title: "Генетичні основи селекції організмів"

text:
Генетичні основи селекції організмів. Методи селекції
Даниленко Альона 11-А
     Найважливішою галуззю практичного застосування генетичних досліджень є селекція (від лат. селектіо — вибір, добір) — наука про теоретичні основи і методи створення нових і поліпшення існуючих сортів рослин, порід тварин і штамів мікроорганізмів.
Селекція
*Штам (від нім. штам, — стовбур, родина) — це чиста культура мікроорганізмів (тобто нащадки однієї клітини).*
Завдання сучасної селекції
      Завданням сучасної селекції є підвищення продуктивності існуючих, а також створення нових, продуктивніших сортів культурних рослин, порід свійських тварин і штамів корисних мікроорганізмів, пристосованих до умов сучасного сільського господарства і промисловості. Селекція бере безпосередню участь у розв'язанні основного завдання сільського господарства — забезпечення найповнішого виробництва харчових продуктів за найменших витрат.
      Визначаючи завдання селекції, М.І. Вавилов наголошував на необхідності вивчення і врахування різноманітності вихідного матеріалу, ролі середовища життя у формуванні фенотипу, закономірностей успадкування під час гібридизації організмів і визначення форм штучного добору.

Основні методи селекції
штучний добір
гібридизація
Теорія штучного добору
   Теорію штучного добору створив видатний англійський учений Ч. Дарвін.
   Основні положення своєї теорії він виклав у праці «Походження видів шляхом природного добору, або збереження обраних порід у боротьбі за життя» і розвинув у праці «Зміни свійських тварин і культурних рослин під впливом одомашнення».
    На думку Ч. Дарвіна, формування порід і сортів почалося з приручення людиною диких видів тварин і вирощування диких видів рослин. Адже в основі значного різноманіття порід і сортів лежить лише невелика кількість видів диких предків. Тож порода тварин або сорт рослин не є самостійним видом, а лише групою особин певного виду (штучна популяція), яка відрізняється від інших подібних сукупностей певними спадковими ознаками.

Штучний добір — це вибір людиною господарсько найцінніших тварин, рослин, мікроорганізмів для одержання від них нащадків з бажаними станами ознак. Він є найважливішим елементом будь-якої селекційної роботи, необхідним не лише для збереження досягнутих результатів, а й для їхнього подальшого вдосконалення.

Штучний добір
Несвідомий
Плановий (методичний)
Індивідуальний
Масовий
    Ознаки або стани організмів, які відбирає людина, не завжди виявляються корисними для самих організмів: створені породи чи сорти часто вже не здатні до самостійного існування в природі й потребують постійної турботи з боку людини. Наприклад, важко собі уявити, як можуть врятуватися від хижаків представники м'ясних порід великої рогатої худоби з масивним тілом і короткими ногами або півень з дуже довгим хвостом.
    У процесі штучного добору модифікаційна мінливість організмів зростає, а їхня загальна життєздатність знижується. На породу або сорт, створені людиною, одночасно діє і весь комплекс факторів навколишнього середовища (кліматичні умови, вплив інших організмів тощо). Тому людина повинна створювати умови, найсприятливіші для розвитку тих чи інших ознак та їхніх станів.
Масовий та індивідуальний штучні добори
    Застосовують масову або індивідуальну форми штучного добору. За масового добору з вихідного матеріалу відбирають особин із особливостями фенотипу, які цікавлять селекціонерів. Хоча масовий добір простий у застосуванні та дає непогані результати, проте він має і ряд недоліків. Групи особин, подібних за фенотипом, можуть виявитися генотипно різнорідними (наприклад, гомозиготними за домінантними алелями або гетерозиготними). Це обов'язково впливатиме на ефективність добору.
    Кращі результати дає індивідуальний добір, коли для подальшого розмноження залишають плідників, обраних на підставі вивчення їхнього фенотипу і генотипу. Інформацію про генотип цих організмів можна одержати, вивчаючи їхні родоводи, за допомогою аналізуючих схрещувань та інших методів.
    Ефективність селекції залежить не лише від форми штучного добору, але й від правильного вибору батьківських пар плідників і застосування тієї чи іншої системи схрещування організмів — гібридизації. Гібридизація — це процес одержання нащадків унаслідок поєднання генетичного матеріалу різних клітин або організмів. Гібриди утворюються в результаті статевого розмноження або поєднання нестатевих клітин.
Гібриди рослинЖовтий кавун
    Енергетична цінність: 38 ккал. Корисні елементи: вітаміни А, С. За виглядом - це звичайний смугастий кавун, тільки всередині він яскраво-жовтий. Але на додачу до незвичного забарвлення цей кавун містить зовсім небагато, у порівнянні зі звичайним, кісточок. Такий кавун з'явився на світ в результаті схрещування дикого кавуна, який якраз жовтого кольору, із звичайним. І тепер круглі жовті кавуни вирощують влітку в Іспанії, а овальні - взимку в Таїланді. Такий кавун соковитий, правда, не такий солодкий, як червоний.
Фіолетова картопля
     Енергетична цінність: 72 ккал. Корисні елементи: вітаміни групи В, вітамін С, калій, магній, залізо і цинк. Така картопля з’явилася завдяки ученим з Colorado State University, які довго працювали над картоплею з андського високогір'я, поки не отримали фіолетовий колір. Цим насиченим кольором картопля зобов'язана високому вмісту антоціанів, які володіють антиоксидантними властивостями, що зберігаються і після приготування. За смаком фіолетова картопля не відрізняється від звичайної.
Капуста романеско
    Енергетична цінність: 25 ккал. Корисні елементи: каротин, мінеральні солі, вітамін С, цинк. Овоч, що виглядає як прибулець, є близьким родичем кольорової капусти та брокколі, тільки його суцвіття не округлої форми, а конусоподібної і розташовуються на качані по спіралі. У романеско багато корисних речовин і мало клітковини, за рахунок чого вона легко засвоюється.
Неші
    Енергетична цінність: 46 ккал. Корисні елементи: антиоксиданти, кальцій, фосфор, клітковина. Неші - це гібрид яблука і груші, культивований багато століть тому в Азії. Ще його називають азіатською, пісочною, водяною або японською грушею. Кругле яблуко на смак виявляється соковитою, хрумкою грушею. Колір фрукта - від блідо-зеленого до помаранчевого. Яблокогруша має перевагу перед звичайною грушею: воно твердіше, тому краще переносить транспортування і зберігання. Існує близько 10 особливо популярних комерційних сортів неші, які вирощують у США, Австралії, Нової Зеландії, Чилі, Франції та на Кіпрі.
Юзу
     Енергетична цінність: 30 ккал. Корисні елементи: вітамін С. Юзу, або японський лимон, - гібрид мандарина і ічангскої папеди (декоративний цитрус). Жовтого або зеленого кольору фрукт з горбистою шкіркою розміром з мандарин має яскравий аромат і кислий смак. Юзу застосовується в більшості випадків для аромату - цитрусовий, з нотами хвої і квітковими відтінками.
Гібриди тваринКіт саванна
Це нова порода, яка вийшла у результаті схрещування африканського кота Сервала і звичайного кота. Порода з’явилася у 2001 році. Варто відзначити, що ця порода кішок найбільш соціальна і доброзичлива, чого ніяк не можна було б подумати, враховуючи "дику половину" саванних котів. Їх дружелюбність близька до собачої, і не дивлячись на розмір, кіт безпечний, і може жити в будинку або квартирі. Колірна гамма породи досить сильно розрізняється, але одне залишається незмінним – плями.
лігр
    Лігр — гібрид між левом-самцем і тигром-самкою, що виглядає як гігантський лев із розмитими смугами.
    Лігри взагалі схильні до гігантизму. Це найбільші кішки у світі: 3 м в довжину, вагою до 410 кг. Самці-лігри мають коротку гриву, але на відміну від левів, можуть і люблять плавати. Також самиці лігрів (лігриці) можуть давати потомство, що незвично для гібридів. Зовнішнім виглядом і розміром схожий на вимерлого в плейстоцені печерного лева.

мул
    Мул (тварина) — міжвидовий гібрид від схрещення коня та віслюка, одержаний від самиці коня та самця віслюка.
    За зовнішніми ознаками мул являє щось середнє між конем та віслюком; за величиною майже дорівнює коню і схожий на нього будовою тулуба, але відрізняється формою голови, стегон і копит, довжиною вух і коротким волоссям біля кореня хвоста; за кольором шерсті схожий на матір; за голосом — на віслюка. Переваги їх полягають у великій витривалості, силі, правильній ході.

Зеброїд
    Зеброїд - гібрид зебри,коня, поні та віслюка. Як правило , для отримання цих гібридів використовують самців зебри і самок інших кінських тварин.
    Зараз у світі офіційно 4 зеброїда , один - в Россіі. Зеброїди зазвичай формою більше схожі на матір і мають батьківські смужки на ногах або частково на шиї і тулубі. Якщо мати чалої , чубарої або рябої масті, в більшості випадків ця масть передається потомству. Для гібридів зебри з віслюком характерний ремінь на спині та на череві ,« хрест» на плечах. Вони мають переваги перед кіньми і віслюками , оскільки стійкі до укусу мухи цеце і більше піддаються дресируванню , ніж зебри.
Гібридний фазан
   Надзвичайно яскравий гібридний фазан – це птах-гібрид золотого і діамантового фазана. Надзвичайне пір’я – особливість лише гібридного птаха.
собакововк
    Собаки і вовки схрещуються вільно. Але вовк – тварина полохлива, вона має особливу поведінку й розвинутий інстинкт мисливця. Вовк сильніший за собаку, тож результат схрещування досить непередбачуваний. Ніколи не можна точно сказати, як гібрид поведеться в тій чи іншій ситуації: як собака чи як вовк. Спілкування з собакововком можливе лише за умови спеціальної дресировки.
    Гібридизація можлива як у межах одного виду (внутрішньовидова), так і між особинами різних видів і навіть родів (міжвидова, або віддалена). У свою чергу, внутрішньовидове схрещування буває спорідненим і неспорідненим.
    Споріднене схрещування (інбридинг) — це гібридизація організмів, які мають безпосередніх спільних предків. Залежно від ступеня генетичної спорідненості таке схрещування може бути більш або менш тісним. Найтісніші форми спорідненого схрещування спостерігають серед самозапильних рослин і гермафродитних тварин, яким притаманне самозапліднення.
    Унаслідок спорідненого схрещування з кожним наступним поколінням гібридів підвищується їхня гомозиготність. Це пояснюється тим, що чим більша генетична подібність батьківських форм, тим вища ймовірність поєднання в генотипі нащадків одних і тих самих алелей різних генів. У самозапильних рослин уже в 10-му поколінні спостерігають майже повну гомозиготність (до 99,9%), а при схрещуванні братів із сестрами або батьків з нащадками такий самий результат може бути досягнений після 20-го покоління. Проте 100%-ної гомозиготності за всіма генами досягти не вдається, оскільки вона порушується мутаціями, що виникають.Споріднене схрещування може призводити до негативних наслідків: ослаблення або навіть виродження нащадків.

Негативні наслідки пояснюються підвищенням ймовірності переходу в гомозиготний стан рецесивних летальних або сублетальних алелей, які можуть проявитися у фенотипі. Таким чином, тісне споріднене схрещування часто призводить до появи нащадків з різними спадковими вадами.
Наслідки спорідненого схрещування відомі людині з давніх-давен. Наприклад, приблизно 20% людей-альбіносів є нащадками від споріднених шлюбів. Загалом у людини відомо кілька рецесивних летальних алелей, здатних у гомозиготному стані спричинити смерть. Тому шлюби між близькими родичами у багатьох народів вважалися небажаними або взагалі заборонялися релігією чи законами.
У селекції споріднене схрещування застосовують для одержання чистих ліній. Воно дає можливість перевести в гомозиготний стан алелі, які визначають цінні для селекціонерів стани ознак.

