію розглядати збоку, тобто  з боку пояска, то вона має вигляд подовженого прямокутника.
  З боку стулки в ній видно дві смужки бурого кольору - це хроматофори, які широким боком прилягають до пояскових боків.
Пінулярія
А- панцир зі створки;
Б – панцир з пояска;
В – клітина зі створки;
Г – клітина з пояска;
Д – поділ клітини.
Пінулярія
  Протоплазма в пінулярії займає пристінне положення, а вся порожнина клітини зайнята вакуолею і тільки в середній частині, в широкому протоплазматичному місточку, міститься клітинне ядро.
  Всюди в протоплазмі видно крапельки олії.
Пінулярія
   Пінулярія розмножується поділом, на зміну якого приходить статевий процес.
 В результаті поздовжнього поділу кожна нова клітина отримує від материнської лише одну стулку.
Пінулярія
   Кремневі панцирі діатомових водоростей відзначаються великою стійкістю: вони зберігають свою форму після згнивання клітин і навіть після їх спалювання.
Пінулярія
   Живі клітини пінулярії, перебуваючи на твердому субстраті, рухливі, що поясню- ється рухом протоплазми і виділенням слизистих речовин крізь щілиновидний отвір шва.
Пінулярія
Стулки пінулярії, як і інших    діатомових водоростей, зберігаються в мулі і по ним  вчені визначають умови життя в древніх водоймах.


title: "Витаміни"

text:
Вітамін РР
Даниленко, Реутенко 11-А
Міститься в:
Вітамін РР, ніацин або нікотинова кислота - розчинний у воді вітамін; необхідний для багатьох реакцій окислення у живих клітинах.
Молекулярна формула: C6H5NO2

Структурна формула ніацину
Кулькова модель ніацину
Реакція, що лежить в основі добування
Нікотинова кислота може бути синтезована окисленням β-піколіну
(3-метилпіридину):
або окисленням хіноліну до піридин-2,3-дикарбонової кислоти з подальшим її декарбоксилюванням:
Фізичні властивості
Вітамін РР – білий кристалічний порошок без запаху, слабокислого смаку.
Фізичні властивості:
у холодній воді розчиняється у відношенні 1:70;
у гарячій воді розчиняється у відношенні 1:15;
малорозчинна в етанолі;
майже не розчиняється в ефірі;
температура плавлення 237°C;
стійкий в зовнішньому середовищі;
добре зберігається в харчових продуктах при сушінні.

Міститься в житньому хлібі, ананасі, гречці, квасолі, м'ясі, грибах, печінці, нирках. В організмі людини нікотинова кислота перетворюється в нікотинамід,  бере участь в метаболізмі жирів, протеїнів, амінокислот, пуринів, тканинному диханні, глікогенолізі, синтетичних процесах, розширює дрібні кровоносні судини. Володіє дезінтоксикаційними властивостями. При відсутності в їжї вітаміну РР у людини розвивається захворювання пелагра.

Застосування
Фармацевтичний засіб «Нікотинова кислота» позитивно впливає на стан здоров’я людини:
метаболічний вплив, що веде до стабілізації процесу обміну речовин і нормалізації структури нейронів;
активізація обміну ліпідів і вуглеводів;
відновлення порушеного кровопостачання головного мозку і частин тіла хворого (препарат використовується як у формі таблеток, так і у формі уколів);
розширення судин, що веде до нормалізації окисних процесів і кисневого обміну;
очищення організму від токсинів (усунення наслідків отруєння).
Добова потреба дорослої людини 15-20 мг.


title: Поділ клітини

text:
ПоДіл клітини

                                                                                Ділення бактерійної клітки.
Всі клітки з'являються шляхом ділення батьківських клітин. Більшості кліток свойственен клітинний цикл, що складається з двох основних стадій: інтерфази і митоза.
 Інтерфаза складається з трьох етапів. Протягом 4-8  годин після народження клітка збільшує свою масу. Деякі клітки (наприклад, нервові клітини мозку) назавжди залишаються в цій стадії, в інших же протягом 6-9  годин подвоюється хромосомна ДНК. Коли маса клітки збільшується в два рази, починається митоз.

Клітинний цикл.

У типовій тваринній клітці митоз відбувається таким чином. У профазу центріолі подвоюються, дві центріолі, що утворилися, починають розходитися до різних полюсів клітки. Ядерна мембрана руйнується. Спеціальні мікротрубочки вишиковуються від однієї центріолі до іншої, утворюючи веретено ділення. Хромосоми відокремлюються, але все ще залишаються попарно зчепленими.

Наступна після профази стадія називається метафазою. Хромосоми, ваблені нитками веретена, вишиковуються в екваторіальній площині клітки. Центромери, що скріплювали хромосоми, діляться, після чого дочірні хромосоми повністю відокремлюються.

Хромосоми клітки людини безпосередньо перед діленням ядра (збільшення в 950 разів). Добре помітно, що пари хромосом все ще зв'язані між собою центромерами.

У стадії анафазы хромосоми переміщаються до полюсів клітки. Коли хромосоми досягають полюсів, починається телофаза. Клітина ділиться надвоє в екваторіальній площині, нитки веретена руйнуються, довкола хромосом формуються ядерні мембрани. Кожна дочірня клітка отримує власний набір хромосом і повертається в стадію інтерфази. Весь процес займає близько години.

Модель 9.2. Митоз.
    Процес митоза може варіювати залежно від типа клітки. У рослинній клітці відсутні центріолі, хоча веретено ділення утворюється. У грибних клітках митоз відбувається усередині ядра, ядерна мембрана не розпадається.

Цитокинез на завершающей стадии в животной клетке
Наявність хромосом не є необхідною умовою ділення клітки. З іншого боку, один або декілька митозов можуть зупинятися на стадії телофази, внаслідок чого виникають багатоядерні клітки (наприклад, в деяких водоростей).
 Розмноження за допомогою митоза називають безстатевим або вегетативним, а також клонуванням. При митозе генетичний матеріал батьківських і дочірніх кліток ідентичний.

Мейоз, на відміну від митоза, є важливим елементом статевого розмноження. При мейозі утворюються клітки, що містять лише один набір хромосом, що робить можливим подальше злиття статевих кліток (гамет) двох батьків. По суті, мейоз є різновидом митоза. Він включає два послідовні ділення клітки, проте хромосоми подвоюються лише в першому з цих ділень. Біологічне єство мейозу полягає в зменшенні числа хромосом в два рази і утворенні гаплоидных гамет (тобто гамет, що мають по одному набору хромосом).
 В результаті мейотического ділення у тварин утворюються чотири гаметы. Якщо чоловічі статеві клітки мають приблизно однакові розміри, то при утворенні яйцеклітин розподіл цитоплазми відбувається дуже нерівномірно: одна клітка залишається великою, а три останніх настільки малі, що їх майже цілком займає ядро. Ці дрібні клітки служать лише для розміщення надлишкового генетичного матеріалу.

 Чоловічі і жіночі гаметы зливаються, утворюючи зиготу. Хромосомні набори при цьому об'єднуються (цей процес називається сингамією), внаслідок чого в зиготе відновлюється подвоєний набір хромосом - поодинці від кожного з батьків. Випадкова розбіжність хромосом і обмін генетичним матеріалом між гомологічними хромосомами наводять до виникнення нових комбінацій генів, підвищуючи генетичну різноманітність. Зігота, що утворилася, розвивається в самостійний організм.

Модель 9.3. Мейоз.

Останнім часом проводилися експерименти по штучному злиттю кліток одного або різних видів. Зовнішні поверхні кліток склеювалися разом, а мембрана між ними руйнувалася. Таким чином удалося отримати гібридні клітки миші і курчати, людини і миші. Проте при подальших діленнях клітки втрачали більшість хромосом одного з видів.
 У інших експериментах клітка розділялася на компоненты, наприклад, ядро, цитоплазму і мембрану. Після цього компоненты різних кліток знову сполучали разом, і в результаті виходила жива клітина, що складається з компонентів кліток різних видів. В принципі, досліди по збірці штучних кліток можуть виявитися першим кроком на шляху до створення нових форм життя.


Плазма


title: "Післязародковий розвиток організму людини"

text:
Післязародковий розвиток організму людини
Підготував Шпильовий Н.А. 11пр.
Онтогенез (від грец. онтос - існуюче та генезіс - походження) - це індивідуальний розвиток організму з моменту його зародження (зиготи) до природної смерті. Виділяють два періоди онтогенезу: ембріональний (зародковий) і постембріональний (післязародковий). Постембріональний починається після народження.
Протягом життя в організмі людини безперервно відбуваються процеси росту і розвитку. У різні періоди життя інтенсивність цих процесів неоднакова, що зумовлює специфічні анатомічні, фізіологічні та психічні особливості, які називають віковими. Відповідно до вікових особливостей розвитку організму весь життєвий цикл людини поділяють на періоди. Між ними немає чітких меж. До певної міри вони умовні. Але виділення таких періодів необхідне для визначення хронологічного (паспортного) і біологічного віку людини.Періодизація індивідуального розвитку ґрунтується на біологічних ознаках або соціальних принципах. До біологічних ознак належать зміни в рості, розвитку і старінні організму.
Соціальні принципи вікової періодизації визначають періоди навчання: переддошкільний вік - до 3 років, дошкільний - 3-6 років, шкільний вік (молодший 6-9 років, середній - 10-14, старший - 15-17 років).
Верхньою видовою межею для людини вважають 115-125 років. Якщо біологічний вік значно випереджає хронологічний, це свідчить про передчасне старіння. На біологічний вік людини впливають також соціально-економічні умови.
найхарактерніші риси періодів розвитку
Грудний період. У грудний період ріст супроводжується збільшенням довжини і маси тіла. За цей період ріст дитини збільшується приблизно в півтора-два рази.
У віці шість місяців у дитини починають прорізуватися молочні зуби. Значні зміни відбуваються в скелеті дитини. У новонародженого значна частина скелета складається з хрящової тканини. Вона замінюється кістковою протягом багатьох років. Між кістками черепної коробки немовляти є тім'ячка. У цих місцях головний мозок дитини захищений тільки м'якою сполучною тканиною. Ось чому потрібно особливо оберігати від ударів і поштовхів голівку грудної дитини. У новонароджених ще немає типових для людини вигинів хребта. Вони починають формуватися з розвитком м'язової системи.
У дитини віком 2,5-3 місяці зміцнюються шийні м'язи, і вона починає самостійно тримати голівку. Це сприяє утворенню шийного вигину. У п'ятимісячної дитини настільки розвиваються м'язи тулуба, що вона може самостійно сидіти. Так розвивається грудний вигин. На кінець першого року дитина стає на ніжки. У цей час починає формуватися поперековий вигин хребта. У 1,5-2 роки вже повністю сформовані всі вигини хребта.
Раннє дитинство.
У цей період темп росту уповільнюється, але на другому році залишається ще високим (10-11 см за рік), на третьому році - 8 см. У віці двох років закінчується прорізання зубів. У цей період діти інтенсивно розвиваються, особливо швидко розвивається мова, а з нею і мислення.
У період першого дитинства (дошкільний період) діти за рік виростають на 5-7 см. У віці 5-6 років з'являються перші постійні зуби. У цей період розвитку дитина сприймає багато інформації про навколишній світ й активно розвивається.
шкільний період
Вирішальний у фізичному, розумовому і духовному розвитку людини. Його поділяють на молодший, середній (підлітковий) і старший (юнацький) вікові періоди, кожен з яких має свої особливості. Молодший шкільний період характеризується уповільненням темпів росту. Дитина підростає за рік на 4-5 см. У цей період діти починають навчатися, оволодівати грамотою, читанням, математикою. У процесі навчання спостерігається розвиток розумових здібностей учнів.
Підлітковий (середній шкільний період) збігається з періодом статевого дозрівання, яке супроводжується змінами діяльності залоз внутрішньої секреції. У цей період (з 11-12 років у дівчаток із 13-14 у хлопчиків) спостерігається стрибок у рості (7-8 см за рік); збільшення маси тіла; глибока перебудова організму, пов'язана з початком внутрішньосекреторної функції статевих залоз.
У цьому віці закладається багато рис характеру, властивих конкретній особистості, виробляється вміння контролювати власну поведінку, здатність керувати собою, своїми вчинками і настроєм. Людина стає особистістю в результаті самовиховання. У цей період формуються моральні якості людини, її цілеспрямованість. Під впливом авторитету дорослих і навколишнього середовища формується характер.
Юнацький (старший шкільний період) характеризується тим, що в цьому віці ріст і розвиток організму переважно завершуються, всі системи органів практично досягають своєї зрілості. На сьогодні в більшості дівчат ріст припиняється у 16-17 років, у юнаків - у 18-19 років.
Зрілий вік
Зрілий вік настає у віці 21 рік. Перший період зрілого віку - до 35 років. Це найпродуктивніший період у житті людини, пора, коли розвиваються її здібності, можливості їхнього прояву в конкретній сфері діяльності. У цей період людина здебільшого створює сім'ю, народжує і виховує дітей. Другий період зрілого віку - від 36 до 60 років у чоловіків і до 55 років у жінок. У цей відрізок часу життя людина намагається реалізувати себе в обраній професії.
Похилий вік
Похилий вік починається з 61 року в чоловіків і з 56 років у жінок. Багато людей зберігають у цей період достатньо високу професійну працездатність. Старечий вік у чоловіків і жінок починається в 75 років. У цьому віці багато людей ще мають ясний розум і здатні до творчої праці.
Кожна людина має свій хронологічний і біологічний вік, які залежать від багатьох внутрішніх і зовнішніх чинників.
Індивідуальний розвиток людини має умовно визначену періодизацію, що характеризується властивими кожному періоду особливостями. Усі вікові періоди є важливими для її розвитку та становлення як особистості.