Неспоріднене схрещування
Неспоріднене схрещування (аутбридинг) — це гібридизація організмів, які не мають тісних споріднених зв'язків, тобто представників різних ліній, сортів чи порід одного виду. Неспорідненими вважають особин, у яких не було спільних предків щонайменше протягом останніх шести поколінь. Неспоріднене схрещування застосовують для поєднання в генотипі нащадків генів, які зумовлюють цінні якості, властиві представникам різних ліній, порід або сортів. За своїми генетичними наслідками неспоріднене схрещування прямо протилежне спорідненому. При неспорідненому схрещуванні з кожним наступним поколінням зростає гетерозиготність нащадків. Адже зі зменшенням ступеня спорідненості організмів зростає ймовірність наявності в них різних алелей певних генів.
    У нащадків від неспорідненого схрещування часто спостерігають явище гетерозису, або гібридної сили.
Гетерозис (від грец. гетероіозіс — зміна, перевтілення) — явище, за якого перше покоління гібридів, одержаних від неспорідненого схрещування має підвищену життєздатність і продуктивність порівняно з вихідними батьківськими формами. У гетерозисних форм сублетальні та летальні рецесивні алелі переходять у гетерозиготний стан, завдяки чому їхній несприятливий вплив не проявляється у фенотипі. До того ж, у генотипі гібридних особин можуть поєднуватися сприятливі домінантні алелі обох батьків. Це, у свою чергу, може зумовлювати взаємодію домінантних алелей неалельних генів. Найчіткіше гетерозис проявляється в першому поколінні гібридів.
Безпліддя міжвидових гібридів
    Селекціонери часто стикаються з проблемою безпліддя міжвидових гібридів, гамети яких зазвичай не дозрівають. Навіть за умови однакової кількості хромосом у каріотипах батьківських форм, їхні хромосоми можуть відрізнятися за розмірами й особливостями будови і тому нездатні кон'югувати в процесі мейозу. Особливо ускладнюється хід мейозу за умови різної кількості хромосом у каріотипі батьківських форм.
   Вперше методику подолання безпліддя міжвидових гібридів у рослин розробив 1924 року Георгій Дмитрович Карпеченко на прикладі гібрида капусти і редьки. Цей гібрид за своїм фенотипом займав проміжне положення між відповідними фенотипами батьківських форм. Хоча капуста і редька — представники різних родів родини Капустяні, кількість хромосом у них однакова (2п=18). Незважаючи на це, створений Г.Д. Карпеченком гібрид виявився безплідним, оскільки в ході мейозу «капустяні» і «редькові» хромосоми між собою не кон'югували. Тоді вчений подвоїв кількість хромосом гібрида (4п=36). У ядрах нестатевих клітин гібридів було тепер по два повних набори хромосом батьківських видів. Унаслідок цього процес мейозу в такої поліплоїдної форми відбувався нормально: «капустяні» хромосоми кожної пари кон'югували з «капустяними», а «редькові» — з «редьковими». У кожну з гамет завжди потрапляло по одному гаплоїдному набору хромосом як редьки, так і капусти.
   Якщо в селекції рослин безпліддя міжвидових гібридів ще можна подолати, то в селекції тварин розв'язати цю проблему значно складніше. Лише в окремих випадках у міжвидових гібридів тварин особини однієї чи обох статей виявляються плідними. Так, у гібрида яка(свійська тварина високогірських районів Центральної Азії) і великої рогатої худоби самці безплідні, а самки плідні. Мули взагалі нездатні до розмноження.
Як


Фізіологічна та окулярна оптика. Обладнання та інструменти для стоматології


title: Цікаві факти про троянди

text:
Теофраст про троянди.
Чайно-гібридні троянди.
Троянди флорибунда.
Плетисті троянди.
Шраби.
Англійські троянди.
Канадські троянди.
Троянди грандіфлора.
Міні-троянди.
Паркові троянди.
Ґрунтопокривні троянди.
Троянда – прийнята в декоративному квітникарстві назва культурних форм рослин родини розових.
Першим наукову характеристику трояндам дав давньогрецький природодослідник, філософ і ботанік Теофраст. Він досить докладно описав дикі та садові троянди, обґрунтував прийоми їх обробітку і розмноження. Вирощувати троянди в  			захищеному ґрунті першими 				почали римляни.
При розкопках єгипетської гробниці      II століття н. е. в Хаварі знайдений вінок із сушених троянд, які були визначені як Rosa.
Існує віршована загадка про троянду, складена понад 1000 років тому.
Від природи у трояндах відсутній ген, 		що виробляє синій пігмент.
Чайно-гібридні троянди - саме ті квіти, які асоціюються зі словом «троянда» – вишуканої форми, з високою серединкою і відігнутими крайніми пелюстками.
З'явившись в результаті випадкового схрещування в 1867 р., чайно-гібридна троянда спочатку не викликала жодного інтересу. Лише в XX ст., коли було отримано багато сортів цього типу, вона 	здобула популярність і титул королеви 			троянд.
Чайна троянда отримала свою назву не за колір, а за аромат, який нагадує запах свіжо завареного чаю.
Тепер чайно-гібридній троянді немає рівних за популярністю – в світі виведено 10 тисяч сортів! Правда, широке поширення одержали лише 		200, проте і це немало.
Чайно-гібридні троянди відрізняються витонченою будовою квіток і винятковим багатством їх забарвлення. Вони бувають білі, жовті, рожеві, бузкові, оранжеві, червоні, з безліччю перехідних тонів, а також двоколірні чи такими, що змінюють своє 	забарвлення у міру цвітіння.
Сорти різняться за багатьма ознаками: за висотою кущів – від 50 до 90 см, формою - від розкидистої до вузькопіра-мідальної. Квітки махрові і налічують від 20 до 128 пелюсток, діаметром 8-15 см. На квітконосі нерідко буває по 5-7 квіток, а його довжина коливається від 20 до 80 см.
Квітки володіють ароматом.
В помірній кліматичній смузі чайно-гібридні троянди зацвітають близько 20 червня і цвітуть до пізньої осені. Вони незимостійкі, і обмерзають вже при температурі -8 або -10 °С, але якщо їх вкрити, зимують непогано.
Нині вони займають провідне положення серед інших сортів троянд і широко 			використовуються в декоративних 	насадженнях і оранжерейній культурі.
У старих сортів чайно-гібридних троянд на кожному стеблі утворювався тільки одна квітка, але в результаті складної гібридизації багато нових сортів цвітуть суцвіттями, і їх вже не можна віднести саме до чайно-гібридних. Тому з'явилася назва крупноквіткові троянди (або грандіфлора).
В останні роки стали з'являтися 	густомахрові сорти великоквіткових 			троянд, вони дуже гарні.
Троянди флорибунда отримали свою назву від слова "рясно". У цю групу входять сорти з великими суцвіттями, практично безперервного цвітіння, за розмірами і формою квітки нагадують чайно-гібридні. Від поліантових вони успадкували хорошу стійкість до хвороб 		і високу зимостійкість.
Вони поступаються чайно-гібридним за елегантністю, але перевершують тривалістю цвітіння, яке є майже безперервним протягом літа і осені, за ними легше доглядати.
Нещодавно з групи флорибунда виділили ще дві групи кущових троянд з суцвіттями: грандіфлора, куди увійшли великі сорти, і патіо - ті, які дещо дрібніші. Існують і зовсім дрібні багатоквіткові троянди - поліантові. Свого часу троянди флорибунда були отримані від 				схрещування поліантових троянд з       			чайно-гібридними.
Наприкінці 70-х рр. минулого століття, після введення в деяких державах національних класифікацій, троянди флорибунда в одних країнах зберегли свою назву, а в інших – стали називатися "кущові троянди з суцвіттями", "гібридно-поліантові" і 		навіть "клумбові троянди".
Троянди флорибунда мають величезну різноманітність забарвлень. За яскравістю вони іноді перевершують чайно-гібридні. Їхні квіти можуть бути прості, напівмахрові і сильномахрові, за формою – від плоских чашовидних до келихоподібних. За розмірами (4-8 см) вони зазвичай менші, ніж у чайно-	гібридних, а головне, зібрані в 					суцвіття різної величини.
Цвітуть троянди флорибунда дуже рясно і триваліше, ніж чайно-гібридні. У більшості відрізняються гарною зимостійкістю і стійкістю до хвороб. В озелененні їм безсумнівно, належить перше місце.
Запах, який був відсутній у перших сортів 	цього типу, зараз став важливою 			властивістю групи.
Численні сорти плетистих троянд можна розділити на два типи:
- троянди Rambler з тонкими повзучими або спадаючими стеблами, які вимагають опори. Дрібні квіти, зібрані у великі суцвіття, з'являються тільки на торішніх пагонах. Цвітуть вони лише один раз – у липні, але довго і рясно;
- троянди Climber – результат схрещування троянд Rambler з чайно-гібридними і флорибунда. У них товсті сильні пагони, які, виростаючи на 3-4 м, потребують не стільки опори, скільки 	напрямку. У цих троянд великі квіти, що 	розпускаються все літо і осінь – до морозів, 		вони менше схильні до хвороб.

У природі існує безліч плетистих видів. Кращі з них знайшли застосування в декоративному садівництві, для верти-кального озеленення і для селекційних цілей: троянда мультифлора, або троянда багатоквіткова; троянда віхура; троянда семпервіренс або троянда вічнозелена; троянда сетігера або троянда прерій.    	Вони стали родоначальниками цілих 			садових груп.
Серед сортових плетистих троянд особливе місце займають клаймінги. Це сорти, які були виведені в кущовій формі. Багато клаймінгів виникло спонтанно, але вони виявилися настільки гарними, що їх «плетистість» була закріплена в культурі селекційними методами. Такі 	культивари є майже у всіх садових 			групах кущових троянд.
Шраби (Shrub - в перекладі – чагарник) - дуже велика група троянд – тут є великі кущі і невисокі, схожі на флорибунда, прямостоячі і розлогі, простенькі, схожі на шипшини і з розкішними густомахровими квітами. Сюди належать і знамениті остиновські троянди.
Шраби як правило більш витривалі ніж чайно-гібридні троянди і флорибунда, але 	цвітуть менш рясно, тому що багато сил 		витрачається на формування 				високого красивого куща.
До групи Shrub належать англійські троянди, виведені Девідом Остіном в результаті схрещування французьких, дамаських, бурбонських  троянд минулих століть з сучасними. Їх відмінна риса – старовинний тип квітки, яка поєднується з ароматом, ремонтантністю, витривалістю і іншими якостями, необхідними в наші дні.
Мода на старовинні квіти, покликала до життя чимало новинок від різних селекціонерів: і серед чайно-гібридних, і серед флорибунда, і серед плетистих троянд. Тому сьогодні у фахівців існує ходовий вислів «англійський тип квітки».
Англійські троянди відрізняються від інших сучасних сортів формою квітки і будовою куща. Вони поєднують в собі переваги старовинних сортів троянд (гармонійну форму куща, різноманітність ароматів квіток) зі стійкістю до хвороб, різнома-нітністю відтінків і добре вираженим повторним або безперервним цвітінням властивим сучасним сортам чайно-гібридних троянд і троянд класу 				флорибунда.

Селекціонери виділяють кілька основних форм махрових квіток англійських троянд: помпон, дрібна чаша, глибока чаша, відкрита чаша, розетка, хрестоподібна розетка і вигнута назад.
Англійські троянди вражають уяву кількістю згорнутих пелюсток у квітці, які створюють оксамитовий ефект і 				приголомшливу гру світла й тіні.
Канадські троянди, виведених спеціально для холодного клімату. Ці троянди з'явилися у нас недавно, і викликали великий інтерес – адже так хочеться не мучитися щоосені з пригинанням і накриванням троянд, а навесні виявляти деякі з них змерзлими або підпрілими.
Канадські троянди вимагають мінімального догляду, обрізки, стійкі до захворювань, виносять до -35 оC і цвітуть 			протягом усього літа.
Троянди грандіфлора - довільна садова група, що включає сорти з рясним цвітін-ням, як у групи флорибунда, а з розмірами і формою квітки, як у чайно-гібридних. Характерні властивості – сила росту і зимостійкість. Троянди грандіфлора широко застосовуються на зрізання, оскільки утворюють довгі прямі пагони.
У багатьох країнах Європи ця група не 	визнана і її відносять головним чином 			до групи флорибунда.
Садова група грандіфлора отримана в 50-х роках XX століття в результаті схрещування чайно-гібридних троянд з трояндами флорибунда. Від чайно-гібридних троянди грандіфлора отримали великі махрові квіти, які, однак, зібрані в невеликі суцвіття по 3-5 бутонів. Від троянд флорибунда трояндам грандіфлора дісталася здатність 			до рясного і тривалого цвітіння.
Всі троянди грандіфлора – це потужні високорослі (до 1,5-2 м) кущі, що відрізняються винятковою морозостійкістю. Використовуються для зрізання, для прикрашання великих садів, а також придатні для створення живоплоту.
Забарвлення квіток яскраве та 	різноманітне. Троянди більшості сортів 		не мають запаху.
Міні троянди - троянди мініатюрні є однією з груп троянди садової. інші назви: кімнатна троянда, троянда патіо, троянда бордюрна, мініфлора.
Вперше ввезені до Європи з Китаю в 1810 р. Квіти дрібні (1,5-2 см), одиночні і в суцвіттях, різноманітні за забарвленням, нерідко запашні, дуже красивої будови. Цвітуть рясно, майже безперервно. Кущі низькі (15-20 см). Багато сортів стійкі у відкритому ґрунті. Придатні для 			вазонів, в кімнатних умовах.
Паркова троянда - це окультурена шипшина, невибаглива та розповсюджена, яка має форму великого куща та дуже добре розростається, навіть без додаткового догляду, тому її часто висаджують у зонах міського відпочинку. Вона має яскраві, великі, різнокольорові квітки, завдяки чому привертає до себе нашу увагу.
Ґрунтопокривна троянда. Вже сама назва говорить, про особливості цієї групи троянд. Дійсно ґрунтопокривні троянди є одними з небагатьох сортів, що стелються землею, утворюючи килим.
Садоводи приділяють цим трояндам увагу не тільки з естетичного погляду, а й з практичного, бо вона перепона росту 	бур`янів, та надає рівності ділянці.
Є багато різних інтерпретацій, які надають значення трояндам. Але частіше, ми вибираємо колір і кількість квітів, що більше підходить людині, керуючись своїми внутрішніми відчуттями, думками та почуттями, наділяючи букет характерними рисами та змушуючи його промовляти до серця 		того, кому дарується троянда.

З розвитком історії людства складається і доля троянди, бо кожний вік народжує нову легенду. З середньовіччя троянда набуває таємничого значення - вона є знаком різних таємних товариств. Її зображення зустрічається на гербах лицарських родів, дворянських прізвищ 	та в гербах країн.
Троянда - цариця квітів, її пелюстками вкривали постіль закоханих, шлях переможців, що повертались додому. Нею прикрашали волосся та одяг, не тільки чарівні жінки, а й воїни-римляни, що надівали вінок, замість шолому (зрозуміло, перед битвою), а також 	прикрашали малюнками цієї квітки 			свої лати.
У Росії троянда вперше з`явилася лише у ХVI ст., і в той час була, звісно, надбанням лише царського двору, а також деяких сановників. У наших садах вона з`являється за Петра І, а популярності набуває за імператриці Катерини ІІ.


title: Фізико - географічна характеристика Чорного моря

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel
?
?
?
?
?
?
?
         ?        ?      ?       ?
?
?


title: Гендер і особистість…

text:
Підготували: Дорогокупля Катерина,
 Горб Оксана, Шур Станіслав.
Консультанти: Купчик Ірина Миколаївна,
Колотовкіна Юлія, учениця 9-Б класу
Гендер і особистість…
			-  ПЕРШЕ ПИТАННЯ ПРО ТЕБЕ, ЩОЙНО ТИ З'ЯВИВСЯ НА СВІТ….
Від статі залежить будова органів, можливість стати матір'ю чи батьком, а також деякі інші ознаки: пропорції тіла, розподіл жирових тканин, кількість волосся на тілі й на обличчі, особливості статевого дозрівання, м'язова сила, витривалість і навіть міміка та хода.
«Хлопчик чи дівчинка?»
Ми допоможемо з'ясувати….
Стать визначає, є людина чоловіком чи жінкою. Вона зумовлена структурою і є поняттям біологічним.
Гендер охоплює соціальні можливості кожної статі в освіті, професійній діяльності,доступу до влади, сімейні ролі й репродуктивну поведінку, стосується неанатомофізіологічних властивостей, за якими різняться чоловіки і жінки, а соціально сформованих рис, притаманних “мужності” і “жіночності”
Що таке гендер?
Гендер- поняття культурне і соціальне. Воно визначає риси характеру  та особливості поведінки, які вважаються характерними для чоловіків  і жінок у певному суспільстві.
Ми спробували з'ясувати,
як формується особистість
ІНДИВІД
(Людина після народження)
ПРОЦЕС СОЦІАЛІЗАЦІЇ
(Передбачає засвоєння індивідом
культурної системи суспільства,
 у якому він живе )
ОСОБИСТІСТЬ
ГЕНДЕРНА ІДЕНТИЧНІСТЬ
(Усвідомлене сприйняття взірців мужності й
жіночності, соціальна належність до певної статі )

(жіночність)

Пасивність;
Підлеглість;
Охайність;
Емоційність
Гендерна ідентичність, яка вона?
Фемінність
Маскулінність

(поєднання найкращих властивостей)
Андрогінність

(мужність)

Активність:
Незалежність:
Неохайність:
Неемоційність

Міф про андрогінів:
Це цікаво…
У далекому минулому люди були двостатевими, чотирирукими й чотириногими істотами. Завдяки поєднанню полярних властивостей,вони виявляли таку мудрість і гнучкість поведінки, що викликали заздрість і гнів богів. Тоді Зевс попросив Аполлона розділити людей навпіл, але так, щоб не видно було слідів поділу зовні. З тих часів він і вона, як половинки цілого, шукають одне одного,і, коли знаходять, відновлюють цілісність і могутність.
З'являються самі по собі(без зовнішнього впливу);
Є універсальними, не залежать від країни, культури,релігії;
Ніколи не змінюються в історичному процесі;
Властиві лише одній статі.
Є культурною традицією;
Суттєво відмінні в різних країнах і навіть в одній країні.
Можуть змінюватися з часом;
Властиві людям різної статі.
Ми зробили такі висновки…
Ознаки статі:
Ознаки гендера:


title: функції сечовидальної системи

text:
  1
2
3
4
5
6


ФІЗІОЛОГІЧНІ ОСНОВИ МОВИ


ФУНКЦІОНАЛЬНІ МЕТОДИ ДОСЛІДЖЕННЯ СЕРЦЕВО- СУДИННОЇ СИСТЕМИ


"Цікаві факти про мозок"


Генетика


title: Будова і функції органів дихання

text:
20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%

20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%

20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%

20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%
1
1
2
3
4
5

20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%

20,94 %
0,03 %
79,03 %

16,3%
4%
79,7%


title: Фотосистема

text:
Фотосистема ІІ
Підготувала:
Учениця Луцької гімназії № 18
Давидюк Іванна
Листок –
справжнє диво природи!

Фотосистема І
Фотосистема ІІ
Фотоліз води

4 електрони

1 електрон

1 електрон

?
Сірководень, сульфід, сірка
Дякую
за увагу!


title: Гаструляція

text:
Гаструляція – етап індивідуального розвитку організмів

Гаструляція
 Гаструляція – це інтегрований процес міграції клітин, що призводить до різкого перерозподілу вмісту бластули. В результаті утворюються зародкові листки:
 Ектодерма  (зовнішній)
 Ентодерма (внутрішній)
 Мезодерма (середній)
	Гаструляція є рядом морфогенетичних рухів, в
результаті яких ектодерма, мезодерма і ентодерма
переміщуються в місця, призначені для них відповідно
до плану організації.
Гаструляція
  Період гаструляції слідує за періодом дроблення.
 Зародок у цей процес називається гаструлою.
Гаструляція
  Під час гаструляції клітини займають нове положення і набувають нових сусідів. У цей період встановлюється план будови багатошарового тіла тварини.
  Клітини, які в майбутньому утворюють ентодермальні і мезодермальні органи потрапляють всередину зародка, тоді як клітини, з яких виникнуть шкіра і нервова система, поширюються по його поверхні - органи ектодермального походження.
Гаструляція
 Гаструляція, з якою пов'язано виникнення відмінностей в клітинах, зв'язана з експресією генів зародка. Диференціальну активність генів в процесі гаструляції відображають поняття:
 компетенції – здатність клітини диференціюватися в декількох напрямах.
 детермінації – стан, при якому клітина вже вступила на дорогу певної диференціації і знаходиться в самому його початку.
Гаструляція
 При гаструляції спостерігається поєднання декількох основних типів рухів:
інвагінація;
інволюція;
імміграція;
деламінація.
Гаструляція
  Інвагінація – є укручуванням ділянки клітинної стінки зародка подібно до того, як вдавлюється всередину м'яка стінка гумового м'яча, коли на нього натискують.
Гаструляція
Інволюція – при цьому відбувається укручування всередину зародка зовнішнього пласта клітин, що збільшується в розмірах, який поширюється по внутрішній поверхні клітин, що залишаються зовні.
Гаструляція
Імміграція – найбільш давнім способом гаструляції, відкритий І. І. Мечниковим у 1886 р.
Імміграційна гаструла характерна для багатьох кишковопорожнинних. Вона розвивається унаслідок активного виселення частини клітин стінки бластули всередину бластоцеля.
Гаструляція
Деламінація виникає у випадках, коли дроблення закінчується утворенням бластули з невираженою або майже відсутньою порожниною (бластоцелем), наприклад, морули, в деяких кишковопорожнинних, спостерігається розщеплювання єдиного клітинного пласта на два більш менш паралельних. Кожна клітина шляхом мітотичного поділу розщеплюється і відшнуровується другий шар.
Гаструляція
Епіболія являє рух епітеліальних пластів клітин (зазвичай ектодермальних), які поширюються як одне ціле, а не індивідуально і оточують глибокі шари зародка. Тобто відбувається обростання дрібними клітинами анімального полюса більших, відстаючих в швидкості ділення і менш рухливих, клітин вегетативного полюса.
Гаструляція
 Для зручності розгляду ходу гаструляції і її результатів в хордових весь процес умовно роздільний на 2 етапи:
Ранній – спочатку єдиний пласт клітин бластули, реорганізуючись будь-яким з приведених вище способів, утворює два шари: зовнішній шар клітин - епібласт  і внутрішній – гіпобласт.
Пізній – утворюється мезодерма і комплекс осьових органів, а також позазародкові органи.
Гаструляція
Типи утворення мезодерми
Гаструляція
 Причини й механізми гаструляції:
Збільшення числа клітин за допомогою поділів
Розтягнення поверхневих клітин ектодерми
 Конвергенція клітин краєвої зони бластули
Поляризація клітин
Гаструляція
Скорочення поляризованих клітин
Утворення колбовидних клітин
Здібність клітин до амебоїдних рухів

Таким чином, гаструляція – процес у ранньому зародковому розвитку багатоклітинних тварин, що приводить до утворення зародка з двошаровою, а в більшості тварин потім і тришаровою стінкою тіла.
Гаструляція


Г Е М О Д И Н А М І К А


title: "Гатерія"

text:
Гатерія
Ряд : Дзьобоголові

Гате́рія або туата́ра — єдина представниця розповсюджених у давні часи дзьобоголових рептилій — тварини проіснували майже 200 млн років без істотних змін будови (реліктовий вид).

До 1989 року вважалося, що існує тільки один вид цих рептилій, однак професор університету Вікторія (Веллінгтон) Чарльз Догерті відкрив, что насправді їх два — гатерія (Sphenodon punctatus) і туатара острова Бразер (Sphenodon guntheri). Гатерія досягає довжини 1 метра. Її масивне тіло від голови до хвоста вкрите гребенем. Тому туземці Нової Зеландії ще називають ящірку туатара, що означає «шипоносна». Ареал розповсюдження охоплює 13 невеликих скелястих островів в затоці Пленті. Раніше зустрічалась по всій Новій Зеландії але була винищена завезеними хижаками.

Гатерія — нічна істота, що виповзає з нори, коли температура спаде до 10 градусів за Цельсієм. З настанням ранку дивний орган — «третє», або тім'яне око, — реєструє освітлення і підвищення температури. Таким чином гатерії одержують сигнал, що пора ховатись у нору. Живе 100—200 років. Малята народжуються з яєць через 15 місяців. Живиться комахами,жуками,павуками, дрібними ящірками,іноді поїдає яйця морських птахів.

За зовнішнім виглядом гатерії подібні на ящірок. Голова покрита дрібними лусочками, решта тіла дрібними, перемішаними з більш великими. На шиї, спині і хвості тягнеться гребінь з шипів, переривчастий в плечовій і крижової області; нижня сторона покрита чотирикутними щитками, що утворюють поперечні ряди. Довгий хвіст стислий з боків і має в розрізі трикутну форму; як у ящірок, він легко відривається і виростає знову. Сильні кінцівки забезпечені 5 пальцями, з'єднаними при підставі шкірою і збройними тупими кігтями. Барабанна перетинка вкрита шкірою. Гатерія звичайно не перевищує півметра, але може, за деякими свідченнями, досягати 2,6 м. Колір її тьмяний оливково-зелений, з білими і жовтими цятками, знизу білуватий; шипи на тілі - жовтого, на хвості бурого кольору. Спосіб життя маловідомий.  У теплі дні гатерія дуже часто виходить зі свого підземного укриття і вигрівається на сонечку.

 Спаровування гатерій відбувається в січні. Самці в цей час енергійно захищають свої індивідуальні ділянки. Щоб справити належне враження на суперників і партнерку, вони піднімають гребінь і шипи на спині. Якщо гатерії загрожує небезпека, вона також „нащетинюється". У шлюбний період самці запекло б'ються за право злучатися з самкою. Нерідко вони завдають один одному серйозних ушкоджень. Через певний час, приблизно в жовтні-грудні, самка відкладає в ямку 6-15 яєць. Вона охороняє кладку від інших самок й стежить, щоб вони не поклали туди свої яйця. Ямка знаходиться на відкритому місці, яке добре прогрівається променями сонця. Розвиток яєць продовжується приблизно 12-15 місяців. Перед вилупленням на голові у дитинчат виростає твердий роговий зуб, яким вони пробивають м'яку шкаралупу яйця.
    Подальший їхній ріст та розвиток  - також дуже тривалий процес. Гатерії живуть дуже довго. Вони стають статево-зрілими в 20 років.

Гатерія – найбільш холодостійка ящірка.Активна навіть за температури +6 градусів.Її життя в деякій мірі пов`язане з водою, добре плаває.