Різноманітність тварин у природі


Плоди


Рiзноманiтнiсть слизнякiв


“Плоди. Будова, різноманітність та значення плодів”


Плазматичні та внутрішньоклітинні мембрани


title: Народжені літати

text:
Народжені літати
Додаткові матеріали до уроків зоології                                    про пристосування птахів до польоту
Мова піде про хребетні організми, життя яких пов’язане з польотом – про птахів.
У процесі історичного розвитку птахи набули ряд пристосувань, які дозволяють їм літати. Хоча деякі з них не мають здатності до переміщення в просторі, літаючи, так як втратили певні пристосування.
Тому птахів поділяють на кілегрудих, які здатні літати і безкілевих, які не літають.
Народжені                   літати
Політ - головний тип пересування (локомоції) більшості видів птахів, який допомогає їм харчуватися, мігрувати та втікати від хижаків.
Народжені                   літати
Вміння літати вимагає від птахів здатності вирішувати чимало завдань, від власне, польоту до зльоту, посадки та орієнтації; способи вирішення цих завдань сильно залежать від розміру птаха та його екологічної ніші.
Щоб злетіти, птах повинен докласти багато зусиль. За короткий час він має розвинути таку швидкість, яка дозволить йому утриматися в повітрі.
Народжені                   літати
Маленькі птахи злітають безпосередньо із землі - підстрибують і спурхують угору, тоді як великі птахи повинні користуватися спеціальними прийомами. Великим птахам, наприклад, таким, як альбатрос, що має масу 12 кг, для того, щоб розвинути достатню підйомну швидкість, потрібно злітати супроти вітру.
Багато великих пернатих, щоб досягти потрібної швидкості, розбігаються по землі. Деякі з них злітають, „кидаючись" униз зі скелястих уступів. Водоплавним птахам, щоб піднятися в повітря, необхідна довга „злітна смуга" на воді.
Для вдалої посадки птахові                                                                    також потрібно мати спритність                                                                       і добру координацію. Хвостове                                                                 пір'я при цьому зазвичай діє як                                                               гальмо.
Народжені                   літати
Обтічна форма тіла, що забезпечується наявністю пір’яного покриву. Виділяють контурні та пухові пера. Контурні вкривають тіло птаха ззовні.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Залежно від функцій і розташування їх поділяють на покривні, махові та рульові. Пухові - це пера з тонким стрижнем.
Пластичність рухів при польоті надають чотири типи пір’я: стрижневі, контурні, пухові, нитковидні.
Махові пера збільшують площу крила, створюють тягу та підйомну силу, а рульові забезпечують регуляцію напрямку польоту та гальмування під час посадки.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Передні кінцівки перетворені на крила, будова яких дозволяє створювати підйомну силу та надає птахам здатність до польоту.
Форма крила є важливим фактором, що визначає тип та характеристики польоту, до якого здатний птах. Різні форми крил відповідають за швидкість польоту, витрати енергії та маневреність.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Скелет компактний, міцний та легкий. Деякі кістки зрослися між собою. Трубчасті кістки порожні, пневматичні, тобто містять усередині повітря.
Цівка нижньої кінцівки пом'якшує удар під час приземлення після польоту.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Щелепи беззубі, витягнуті у дзьоб, вкритий роговим покривом.
У грудній клітці наявний виріст грудини – кіль, до якого прикріплюються грудні м’язи, які приводять в рух крила.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Літальні м’язи досягають 25% маси тіла.
М’язи, що призводять в рух кінцівки, розміщені на тулубі, а до самих кінцівок ідуть лише сухожилля.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Оскільки політ вимагає великих енергетичних витрат, то система дихання й кровообігу пернатих спеціально до цього пристосовані.  У птахів розвинулося велике серце та могутні легені.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Дихальні система складається із повітроносних шляхів та губчастих легень, наявні  повітряні мішки, які заповнюють всі проміжки між органами. Вони необхідні під час польоту тим, що забезпечують механізм подвійного дихання, полегшують тіло в повітрі та збільшують теплопродукцію у 8 разів.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Кишечник вкорочений, відсутні товстий і прямий відділи, чим забезпечується висока швидкість травлення їжі. У зв’язку з цим кишечник ніколи не буває заповнений їжею. Крім того пташині екскременти кашкоподібні. Все це і надає полегшення тіла у польоті.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Добре розвинений головний мозок, особливо великі півкулі, середній мозок та мозочок, що дозволяє птахам виконувати складні характери рухів, які здійснюються у польоті.
Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
Відсутній сечовий міхур.
Відсутній правий яєчник у самок.
Це сприяє полегшенню тіла.

Народжені                   літати
Пристосування птахів до польоту
За формою крил птахів можна об'єднати у кілька загальних типів.
Народжені                   літати
	Еліптичні крила - короткі та заокруглені, що дозволяють птахам маневрувати в обмеженому просторі, наприклад, в умовах густої рослинності. Такі крила характерні для яструба та багатьох горобцеподібних.
Швидкісні крила - короткі та загострені, що забезпечують високу частоту змахів. Типові для невеликих птахів та характеризуються дуже великою відносною довжиною кисті крила.
Народжені                   літати
Цей тип крил характерний для найшвидших птахів, таких як сапсан, серпокрильці та більшість качок.
Крила з високим відносним подовженням є дуже довгими та стрункими, зазвичай вони характеризуються низьким навантаженням на крило та використовуються для повільного польоту. Характерні для боривітрів, дрімлюг та птахів, що здатні переходити на динамічне ширяння над хвилями для збереження енергії, що поширено серед морських птахів.
Народжені                   літати
Крила для ширяння досить широкі та характерні для великих сухопутних птахів, таких як орли, грифи, пелікани і лелеки.
Народжені                   літати
Основними типами польоту є: маховий, переривчастий (кілька помахів чергуються з вільним польотом), зависання на місці та ширяння (політ без активних витрат енергії птахом). Маховий політ складається з двох окремих типів руху: робочого ходу та зворотного ходу.                                          Під час робочого ходу крило рухається                                        вперед і вниз, а зворотний хід повертає                                       крило у початкову позицію. Внутрішня                                      частина крила перш за все генерує                                             підйомну силу, а кисть - тягу, яка штовхає                                   птаха вперед.
Народжені                   літати
Чорний стриж полює у повітрі. Хоча тільце у нього дуже легке, вирушаючи на пошуки їжі, він літає   досить повільно, тому що при цьому йому необхідно маневрувати. Проте під час шлюбних танців і польотів над дахами будинків він розвиває швидкість до 100 км/год. Найбільша швидкість звичайного польоту зафіксована у качок.
Народжені                   літати
Полярні крячки знамениті тим, що здійснюють перельоти на рекордні відстані з місць гніздування в Арктиці на зимовища в Антарктиді. Мігруючи з місць гніздування на місця зимівель і назад, вони пролітають 35 000 км. В обох регіонах вони живуть під час полярного дня, тому понад вісім місяців на рік не бачать заходу сонця.
Народжені                   літати
Таким чином, птахи - це досконалі „літальні апарати", що мають багато пристосувань до польоту, які склалися історично.
Форма їхніх крил та політ залежать від способу життя.
Народжені                   літати


title: Плоскі черви

text:
1.
2.
3.
4.


"Поліплоїдія"


title: "Кровоносна система"

text:
Кровоносна
система

Будова серця
Коло кровообiгу

….Система кровообiгу...
Артерiї та Вени

Артерiя

Вени

Хвороби
артерiй
Коронарна
хвороба
артеросклероз

Лiмфообiг
Капiляри
Кровотечi

венозна
артерiальна
Перша допомога
При кровотечах


title: Вітаміни та мікроелементи

text:
Вітаміни  і мікроелементи
основи здоров’я 3 клас
Здоров’я
Це стан людини, коли в неї відсутнє будь-яке нездужання,коли вона має гарний настрій,задоволена своїм життям.

РЕТЕЛЬНО ПЕРЕЖОВУЙ ЇЖУ.
ЇЖ В ОДИН І ТОЙ ЖЕ ЧАС .
ВЖИВАЙ ТІЛЬКИ ЯКІСНІ ПРОДУКТИ.
НЕ НАЇДАЙСЯ НА НІЧ.

«Людина не живе, щоб
їсти, а їсть, щоб жити.»

Правила харчування:

Їжа
емоційне задоволення
силу
і енергію
зміцнює
здоров’я
узгоджує роботу  всіх органів
поживні речовини
“Земля – наша мати, всіх годує.”
Земля -
наша
мати,
всіх
годує.

1.
2.

4.
5.
6.
7.
8.

3.
в и н о г р а д
п о м і д о р и
к а п у с т а
г а р б у з
м о р к в а
о г  і р к и
ч а с н и к
а п е л ь с и н
Вітаміниімікроелементи
Вітаміни і мікроелементи
А

В

С
D
К
Вперше необхідність вітамінів для харчування була доведена російським лікарем Миколою Івановичем Луніним у 1881 році.
У 1911 році поляк Казимир Функ вперше виділив вітамін у кристалічному вигляді та дав йому назву від латинського слова
«vita» — «життя».
Вітаміни – речовини, необхідні для життя людини, її росту та розвитку.
Існує багато вітамінів.
Для зручності їх називають буквами латинського алфавіту: А, В, С, D та ін.
Вони містяться у продуктах харчування.
ВІТАМІН
A

Міститься:
в молоці, маслі
 рибі, яйцях, моркві,
петрушці, помідорі,
гарбузі,
абрикосі.
Вітамін А сприяє росту, допомагає нормальному зору, корисний для шкіри і кісток.
ВІТАМІН
B

Міститься:
в горіхові, сливі,
горосі, квасолі,
 хлібі, м’ясі птиці,
крупах гречаній та
вівсяній,
зелені.

Вітамін В дуже потрібний для розумової і фізичної праці, поліпшує травлення.
ВІТАМІН
C

Міститься:
в цитрусових,
солодкому перці,
ягодах, ківі,
квашеній капусті,
моркві.
Вітамін С сприяє захисту від
 застуди, зміцнює імунітет,
 поліпшує кровообіг, сприяє росту.
ВІТАМІН
D

Міститься:
в яєчному жовтку,
маслі,
риб’ячому жирі, ікрі,
оселедці, петрушці,
соняшниковій олії,
печінці.

Вітамін D зміцнює кістки,запобігає рахітові.

Фізкультхвилинка

Овочі
Мікроелементи (Мінерали)  – хімічні елементи, що містяться в  їжі у невеликій кількості.  Всі вони необхідні для життєдіяльності організму.
Мідь
Залізо
Йод
Кальцій
Фосфор
Магній
ГРА «ПЕРЕПЛУТАНКА»Склади слова, які розсипалися:СОМ’Я, МОКОЛО, РАБИ, ЙЯЦЯ, РІГОХИ

1.
2.
3.
4.
А

С
В
 «Збери урожай яблук»
Вітаміни різні споживай,
здоров’я добре й гарне май.