Усі життєві процеси у гатерій заповільнені.Ось як у диханні - між двома видихами зазвичай проходить близько 7 сек, але туатара може залишатися живою, не зробивши жодного вдоху протягом години.

Наступна особливість Гатерій полягає в її спільному проживанні на островах з птахами. Плазуни селяться в їх гніздах, чим викликають незадоволеність птахів. Спочатку вважалося, що вони можуть мирно і дружньо існувати один з одним, але виявилося, що часом Гатерії розоряють їхні гнізда в період розмноження.

Єдиний вид дзьобоголових, що зберігся до сьогоднішнього дня, - це гатерія. Ніхто не знає точно, чому ці ящірки так несподівано зникли й чому гатерія вижила саме на території Нової Зеландії. На перший погляд гатерія нагадує звичайних ящірок.
    Проте гатерія відрізняється формою голови, особливо верхньої щелепи, яка вигнута у формі дзьоба. Подібна будова черепа була притаманна стародавнім плазунам, предкам сучасних змій та ящірок. На верхівці голови гатерія має тім'яне око, безпосередньо сполучене із мозком, яке реєструє інтенсивність променів світла.

Кількість видів скорочується через завезення на острів собак та щурів, які розкопують нори гатерій.

Для збереження цього виду існує всього декілька зоопарків.Гатерія занесена до Міжнародної Червоної книги.

Гатерія - хижаК

Дякую за увагу!


title: Фоса

text:
Фоса –
Мадагаскарський
хижак
На о. Мадагаскар збереглися такі тварини, яких немає не тільки в самій Африці, але і в усьому іншому світі.
Однією  із рідкісних тварин є Фоса - єдиний представник роду Cryptoprocta - найбільший хижий ссавець, що мешкає на острові.
Фоса
.
Зовнішній вигляд фоси трохи незвичний: це щось середнє між виверовими і пумою. Іноді її називають Мадагаскарським левом, так як її предки були набагато більшими і досягали розмірів лева.

Фоса
Фоса
Фоса має масивний, присадкуватий, і трохи подовжений тулуб, довжина якого може  сягати від 65 см до 80 см. Лапи довгі, але досить товсті, причому задні лапи вище передніх.
Хвіст часто буває рівним довжині тіла і доходить до 65 см.

Тулуб тварини вкритий  густою короткою шерстю, причому на голові вона рудого кольору, а на спині - більш темного (іржаво-коричневого). Тварина пересувається, ступаючи всією лапою, на зразок ведмедя.
Фоса
Всі представники родини віверових, і Фоса також має анальні залози, які виділяють секрет з сильним запахом. Серед місцевих жителів побутує думка, що нібито фоси вбивають своїх жертв одним тільки огидним запахом анальних залоз.
Фоса
Ці тварини в основному живуть на землі, але часто піднімаються на дерева, де полюють на лемурів - улюблену їжу. Свою здобич Фоса вбиває, кусаючи за потилицю, при цьому чіпко утримуючи її передніми лапами.
Фоса
Фоса харчується не тільки дрібними ссавцями, але і птахами, рептиліями і навіть комахами.
Полює в основному вночі, а вдень ховається в лігві, в печерах або в розвилках дерев.
Фоса
Тварина спритно стрибає з гілки на гілку, а влізає на дерево за допомогою не тільки лап, але і довгого хвоста. Як і зовнішній вигляд, голос Фоси схожий на агресивне котяче бурчання, а дитинчата видають звуки, дуже схожі на муркотіння.
Фоса
Фоси ведуть поодинокий спосіб життя, але в період парування, тобто у вересні-жовтні, самку оточують 3-4 самці. У шлюбний період тварини втрачають властиву їм обережність і можуть ставати дуже агресивними.

Фоса
Вагітність самки триває 3 місяці, і дитинчата  народжуються в грудні-січні. Якщо в інших представників родини віверових, що мешкають на острові Мадагаскар, народжується тільки одне дитинча, то у  Фоси  від 2 до 4 дитинчат.

Фоса
Новонароджені важать близько   100 г, вони сліпі, безпорадні і покриті хутром з світло-сірого волосся. Прозрівають  на 12-14 день, через 40 днів вперше самостійно виходять з нори, а   в два місяці вже лазять по гілках.
Фоса
Потомством займаються тільки самки, які вигодовують його молоком до 4 місяців, незважаючи на те що дитинчата в цьому віці вже їдять м'ясо.
Фоса тільки до 4-х років стає зрілою особиною, але залишає свої нори у віці 20 місяців.

Фоса
Тривалість життя цієї тварини в неволі становить 15-20 років. Чисельність фос скорочується, і винні в цьому в основному люди, так як у цього великого хижака   о. Мадагаскар немає ворогів у природі.
Фоса
Серед тубільців фоси здобули собі репутацію хижака, тому що нападають і розоряють не тільки курники, але вбивають кіз, свиней, а іноді і людей.
Місцеві жителі стверджують, що Фоса, винищуючи домашню худобу, часом знищує більше, ніж з'їдає.
Люди полюють за цими тваринами і вживають їх м'ясо в їжу.
Фоса
Фоси внесені до Червоної книги Міжнародної ради з охорони природи і природних ресурсів, так  як вони знаходяться на межі зникнення. На сьогоднішній день у світі налічується всього близько 2500 особин, виходячи з чого ще в 2000 році фоси отримали статус «вимираючий вид».

Фоса


title: Е-продукти (корисні та шкідливі Е)

text:
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


title: Еритроцити

text:
Еритроцити
Форми еритроцитів
Еритроцити- це невеликі без'ядерні клітини крові червоного кольору, функція яких — транспорт кисню і вуглекислого газу
 Окремо взятий еритроцит  є жовто-зеленого кольору, а мільйони їх дають червоний колір.

Загальна кількість еритроцитів у крові однієї людини становить близько 25×1012. Загальний об'єм еритроцитів у людини - 2л.
                 Форми еритроцитів
Еритроцити у людини здебільшого мають форму двоввігнутих дисків, що називають дискоцитами. У нормі дискоцити становлять 80% від загальної кількості еритроцитів.
Трапляються й інші форми еритроцитів : планоцити ( мають плоску поверхню), сфероцити (кулясті), ехіноцити ( мають шипи) тощо.
                         Планоцити
                           Мають пласку форму
                        Сфероцити
                        Мають кулясту форму
                        Ехіноцити
                               Мають шипи
        Серповидні еритроцити

                    Висновок
Така різноманітність форм у нормі позначається терміном фізіологічний пойкілоцитоз. Коли ж кількість змінених форм еритроцитів перевишує 20%, те ж явище має назву патологічного пойкілоцитозу.
Форму еритроцитів підтримує глікопротеїн в еритроцитарній мембрані та спеціальний каркас, побудований з білка спектрину, який прилягає до плазмолеми і пов'язаний з нею йншим білком - анкерином.


Генетика людини


Генетичні основи селекції. Системи схрещуваня організмів та їх генетичні наслідки


"Фізіологічні та функціональні системи людини"


"Героїн"


Генетично модифіковані організми


title: "Цікаві факти про «людину» та «їжу»"

text:
Цікаві факти про «людину» та «їжу»
Людина споживає більшу кількість їжі,якщо їсть за компю`тером
Міфи про їжу
Міф 1:Роздільне харчування сприяє схудненню
Міф 2:Необхідно випивати 2 літра води в день
Міф 3: Їсти після 6 вечора не можна
Чим корисний сміх?
Дякуємо за увагу!


title: Фіалка кімнатна

text:
Фіалка кімнатна
Презентація
учня 7 класу
СШ № 273 м. Києва Бойчука Михайла
Моя улюблена квітка
Сенполія або узумбарська фіалка є примою кімнатного квітникарства.
Нескінченна різноманітність її видів і розкішна палітра кольорів привертає увагу і колекціонерів, і любителів кімнатних рослин.
	Фіалка
Фіалки – світлолюбні рослини, але вони не виносять прямих сонячних променів. Ідеальним місцем для їх вирощування стануть вікна, що виходять на схід або на захід. На вікнах, що виходять на південь, їх слід притіняти. Кращою температурою для їх утримання буде 20-24 ° С.
	Фіалка
Для розмноження слід брати листок з нижнього другого ряду.
Живці з нижнього ряду теж дають діток, але вони, як правило, більш виснажені, тому їх потомство буде свідомо слабкіше.
	Фіалка
При виборі  листкового живця велике значення має те, щоб листочки не були витягнутими. Це свідчить про те, що рослина росла в умовах нестачі світла.
	Фіалка
  Кожен квітникар сам вибирає для себе надійний та зручний спосіб укорінення фіалкового черешка.    У домашніх умовах найкращим способом є вкорінення в кип'яченій воді. При бажанні для цих цілей можна купити субстратні компоненти – агроперліт або вермикуліт. Хорошим способом є вкорінення живця в дрібно нарізаному моху сфагнумі.
	Фіалка
  Останнім часом набув поширення спосіб укорінення живців в торфо-перегнійних таблетках. У них небез-пека загнивання черешка зведена до мінімуму.
  Але як би ви не вкорінювалася рослина, є загальне правило – не залишати довгого паростка. Якщо довжина черешка не буде перевищувати 4 см, то дітки з'являться швидше і будуть більшими.
	Фіалка
 При укоріненні черешка необхідно забезпечити температуру приміщення 20-24 ° С і підвищену вологість. Для цього можна поставити живці, які посаджені для вкорінення, під скляну банку або поліетиленовий пакет. Дітки з'являються через місяць-півтора.
	Фіалка
 Коли дітки підростуть і зміцніють, їх слід акуратно відокремити, максимально намагаючись не травмувати їхнього коріння.
 Дитинку слід посадити в окремий горщик, діаметр якого не повинен перевищувати 6 см. Якщо листок ще міцний, то його можна залишити переукоренитися.
	Фіалка
Пересаджуючи дитинку, на дно горщика потрібно покласти дренаж, яким можуть служити шматочки пінопласту, мох-сфагнум або дрібний керамзит.
Грунт для діток повинен бути поживним і пухким, для чого в субстрат можна додати 20% вермикуліту і 20% перліту.
	Фіалка
Фіалку можна розмножувати не тільки листовими живцями, але й пасинками. Пасинок для успішного вкорінення повинен мати 3-4 листочки. Пасинка від розетки відокремлюють шилом або гострим скальпелем.
	Фіалка
Коли пасинок відокремлювати від основної розетки, слід постаратися не травмувати її листові черешки.
Вкорінюються пасинки в горщик із субстратом або в торфо-перегнійні таблетки. Для якнайшвидшого вкорінення і кращої адаптації пересадженого пасинка потрібно тримати в теплиці.
	Фіалка
Вибираючи горщик для фіалки, слід враховувати, що велике значення має його розмір. Діаметр горщика для молодих розеток і діток повинен бути 5-6 см, а для дорослих розеток не повинен перевищувати            10-12 см.
В ідеалі, для дорослої розетки діаметр горщика повинен бути менше самої розетки в три рази.
	Фіалка
Фіалку слід поливати водою кімнатної температури або на кілька градусів вище. Водопровідну воду для поливу краще відстоювати або фільтрувати.
Поливати можна як зверху, так і наливаючи воду в піддон. При поливі вода не повинна потрапляти в точку росту і на листя.
Воду, що залишилася після поливу в піддоні, необхідно злити через 10-15 хвилин.
	Фіалка
Грунт у горщику повинен бути не мокрим, а вологим, інакше коренева система може почати загнивати і фіалка загине.
Частота поливу залежить від температури повітря в приміщенні і складу грунту. Як правило, фіалки потрібно поливати один-два рази на тиждень.

	Фіалка
Не можна поливати фіалки дистильованою водою, тому що вона активно адсорбує солі. При регулярному використанні дистильованої води для поливу з грунту вимиваються всі солі: не тільки шкідливі, але й корисні. Через нестачу поживних речовин фіалка починає гірше рости і перестає цвісти.

	Фіалка
Фіалка – моя улюблена квітка!


title: Гетероконтні гриби

text: Achlia ambisexualis.


title: Фіалка

text:
Фіалка кімнатна
Сенполія або узумбарська фіалка є примою кімнатного квітникарства.
Нескінченна різноманітність її видів і розкішна палітра кольорів привертає увагу і колекціонерів, і любителів кімнатних рослин.
	Фіалка
Фіалки – світлолюбні рослини, але вони не виносять прямих сонячних променів. Ідеальним місцем для їх вирощування стануть вікна, що виходять на схід або на захід. На вікнах, що виходять на південь, їх слід притіняти. Кращою температурою для їх утримання буде 20-24 ° С.
	Фіалка
Для розмноження слід брати листок з нижнього другого ряду.
Живці з нижнього ряду теж дають діток, але вони, як правило, більш виснажені, тому їх потомство буде свідомо слабкіше.
	Фіалка
При виборі  листкового живця велике значення має те, щоб листочки не були витягнутими. Це свідчить про те, що рослина росла в умовах нестачі світла.
	Фіалка
  Кожен квітникар сам вибирає для себе надійний та зручний спосіб укорінення фіалкового черешка.    У домашніх умовах найкращим способом є вкорінення в кип'яченій воді. При бажанні для цих цілей можна купити субстратні компоненти – агроперліт або вермикуліт. Хорошим способом є вкорінення живця в дрібно нарізаному моху сфагнумі.
	Фіалка
  Останнім часом набув поширення спосіб укорінення живців в торфо-перегнійних таблетках. У них небез-пека загнивання черешка зведена до мінімуму.
  Але як би ви не вкорінювалася рослина, є загальне правило – не залишати довгого паростка. Якщо довжина черешка не буде перевищувати 4 см, то дітки з'являться швидше і будуть більшими.
	Фіалка
 При укоріненні черешка необхідно забезпечити температуру приміщення 20-24 ° С і підвищену вологість. Для цього можна поставити живці, які посаджені для вкорінення, під скляну банку або поліетиленовий пакет. Дітки з'являються через місяць-півтора.
	Фіалка
 Коли дітки підростуть і зміцніють, їх слід акуратно відокремити, максимально намагаючись не травмувати їхнього коріння.
 Дитинку слід посадити в окремий горщик, діаметр якого не повинен перевищувати 6 см. Якщо листок ще міцний, то його можна залишити переукоренитися.
	Фіалка
Пересаджуючи дитинку, на дно горщика потрібно покласти дренаж, яким можуть служити шматочки пінопласту, мох-сфагнум або дрібний керамзит.
Грунт для діток повинен бути поживним і пухким, для чого в субстрат можна додати 20% вермикуліту і 20% перліту.
	Фіалка
Фіалку можна розмножувати не тільки листовими живцями, але й пасинками. Пасинок для успішного вкорінення повинен мати 3-4 листочки. Пасинка від розетки відокремлюють шилом або гострим скальпелем.
	Фіалка
Коли пасинок відокремлювати від основної розетки, слід постаратися не травмувати її листові черешки.
Вкорінюються пасинки в горщик із субстратом або в торфо-перегнійні таблетки. Для якнайшвидшого вкорінення і кращої адаптації пересадженого пасинка потрібно тримати в теплиці.
	Фіалка
Вибираючи горщик для фіалки, слід враховувати, що велике значення має його розмір. Діаметр горщика для молодих розеток і діток повинен бути 5-6 см, а для дорослих розеток не повинен перевищувати            10-12 см.
В ідеалі, для дорослої розетки діаметр горщика повинен бути менше самої розетки в три рази.
	Фіалка
Фіалку слід поливати водою кімнатної температури або на кілька градусів вище. Водопровідну воду для поливу краще відстоювати або фільтрувати.
Поливати можна як зверху, так і наливаючи воду в піддон. При поливі вода не повинна потрапляти в точку росту і на листя.
Воду, що залишилася після поливу в піддоні, необхідно злити через 10-15 хвилин.
	Фіалка
Грунт у горщику повинен бути не мокрим, а вологим, інакше коренева система може почати загнивати і фіалка загине.
Частота поливу залежить від температури повітря в приміщенні і складу грунту. Як правило, фіалки потрібно поливати один-два рази на тиждень.

	Фіалка
Не можна поливати фіалки дистильованою водою, тому що вона активно адсорбує солі. При регулярному використанні дистильованої води для поливу з грунту вимиваються всі солі: не тільки шкідливі, але й корисні. Через нестачу поживних речовин фіалка починає гірше рости і перестає цвісти.

	Фіалка
Фіалка – моя улюблена квітка!


Царство комах


title: "Евтрофікація"

text:
Евтрофікація
Евтрофікація (від грецького eutrophia — добре харчування) — збагачення водойм біогенними елементами, що супроводжується підвищенням продуктивності водойми.
Евтрофікація може бути наслідком природного старіння водойми, внесення добрив або забруднення стічними водами. За рівнем евтрофікації водойми поділяються на оліготрофні (слабко евтрофіковані), мезотрофні (середньо евтрофіковані) та евтрофні (сильно евтрофіковані).
Механізм впливу гіпер-евтрофікації на екосистеми водойм є таким:
1. Підвищення вмісту біогенних елементів в верхніх горизонтах води викликає бурхливий розвиток рослин в цій зоні (в першу чергу планктонних водоростей, а також водоростей — обрастальників) та збільшення чисельності зоопланктону, що харчується фітопланктоном.

2. Водорості та бактерії, що сильно розмножилися у верхніх горизонтах водойми, мають набагато більшу сумарну поверхню тіла та біомасу, аніж нормальний рослинний комплекс при сталому рівні евтрофікації водойми. При цьому в нічні години фотосинтез в цих рослинах не йде, а процес дихання продовжується, що потребує затрат кисню.

3. Велика кількість відмерлих організмів з верхнів шарів водойми опускаються на дно, де проходить їхнє розкладення. Але, як було вказано, донна рослинність гине на ранніх стадіях евтрофікації, і виробництво кисню тут майже не відбувається.

4. В донному ґрунті, позбавленому кисню, проходить анаеробне розкладення відмерлих організмів з утворенням таких сильних отрут як феноли та сірководень, які призводять до отруєння організмів у всіх ешелонах водойми, що спричинює ше більш масоване відмирання, як наслідок — додаткове збільшення споживання кисню при розкладенні органіки, і т. д.

До біогенних елементів, що саме і спричинюють евтрофікацію, відносяться насамперед азот, фосфор та кремній у різних сполуках. Найбільше значення мають фосфор та азот, що є обов'язковими елементами тканин будь-якого живого організму.

Балтійське море
Води Балтійського моря - слабо солоні і являють собою унікальну суміш солоної і прісної води. Вміст солі у водах Балтійського моря становить лише п'яту частину від вмісту солі в океанах (35 проміле). Крім того, концентрація солі в поверхневих водах на північ зменшується, і вода в північній частині Ботнічної затоки і у Фінській затоці майже прісна.

У порівнянні з океанами Балтійське море невелике і дрібне. У середньому, глибина Балтійського моря становить лише 55 метрів, у той час як середня глибина океанів - кілька кілометрів, а глибина Середземного моря - близько кілометра.

ХЕЛКОМ (Гельсінська комісія по захисту морського середовища Балтійського моря) рекомендує досягнення середньорічного вмісту фосфору в очищених стічних водах на рівні 0,5 мг/л. необхідно також забезпечити стійку обробку осаду, оскільки видаляється з стічних вод фосфор залишається в осаді.

Евтрофікація означає надходження біогенних елементів (азот і фосфор) в природні водні об'єкти і негативні наслідки цього процесу. Евтрофікація веде до порушення екологічного рівноваги водних об'єктів, шкодить рибальству і негативно впливає на використання вод в питних, господарсько-побутових і рекреаційних цілях.
Забруднення водойм зайвими біогенними елементами підвищує рівень первинної продукції: в евтрофних водоймах виникає масовий розвиток мікроскопічних водоростей і спостерігається «Цвітіння» води.

Симптомами евтрофікації водних об'єктів є заростання прибережної зони водними рослинами, а також збільшення кількості епіфітів (рослин, що мешкають на інших рослинах) і «бур'янистих» макроскопічних водоростей. Евтрофікація також істотно погіршує стан середовища проживання багатьох цінних порід риб. Одним з найбільш економічно ефективних і швидких способів вирішення проблеми евтрофікації є удосконалення видалення фосфору на міських очисних спорудах.

Дякую за увагу!


title: "Фламiнго рожевий"

text:
Фламiнго рожевий
Робота уч. 8-А класу
Сш №273
Данiльченко Вiталiї

Наукова класифікація
Царство: ТвариниТип: ХордовіКлас: ПтахиЗагін: ФламінгоподібніСімейство: ФламінговіРід: ФламінгоВид: Фламінго рожевий
Як виглядає фламінго?
Фламінго неможливо сплутати з ніяким птахом через особливості будови тіла і надзвичайне забарвлення пір'я. Це досить  великі птахи. Їхня висота- 120-145 см, вага-
2100-4100 г, размах крил- 149-165. Самиці менші за самців і бiльш коротконогі. По краях наддзьоб'я і підклюв’я є дрібні рогові пластинки і зубчики, які створюють цедільний апарат. Ноги у фламінго дуже довгі, на ногах по 4 пальці, при чому три передні з'єднані плавальною перетинкою.
Оперення у цих птахів м'яке. Колір оперення різних підвидів фламінго від ніжно-рожевого до інтенсивно-червоного, кінці крил чорні.
До трьох років птахи сіро-коричневі, потім вони «надягають» дорослий наряд. Рожеве і червоне забарвлення пір’я обумовлене наявністю в тканинах пігментів - жироподібних фарбувальних речовин групи каротиноїдів. Фламінго, що живуть у неволі, через 1-2 роки втрачають свій прекрасний рожевий відтінок через одноманітне харчування.  Однак у зоопарках його намагаються підтримувати, годуючи птахів морквою і буряком (теж містить каротиноїд) або вводячи в їх раціон каротин у формі препарату - ось чому фламінго рожевий навіть у неволі. До речі, опудала теж втрачають колiр.
Чому фламiнго рожевий?
Існує стара легенда, в якій дається не наукове пояснення того, чому фламінго рожевий. Давним-давно трапилася в Африці (тут фламінго найбільш поширені) страшна посуха. Люди стали хворіти, їм нічого було їсти. Смерть загрожувала кожному, переходячи з будинку в будинок. Біля одного з селищ збереглося озеро, але воно було солоним і не могло врятувати людей. Фламінго, що мали тоді білий колір, повернулися з перельоту до цього озера і дізналися, що люди вмирають.Птахи стали своїми  дзьобами відщипувати від себе шматочки м'яса і годувати маленьких дітей. Кров сочилася з тіла птахів, бруднила пір'я. Поступово вся зграя фламінго стала рожево-червоною від власної крові. Посуха закінчилася, безліч дітей було врятовано. Фламінго відлетіли, але коли повернулися через рік, їх пір'я було, як і раніше, рожевим. Цей красивий колір став нагородою добрим птахам і постійним нагадуванням людям про самовідданість сильних, терплячих фламінго. І це дійсно так: фламінго не тільки красиві, але і зовсім невибагливі - вони здатні витерпіти важкі природні умови.

А взагалі, існує дві версії щодо того, з якої саме їжі фламінго отримують каротиноїди: за однією з них, фламінго «червоніють», тому що вживають синьо-зелені водорості  під назвою спіруліна; в інших джерелах йдеться про те, що рожевий колір вони набувають завдяки вживанню в їжу дрібних рачків артемії. До речі, водорості, які їдять фламінго, називаються синьо-зеленими, але насправді вони можуть поєднувати в собі відтінки червоного, синього, жовтого.

Де живуть фламінго?
Поширення вкрай нерівномірне. Живуть в Південній Європі, Азії та Африці. Щорічно гніздяться на озерах Кургальджіно і Тенгіз в Центральному Казахстані, періодично виникають тимчасові гніздів'я в північно-східному Прикаспії і на невеликих озерах Казахстану. Зміни гніздового ареалу пов'язані зі зміною зволоженості посушливих територій.  У Європі найбільше і стійке місце гніздування фламінго розташоване в заповіднику Камарг, в гирлі річки Рони (Південна Франція). Тут навесні збирається до 25 тис. птахів. У 1963 р. колонія, яка налічує 3600 гнізд, виявлена в Лас-Марісмасе в Південній Іспанії, де з 1941 р. гніздування фламінго не спостерігалося. В Африці птахи гніздяться на озерах Марокко, Південного Тунісу, Північної Мавританії, Кенії, островів Зеленого Мису і на півдні континенту. Живе фламінго також на озерах Південного Афганістану (на висоті до 3000 м) і Північно-Західної Індії.
Фламінго населяють великі затоки морських узбережь, великі й дрібні солоні степові озера.
Чим харчуються фламінго?
Основу харчування рожевого фламінго складають дрібний червонуватий рачок артемія і його яйця. Крім того, фламінго харчуються і іншими рачками, а також молюсками, личинками комах, черв'яками. Деякі види їдять синьо-зелені і діатомові водорості. Їжу вони розшукують на мілководних ділянках. Зайшовши далеко у воду своїми довгими ногами, фламінго опускають голову під воду і риються дзьобом на дні водоймища. При цьому тім'я птаха майже торкається дна, верхня щелепа знаходиться внизу, а нижня - вгорі. П'ють фламінго солонувату і прісну воду під час дощу, злизуючи збІгаючі по пір’ю краплі води.
Як фламінго виводять пташенят?
Фламінго гніздяться великими колоніями до 20000 пар (в Індії - до 2 000 000 пар). Гніздо являє собою усічений конус з мулу і гіпсу. У кладці 1-3 яйця, які насиджують самець і самиця протягом 27-32 днів, про потомство також піклуються обидва батьки. Пташенята вилуплюються покритими пухом, зрячими і з прямим дзьобом. Протягом двох місяців батьки годують їх «відрижкою», яка окрім напівперевареної  їжі, містить виділення залоз нижньої  частини стравоходу і передшлунку. Ця рідина за поживностю порівнянна з молоком ссавців, вона ясно-рожевого кольору через наявність в ній каротиноїдів.
Пташенята залишають гніздо через кілька днів після вилуплення і приблизно в місячному віці змінюють перший пуховий наряд на другий. Пташенята, що вийшли з гнізда, збиваються у великі (до 200 особин) групи і перебувають під наглядом декількох птахів, що залишилися на місці - «чергових вихователів». Здатність до польоту фламінго набувають на 65-75-й день життя, в цьому ж віці у них остаточно формується цедільний апарат.
Інші види фламінго
Рожевий фламінго- найпопулярніший  вид фламінго. Та не всі мають уявлення, що існують ще й інші види.
Червоний фламінго
Малий фламінго
       Фламінго Джеймса
Чилійський фламінго
Андський фламінго