добре
Вітаміни
май.
гарне
різні
споживай,
здоров’я
й
школа

діти
урок
спорт

Молодці!
Святий Августин
13 листопада 354 — 28 серпня 430


Половая система


title: Поняття про будову і функції шкіри

text:
1
2


title: "Тип Членистоногі"

text:
                  Тип Членистоногі.

Походження
Різноманітність
Класифікація
ЧЛЕНИСТОНОГІ
ПАВУКОПОДІБНІ
КОМАХИ
РАКОПОДІБНІ
БАГАТОНІЖКИ
ТА  ІНШІ.
Членистоногих  безліч на Землі!

Кількість окремих особин навіть приблизно неможливо підрахувати, але безсумнівно, що такі підрахунки дали б астрономічні цифри. Одних лише видів членистоногих близько 3 мільйонів.
Чому тип отримав таку назву - членистоногі?
Сама назва показує, що ноги їх мають членисту будову. Кожен членик з'єднаний з іншим члеником і, нарешті, з тулубом особливим рухомим суглобом. Вони ходять і бігають, можна сказати, на багатоколінчатих важелях. Подібний тип пересування є ще тільки у хребетних тварин.
Тип Членистоногі
Членистоногі (Arthropoda) – це найбільший тип тварин, котрий об'єднує сегментованих вищіх безхребетних.
Це найчисленніша по числу видів група тварин. До них відносять 2\3 всіх істот, що живе на Землі.

Форма тіла й розміри
Тіло членистоногих розділене на окремі сегменти, має двобічну симетрію. Різні сегменти тіла неоднакові. Групи подібних між собою сегментів утворюють відділи  тіла членистоногих. Найчастіше відокремлюють три основні відділи - голову, груди й черевце . Розміри  членистоногих варіюють у широких межах –  від  мм до  метрів.
Зовні тіло членистоногих вкрите хітиновою кутикулою. Її основу становить хітин (полісахарид, до складу якого входить Нітроген). Затвердіння кутикули зумовлює  просочування її вуглекислим вапном (ракоподібні,багатоніжки) або спеціальними білками (павукоподібні, комахи).
Покриви тіла
Опорно -рухова система
Скелет членистоногих зовнішній, утворений хітиновою кутикулою. Мускулатура представлена окремими м'язовими пучками  й не утворює суцільного шкірно-м'язевого мішка.

Кінцівки членистоногих   складаються з кількох члеників і рухомо з'єднані з тілом. У більшості представників класу Комахи органами руху, крім кінцівок, є також крила (фактично це складки стінки тіла).
Це цікаво!
Хітиновий покрив міцний і не збільшується в розмірах. Тому, рости членистоногі можуть тільки тоді, коли під час линьки скинуть свій старий панцир. Це процес линяння. Вперше описав процес линяння в 1712 році французький природодослідником Р. Реомюр. Коли рак втрачає свій старий панцир, а його новий панцир ще м'який і легко розтягується- тіло його росте. Деякі представники, наприклад павуки линяють кілька разів на рік, до 12 линьок за літо, інші ж тільки раз на рік, наприклад: річковий рак. Якщо ви зустрінете в природі річкового раку, довжина якого 15 см, то знайте, що він прожив близько 15 років, за одну линьку рак виростає приблизно на 1 см. Це - довгожитель.
Травна система
Складається з трьох відділів - переднього, середнього і заднього. Також є кілька залоз, що виділяють травні ферменти.

Дихальна система
Дихання в найдрібніших видів здійснюється  всією поверхнею тіла, а у решти - зябрами,легенями або трахеями. Зябра й легені членистоногих є видозміненими кінцівками, а трахеї - порожніми трубочками,  що утворюються   як заглиблення зовнішніх покривів. Трахеї багаторазово галузяться, а їхні кінцеві трубочки обплітають усі внутрішні органи організму.

Кровоносна система
Кровоносна система членистоногих незамкнена. У них є серце й головні кровоносні судини -аорта й артерії.  Функції крові виконує гемолімфа. Це рідина двоїстого походження, що частково відповідає справжній крові, а частково - целомічній рідині.

Видільна система
Представлена різними типами видільних залоз, мальпігієвими судинами й жировим тілом.

Нервова система
Центральна нервова система представлена парним головним мозком(ганглії, що злилися) і черевним нервовим ланцюжком, який має в різних груп членистоногих різний ступінь концентрації. Головний мозок зазвичай складається з трьох відділів.

Нервова система а)омара б) мурахи   в)коника
Органи чуттів
Органи чуття членистоногих: очі (прості або складні фасеткові), механо- й хеморецептори, органи слуху. У різних груп членистоногих ступінь розвитку різних органів-чуття різний.

Розмноження
Серед членистоногих в основному зустрічаються роздільностатеві форми, але є й гермафродити. (зокрема, більшості видів вусоногих раків). Розвиток-може бути прямим або непрямим. Зазвичай членистоногі розмножуються лише статевим шляхом, але в деяких видів виявлено партеногенез (розмноження без запліднення).
Якщо молодь морфологічно майже не відрізняється від дорослої тварини і її зростання не супроводжується значними змінами в будові організму це приклад прямого розвитку (розвитку без метаморфоза).
Більшість комах у своєму розвитку зазнають метаморфоз. При неповному метаморфозі личинка, котра вилупилася з яйця ,багато в чому схожа на дорослу комаху. Зазвичай вона відрізняється відсутністю розвинених крил (вони знаходяться в зародковому стані) і вторинних статевих ознак, а також наявністю структур, яких немає у імаго (дорослих форм) і які є пристосуваннями до умов проживання (наприклад, зябра у личинок, що живуть у воді). Личинка зростає в результаті линьок і поступово перетворюється на дорослу комаху.
Личинки комах з повним  метаморфозом істотно відрізняються від дорослих форм: зачатків крил не помітно, тіло розчленоване слабо, погано розвинені органи чуття, часто ротовий апарат і кінцівки не схожі на ті, що у дорослих форм того ж виду. Линяння личинок, крім останньої, не супроводжуються серйозними морфологічними змінами.

Під час останньої линьки личинка переходить у стадію спокою - стає лялечкою. Вона перестає харчуватися і майже не рухається. Всі запасені їй речовини витрачаються на складний процес метаморфоза. Після закінчення перебудови організму відбувається остання линька, і на світ з'являється доросла особина.
Поведінка членистоногих
Поведінка членистоногих визначається взаємодією вроджених і набутих рефлексів. Найпростіші форми поведінки членистоногих - рухові реакції стосовно джерела подразнення. Більш складна форма поводження – інстинкт  (ланцюг послідовних безумовних рефлексів).Найбільш складне поводження-серед членистоногих спостерігається в суспільних комах, які живуть великими родинами з досить складною внутрішньою ієрархією.


виробництво біогазів


title: "Плацертарні ссавці"

text:
Плацертарні ссавці.Хижі.
Родина Вовчі
До  цієї родини належить вовк,собака,песець тощо.
Це середні за розмірами
тварини. Мають довгі кінцівки з невитяжними кігтями під час бігу вони спиранться лише на пальці . Здатні довгий час переслідувати здобич.

Вовк
Поширенй  майже по всій території України. Це сильний хижак , тіло якого сягає завдовжки 160 см і маса – до 79 кг.

  Родина котячі.
Ця родина об’єднує тварин середніх і великих  розмірів із довгими кінцівками та втяжними кігтями.
У котячих , порівняно з вовками , гірший нюх , але добре розвинені зір і слух.
Тигр
Найбільший  представник котячих.
Тіло завдовжки до 3 метри  маса .
Мешкає у Південній Азії та на Півдні
Рись
Живе у лісовій зоні Євразії та Північної Америки . В  Україні трапляється  на Поліссі та в Карпатах . Живляться тваринами різних розмірів
                   ЛЕВ
Поширений на території Центральної Африки та Південної Азії. Тримають родину  прайдами.
Занесені до Міжнародної Червониї книги  .
Кіт лісовий
Зовні схожий на свійського кота але відрізняється більшими розмірама. Живе у дуплах , ущелинах скель , а також у нурах борсуків , лисиць. Живиться гризунами , та дрібними птахами. Поширений у Західній Європі  та в деяких місцевостях Азії.
Свійська кішка
Одомашнена близько 5 тис. років тому для захисту зерна від гризунів.Її предком була африканська дика  кішка.
 Родина куницеві
Дрібних та середніх розмірів тварини з вкороченими кінцівками й видовженим гнучким тілом. Більшість видів веде земний спосіб життя, багато з них добре лазять по деревах.
Борсуки більшість життя проводять у глибоих норах.
Річкова видра,морська видра або калан.
Представники куницевих  які полюють на здобич у воді. Річкова видро живе у чистих водоймах України.і живиться переважно рибою взимку жабами. Річкова видра та калан мають дорогоцінне хутро.
 Зробив учень 8-А класу Гручман Євген                                                                                ДЯКУЮ ЗА УВАГУ.                                                                                поставте 12 будь-ласка…


title: Різноманітність ссавців

text:
Підготувала
Учениця 8-б класу
Паливода Марія
Різноманітність ссавців.Єхидна
Австралійська єхидна
ЄХИДНА АВСТРАЛІЙСЬКА
Австралійська єхидна зовні дуже схожа на світло-коричневого їжака. Ходить вона повільно,але при загрозі легко може заритися в землю.
В велику спеку єхидна може померти від перегрівання,тому літом вона виходе на харчування тільки вночі
Ареал проживання
Живе в Австралії,а також на островах Тасманія і Нова Гвінея
Середовище існування
Цей вид єхидни живе в Австралії та на островах Тасманія і Нова Гвінея,поселяючись,як правило,в місцях з м'яким покривом. Частіше за все,домом їй слугують зарослі лісом вологі низини,проте єхидну можна нерідко зустріти на сухих кам'яних частинах, де серед каміння і ущелин можна знайти прихисток.
Спосіб життя
Єхидна веде самотній спосіб життя,займаючи при цьому територію,площею близько 50 га.
Постійного місця проживання у неї немає,і вона,вільно прогулюючись по своїх володіннях,ховається у будь-яку схованку.
Знайшовши гарне містечко,єхидна проводить в ньому всю ніч і жаркі години. Найкомфортніші години-ранок і вечір. В цей час єхидна йде на пошуки їжі.
Спосіб життя
Основною стравою в меню єхидни є мурахи,терміти і личинки різних комах.
Зубів єхидна австралійська не має. Але на задній частині язика є рогові зубчики, які стикаючись з гребінчастим піднебінням, перетирають комах. Також єхидна ковтає землю та детрит, які допомагають перетравлювати їжу.
Єхидна австралійська має дуже гарний слух, при пересуванні здебільшого користується нюхом.

Спосіб життя


title: Травлення людини як процес

text:
Презентація на тему
“ Травлення людини”

1.Травлення.                2.Органи травлення.3.Ротова порожнина.4.Глотка , стравохід.5.Шлунок.                     6.Печінка.7.Жовчний міхур.    8.Підшлункова залоза. 9.Кишечник.10.Пряма кишка.
Зміст
	Травлення — процес хімічної і механічної                                обробки речовин з метою засвоєння їх                                      організмом.  У людини травлення                            відбувається в кілька етапів:
починається після потрапляння продукту                                   до рота, в якому їжа подрібнюється та                                             попередньо обробляється слиною, яка                               містить травні ферменти, що розчиняють,                                 наприклад, крохмаль;
після цього травлення продовжується в                                  шлунку;
потім їжа потрапляє до кишечника, де                                           травлення продовжується, і продукти                                            активно всмоктуються в кров;
закінчується процес травлення евакуацією шлаків.
Травлення
Органи травлення
1.Рот2.Стравохід3.Печінква4.Підшлункова залоза5.Шлунок6.Дванадцятипала кишка7.Ободова кишка8.Тонка кишка9.Товста кишка10.Апендикс11.Пряма кишка
   Це початок травного каналу, де здійснюється механічна обробка їжі за допомогою зубів, язика, піднебіння та  хімічна обробка з допомогою слини.  В ротову порожнину відкриваються протоки трьох пар слинних залоз: привушних, підщелепних та під’язикових.
Ротова порожнина
Глотка – лійкоподібний  мускульно-хрящовий орган для процесу ковтання.
Стравохід необхідний для транспортування проковтнутої їжі. Він  має вигляд трубки, яка сполучає глотку із шлунком.
Глотка, стравохід
	   Шлунок - це порожнистий м'язовий орган, що перебуває між стравоходом і дванадцятипалою кишкою. У шлунку їжа скупчується, частково переварюється, завдяки шлунковому соку, що містить певні ферменти і соляну кислоту. Крім цього, шлунок механічно подрібнює їжу. Обсяг шлунку - близько 1,5  літра. У міру прийняття їжі шлунок розтягується, як правило до двох літрів, але здатний збільшитися й до чотирьох.
Шлунок
	Печінка - орган непарний, що:
бере участь у процесі травлення;
знешкоджує чужорідні речовини, що потрапляють в організм;
забезпечує організм глюкозою;
утворює і зберігає необхідні для організму запаси деяких вітамінів;
синтезує холестерин і жовчні кислоти;
бере участь у кровотворенні...

Печінка
Жовчний міхур – орган, у якому накопичується жовч, що потім виділяється у дванадцятипалу кишку, де й починається процес кишкового травлення. У людини жовчний міхур має грушоподібну форму, а розміром він 10- 14 см,                                           і вміщає 40-70 мл жовчі. Вихід                                              жовчі  заблокований завдяки                         скороченню м’яза-замикача жовчної протоки.
Жовчний міхур
	Підшлункова залоза - досить велика залоза, що розміщена в черевній порожнині, під шлунком. Вона примикає до дванадцятипалої кишки.  Бере участь у травленні, виділяючи ферменти, які допомагають цьому процесу й продукує  гормони, що сприяють обміну вуглеводів.
Підшлункова залоза
	Кишечник - це частина шлунково - кишкового тракту, досить важливий орган травлення й виділення кінцевих продуктів метаболізму. Поділяється на тонкий і товстий.
Кишечник
 Пряма кишка – крайня частина шлунково-кишкового тракту. Це сегмент товстої кишки донизу від сигмовидної кишки і до анального отвору.
  Названа так за те, що йде                         прямо і не має вигинів.
Пряма кишка
Підготував учень 9 класуАнтонюк Віктор
The end


ПЛАСТИЧНИЙ ТА ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ОБМІН КЛІТИНИ


"Побудова організму людини"


"Вміст нітратів у харчових продуктах"


Поняття про тварин як про живі організми


поняття про покритонасінні


title: Різноманітність голонасінних

text:
     2
1
    1
   2


Поняття про природу


"Походження життя"


title: Поняття про Патогенні клостридії

text:
Clostridium perfringens
Clostridium perfringens
Clostridium perfringens
A
B
C
D
E
F
+++
+
+
+
+
+
-
+++
+++
-
-
+++
-
+
+
-
-
+
-
+
++
-
-
-
-
++
-
+++
-
-
Clostridium novyi
C.  histolyticum
A
B
C
D
+
+
-
-
-
+
-
+
+
-
+ (?)
-
+
-
-
-
+
-
-
-
?
+
-
-
-
+
-
+
Clostridium septicum
Clostridium tetani
Clostridium tetani
Clostridium tetani
Clostridium tetani. Colonies in stab agar culture
Closlridium botulinum
Closlridium botulinum
Pure culture and deep colonies of Closlridium botulinum
Treponema pallidum
Borrelia. Borrelia hispanica, Borrelia persica
Leptospira interrogans


title: Живи организми: Вити, групи, та типи

text:
Різноманітність живих організмів та їх класифікація

Вступ
Кожен вид організмів відрізняється від інших особливостями будови, процесами життєдіяльності, середовищем життя. Проте одні живі істоти зовсім різні, а інші дещо подібні між собою або майже однакові. Тому з давніх-давен учені намагаються за особливостями будови об'єднати всі організми у групи.
Групи організмів
Нині, вчені виділяють такі великі групи організмів, як бактерії, гриби, тварини та рослини. Упродовж тисячоліть людина, стикаючись із певними живими організмами, давала їм конкретну назву. Є назви народні, які вживають у певній країні чи місцевості. А є і наукові назви, що їх використовують учені всіх країн світу.
Царства живої природи
1 - Рослини; 2 - Тварини; З - Гоиби; 4 - Дроб'янки; 5 - Віруси
Vinca minor
Звичайно, ні, бо кожному видові організмів учені дають єдину наукову назву, зрозумілу дослідникам усього світу. Вона складається із двох слів латинською мовою. У нашому прикладі рослина має наукову назву Vinca minor.
Vinca minor
Перше з цих двох слів - Vinca -це назва роду, до якого належить даний вид. Це слово завжди пишуть з великої літери, воно є ніби «прізвищем» організму. Інше слово -minor - видовий епітет, його пишуть з малої літери. Це «особисте ім'я», що відрізняє його від інших представників роду.
Наукові назви організмів
Що таке наукові назви організмів? Щоб зрозуміти, яка різниця між науковими та народними назвами організмів, розглянемо одного з представників рослинного світу - поширену в Україні рослину барвінок малий. У нашій країні вона має ще назви «барвін», « хрещатий барвінок », « барвінець », «ворвинок», «зельонка», «могильник» тощо.
Карл Лінней
Систему подвійних назв видів запровадив у науку ще XVIII сторіччя шведський учений Карл Лінней . На той час мовою, якою писали наукові праці, була саме латинська. Цей принцип - подавати міжнародні наукові назви організмів латинською мовою - зберігся і дотепер.
Карл Лінней
Систематичні одиниці
Саме так учені, спираючись на всебічне вивчення організмів, а не лише на підставі особливостей будови, об'єднують їх у певні групи - систематичні одиниці.
Одиниці класифікації організмів
Які одиниці використовують для класифікації організмів? Зі свого повсякденного досвіду ви знаєте, що за певними зовнішніми ознаками можна відрізнити березу від тополі, сосну від ялини, шипшину від малини тощо. Тобто ми об'єднуємо в групи організми, подібні за певними ознаками, і відрізняємо їх від інших груп з відмінними рисами.
Вид
Основною систематичною одиницею є вид. Вид - це група організмів, подібних за особливостями будови та процесів життєдіяльності, які можуть вільно схрещуватися між собою в природі і давати плідне потомство. Кожен вид характеризується певними вимогами до умов існування і мешкає на певній території. Всі характерні ознаки виду нащадки успадковують від батьків.
Приклади видів рослин
1 - жовтець повзучий; 2 - жовтець язиколистий; 3 - жовтець золотистий
Рід
Крім виду, використовують й інші систематичні одиниці. Так, подібні між собою види рослин об'єднують в один рід. Наприклад, види береза бородавчаста та береза пухнаста належать до роду Береза. Близькі роди об'єднують у родини. Так, роди Бук, Каштан та Дуб належать до родини Букові.
Порядки. Класи
Близькі родини об'єднують у порядки. Наприклад, родини Ліщинові та Березові входять до порядку Березоцвіті. Близькі порядки об'єднують у класи. Так, порядок Букоцвіті разом з багатьма іншими порядками входить до класу Дводольні. Класи входять до складу відділів. Наприклад, класи Дводольні та Однодольні належать до відділу Покритонасінні рослини.
Рослини порядків
Березоцвіті (1) і Букоцвіті (2)
Царство
А найвищою систематичною одиницею є царство. Так, усі відділи рослин належать до царства Рослини. Цей підручник ознайомить вас з представниками царств Рослини, Гриби та Бактерії.
Висновок
Отже, класифікувати певний організм - це означає визначити його місце у системі органічного світу. При цьому вчені визначають належність певного виду до всіх основних систематичних одиниць - роду, родини, порядку, класу, відділу, царства.


title: ПОЛІСАХАРИДИ

text:
Тема: ПОЛІСАХАРИДИ
Тема уроку
Крохмаль й целюлоза. Молекулярні формули, поширення в природі.
Полімерна природа крохмалю і целюлози.
Склад і будова молекули
крохмаль
Склад молекули

Природний полімер (розгалужена будова)
Мономери – α-глюкоза

целлюлоза
Склад молекули

Природний полімер (лінійна будова )
Мономери – β-глюкоза
Поширення в природі
Крохмаль
Запасна поживна речовина
Целюлоза
Складова частина стінок рослинних клітин
Фізичні властивості(лабораторний дослід)
         крохмаль
1.Білий порошок.
2.Аморфний.
3.Не розчинюється у воді.
4.Набрякає в гарячій воді, утворюючи клейстер.
      целлюлоза
1.Білого кольору.
2.Волокнистої будови.
3.Не розчинюється у воді.
Хімічні властивості
крохмаль
Реакція гідролізу
         (С6H10O5)n + (Н2О)n →
              (C6H12O6)n
2. Реакція з розчином йоду
(якісна реакція - лабораторний дослід)
целлюлоза
1. Реакція гідролізу
    (С6H10O5)n+(H2O)n  →(Н+)
             (C6H12O6)n
2.Реакція повного окиснення
  (горіння - лабораторний дослід)
Застосування  полісахаридів
Крохмаль
1.Кондитерська промисловість.
2.Виробництво етанолу.
3.Текстильна промисловість (склеювання тканин).
Паперова промисловість (склеювання паперу та картону).
Медицина (присипки, пасти, капсули).

Целлюлоза
1. У вигляді деревини.
2. Паперова промисловість (виготовлення паперу).
3. Хімічна переробка: а)ацетатний та віскозний шовк;
      б)вибухові речовини;
      в)спирти).

Целлюлоза – основний компонент біомаси, структурний матеріал рослинних організмів.
Крохмаль -  запасна речовина, енергетична база  рослинних організмів.
Глікоген – (тваринний крохмаль) запасна речовина, енергетична база тваринних організмів та грибів.
Хітин – структурний матеріал тваринних організмів та грибів.
Біологічне значення полісахаридів
Експеримент доказати наявність речовини
1 варіант
   1. Доказати, що в локшині є крохмаль.
              3 варіант
  2. Доказати наявність молочного цукру в молоці.
              5 варіант
   3. Доказати,що у спілому яблуці є глюкоза.
2 варіант
 1.Доказати, що морква містить багатоатомний спирт – сахарозу.
                  4 варіант
  2. Доказати, що білий хліб містить крохмаль.
                  6 варіант
  3. Доказати,що мед містить глюкозу.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ
Шалдирван Ольга Володимирівна
учитель біології та хімії
вища категорія, старший учитель
спеціалізована школа № 66 м.Маріуполь


title: "Походження людини"

text:
походження людини
Місце людини в системі органічного світу
Царство Тварини
Тип Хордові
Підтип Хребетні
Клас Ссавці
Підклас Плацентарні
Ряд Примати
Родина Вузьконосі мавпи
Рід Ноmо (Людина)
Вид Homo sapiens (Людина розумна)
Гіпотези походження людини
Занесення людини (та життя) на Землю із інших світів або планет (інопланетна гіпотеза).
Виникнення людини внаслідок реалізації якоїсь фундаментальної космічної програми (гіпотеза антропного принципу в будові Всесвіту).
Виникнення людини внаслідок якоїсь фатальної помилки в ході природно- космічних процесів (концепція тупикової гілки еволюції).
Створення людини Богом (богами) чи якимись іншими вищими силами (концепція креаціонізму – створення).
Виникнення людини шляхом еволюції форм життя (еволюційна гіпотеза).
Гіпотизи
Ця гіпотеза ґрунтується на твердженні про відвідування Землі прибульцями з Космосу або проникненням на Землю своєрідних животворних космічних променів.Творцем цієї гіпотези (―теорія палеоконтакту‖) вважається американський природодослідник Ч. Х. Форт.З космічною гіпотезою походження людини погодитись так само важко, як і заперечити її. Справа в тому, що поки не встановлено спілкування з неземними цивілізаціями, якщо вони є. Однак пошук земних цивілізацій триває.
Інопланетна гіпотеза