title: Фактори, які впливають на чисельність популяції

text:
Виконав:Учень 11-А класу Варлан Костянтин
Перевірила: вчитель біології Кулініч Любов Володимирівна
Фактори які впливають на чисельність популяції
План
1) Що таке популяція?
2)Що таке щільність популяцій?
3)Фактор народжуваності
4)Фактор плодючості
5)Фактор міграцій особин
6)Екологічні фактори
7)Біотичні фактори
8) Висновок
Популяція
Популяція — це сукупність особин одного виду, які відтворюють себе протягом великої кількості поколінь і тривалий час займають певну територію, функціонуючи й розвиваючись в одному або ряді біоценозів.
Популяція — елементарна еволюційна одиниця, екологічною ознакою якої є щільність, розподіл особин за віком і статтю, характер розміщення в межах екосистеми чи угруповання, тип росту та ін.
Щільність популяцій
Екологічна щільність — кількість особин (або біомаса) на одиницю заселеності простору (тобто доступної площі або об’єму, які фактично можуть бути зайняті популяцією). У разі збільшення чисельності щільність популяції не росте лише у випадку її розселення, розширення ареалу.
Щільність популяцій — середня кількість особин на одиниці площі чи об’єму. Розрізняють середню й екологічну щільності.Середня щільність — це кількість особин (або біомаса) на одиницю всього простору.
Фактор народжуваності
Відомо, що одні види дають за рік одну генерацію нащадків. їх називають моновольтинними. Види, що дають кілька генерацій за рік, називають полівольтинними. Полівольтинними є дрозофіли, попелиці, які дають до 15 партеногенетичних поколінь.
Важливим фактором, що викликає коливання чисельності популяції є народжуваність. Її вплив на чисельність популяції залежить від наявності особин, здатних до розмноження, їх плодючості, частоти генерацій, виживання молоді, співвідношення періоду розмноження до загальної тривалості життя особин виду.
Фактор плодючості
Щодо плодючості, то вона є високою у тих видів, що опинилися в несприятливих умовах (висока смертність, посилений вплив хижаків, відсутність турботи про потомство)
У видів, яким властиві різні форми турботи про потомство, плодючість невисока. Такими є більшість видів птахів, ссавців.
Фактор міграції особин
Чисельність популяції може змінюватись за рахунок міграції з іншої популяції та розселення. Міграція здійснюється шляхом вселення або виселення особин з однієї популяції в іншу.
Виселення особин із популяції при надмірній чисельності або внаслідок конкуренції чи поповнення її особинами з інших популяцій називається дисперсією популяції. На нових територіях при сприятливих умовах темп зростання чисельності особин популяції спочатку високий. Згодом, при досягненні певної густоти особин, популяція припиняє відтворення. Такий тип заселення нового середовища притаманний, для яких важливим є швидке оволодіння ресурсами. Він спостерігається у нематод, кліщів, у комах (колорадський жук),  що живуть у купах гною, на рослинних рештках. Дрібні нематоди, що населяють кінський і коров’ячий гній, можуть пройти свій життєвий цикл протягом кількох годин, тоді як види, що живуть на своїх сталих територіях, розвиваються в межах двох-трьох тижнів.
Міграція тварин
Екологічні фактори
Екологічні фактори, екологічні чинники або фа́ктори середо́вища — сукупність усіх чинників середовища (температура, вологість, світло, гравітація, субстрат, живі організми тощо), що діють на живий організм Не всі вони однакові за своїм значенням, вплив окремих компонентів взагалі незначний. Всю різноманітність екологічних факторів ділять за походженням і характером дії на три великі групи — абіотичні і біотичні та антропогенні. До абіотичних відносять фактори неорганічної, або неживої, природи, до біотичних — вплив живої природи, а також людини. Антропогенні фактори зумовлені діяльністю людини, вплив її на природу може бути як свідомим, так і стихійним, випадковим.
Антропогенні фактори
Вилив нафти в відкрите море,що е трагедією для тварин
Біотичні фактори
Біотичні фактори - (від грец. Biotikos - життєвий), сукупність впливів, що надаються на живі організми діяльністю інших організмів. Одні живі істоти служать їжею для інших, сприяють їх розмноженню (комахи-запилювачі) і розселення (перенесення насіння різними тваринами), надають хімічний вплив (токсини бактерій, антибіотики, фітонциди і ін) можуть бути середовищем їх проживання.
Дія біотичних факторів може бути і непрямою, наприклад рослини, грунтові мікроорганізми і тварини можуть змінювати склад і структуру грунту і тим самим впливати на ін організми. Дії біотичних факторів , чіткою формі проявляються в природних співтовариствах організмів - біоценозах і в створюваних людиною агробіоценозах (напр., вплив бур'янистих рослин на врожайність с/г. культур, грунтової фауни на структуру грунту та ін.)
До найважливіших біотичних факторів належать наявність їжі, харчові конкуренти і хижаки.
Статева й вікова структура популяцій
Співвідношення чоловічої і жіночої статей у популяції має важливе екологічне значення, оскільки воно безпосередньо пов’язане з потенціалом її розмноження. Причому це стосується лише роздільностатевих організмів. Справа в тому, що в популяціях розрізняють одностатеві та двостатеві структури.
Одностатеві популяції складаються лише із жіночих особин і розмножуються партеногенезом (розвиток яйцеклітини відбувається без запліднення: бджоли, тлі, коловертки, багато спорових і насінних рослин). У природі більш поширені двостатеві популяції. У тваринному світі переважають роздільностатеві види, зрідка трапляються і в рослин (тополі, мохи).
Висновок
В екосистемі чисельність популяції регулюється безліччю факторів. Коливання є не тільки вимушеними елементам підтримки чисельності, а й як пристосування до фактору який змінився, а так само необхідною умовою підтримки еволюційної структури популяції
Використана література
Заморока А. М. Курс лекцій з екології тварин (рукопис). — Івано-Франківськ, 2007. — 60 с.
Кучерявий В. П. Екологія. — Львів: видавництво «Світ», 2001. — 499 с.
Одум Ю. Основы экологии. — М.: издательство «Мир», 1975. — 740 с.
http://uk.wikipedia.org/wiki
http://subject.com.ua/ecology/population/39


title: "Гістотехнології"

text:
Гістотехнології
Одним із напрямів біотехнології, що займається створенням біологічних замісників тканин і органів, є тканинна інженерія, або гістотехнології. Що таке клітинна (тканинна) інженерія? Клітинна (тканинна) інженерія - галузь біотехнології, в якій застосовують методи виділення клітин з організму і перенесення їх на поживні середовища, де вони продовжують жити і розмножуватися. Гібридизація нестатевих клітин дає змогу створювати препарати, які підвищують стійкість організмів проти різних інфекцій, а також лікують ракові захворювання.

Оскільки нестатеві клітини, як правило, містять усю спадкову інформацію про організм, то існує можливість вирощувати з них значну кількість організмів з однаковими спадковими властивостями.
Перспективним напрямом клітинної інженерії є клонування організмів. Клон (від грец. клон - гілка, нащадок) - сукупність клітин або особин, які виникли від спільного предка нестатевим способом. Отже, клон складається з однорідних у генетичному відношенні клітин або організмів.
При клонуванні з незаплідненої яйцеклітини видаляють ядро і пересаджують у неї ядро нестатевої клітини іншої особини. Таку штучну зиготу пересаджують у матку самки, де зародок і розвивається. Ця методика дає можливість одержувати від цінних за своїми якостями плідників необмежену кількість нащадків, які є їхньою точною генетичною копією. Методом клонування вирощують різні органи і організми.
Сучасна тканинна інженерія почала оформлюватися в самостійну дисципліну після праць Д. Р. Волтера і Ф. Р. Мейєра. Цим ученим у 1984 р. вдалося відновити ушкоджену рогівку ока за допомогою пластичного матеріалу, штучно вирощеного з клітин, узятих у пацієнта. Із 1987 р. тканинну інженерію почали вважати новим науковим напрямом у медицині, що ґрунтується на використанні сучасних гістотехнологій.
Першою за допомогою гістотехнологій була отримана штучна печінкова тканина. Інший успішний напрям тканинної інженерії — реконструкція сполучної тканини, особливо кісткової. Гладенько-м'язові тканинні конструкції використовують для відтворення таких органів, як сечовід, сечовий міхур, кишкова трубка. Останнім часом значна увага приділяється створенню штучних клапанів серця, реконструкції великих судин і капілярних сіток. Одним із найбільш важливих напрямів у тканинній інженерії є виготовлення еквівалентів шкіри. Відновлення органів дихання (гортані, трахеї, бронхів), слинних залоз, підшлункової залози також можливе за допомогою тканинних конструкцій. Одним із найважливіших завдань тканинної інженерії є відновлення органів і тканин нервової системи, як центральної, так і периферичної.
Досягнення тканинної інженерії вселяють надію. Так в Мельбурнському університеті (Австралія) зі стовбурових клітин отримано клапоть рогівки, що відкриває нові перспективи для лікування хворих з опіками очей.
Групі японських вчених з Токійського університету вперше в світі вдалося за допомогою стовбурових клітин людини виростити тромбоцити. Японські фахівці сподіваються, що розроблений ними метод створення тромбоцитів, раз і назавжди вирішить проблему нестачі донорської крові.
У 2005 році вченим вдалося відтворити нервову стволову клітину


title: ГЕНЕТИКА МІКРООРГАНІЗМІВ

text:
1990
1988
1982
1978
1973
1970
1953
1944
1917
-
1990
1988
1982
1978
1973
1970
1953
1944
1917
-


title: Епіфіз

text:
http://www.inco-eeca.net
http://www.inco-eeca.net
http://www.inco-eeca.net
http://www.inco-eeca.net
http://www.inco-eeca.net


Генетика статі


title: Екологія помешкання

text:
 Екологія  помешкання
Хочеш змінити світ – почни з власної квартири

         Автор: учениця 11-А класу Сватівської гімназії Степаненко Аліна
Джерела забруднення помешкань
Засоби очищення
Препарати побутової хімії
Хлор
Застарілі електро- пристрої
Іграшки
Джерела забруднення помешкань
Почнемо з очищення власного помешкання від різного роду засобів очищення, побутової хімії та застарілих електропристроїв, які на повну викачують енергію.

Зробіть перевірку власних хімічних  засобів. Залиште тільки ті, які вкрай необхідні.
Буде краще, якщо очищувач повітря ви будете використовувати тільки за своїм прямим призначенням. Маєте проблеми з повітрям  у
квартирі  - частіше відчиняйте вікна або кватирки.
Пральний порошок, який потрапляє з вашої машини до стічних вод, згодом доходить до підземних і “хімізує” їх. Звичайно, з цим важко щось зробити, однак не додавайте до порошку ще й пом'якшувачів, антистатиків та ароматизаторів. Користі від них – жменька, шкідливості – море.
Все частіше у дослідженнях медиків фігурують такі алергени, як домашній (звичайний) пил, який осідає на постільній білизні, телевізорах чи килимах, пліснява, яка часто «мешкає» у нашій ванній кімнаті та кліщі, які досить впевнено почуваються не лише у наших подушках та ковдрах, але й у дитячих іграшках. На перших місцях серед алергенів аерозолі, хімічні миючі засоби та порошки.
                                     ХЛОР
Уся питна вода дезінфікується хлором. Похідні речовини хлору володіють онкогенними (канцерогенними) та мутагенними властивостями, тобто здатні впливати на генетичний апарат людини. Американські та фінські вчені довели, що внесок похідних хлору в онкозахворювання становить 5-15%.
Високий вміст хлору та його сполук провокує респіраторні захворювання, пневмонію, гастрити. Нас переконують, що хлор – це захист від мікробного зараження при проходженні води через трубопроводи міста, але дослідження останніх років показали, що більшість вірусних мікробів вже виробили імунітет на дію хлору.
                                 ІГРАШКИ
Звичайно ж  діти мають особливі стосунки з іграшками. З ними вони навіть лягають спати. Тому ніколи не економте на дитячому здоров‘ї і купуйте іграшки тільки у спеціалізованих магазинах.
Спеціалісти стверджують, що
надто яскраве забарвлення – яскраво рожевий, в‘їдливо-зелений та інші – це перше, що має насторожити при виборі іграшки. Чим
 більш неправдоподібний колір, тим
 більш дешева фарба, що нанесена
на іграшку, і, як результат,тим
вища загроза високої її токсичності.
Як і з чого виробляють іграшки?
На першому місці, звичайно ж, пластик. І це тільки на перший погляд здається, що цей матеріал зовсім не шкідливий. Насправді ж, в основі пластику лежить фенол – основа для виготовлення будь-якого пластику. В концентрації, дозволеній стандартами він не шкідливий.
Фенол за своєю природою це кислота, яка в чистому вигляді є дуже токсичною речовиною і при попаданні на шкіру викликає сильні опіки. Якщо ж та чи інша іграшка має у своєму складі вищу за норму концентрацію фенолу, вона відразу ж починає подразнювати шкіру та рецептори малечі. Як наслідок – ніяк не пояснена лікарями бронхіальна астма, напади алергії чи навіть екзема.
Але фенол не єдина шкідлива речовина, яку під час експертизи виявляють у дитячих іграшках. Виявляється, існують й такі, у складі яких є формальдегід – газ, який має канцерогенний ефект (знову ж таки, якщо перевищується допустима концентрація) та солі важких металів. Останні, на думку багатьох лікарів – найнебезпечніші, бо зустрічаються в іграшках досить часто.
  Якщо існує вибір, надавай перевагу скляним пляшкам. Зміни своє ставлення до запакованих товарів. Уся справа в тому, що склотару можна здавати та використовувати знову, тоді як одноразові пластикові пляшки не піддаються природній біодеградації і залишаються в землі на століття.