Гіпотеза антропного принципу в будові Всесвіту

Життя – це не випадковий спалах у природі, а космічний феномен; розум та матерія виникли на загальній основі, вони є лише різними аспектами єдиної реальності. Людина постає необхідним та суттєвим доповненням природи... Вперше антропний принцип був сформульований у 1974 р. Б. Картером. У так званому"сильному варіанті" його формулювання висувається теза про те, що саме людина є кінцевою метою усіх констант (сталих величин) та елементів Всесвіту.Прийняття антропного принципу самого по собі ще не прояснює ситуацію людськогоперебування у світі: нехай людина існує в цьому світі невипадково.
Гіпотеза походження людини внаслідокякоїсь фатальної помилки в ході природних процесів базується, скоріше за все, на психологічному почутті незадоволення людиною, її діями та результатами таких дій:людина – це істота, яка весь час робить помилки, а результати цих помилок кричуще суперечать вимогам розуму.Отже, людина заснована на відхиленні від належного.Конкретні аргументи на користь такої концепції є досить різноманітними: так, Ф.Ніцше вважав, що людина від природи не володіє надійними засобами для життя, а тому вона створює такі засоби штучно, через що віддаляється від природи і навіть протистоїть їй.
Гіпотизи
Гіпотеза тупикової гілки еволюції

Засновником еволюційного вчення про походження видів вважається англійський природодослідник Чарльз Дарвін . Згідно з цією гіпотезою, зародження та розвиток життя можливі лише з того природного оточення, на якому воно розгортає своє єство. Життя виникає завдяки фотосинтезу та обміну речовин в унікальних кліматичних умовах, що створились на землі декілька мільярдів років тому. Удосконалюючись у ході еволюції, організми на планеті еволюціонували у тваринний світ і перетворювалися в сучасні зразки внаслідок природного добору.Новітні наукові відомості підтверджують думку Дарвіна, що найближчими нашимиродичами є мавпи, а саме – людиноподібні. Вважається, що процес перетворення мавпи в людину почався приблизно три мільйони років тому.
Еволюційна гіпотиза

Антропогенез
Антропогенез — походження людини і становлення її як виду у процесіформування суспільства. Етапи антропогенезу
1. Попередник людини – протоантроп (австралопітек).
2. Перші представники роду Homo.
3. Найдавніші люди – архантропи (пітекантроп, гейдельберзька людина, синантроп).
4. Давні люди – палеоантропи (неандертальці).
5. Перші сучасні люди – неоантропи (кроманьйонці).
Попередник людини – протоантроп (австралопітек).
Австралопітеки
Австралопітеки — група викопних вищих приматів, кістки яких вперше буливиявлені в пустелі Калахарі (Південна Африка) в 1924 році, а потім в Східній іЦентральній Африці. Австралопітеки жили в Пліоцені (4 млн років тому) і були двоногими наземними приматами.Австралопітеки були всеїдні; імовірно для нападу і для захисту вживали кістки тварин,палиці, камені, можливо, що найбільш розвинені види уміли їх трохи обробляти.
Головний мозок відносно великий (500—600 см3), але по будові ще мало відрізняється від мозку сучасних людиноподібних мавп.Розміри тіла також були невеликі, не більше 120—140 см у висоту, статура струнка.Передбачається, що самці були істотно більші за самок. У сучасних людей чоловіки в середньому лише на 15 % більше за жінок, тоді як у австралопітеков вони могли бути на 50 % вище і важче.
Австралопітеки

Перші представники роду Homo
Людина уміла (Homo habilis) — перший представник роду Homo. Виявлений археологами в 1960 році і описаний в 1964 по сенсаційній знахідці з ущелини Олдувай в Танзанії. Розмір мозку Людини умілої— 500—640 см3. Вага гомініди — близько 30—50 кг,зріст – до 150 см.Обличчя мало ще архаїчну форму з плоским носом і висунутими вперед щелепами. Але голова людини умілої стала круглішої форми, ніж уавстралопітеков.Опуклість у середині тонкостінного черепа говорить про наявність у них центру Брока — центру мови, але гортань, можливо, ще небула здатна виробляти стільки ж звуків, скільки наша гортань.
Homo rudolfensis
Homo rudolfensis — вимерлий «старий» вид людей, що представляє перехідний рівень від людини умілого до еректуса. Жили 2,5-1,9 млн. років назад. Перші останки даного виду були виявлені в Ефіопії в 1972 році на березі озера Туркана (Рудольфа). Розмір мозку в них наближався до 800 см3; мали вагу 45-80 кг, зріст – 150 -180 см.

Homo ergaster
Homo ergaster (Людина працююча) — викопний вид людей, що з’явився в Африці 1,8 млн років тому в результаті еволюції Homo habilis або Homo rudolfensis. Жили 1,5 мільйона років назад.Череп округлий, надбрівні дуги сильно розвинені, зуби дрібні, особливо порівняно з австралопітеками. Обєм мозку Людини працюючої помітно збільшився і складав всередньому 900 см3, а крім того, збільшилися і його відділи, що відповідають за абстрактне мислення, зокрема збільшився розмір лобових доль. Зріст в середньому був130-170 см.Одночасно із збільшенням лобових доль відбувалося і збільшення в тімяної області мозку, так званої зони Брока, відповідальної за мову. І, можливо, Людина працююча володіла вже зачатками мови.
Найдавніші люди
Найдавніші люди – викопний вид людей, який розглядають як безпосереднього попередника сучасних людей. Еректуси володіли середнім зростом(1,5—1,8 м), прямою ходою і архаїчною будовою черепа.Обєм мозку досягав 900—1200 см3.Еректуси активно виготовляли камяні знаряддя використовували шкури якодяг, жили в печерах, користувалися вогнем і практикували канібалізм.
Синантроп
Синантроп — форма роду Homo, близький до пітекантропа. Був виявлений в Китаї, звідси і назва. Жив близько 600-400 тис. років тому, в період заледеніння. Обєм його мозку досягав 850—1220см3; ліва доля мозку, де розташовані рухові центри правої сторони тіла, була дещо більше, впорівнянні з правою долею. Отже,права рука в синантропа була розвиненіша, ніж ліва. Зріст — 1,55-1,8 метра.Окрім рослинної  їжі, вживав мясо тварин.  Можливо він добував і умів підтримувати вогонь,  одягався в шкури.
Неандерталець
Неандерталець, людина неандертальська — викопний вид пізніх людей, що мешкали 300—24 тисячі років тому. Неандертальці володіли середнім  зростом(близько 165 см) і масивною статурою. Обєм мозку 1200-1700 см3. Їх відрізняли потужні надбрівні дуги, виступаючий широкий ніс і дуже маленьке підборіддя. Існують припущення, що вони могли бути рудими і блідолицими. Будову голосового апарату і мозку неандертальців дозволяють зробити висновок про те, що вони могли говорити. Найдавніший відомий музичний інструмент— кістяна флейта з 4 отворами — належить неандертальцям.
Перші сучасні люди
Перші сучасні люди – неоантропи Людина розумна (Homo sapiens) — вид роду Люди(Homo) з сімейства гомінід, що єдиний живе в даний час. Зявилася приблизно 200 тис. років тому. Від найближчого виду — неандертальців — людина розумна відрізняється рядом особливостей будови скелета і пропорціями відділів головного мозку.
Кроманьйонці
Кроманьйонці — ранні представники сучасної людини в Європі і частково за їїмежами, що жили 40-10 тисяч років назад. Назва походить від грота Кро-Маньон уФранції, де в 1868 році було виявлено декілька скелетів людей разом із знаряддями пізнього палеоліту.Обєм головного мозку рівний 1200 – 1500 см3. Зріст близько 180 см.

Дякую за Вашу увагу!


Поняття про суцвіття


Плід, різноманітність плодів


title: "Собаки"

text:
Собаки
Та́кса — порода мисливських собак; вирізняється короткими лапами і довгим тулубом.
Сибірську хаскі відрізняє доброзичливий, м'який, товариський і одночасно живий характер. Вони - надзвичайно інтелектуальні, енергійні, але  уперті.
Пудель — порода декоративних собак.
Німецька вівчарка дуже красива. Вони мають гарний нюх і мужній характер, ці собаки витривалі невибагливі та починають працювати з найменшого віку.
Йоркширський Тер'єр має удовий поступливий і добродушний характер. Дорослий Йоркер має унікальний колір. Золотисто-рудий на голові і блакитно-сталевий на корпусі.
Мопс — порода декоративних собак, виведена в Китаї.


Населення Землі.


Поняття про Різноманітність комах


Різноманітність жаб


title: "Південноазійський тропічний центр різноманітності і походження культурних рослин"

text:
Презентація
На тему:”Південноазійський тропічний центр різноманітності і походження культурних рослин”
Виконав учень 11-А класу
Острожчук Богдан
У праці “Вчення про походження культурних рослин після Дарвіна” (1939) М.І.Вавилов визначив 7 основних географічних центрів походження культурних рослин, які безпосередньо зв’язані з осередками давніх цивілізацій, де рослинництвом почали займатися за 8-7 тис. р. до н.е
Микола ІвановичВавилов

Південноазіатський тропічний центр
(Індія, гори Індокитаю, південний тропічний Китай, та острови Південно-Східної Азії) дав понад 100 видів культурних рослин. У цьому великому центрі можна виділити три осередки, що значно відрізняються за складом характерних для рослин:
1. Індійський
кулястозерна пшениця
окремі сорти сорго
Нут (турецький горіх)
баклажан, огірок, манґо, апельсин, мандарин, лимон, багато сортів цукрової тростини
джут
Коноплі
кунжут, перець чорний, горіх стрихніноносний, кориця та ін.
2.Індокитайський
банан
окремі сорти цукрової пальми
Окремі сорти лимона
бавовник азіатський тощо
3.острівний(включаючи Зондські острови, ,Яву, Суматру, Борнео, Філіппінські острови )
бамбук
ямс
пальма арека
дуріан
мангостан
кардамон
евкомія
окремі сорти цукрової пальми, окремі сорти цукрової тростини,горіх мускатний
Н. І. Вавілов прагнув поставити генетику і селекцію на службу народного господарства СРСР. На підставі матеріалів про світові рослинні ресурси (колекція складала близько 250 000 зразків), зібрані великим колективом радянських ботаніків (в т.ч. і ним самим) в багаточисельних експедиціях, він виділяв 7 основних географічних центрів походження культурних рослин.
Кінець


title: Походження культурних рослин

text:
Центри різноманітності й походження культурних рослин   за М.І.Вавіловим
Матеріали до уроків в 11 класі
Історична довідка
У 20-30 роках ХХ ст. під керівництвом М.І.Вавілова були здійснені численні експедиції в різні куточки планети, які встановили центри різноманітності для різних видів культурних рослин.
Були зроблені висновки, що центри                                                    різноманітності культурних рослин                                               є одночасно і районами їхнього                                                 походження.
Він виділив 7 таких центрів.

Історична довідка
Виявлення таких центрів підказало вченим, де потрібно шукати різноманітний вихідний матеріал для селекційної роботи.
Завдяки експедиціям М.І.Вавілова створено унікальну колекцію насіння близько                                                         1600 видів культурних рослин,                                                            яку з успіхом використовують                                                                                і сьогодні у селекційній роботі.
Південноазіатський  тропічний  центр
Тропічна Індія, Індокитай, Південний Китай, острови Південно-Східної Азії.

Південноазіатський  тропічний  центр
Даний центр є батьківщиною:
рису;
огірків;
бананів;
цукрової тростини;
деяких цитрусових;
інших плодових та овочевих культур.
Східноазіатський  центр
Центральний і Східний Китай, Японія, Корея, Тайвань.

Східноазіатський  центр
Даний центр є батьківщиною:
яблуні, груші;
сливи, шовковиці;
гречки, проса;
редьки;
сої;
деяких цитрусових.

Південно-Західноазіатський  центр
Мала і Середня Азія, Кавказ, Афганістан, Іран, Південно-Західна Індія.

Південно-Західноазіатський  центр
Даний центр є батьківщиною:
пшениці, жита, ячменю, вівса;
гороху, сочевиці;
цибулі, моркви;
бавовнику, льону;
винограду, абрикосу;
мигдалю, волоського горіха.

Середземноморський  центр
Країни, розташовані по узбережжю Середземного моря.

Середземноморський  центр
Даний центр є батьківщиною:
цукрового буряка;
капусти;
конюшини;
люпину;
маслин.

Абіссінський  центр
Абіссінське нагір’я, частина Аравійського півострова.

Абіссінський  центр
Даний центр є батьківщиною:
твердої пшениці;
особливої форми ячменю;
зернового сорго;
одного виду бананів.

Центральноамериканський  центр
Південна Мексика і острови Карибського моря.

Центральноамериканський  центр
Даний центр є батьківщиною:
кукурудзи;
квасолі;
гарбуза;
тютюну;
какао;
червоного перцю;
довговолокнистого бавовнику.

Південноамериканський  центр
Частина Анд уздовж узбережжя Південної Америки. Тому його називають ще Андійський.

Південноамериканський  центр
Даний центр є батьківщиною:
картоплі;
помідорів;
арахісу;
ананасу;
хінного дерева.

Висновок
Землеробство на Україні розвивається понад п’ять тисячоліть. Майже всі культурні рослини, які вирощують у нас, походять з інших країн. Але завдяки селекційній роботі вчених, багато сортів культурних рослин створено саме в нашій країні.
Шляхи експедицій М.І.Вавілова


title: "Віруси"

text:
Презентація
на тему:
“Неклітинні форми життя”
Віруси — неклітинні форми живих організмів, які      складаються з нуклеїнової кислоти і білкової оболонки, зрідка включаючи інші компоненти. Вони вражають всі групи живих організмів, так як живуть в клітинах рослин, тварин, людини і,      				    навіть, бактерій (бактеріофаги). 			    Відкриті організми Д.Івановський 			    назвав «фильтрующимися 				    вирусами». Цю назву     					    використовували у наукових 				    колах декілька років, доки у 1899 			    голландський вчений Мартин 			    	    Бейеринк не використав поняття 			   «віруси», що в перекладі з латині 			    (vira) означає «отрута».

Віруси мають настільки просту будову, що інколи їх взагалі не вважають живими організмами.  Кожна вірусна частинка складається з невеликої кількості генетичного матеріалу (ДНК або РНК), заключеного в білкову оболонку (капсид). В складі ряду вірусів присутні вуглеводи та ліпіди. На відміну від усіх інших живих організмів віруси не мають клітинної будови. Повністю сформована інфекційна частинка називається віріоном.

Класифікація вірусів
Вірус грипу (збільшення в 30 000 раз).
Вірус СНІДу – чуми XX ст.
Віруси
жовтої лихорадки
натуральної віспи
Характеристика вірусів
Хімічний склад представлений тільки органічними речовинами, а такі важливі неорганічні компоненти, як вода та мінеральні солі, відсутні.

Віруси не виробляють енергії, не вживають їжі.

Віруси не растуть і не мають обміну речовин.

Порівняльні розміри вірусів
Різноманітність вірусівпід мікроскопом

   Вірус папіломи		Вірус сказу		     Вірус гепатиту
  Вірус в слині 				Пташиний грип
Вірус СНІДу
Механізми проникнення вірусу
Проникнення вірусу в клітину хазяїна починається із взаємодії вірусної частинки з поверхнею клітини, на якій є особливі рецепторні ділянки. Оболонка вірусу має відповідні прикріплені білки, що “впізнають” ці ділянки.
Усередину клітини вірус проникає такими шляхами:
    вірусні оболонки зливаються з клітинною       мембраною (наприклад, вірус грипу);
    шляхом піноцитозу;
    через пошкоджені ділянки клітинної стінки.

Проникнення вірусів
Способи передачі вірусних захворювань
Крапельная інфекція – найпоширеніший спосіб поширення респіраторних захворювань. При кашлі або чханні у повітря викидаються  мільйони дрібних крапельок рідини. Ці краплі разом з вірусами, що в них знаходяться, можуть вдихнути здорові люди, особливо в тих місцях, де велика їх кількість, або в погано провітрених приміщеннях.
Контактна передача. В результаті такого контакту з хворими людьми чи тваринами передаються лише деякі хвороби. До них належать венеричні хвороби, які передаються статевим шляхом та СНІД. А також належать звичайні бородавки та простий герпес - "лихорадка" на губах.
Під час переливання крові, хірургічних або стоматологічних операціях.
Переносник – це який-завгодно живий організм, що здатний розносити інфекцію. Він отримує інфекційний початок від організму, що називають резервуаром або носієм.
Переносники інфекції
Інфекційні захворювання людини
Захисні механізми, здатні протистояти вірусним інфекціям такі:
у відповідь на проникнення вірусів, в організмі людини і тварин виробляються антитіла білкової природи – імуноглобуліни. Вони блокують прикріпні білки вірусу і ті не здатні зв’язуватись з клітинною мембраною;
у відповідь на проникнення вірусу в клітину, можуть вироблятися захисні білки – інтерферони, що пригнічують розмноження вірусів;
клітинний імунітет – здатність певних видів лейкоцитів розпізнавати інфіковані вірусами клітини і знищувати їх;
організм, що переніс певну вірусну інфекцію, зберігає несприйнятність  до  її збудника.

Віруси здатні:
 Відтворювати собі подібних (размножуватися).
Мають спадковість та мінливість, тому що наявний генетичний матеріал.
Вірусів відносять до живих організмів, так як вони мають ряд властивостей живого організму.

Віруси завжди є паразитами і тому викликають у своїх господарів певні симптоми того чи іншого захворювання. Багато вірусів можуть тривалий час знаходитися в організмі в латентному (не проявляючи себе) стані, а при порушенні нормальних умов життя  вони активізуються, викликаючи клінічні форми хвороби.

Вірусні хвороби людейПапіломи
Вірусні хвороби людей
Аденовірусна інфекція		Бородавка			Кір
Гепатит				Свинка
Вірусні хвороби людей
Після укусу комара	   Вірусні висипи
Подіомієліт
		Герпес
КІНЕЦЬ
Виконалаучениця 10-го А класуЯкимів Анжеліка


title: Плоди. Версія 1

text:
Порівняльна характеристика плодів

Плоди та насіння
Чим відрізняються сухі та соковиті плоди?

Плоди та насіння
Яке ж значення плодів?

Плоди та насіння
Чим відрізняються зображені плоди?
Плоди та насіння
Чим відрізняються зображені плоди?

Плоди та насіння

Знайти зайвий плід

Плоди та насіння
Які плоди зображені?
Порівняти їх.

Визнач тип плоду.

Помідор

Які це плоди?
Порівняйте їх


ПОНЯТТЯ ПРО СЕРЕДОВИЩЕ ІСНУВАННЯ


title: Соцмедицина

text:
0
1
2
2.1
2.2
1.1
1.2
2.1.1
2.1.2
1.3
1.2.1
1.2.2
1.1.1
10-15
30-35
50-60


title: "Різноманітність земноводних"

text:
Різноманітність
земноводних
Підготувала
Учениця 8-В класу
Кошина Анна
  Клас земноводні або амфібії - стародавні хребетні тварини, які з'явилися задовго до появи плазунів. При вивченні викопних решток тварин, вченими було припущено, що земноводні походять від кистеперих риб. Перші земноводні стали пристосовуватися до суші, і на відміну від кистеперих риб, вони втратили зябра і стали дихати за допомогою легенів, також замість плавців у них з'явилися п'ятипалі кінцівки. Зародження перших земноводних відбувалося під час девонського періоду і вже в кам'яновугільному періоді, земноводні поширилися по всій земній кулі і відрізнялися один від одного своєю різноманітністю.
  До класу земноводні відноситься близько 4000 тисяч видів хребетних тварин, серед яких виділяються 3 великих ряди:

  Безногі земноводні - включає в себе близько 170 видів тварин, з них 33 роду і 4 сімейства червяг. Тіло їх має циліндричну форму червоподібні, що складається з безлічі кілець. Кінцівки втратилися, у зв'язку з риючих способом життя.

  Хвостаті земноводні - налічується близько 340 видів. Тіло хвостатих тварин має витягнуте будова, поступово переходить у хвіст. Основна частина цього загону повзає або плаває, при цьому рух тіла змієподібної.

  Безхвості земноводні - налічується близько 2900 видів, з них 19 родин і 297 родів. Мають укороченим тілом і довгими задніми кінцівками, в результаті більшість представників пересувається за допомогою стрибків.
Загальна інформація
Ряд Безногі
  Безногі земноводні — ряд хребетних тварин класу земноводних. Безногі є найменшим рядом земноводних, які мають лише близько 170 видів. Відомі з раннього юрського періоду.
  Морфологія
  У безногих земноводних немає кінцівок, а хвіст сильно редукований. Клоака знаходиться на задньому кінці тіла, що зовні часто нагадує передній. Дрібних безногих земноводних (розміром до 10 см) можна легко сплутати з дощовим черв'яком у той час як великі види (розміром від 1 до 1,5 м) нагадують швидше змій.
  Шкіра безногих земноводних гладенька і часто забарвлена
в матовий темний колір. Деякі види мають кольорові смужки
або плями на боках. Через вапняну луску, що міститься в шкі-
рі, а також через зрощені черепні кістки, безногих земновод-
них раніше відносили до вимерлих панцирних амфібій. Однак сьогодні ці морфологічні особливості вважають вторинними пристосуваннями. На ще-
лепах на піднебінні майже немає зубів.
  Очі безногих земноводних покриті тонким шаром шкіри, че-
рез що вони можуть розрізняти лише світло і темряву. Сприй-
няття навколишнього світу відбувається головним чином за допомогою нюху і двох дотикових органів, розташованих між носом і очима. Вібрації землі також грають роль при орієнтації. Ди-хання здійснюється за допомогою правої легені, ліва легеня, як правило, редукована. Як і в ін-ших земноводних, дихання також частково здійснюється через шкіру і слизові оболонки рота, особливо у єдиного безлегеневого виду.
  Поширення
  Безногі земноводні зустрічаються в тропіках і субтропіках Південно-Східної Азії, Африки і Лат-инської Америки. Як правило, населяють найбільш нижні шари лісової підстилки. Харчуються дрібними тваринами, в основному дощовими черв'яками. Воліють жити у вологих регіонах, час-то поблизу водойм. Існують види безногих земноводних, які повністю пристосувалися до життя у воді. Вони зустрічаються в річках з повільною течією, таких як Амазонка, Оріноко і річкових системах Колумбії. Їх їжею є молюски і мертві риби.
  Через свій прихований спосіб життя безногі земноводні є маловивченою групою амфібій. Зо-ологи виходять з того, що ще не всі
види відомі науці й описані.
  Розмноження
  Запліднення відбувається в тілі сам-
ки. У самця з клоаки висувається ста-
тевий орган. Існують види, що від-
кладають яйця, однак 75% видів без-
ногих земноводних є живородними.
Молоді особини вилуплюються в тілі
матері і перед народженням харчу-
ються в фалопієвих трубах. Яйцекла-
дні види відкладають яйця в підзем-
них норах та інших укритих місцях.
Поширення Безногих (зеленим)
                                                       У деяких видів існує догляд за потомством. Молоді особини
                                                       живуть як у воді, так і на суші. Ночами вони полюють у водой-
                                                       мах, а в денний час зариваються в землю в прибережних ді-
                                                       лянках. Стадія вільноживучих личинок відсутня.
                                                         Харчування
                                                         Поведінка безногих земноводних, пов'язана з харчування, ще
                                                      майже не вивчена. Імовірно в їх їжу входять головним чином
                                                      комахи і безхребетні, які часто зустрічаються в межах їх об-
                                                      ласті поширення. Аналізи вмісту шлунка показали останки тер-
                                                      мітів, але більша частина
                                                      складалася з невизначе-
                                                      ного органічного матері-
алу і залишків рослин. Деякі вчені припускають, що без-
ногі земноводні харчуються детритом, інші ж бачать в цьо-
му ознаку того, що ці тварини харчуються дощовими чер-
в'яками. Безногі земноводні, що живуть в неволі, харчу-
ються дощовими черв'яками дуже охоче. Більш великі ви-
ди, мабуть, харчуються й іншими земноводними, а також
невеликими зміями і ящірками. Види, що живуть у воді,
їдять і невеликих риб. Деякі види живуть у гніздах мурах
і харчуються їхніми личинками.

  Хвостаті земноводні - найдавніша група амфібій, більшість із них є постійними мешканцями води. До хвостатих земноводних належить понад 515 видів з 10 родин та 60 родів. До цього ряду належать тритони, саламандри, протеї та інші.
  Морфологія
  Відрізняються від інших земноводних видовженим тілом та наявністю у тварин, що пройшли метаморфоз, хвоста. Протягом всього життя зберігається хвіст. Ноги короткі, приблизно одна-кової довжини. Розміри коливаються приблизно від 30 мм до майже 2 м. Більшість на передніх кінцівках мають по 4 пальці, на задніх — по 5 або по 4, хоча деякі хвостаті мають рудиментарні кінцівки або не мають їх зовсім. У земноводних цього ряду, як і в риб, органи слуху представ-лені лише внутрішнім вухом.