Намагайся якомога економніше
використовувати папір, використані
 та «опрацьовані» сторінки
використовуй  як чернетки, адже папір в минулому легені нашої планети. З цих же зауважень ніколи не збирай флаєри та рекламні листівки, які роздають біля входу-виходу в метро. Користь  від них аж надто мінімальна, зате забруднення вдосталь і те ж саме зайве використання паперу.
122 тисячі дерев щороку витрачаються на рекламні листівки, які забруднюють наші поштові скриньки не лише на одній вулиці в місті.
                                     По відношенню до роботи в офісі                   запам‘ятай лише 2 основні цифри:
10 – у стільки разів менше енергії споживає комп‘ютер в режимі максимального енергозберігання – тобто «засинаючий» через 30 секунд після роботи на ньому;
36 кілограмів – саме стільки вуглекислого газу за рік буде викинуто в атмосферу через забутий
 в розетці зарядний пристрій для
 мобільного телефону.
Тільки подумай:
80 літрів води щодня безглуздо витікає у каналізацію, якщо твій кран навіть не протікає, а ледь помітно капає;330 літаків можна побудувати, переробивши алюмінієві банки з-під прохолоджуючих напоїв, які щороку викидаються жителями одного мегаполісу;1000 метрів проїде авто на тій кількості нафтопродуктів, яка міститься в десяти пластикових пакетах із супермаркету.
              Вражає? Тоді пора змінювати світ!


title: Функції листка: фотосинтез, дихання, транспірація

text:
Функції листка:фотосинтез, дихання, транспірація.
Матеріали до уроків у 7 кл.
Мета
Ознайомити учнів із основними функціями листка: фотосинтезом, диханням та випаровуванням води.
Зробити порівняльну характеристику              цим процесам.
Розкрити значення цих процесів                        для рослинного світу, для природи                         в цілому та в житті організмів на                     планеті.

Що ми вже знаємо?
Які органи мають рослини?
Чим відрізняються кореневі системи?
З чого складається пагін?
Завдяки чому транспортуються речовини у рослині?
Яка різниця між вегетативними і репродуктивними бруньками?
Чому листок - бічна частина пагона?
Що надає рослинності зеленого забарвлення?

Проблемне запитання
Що відбудеться із кімнатними рослинами, якщо на декілька днів:
першу загорнути у папір, щоб не видно було ні єдиного листочка;
на другу щільно одягнути                          прозорий поліетиленовий пакет;
третю накрити нещільним, тобто                           із отворами, скляним ковпаком.
Примітка! Всі рослини поливаються.

Дослід з історії
У ХVІІ ст. голландський природодослідник Ян ван Гельмонт довів, що рослини живляться не лише речовинами з грунту.     У горщик із масою грунту 90 кг було посаджено рослину масою понад 2 кг. Через 5 років маса рослини стала  76 кг,                      а маса грунту зменшилась всього                    на 100 г.
За рахунок чого рослина набула такої маси?
Тип живлення                Вода і мінеральні солі
Орган                                 Кореневі волоски
Тканина                             Всисна
Клітини                             Корінь
Речовини                          Мінеральне (грунтове)

Знайти відповідність
Поставити стрілочки у відповідному напрямку
Фотосинтез
Фотосинтез – процес, унаслідок  якого рослини в листках утворюють із простих неорганічних речовин складні органічні речовини, використовуючи енергію Сонця.
Здатність до фотосинтезу властива      виключно рослинам.
Вивчення даного процесу почалося ще у     ХVІІІ ст. англійським вченим Джозефом Прістлі.
Умови фотосинтезу
	Для фотосинтезу рослини використовують:        - воду, яка надходить із грунту;
    - вуглекислий газ, що знаходиться у повітрі;
    - хлорофіл, що міститься у хлоропластах;
    - світлову енергію Сонця.
        Інтенсивність фотосинтезу                     залежить від кількості світла,                                           температури, кількості води                                    та вуглекислого газу.
Де здійснюється фотосинтез?
       Фотосинтез                                                     здійснюється у пластидах                                      зеленого кольору -                                            хлоропластах. Вони                                                 містять хлорофіл, який                                                    і є посередником між                                           Сонцем і Землею.
        Яка функція пластид                                           іншого кольору:                                                 хромопластів та                                            лейкопластів?
Що утворюється в результаті фотосинтезу
       У результаті фотосинтезу в листках утворюються                                                      органічні                                                                    сполуки і                                                            виділяється                                                                        в атмосферу                                                               кисень.
Дихання
	  Дихання – це процес                                       протилежний                                                    фотосинтезу.                                                                 Під час дихання                                                      рослини поглинають                                            кисень, а виділяють                                     вуглекислий газ.                                                           Для нього неважливо,                                                    є сонячне проміння,                                                       чи його немає.
	    Дихання відбувається всередині клітин, тому носить назву внутрішньоклітинне дихання. Дихають рослини цілодобово. Найактивніше дихання спостерігається в тих частинах рослини, які ростуть.
Де здійснюється дихання?
    Що  відбувається                   під час дихання?
	     Під час дихання відбувається розпад органічних речовин до неорганічних та виділення енергії. Ця енергія використовується рослинами для забезпечення їхньої життєдіяльності.
Дослід «Дихання коренів»
Дослід «Дихання пагонів»
Пристосування до дихання
Дихальні корені
Продихи
Сочевички
Порівняння процесів

               O2                                                                       CO2            H2O

                                                                                Е

         CO2                    H2O                                         O2

Е
хлоропласт
Порівняння процесів
     фотосинтез                        дихання
Випаровування води
      Випаровування води – це процес виведення з рослини води у вигляді пари. Її випаровують усі частини рослини, але найінтенсивніше листки. Цей процес називають транспірацією.                            Вона зумовлює охолодження                         рослини, тобто захищає                                рослину від перегрівання та                            сприяє пересуванню речовин по рослині.

Випаровування води
	   Транспірація сприяє руху                                     води з мінеральними речо -                             винами по стеблу від кореня                                       до листків. Чим інтенсивніше                                         випаровування, тим швидше                                відбувається цей рух.
	Завдяки транспірації навколо                                          рослини створюється                                     особливий мікроклімат.
Що впливає на випаровування
Випаровування води залежить від:
вологості;
температури;
руху повітря (вітру);
віку листків;
площі листкової                                пластинки…

Цікаво знати
Соняшник протягом доби випаровує                     у 17 разів більше води, ніж людина.
У жарку погоду температура листків нижча на 4-5 градусів, ніж температура повітря.
У спекотну погоду рослини виділяють не водяну пару, а цілі краплі води, які скапують вниз. Це називається “плач” рослини.
Молоді листки випаровують води більше, ніж старі.
Внутрішня будова листка
Всі розглянуті процеси не відбувалися б, якби листок не мав такої складної клітинної будови.
Виправити помилку

О2

Фотосинтез                   СО2                     Дихання

                           органічні речовини

Вірно!
О2

Фотосинтез                   СО2                     Дихання

                             органічні речовини

Тип живлення ………..Повітряне  (фотосинтез)
Орган ………………………Листок
Тканина ………………….Основна
Клітини ………………….Стовпчасті
Структури …………….. Хлоропласти
Речовини  ………………Органічні (крохмал)

Схема повітряного живлення
  Узагальнити вивчене
	 Охарактеризувати                                                      зображені процеси.
	(про кожну складову                                                        частину процесів                                           розповідає окремий                                            учень).
Обговорення проблемних запитань
Яка рослина проживе найдовше і чому?
першою загине друга, тому що до неї через поліетилен зовсім немає доступу повітря, хоча світла достатньо, але ми знаємо, що без вуглекислого газу фотосинтез не відбуватиметься;
другою загине перша, так як папір ще нетривалий час може пропускати повітря, але не буде доступу світла;
третя може існувати довго, так як є доступ світла і повітря, що необхідні для фотосинтезу і дихання.

1. Всі живі організми дихають.
2. Газообмін у листках відбувається  через сочевички.
3. Рослини не мають  спеціальних органів дихання.
4. Газообмін листків відбувається через продихи.
5. Водорості у воді не дихають.
6. При фотосинтезі виділяється вуглекислий газ.
7. Рослини дихають тільки в темряві.
8. Кисень розщепляє глюкозу в мітохондріях.
Визначити: “так” чи “ні”
Обговорення малюнку
Однією із глобальних проблем людства є забруднення довкілля.
Кисню, який виділяють                                            рослини, за підрахунками                                    вчених може вистачити                                              майже на 200 років. Але чи                                           може змінитися ця цифра                                              з такими антропогенними                                     впливами?

Висновок
	 Завдяки внутрішній будові листок виконує такі важливі функції:
фотосинтез;
дихання;
транспірація.
	 Без цих процесів життя                                             на планеті припиниться.

Бережіть рослини!“… на відстані голосу, на відстані погляду, хоч на відстані витягнутої руки!”


title: "Гендерна соціалізація особистості"

text:
Гендерна соціалізація особистості
Соціалізація - комплексний процес засвоєння індивідом певних соціальних ролей і/або інтеграція до певної соціальної групи. Соціалізація виступає одним із основоположних соціальних процесів, що забезпечує існування людини в середині суспільства. Соціалізація являє собою процес входження людини в суспільство, включення її в соціальні зв'язки та інтеграції її з метою встановлення її соціальності.

Соціалізація та її фази
Фази соціалізації
1. Немовля. Головне завдання – формування довіри.

2. Раннє дитинство. Формується почуття самооцінності

3. Вік гри (5-7 років). Формування почуття ініціативи.
4. Шкільний вік. Дитина навчається досягати цілей.

5. Юність. Виникає відчуття власної неповторності, індивідуальності.
6. Молодість. Виникає потреба і здатність до психологічної близькості з іншою людиною.

7.Дорослість. Характеризується творчою діяльністю, продуктивною працею.
8.Зрілий вік, або старість. Виникає почуття задоволення від виконаного обов’язку.

Провідні феномени соціалізації
Ґендер (англ. gender — «стать», від лат. genus — «рід») — соціально-біологічна характеристика, через яку визначаються поняття «чоловік» і «жінка», психосоціальні, соціокультурні ролі чоловіка і жінки як особистостей, на відміну від статі, яка позначає біологічні відмінності.На відміну від біологічної статі, гендер виступає набором соціально рольових самоідентифікацій (самовизначень), які можуть збігатися з суто біологічними статево-рольовими стереотипами або суперечити їм.

Гендер. Гендерна соціалізація
Усвідомлення людиною своєї приналежності до чоловічої або жіночої статі визначають його поведінку, спосіб життя, формування особистісних якостей людини. Це складний процес, пов'язаний з оволодінням певної гендерної ролі.
Гендерна соціалізація

Гендерна соціалізація - це процес засвоєння людиною соціальної ролі, визначено для неї суспільством від народження, залежно від того, чоловіком або жінкою вона народилася.

Механізми здійснення гендерної соціалізації
Сім’я - перша ланка соціалізації
Головні функції сім’ї

Висновки:
Джерела:
http://klasnaocinka.com.ua/en/article/enderna-sotsializatsiya-osobistosti.html
http://www.br.com.ua/referats/Sociology/127107.htm
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A1%D0%BE%D1%86%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D1%82%D0%B8%D0%BF_%D0%BE%D1%81%D0%BE%D0%B1%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%96

Дякую за увагу!☺


title: Гіпофіз та його функції

text:
Підготувала
 учениця 8-А класу
 Лісниченко Анастасія
Гіпофіз та його функції
Гіпо́фіз (лат. hypophysis, синонім — нижній придаток мозку) — залоза внутрішньої секреції, масою всього 0.5-0.6 г, розміщена в головному мозку в гіпофізарній ямці клиновидної кістки черепа.