                                                                Розмноження та розвиток
                                                               Деяким амфібіям властиве зовнішнє запліднення. Іншим
                                                             притаманне внутрішнє запліднення, при якому самці від-
                                                             кладають сперматофори, а самиці захоплюють їх краями
                                                             клоаки. Предки цих хребетних відкладали яйця у воду, і
                                                             тут відбувався розвиток личинок, однак чимало сучасних
                                                             видів характеризуються прямим розвитком, при якому
                                                             яйця розвиваються у вологих місцях (поза водойм) і емб-
                                                             ріони проходять личинкову стадію, не полишаючи яйця.

Ряд Хвостаті
Личинки хвостатих амфібій зовнішністю схожі на дорослих, але, на відміну від них, вони зви-чайно мають зовнішні зябра. Водночас такі ознаки можуть мати й дорослі тварини, що свідчить про специфічну еволюцію цих тварин шляхом педогенезу. Статевозрілі протеї і сирени мають зовнішні зябра, але водночас їм бракує очних повік та справжніх зубів, які звичайно мають до-рослі хвостаті. На відміну від личинок безхвостих скелет личинок хвостатих складається не з хряща, а з кісткової тканини, вони мають зуби (які за своєю будовою відрізняються від зубів дорослих).
  Поширення
  Поширені переважно у північній
пів-кулі, хоча чимало видів живе й у
Центральній та Південній Америці
(зокрема деякі групи безлегеневих
саламандр, родина. У фауні України представлена лише одна родина —
саламандрові.
Поширення Хвостатих (зеленим)
Ряд Безхвості
  Безхвості земноводні — ряд земноводних, що включає най-
більш високоорганізованих амфібій. Ряд налічує 256 родів
та близько 3 500 видів, 16—31 родин. До ряду безхвостих
належать також кушки та джерелянки, які мають отруйні
залози та яскраві плями на черевці.
  Морфологія
  Тварини із сплющеним коротким і широким тілом і непра-
вильно трикутної форми головою, не відокремленою від ту-
луба (шия не виражена). Розміри від 1,5—2 до 32 см. Товсте,
незграбне тіло жаби не має шиї, а широка, плоска, наскіль-
ки загострена спереду голова її безпосередньо переходить
в безхвості тулуб. Гола бородавчаста шкіра жаби багата шкі-
рними залозами. Виділяється ними слиз захищає шкіру від пересихання. Однак нічим не покри-та шкіра погано захищена від випаровування, тому жаби не можуть жити в сухих місцевостях і швидко гинуть від нестачі вологи. Кінцівки добре розвинені, задні ноги довші (скакальні) в 2—3 рази довші за передні, пристосовані до стрибання, є перетинки. На передньому кінці голови жаб і жаб над великим ротом є два отвори - це ніздрі, що є органами нюху. В жаб через ніздрі проникає повітря, яким вони дихають. Найбільш важливий орган почуттів у жаб - це великі опуклі очі. Як ніздрі, так і очі поміщаються в жаб на верхній частині голови. Це дозволяє їм, тримаючись біля самої поверхні води і висунувши назовні лише верхню частину голови, дихати атмосферним повітрям, а також бачити, звідки наближення небезпеки.
                                                                              Розмноження
                                                                              Ранньою весною, як тільки під впливом соняч-
                                                                             ного тепла у водоймі розтане лід, всі жаби,
                                                                             навіть ті, які не живуть постійно у воді (наприк-
                                                                             лад, жаби), прокинувшись від довгої зимової
                                                                             сплячки, направляються до водойм. Починається
                                                                             період розмноження жаб. Якщо в цей час розк-
                                                                             рити жабу, то легко можна побачити, що значна
                                                                             частина порожнини тіла самок заповнена двома
                                                                             великими бульбашками, наповненими яйцями
                                                                             (ікрою). Це - яєчники.
                                                                              У цей же час у задній частині порожнини тіла
                                                                             самців можна легко розрізнити пару білуватих
                                                                             бобовидний тіл - це - насінники, які, так само як
                                                                             і у риб, виділяють живчики. Знайшовши негл-
                                                                             ибокі водойми, добре прогріваються сонцем, жаби починають метати ікру. Самки відкладають на дно водойми або на водні рослини за кілька сотень темних ікринок, а самці поливають їх насіннєвої рідиною, яка містить велику кількість Живчика. Живчики запліднюють ікринки, після чого зовнішня прозора оболонка їх набухає, вони злипаються один з одним у великі драглисті грудки та спливають на поверхню води.
Вже через годину після запліднення ікринки, що представляє собою лише одну клітку, починає ділитися на дві, чотири, вісім, клітин і т. д. В результаті такого поділу в ікринці утворюється багатоклітинний зародок, який розвивається і росте.
  Поширення
 Поширені безхвості земноводні в усіх ландшафтно-географічних зонах, крім полярних областей (трав'яна жаба
заходить і за Полярне ко-
ло) та безводних пус-
тель. Найбільше безхвос-
тих земноводних у Тро-
пічній Америці. В Україні
трапляються 12 видів.
Поширення Безхвостих (чорним)
Дякую за увагу!
Джерела
 uk.wikipedia.org
 cytoplazma.ru
 bankreferatov.com.ua


Поняття про Клас Комахи


Поняття про клас Членистоногі


title: Вовчок звичайний

text:
Вовчок звичайний, або капустянка, медведка

Капустянка, або вовчок - велика чотирикрила комаха з міцними щелепами і короткими передніми копальними кінцівками, з сильними зубцями. Задні гомілки мають 3 – 4 шпички на внутрішньому боці.
Живе і розмножується в грунті.
Пошкоджує молоді корені плодових, ягідних і овочевих культур.
 Довжина тіла 35-50 мм, товщина - 12-15 мм.
Забарвлення зверху бурого, знизу бурувато-жовтого кольору з шовковистим полиском.
Вовчок, капустянка, медведка
Надкрила короткі, сягають половини довжини черевця, шкірясті, із сіткою товстих жилок.
Крила розвинені, прозорі, з густою сіткою жилок, у спокійному стані складені у вигляді джгутиків, які виступають за кінець черевця.
На кінці черевця наявні довгі опушені церки.
Крила капустянки
Капустянка - поліфаг. Пошкоджує:
злаки — рис, пшеницю, жито, ячмінь, кукурудзу, овес та ін.;
бобові — горох, вику, сочевицю, квасолю;
городні культури - буряки, картоплю, моркву, капусту, кавуни, дині, огірки, гарбузи, цибулю, редиску, баклажани, томати, перець, земляний горіх, соняшник, льон, тютюн, суниці;
у розсадниках і молодих садах — яблуню, грушу, сливу, вишню, черешню, абрикос, персик; дуб, бук, тополю, вербу, сосну, ялину та багато інших рослин.
Живиться також багатьма ґрунтовими безхребетними, в тому числі шкідливими комахами, дощовими черв’яками.
Капустянка - шкідник
Самці часто сюрчать, іноді "співають" і самки.
Співають самці перед розмноженням, щоб привернути самок того ж виду. Зазвичай це відбувається в нічний час.
Перед підготовкою до «покликання» самець збільшує вхід у свою нору. Парування відбувається в норі самця, після чого його нора часто узурпує самку.
Природні вороги — птахи (одуди) i гризуни (кроти).
“Голос” капустянки
Яйця самка відкладає в спеціальне гніздо, на глибині 10-30 см, кількість яких понад 300 штук.
Яйце діаметром 3 – 3,5 мм, за розміром і формою нагадує просяне зерно, темне, з легким коричневим нальотом і зеленкуватим полиском, їхній колір від сірого до коричневого.
Число яєць у кладці варіюється залежно від виду, і змінюється в залежності від фізіологічного стану окремих особин.
Відкладання яєць
Яйця збільшуються в розмірах за рахунок поглинання води, і врешті досягають довжини близько 3,9 мм і ширини 2,8 мм.
Тривалість розвитку яйця становить від 10 до 40 днів. Зазвичай, після того, як яйця були закладені в камеру, вхід в камеру закривається і самка більше до нього не повертається. Проте, є види, які можуть повернутися до камери багато разів, і піклуватися про яйця.
Розвиток яєць капустянки
Через 10-20 днів, залежно від температури грунту з яєць виходять сірі шестиногі павукоподібні личинки, які живуть у гнізді 20-30 днів, потім розлазяться, риють окремі нірки і живляться коренями, підземними частинами рослин і насінням.
Личинки перетворюються на дорослих капустянок влітку наступного року.
Личинки капустянки
Личинки капустянки трохи схожі на дорослих особин, хоча вони набагато менші і не мають крил.
Повинно пройти кілька тижнів живлення і росту, перш ніж вони досягнуть розміру дорослої особини. За цей час вони встигають злиняти 6-8 разів.
На заключній фазі линьки з'являються псевдокрила .
Личинки капустянки
В грунті зимує доросла комаха і в окремих нірках личинки третього віку. Зимові ходи прокладає на значній глибині. У дорослих особин вони сягають 50 – 100 см, а у личинок — 20 – 50 см завглибшки.
Із місць зимівлі виходять у різні строки, що пов’язано з погодними умовами.
Вночі вилазять з нірки на поверхню і перебігають на інші ділянки в пошуках їжі.
Часто перелітають на значні відстані, особливо на яскраве світло.
Зимівля капустянки
Пробудившись, вовчок робить ходи під поверхнею грунту, перегризає стебла і коріння рослин, поїдає насіння.
Масовий вихід і початок живлення спостерігається за температури 12–15°С.
Розселившись і виривши підземні ходи, вони активно живляться соковими корінцями, а в другій половині літа вигризають дупла в коренеплодах буряків, моркви, бульбах картоплі та інших рослин.
Особливо небезпечний вовчок у ранньовесняний період, коли живиться молодими рослинами і таким чином знищує сходи.
Пробудження капустянки
У серпні — вересні популяція вовчка складається з личинок 3 – 4 віків і дорослих комах.
Повний цикл розвитку капустянки звичайної у Лісостепу України триває близько двох років, у північній частині — ще більше.

Цикл розвитку капустянки


title: "Теорія старіння"

text:
Теорія старіння
Біологічний процес старіння в усі часи викликав інтерес вчених і простих людей. Людина - єдина з живих істот, усвідомлює свою смертність. А також те, що їй передує старість. Які існують теорії та механізми старіння?
Теломерна теорія старіння грунтується на відкритті американського геронтолога Л. Гейфліка, зробленому в 1961 році. Він виявив, що здатні до поділу клітини шкіри діляться тільки близько 50 разів. Пізніше цей «межа Гейфліка» був пояснений тим, що кінцеві ділянки хромосом при кожному діленні клітини стають коротшими і в якийсь момент повністю втрачають здатність до подальшого поділу.
Нові клітини перестають утворюватися, і настає старіння. Однак «межа Гейфліка» справедливий не для всіх видів клітин - стовбурові і ракові можуть ділитися практично нескінченно, добудовуючи укорочені теломери.
Онтогенетична теорія старіння висунута російським геронтологом В.М. Дільманов, який припустив, що причина старіння в зниженні чутливості гіпоталамуса, до якого надходять регуляторні сигнали від нервової системи і залоз. За припущенням вченого старіння - це побічний ефект реалізації генетичної програми розвитку організму.
Наступну, адаптаційно-регуляторну модель старіння запропонував фізіолог і геронтолог В.В. Фролькіс. Він висунув гіпотезу, що старість генетично запрограмована. А тривалість життя і ймовірність розвитку тих чи інших старечих захворювань визначаються балансом процесу старіння і зворотного процесу, який він назвав «вітаукт» (з латини - збільшення життя).
У 1954 р. американський фізик М. Сциллард висунув гіпотезу, що старіння організму - це помилка. Суть цієї теорії в тому, що з плином життя клітини організму піддаються безлічі впливів, внаслідок чого вони мутують. А мутації викликають старіння.
Теорію апоптозу, самогубства клітин, обгрунтував академік В.П. Скулачов. Він припустив, що закінчує свій життєвий цикл клітина самознищується, щоб її місце зайняла нова і здорова. А процес старіння відбувається через те, що нових клітин народжується менше, ніж гине старих


Виробництво коренебульбоплодів


title: Поняття про розмноження рослин

text:
5
Video
3
3
14
14
14
14
14
14


Поняття “невиснажливого природокористування”. Досягнення балансу між основними сферами господарської діяльності


title: Подвійне запліднення у рослин

text:
Презентація з біології7 класВчитель біології Штанухіна А.А.
ЗАПЛІДНЕННЯ
у квіткових рослин

Мета уроку:
розширити знання учнів про життєві процеси квіткових рослин;
ознайомити із процесом запліднення у квітки;
дати поняття “ подвійне запліднення ”;
розвивати уміння порівнювати біологічні процеси та явища;
виховувати бережливе ставлення до рослинності планети та рідного краю.
Обладнання:
Таблиця “ Запліднення квіткових рослин ”, кошик фруктів та овочів, інноваційні комп’ютерні технології.