Гіпофіз складається з трьох частин:
Передньої долі , що здатна посилювати чи послаблювати синтез гормонів, які діють на інші залози, та виробляє сім власних гормонів;
Задньої долі (нейрогіпофіз), де накопичуються два гормони, що синтезуються гіпоталамусом окситоцин і вазопресин;
Середньої долі, яка виробляє меланофорний гормон, що сприяє синтезу меланіну
Функції гіпофіза
Передня частка впливає на ріст і розвиток всього тіла (соматотропний гормон). При її пухлинах відбувається посилений ріст пальців, носа і губ (акромегалія). Передня частка також стимулює діяльність інших залоз внутрішньої секреції: щитовидної (гіреотропний гормон), кори наднирника (адренокортикотропний гормон) і статевих залоз (гонадотропний гормон).

Задня частка підсилює роботу гладкої мускулатури судин, підвищуючи кров'яний тиск (вазопрессіи), і матки (окситоцин), а також впливає на реабсорбцію води в нирці (антидіуретичний гормон). При руйнуванні задньої долі гіпофіза виникає захворювання сечового міхура.
Адренокортикотропний гормон стимулює функції клітин коркового речовини надниркових залоз, виділення кортикостероїдів. Секреція його посилюється при різних емоційних станах.

Тиреотропний гормон підсилює виділення гормонів щитовидної залози.

Гонадотропні гормони стимулюють функції статевих залоз. Фоллікулотропін впливає на розвиток фолікулів в яєчниках, а в чоловічому організмі – на утворення сперматозоїдів і розвиток передміхурової залози. Лютеотропін стимулює секрецію андрогенів і естрогенів.

Гормон росту секретується не постійно, а періодично, 3-4 рази на день. Секреція його збільшується під час голодування, важкої м’язової роботи, глибокого сну (діти ростуть уві сні). З віком вона зменшується, але зберігається протягом усього життя. У дорослих людей маса і число клітин не збільшуються, але відпрацювали клітини замінюються новими. Гормон росту робить подвійний вплив на клітини організму: в клітинах посилюється розпад накопичених вуглеводів і жирів, а також їх мобілізація для енергетичного і пластичного обміну
Розвиток таких недуг, як карликовість або гігантизм, акромегалія, синдром Іценко-Кушинга, хвороба Симмондса-Глинського, обумовлено нестачею або надлишком одного з гормонів , за вироблення яких відповідає гіпофіз
Функції, що їх гіпофізом, обумовлюють особливості його кровопостачання. Нижні гіпофізарні артерії відходять від внутрішніх сонних артерій, верхні – від судин артеріального кола. Верхні гіпофізарні артерії направляються до сірого бугра і воронці, де анастомозируют між собою і розпадаються на капіляри, проникаючі в тканину (первинна гемокапіллярная мережа), на них-то і закінчуються розгалуження аксонів нейросекреторних клітин гіпоталамуса, утворюючи синапси. Тут нейросекрет виділяється в кров. З довгих і коротких петель цієї мережі формуються воротні венули, які йдуть по бугоркового частини до передньої долі гіпофіза, де переходять у широкі синусоїдні капіляри, що утворюють вторинну гемокапіллярную мережу, обплітають групи секреторних клітин. Капіляри вторинної мережі, зливаючись, утворюють виносять вени, по яких кров (з гормонами передньої частки) виноситься з гіпофіза


title: Генні мутації-12

text:
Генні мутації
Мута́ції — зміни  генетичного матеріалу  (звичайно ДНК або РНК). Мутації можуть бути викликані помилками копіювання генетичного матеріалу протягом поділу клітини, опроміненням жорсткою радіацією, хімічними речовинами (мутагенами), вірусами або можуть відбуватися свідомо під клітинним контролем протягом таких процесів як, наприклад, мейоз або гіпермутація. У багатоклітинних організмах мутації можуть бути підрозділені на генеративні мутації, які можуть бути передані нащадкам, і соматичні мутації. Соматичні мутації не можуть передаватися до нащадків у тварин. Рослини іноді можуть передавати соматичні мутації своїм нащадкам безстатево або статево (у випадку, коли брунька розвивається в соматично зміненій частині рослини).
Поняття
Мутації розглядаються як рушійна сила еволюції, де менш сприятливі (або шкідливі) мутації видаляються з генофонду природним відбором, тоді як сприятливі (вигідні) прагнуть накопичуватися. Нейтральні мутації визначаються як мутації, чиї ефекти не впливають на виживання видів або індивідуумів, які складають види. Вони також можуть накопичуватися. Переважна більшість мутацій не мають ніякого ефекту, тому що механізми репарації ДНК (ремонту ДНК) можуть виправити більшість змін перед тим, як вони стануть постійними мутаціями, і багато організмів мають механізми для усунення видозмінених соматичних клітин.

Мутації були відкриті Хуго де Фрізом в 1900 р., коли він спостерігав за мінливістю енотери
За ефектом на структуру:
   1) Точкові мутації, часто викликані хімічними речовинами або помилками при реплікації ДНК, представляють собою заміну одного нуклеотиду іншим.
   2) Безмовні мутації, які кодують ту ж саму амінокислоту.
   3) Міссенс-мутації, які кодують іншу амінокислоту.
   4) Нонсенс-мутації, які кодують код зупинки трансляції білка.

Класифікація
За ефектом на функції:
   1) Мутації втрати функції приводять до виробу гена, що має зменшену або немає функції.
   2) Мутації отримання функції замінюють продукт гена таким чином що він набуває нової анормальної функції. Такі мутації звичайно мають домінантний фенотип.
   3) Домінантні негативні мутації (також відомі як антиморфні мутації) мають змінений продукт гену, який діє антагонічно до алелю дикого типу. Такі мутації звичайно приводять до зміненої молекулярної функції (часто недіючої) і характеризуються домінантним або напів-домінантним фенотипом.
   4) Смертельні мутації — мутації, які приводять до фенотипу, нездібному до ефективного відтворення.

Класифікація
За аспектом зміненого фенотипу:
   1) Морфологічні мутації звичайно впливають на зовнішність індивідуума. Мутації можуть змінити висоту рослини або змінити вигляд її насіння від гладкого до грубого.
   2) Біохімічні мутації приводять до пошкоджень, що зупиняють ферментний шлях. Часто, морфологічні мутанти — прямий результат мутації завдяки ферментному шляху.

Класифікація
Два класи мутацій — спонтанні мутації (молекулярний розпад) і вимушені мутації, викликані мутагенами.
Причини мутацій
на молекулярному рівні включають:
Таутомерізм — В основі замінюється розташування водневого атома.
Депуринація — Втрата пурину (А або G).
Деамінація — Заміна нормальної основи на нетипову; C → U, (може бути виправлений механізмами ремонту ДНК), або спонтанна деамінація 5-метилцитозину (непоправна), або A → HX (гіпоксантин).
Транзиція — зміни пурину на інший пурин, або пірімідіну на пірімідін.
Трансверсія — пурин стає пірімідіном або навпаки.
Спонтанні мутації
на молекулярному рівні можуть бути викликані:
    1) Хімічними речовинами (Нітрозогуанадін, аналоги основ, прості хімічні речовини, алкілуючі агенти, метилируючі агенти, поліциклічні вуглеводні, інтеркаляційні агенти, крослінкери, окислювальне пошкодження)
    2) Радіацією або випромінюванням (Ультрафіолетове випромінювання, іонізуюча радіація)

Вимушені мутації
Зміни в ДНК, викликані мутацією, можуть викликати помилки в послідовності білка, створюючи частково або цілком нефункціональні білки. Щоб функціонувати правильно, кожна клітина залежить від тисяч білків, що повинні функціонувати в правильному місці в правильний час. Коли мутація змінює білок, який грає критичну роль в тілі, може виникнути захворювання. Захворювання, викликане мутаціями в одному або більше генах називається генетичним захворюванням. Проте, тільки маленький відсоток мутацій визивають генетичні захворювання, більшість не мають ніякого впливу на здоров'я. Наприклад, деякі мутації змінюють послідовність основ ДНК гена, але не замінюють функцію білка, зробленого геном.
Мутації і хвороби
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії
http://uk.wikipedia.org
Дякую за увагу!


title: Цікаві факти про воду

text:
Цікаві факти
про воду
  46 % всієї води нашої планети знаходиться в Тихому океані; 23,9% - в Атлантичному; 20,3% – в Індійському, а в Північному Льодовитому - 3,7%.   Атлантичний океан "за поживністю" оцінюється в 20 тисяч урожаїв, що збираються за рік на всій суші.
Цікаві факти про воду
У складі мантії Землі води міститься в 10-12 разів більше, ніж у Світовому океані.
Цікаві факти про воду
Щодня з поверхні землі випаровується 1 трильйон тонн води.
Цікаві факти про воду
Середня температура поверхні води Світового океану дорівнює 17,4 градуса, у той час як середня температура нижнього шару повітря над Світовим океаном дорівнює 14,4 градуса
Цікаві факти про воду
В Антарктиді на Землі Вікторії є озеро, вода в якому в 10 разів солоніша за морську. Воно може замерзнути тільки при температурі -50 градусів за Цельсієм.
Цікаві факти про воду
В давнину Балтійське море називалося Бурштиновим через велику кількість в ньому бурштину.
Цікаві факти про воду
В озеро Байкал помістилося б близько 100 водойм розміром в Азовське море.
Цікаві факти про воду
У природі існує близько 1330 видів води. Вони розрізняються за походженням: дощова, грунтова, зі свіжого або довго лежачого снігу; за характером і кількістю розчинених у ній речовин.
Цікаві факти про воду
У середині ХХ ст. вчені відкрили "важку воду" - D2O, яка відповідала параметрам "мертвої води". На живі організми "важка вода" діє гнітюче, а у великих кількостях викликає смерть.
Цікаві факти про воду
Відомо 135 ізотопних різновидів води. Крім "живої " та "мертвої", існує "важка", "слизька", "суха" і "гумова" вода.
Цікаві факти про воду
Самою «мертвою» водоймою є не Мертве море, а озеро Смерті в Сицилії. Рослини і тварини, які потрапляють у воду, миттєво вмирають. З дна озера б'ють два джерела сильно концентрованої кислоти, яка і отруює воду.
Цікаві факти про воду
Єдина річка на Землі, яка починається біля екватора і тече в зону помірного клімату - Ніл. За маловивченими причинами більшість річок течуть у зворотному напрямку.
Цікаві факти про воду
Якби всі льодовики раптом станули, то рівень Світового океану піднявся б на 64 м і близько 1/8 поверхні суші було б затоплено водою.
Цікаві факти про воду
Ріки Сибіру приносять в Льодовитий океан стільки тепла, скільки вийшло б від спалювання трьох мільярдів тонн палива. Завдяки річкам, клімат Півночі не такий суворий.
Цікаві факти про воду
Річкові потоки щороку забирають в моря й океани 16 млрд. тонн каменів та інших твердих матеріалів і речовин. Якщо все це завантажити в товарні вагони, то вийде потяг, який 30 разів опоясуватиме екватор.
Цікаві факти про воду
В Алжирі є "чорнильне озеро", водою з якого можна писати на папері. Пояснюється незвичайне явище тим, що в озеро впадають два потічка - води одного багаті солями заліза, а іншого - гуміновими речовинами. Суміш цих речовин і утворює штучні чорнила.
Цікаві факти про воду
В Азербайджані є село, де є «горюча» вода. Вона б'є ключем з невеликої свердловини. Якщо піднести запалений сірник до струменя, то вона займеться. Справа в тому, що разом з водою з-під землі виходить горючий газ - метан. Він-то і загоряється від сірника.
Цікаві факти про воду
В Словенії є незвичайне озеро - Ціркніцкое. Влітку і взимку з нього зникає вся вода. Причому разом з рибою. Навесні і восени вода повертається, також разом з рибою. Вода йде і повертається через 400 отворів у дні.
Цікаві факти про воду
Втрата організмом людини більше 10% води може призвести до смерті.
Цікаві факти про воду
За прогнозами деяких вчених, до 2025 р. близько половини населення Землі буде мати проблеми з водою, а до 2040 р. питна вода перевершить за ступенем важливості нафту і природний газ.
Цікаві факти про воду


Цитоплазма


title: Формені елементи крові. Еритроцити. Групи крові

text:
Формені елементи крові
Презентація вчителя Кондрашової С.О.
Схема будови крові
Склад крові
Еритроцити
Лейкоцити
Тромбоцити


title: "Ендокринна система"

text:
Підготував:
Учень 10-А класу
Надвірнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1
Полатайко Назарій
Ендокринна система