Тип уроку:Комбінований.
Методи:
Словесні ( розповідь, бесіда, підготовча, контрольно оцінна ) пояснення з елементами бесіди, наочні ( демонстрація слайдів, фільму ) пошукові ( еврестична бесіда )
Структура, зміст уроку
1. Організаційний момент;
2. Активізація опорних знань учнів ( мозкова атака )

Активізація опорних знань учнів: ( мозкова атака)
Що ми знаємо про квітку?
Які головні частини квітки?
Що приваблює нас у квітках?
Що утворюється на місці квітки, яка відцвіла?
Де у квітці знаходяться           чоловічі клітини, а де           жіночі? Як вони називаються?

1. Пелюстки
2. Тичинки
3. Маточка
4. Чашолистики
5. Квітконіжка
6. Квітколоже
7. Оцвітина

Зробити позначення

1
2
3
7
6
5
4

Чому маточки та тичинки є                          найважливішими                     частинами квітки?
Згадаймо:

Що зображено на малюнках?

1. Суцвіття
2. Тичинки
1
2

Що таке запилення?Процес перенесення пилкових зерен із тичинок на маточку.?

Назвіть способи запилення рослин?

1. Самозапилення2. Перехресне запилення3. Штучне запилення

Що таке перехресне запилення?

Це процес перенесення пилку з пиляка тичинки однієї квітки на приймочку маточку иншої квітки.

   Пилкові зерна,       щоб утриматися на приймочці маточки, мають певні пристосування: вирости, шипики, нерівності, борозни…

Які пристосування мають пилкові зерна для утримання пилку на примочці маточки?

Назвіть ознаки рослин, які запилюються вітром?
1. Квітки безбарвні, малопомітні;2. Без запаху та нектару;3. Пилку багато;4. Примочки маточок довгі, клейкі.

Назвіть рослини що запилюються вітром?

                Дуб                                    Ковила
                                                                                Жито

      Кукурудза              Верба                     Пшениця

    Ліщина           Вільха         Береза

Назвіть ознаки рослин, що запилюються комахами?
1. Квіти великі, яскраві, різнобарвні.2. Квіти запашні з нектарниками.3. Невелика кількість пілку.

Назвіть рослини, що запліднюються комахами?
Лугові рослини.

          Садові росилини.

Медоносні рослини

Що таке самозапилення?
Це перенесення пилку з тичинки на маточку
                                                        в межах однієї квітки.

Назвіть рослини що самозапилюються?
        Арахіс                              Горох                    Картопля

Назвіть ознаки рослини, що запилюються водою?
Квітки утворюють пилок, який не тоне.

   Глечики                  Латаття             Стрілолист

Назвіть типи запилення?
1
2
3
4
1. Самозапилення.
2. Запилення         птахами.
3. Запилення        комахами.
4. Запилення       вітром.

3) Мотивація навчальної діяльності.
“… все мы, все мы в этом мире бренны,Тихо льется с кленов листьев медь.Будь же ты вовек благословенно,Что пришло отцвесть и умереть. »                                                           С. Есенин

Який зв’язок між кошиком з овочами та темою уроку?

4) Пояснення нового матеріалу з         переглядом фільму!

Запліднення у квіткових рослин
Запліднення –
це процес злиття чоловічої та жіночої статевих клітин з утворенням зиготи.
Чоловічі статеві клітини у рослин дуже дрібні і називаються спермії.
Жіночі статеві клітини значно більші і називаються яйцеклітини.
Де в квітці знаходяться спермії,
а де яйцеклітини?
Запліднення у квіткових рослин

Запліднення у квіткових рослин
Спермії знаходяться у пилковому зерні, а яйцеклітина у зародковому мішку насінного зачатка.
Запліднення у квіткових рослин
   Пилок потрапляє на приймочку маточки і проростає, утворюючи пилкову трубку. Пилкова трубка через стовпчик маточки          проникає до зав’язі, де      знаходяться насінні                  зачатки із зародковими        мішками.
Подвійне запліднення

Запліднення у квіткових рослин
Насінний зачаток має покрив, у якому є отвір – пилковхід або мікропіле, що веде до       зародкового мішка.                      Через цей пилковхід               пилкова трубка проникає                  в насінний зачаток.
Що відбувається в насінному зачатку під час запліднення?

Запліднення у квіткових рослин
 Проникнувши через мікропіле до насінного зачатка, пилкова трубка входить в нього і лопається.

Що відбувається в насінному зачатку під час запліднення?
   Спермії зливаються:                           один з яйцеклітиною, а другий з центральною клітиною. Так відбувається подвійне запліднення.
Запліднення у квіткових рослин
Подвійне запліднення

Запліднення у квіткових рослин
Подвійне запліднення
Було відкрите у 1898 р.
С.Г.Навашиним.
Запліднення у квіткових рослин
   З часу потрапляння пилинки на приймочку маточки та здійснення
               подвійного запліднення в
               різних рослин проходить
               від 20-30 хв. до кількох діб,
               а у дуба, берези та
               інших дерев
               до 2-3 місяців.
Скільки часу триває запліднення?

Запліднення у квіткових рослин
У результаті подвійного запліднення утворюється зародок майбутньої рослини і запас поживних речовини- ендосперм.
Результат подвійного запліднення

  Стінки насінного зачатка стають насінною шкіркою,  а стінки зав’язі маточки розростаються, видозмінюються і стають оплоднем.
Результат подвійного запліднення
Запліднення у квіткових рослин

Запліднення у квіткових рослин
Подвійне запліднення має важливе біологічне значення, оскільки створює рослинам ефективне пристосування до умов довкілля.
Значення подвійного запліднення

Запліднення у квіткових рослин
  Таким чином, після запліднення з насінних зачатків формується насіння, а сама квітка перетворюється на плід.
Результат подвійного запліднення

5) Закріплення:
Які клітини забезпечують запліднення у квіткових рослин?
Як спермії потрапляють                  до насінного зачатка?
Чому у квіткових                      рослин запліднення подвійне?- Що спільного у словах плід та запліднення?

6) Домашнє завдання:
§ 21, запитання після параграфу.
Бажаємо успіхів!


"Плазуни"


title: "Наркотики і наркоманія"

text:
Наркотики і наркоманія
Наркоманія - це нездоланний хворобливий потяг до наркотичних речовин.
Наркотики - це благо для людства, саме завдяки їхній дії на центральну нервову систему виникає знеболювання (анестезія), що дозволяє надавати ефективну медичну допомогу при травмах, оперативних втручаннях та при багатьох інших критичних ситуаціях.Проте, на жаль, вони викликають залежність, і людина, яка починає їх вживати, в подальшому не може обійтися без них.
                      Поняття
Причинами, що спонукають спробувати наркотики, можуть стати: цікавість, нудьга, бажання пережити незвичайні відчуття, депресія, почуття гніву або образи. Беззмістовне дозвілля може привести до зустрічі з компаніями наркоманів. Часто захоплення наркотиками починається як спроба тимчасово забути про проблеми, що виникли в житті, позбутися страждань через нещасливе кохання.
          Причини наркоманії
Найбільш схильні до наркоманії підлітки. Знижене почуття самозахисту, «стадний інстинкт», схильність до ризику та прагнення бути «крутим» створюють передумови для прийому першої «дози». Окрім того, для підлітків це ще й спосіб висловити протест навколишньому світу.
             Соціальна проблема
Початком наркологічної «кар'єри» для багатьох підлітків стає безневинна маріхуана. А насправді вона така ж отрута, як й інші наркотики.Причому ніхто не збирається бути наркоманом, думається, ось лишень раз спробую - і все,коли захочу - зможу зупинитися, а потім і думати вже ніколи.
«Ворота», які ведуть до наркоманії, - це вживання алкоголю та паління. На якомусь етапі сигарети, алкоголь та наркотики для підлітків є антидепресантами.
Симптомами наркоманії можуть бути: втрата апетиту та маси тіла, непередбачувані зміни настрою зі спалахами роздратування та агресії, відсутність інтересу до навчання та попередніх захоплень, розрив зі старими друзями, недостойна поведінка (крадіжки, хуліганство), неохайна зовнішність, розв'язність у поведінці, байдужість до міркувань інших людей, нездатність і небажання переборювати труднощі, що виникають у житті, сліди уколів та припікань. Недаремно ж наркомани завжди носять сорочки з довгими рукавами.
                     Симптоми
Передозування та «ломка» - дві головні проблеми наркомана. Під час «ломки» наркоману настільки погано, що він, намагаючись отримати наркотики, здатний нашкодити й собі, й іншим.
 Що ж може чекати людину, яка вживає наркотики?
Це психічні розлади, які іноді тривають роками,    затьмарення розуму та галюцинації, які часто   призводять до смерті.
              Життя наркоманів
 Середня тривалість життя наркомана - 10 років. Часто виникають захворювання шлунково-кишкового тракту з частим блюванням, захворювання серцево-судинної системи, порушення обміну речовин. Передозування наркотиків може викликати смерть, але смерть може наступити і внаслідок попадання блювотних мас в дихальні шляхи. Після ін'єкцій виникають виразки, нариви, фурункули. І, нарешті, через голки можуть передаватися СНІД, вірусний гепатит та інші захворювання.
Не робіть тему наркотиків забороненою у вашій сім'ї, відверто розкажіть дітям про ваше ставлення до наркотиків та наркоманів. Детально розтлумачте їм про шкоду, яку завдають наркотики для організму, та про наслідки захоплення ними.
Завжди знаходьте час, аби поговорити з дітьми про їхні проблеми, проблеми їхніх друзів. Протягом дня виділіть не менше години для спілкування з дитиною. Обговоріть тему, що її хвилює, поставтеся до її переживань серйозно. Цікавтеся, з ким спілкується син або дочка, де проводить час. Не варто лякати своїх дітей жахливими та неправдоподібними історіями про наркоманів.
Будьте дуже уважними до дитини, якщо вона заявить, що пристрастилася до наркотиків, і попрохає у вас поради. Не відштовхуйте її, не обурюйтесь, а спробуйте переконати її у необхідності звернутися по допомогу до нарколога.
Часто батьки намагаються самі справитися з бідою. Починають активно «виховувати» дітей: заставляють їх вчитися, забороняють відвідувати компанії ровесників і тим самим тільки заганяють хворобу сина або дочки углиб, оскільки пізно звертаються по допомогу до психологів чи психіатрів.
Лікування наркоманії - дуже складна справа і багато залежить від бажання пацієнта позбутися згубної звички.

                   Профілактика
                       До та після
Виконала студентка гр. ПР – 13 1/9
    Агафонова Валерія


Тема уроку:
Внутрішнє середовище організму. Поняття про гомеостаз. Кров, її склад та функції. Лімфа.

1. Чим відрізняється хімічний склад клітин від хімічного складу навколишнього середовища?
2. Чому організм повинен підтримувати постійність свого складу?

Гомеостаз — _______________________________?.
Основні складові внутрішнього середовища організму:
1)
2)
3)

Лабораторна робота № 1 Мікроскопічна будова крові людини
МЕТА: навчитися виявляти взаємозв’язок будови та функцій формених елементів крові, зокрема еритроцитів.
ОБЛАДНАННЯ ТА МАТЕРІАЛИ: мікроскоп, мікропрепарати крові людини та жаби.
ХІД РОБОТИ
1. Порівняння еристроцитів людини та жаби,зафіксованих у таблиці.

Зробіть висновок: як залежить ефективність перенесення кисню від будови еритроцитів?
Д/з:
Параграф : №17,18,19
Стр. 85 кросворд


Різноманітність тварин та їх місце в природі


Поняття про популяцію