title: "Гормони"

text:
Презентаціяучениці 10 класуБулахівської ЗШ I-III ст.Кондрачук Олени
Гормони
Гормони –це органічні речовини, що виділяються залозами внутрішньої секреції і є ргуляторами найважливіших функцій організму людини і тварин:обміну речовин, росту, статевого розвитку, размноження и т.д.

Гормони кори надниркових залоз
Кортизон - один з 20 гормонів, що виділяється корою надниркових залоз, регулює обмін вуглеводів, застосовується при лікуванні багатьох хвороб (ревматизм, бронхіальная астма, алергічні захворювання).
Гормони підшлункової залози
ІнсулІн -  гормон пептидної природи, утворюється в бета-клітинах ппідшлункової залози. Має велике значення при обміні речовин майже в усіх тканинах. Головна дія інсуліна полягає в зниженні концентрації глюкози в крові.
Гормоны  вырабатываемые гипофизом.
Соматотропин(соматотропный гормон, СТГ, соматропин, гормон роста) - один из гормонов передней доли гипофиза. Относится к         пептидным гормонам, способствует непрерывному увеличению мышечной массы и укреплению костной ткани.

Гормон щитовидной железы.
Тироксин - основная форма тиреоидных гормонов щитовидной железы. Гормон усиливающий все виды обмена веществ.
Гормон мозкової функції надниркових залоз.
Адреналн  - головний гормон мозкової функції надниркових залоз, а також нейромедіатор. Адреналін міститься в різних органах і тканинах, збільшує артеріальний тиск, прискорює ритм серцевих скорочень.
Функції гормонів.
   1) Надзвичайно высока фізіологічна активність (викликає значні зміни в работі органів і тканин).
   2) Дистанційна дія (здатність регулювати роботу органів, віддалених від залози, що виділяє гормон).
   3) Швидке руйнування в тканинх (гормони не повині в них збиратися).
   4) Непереривна секреція відповідною залозою(викликано необхідністю дії на роботу відповідного органу в кожний момент часу).

По хімічній будові гормони поділяють на:

1. Стероїдні (стероїди)
    2. Гормони –залишки амінокислот.
    3. Пептидні
    4. Білкові

 З їх допомогою здійснюється координація і правильне функціунування всіх органів і систем живого організму.
Гормони відіграють важливу біологічну роль:


title: Клітина

text:
 .

 .

©
©  .
1858
1839
1831
1677
1676
1674
1665

?

?

?

?

?

?
©  .
1858
1839
1831
1677
1676
1674
1665

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?

?


ХАРАКТЕРИСТИКА РОСЛИН


хімічні добавки та їх вплив на організм людини


Фізіологія аналізаторів


генотерапія та її перспективи


Фрукти


"Грінпіс"


title: Фосфорилювання тирозину

text:
vSrc
Grb2 (growth-factor-receptor-binding protein),

CDC25, KAP, MAP kinase phosphatase-1

ROS
ROS


title: Гортензія

text:
Гортензія
Гортензія - рід квіткових рослин сімейства Гортензеві. Чагарники або маленькі дерева, суцвіття яких складаються з великих стерильних квіток з чотирма пофарбованими чашолистками, схожими на пелюстки, і дрібних фертильних квіток.
Опис Квітки
Більшість видів є чагарниками 1-3 м заввишки, деякі види - невеликі дерева, решта - ліани, забираються по стовбурах інших дерев на висоту до 30 м. Рослини можуть бути як листопадними, так і вічнозеленими, однак широко культивовані види помірного поясу відносяться до листопадним .
Цвітуть гортензії з весни до пізньої осені. Квітки зібрані на кінці стебла в красиві кулясті суцвіття - щиток або волоть. У більшості видів квіткові голівки містять два типи квіток: фертильні квітки в середині і крупні безплідні (стерильні) квітки по краях. У деяких видів усі квітки фертльні і мають один і той  розмір.
У переважній більшості квітки білі, проте у деяких, таких як гортензія крупнолиста (Hydrangea macrophylla), вони можуть бути синіми, червоними, рожевими і бузковими. У таких видів колір часто залежить від рівня pH (водневого показника) у грунті: в кислих грунтах пелюстки набувають синього забарвлення, в нейтральних - блідо-бежеву, а в лужних - рожеву або бузкову. Гортензії - одні з небагатьох рослин, здатних накопичувати в собі алюміній, який виділяється з кислих грунтів і у деяких видів утворює сполуки, що дають їм сині відтінки.
Плід гортензії - 2-5-роздільна коробочка з численними дрібними насінням
Існує близько 80 видів цих квіток.Деякі з них ростуть у нашій місцевості.Усі частини рослини містять в собі ціаногенні глікозиди і тому вважаються отруйними - вживати в їжу їх протипоказано.


title: Гіпотези виникнення життя на землі

text:
Терещенки

Терещенки – українські промисловці, землевласники та меценати ХІХ – початку ХХ століття. Походили з козаків м. Глухова (нині Сумської області). Відомі глава родини Артем Якович та його сини Микола і Федір. Родина Терещенків посідала провідні місця у торгівлі хлібом, цукром та худобою, у цукровому, суконному виробництві, лісообробці, інших галузях. Їй належало понад 200 тисяч десятин землі (з них 70 тисяч на Київщині). Щороку на цукрових підприємствах Терещенків вироблялося продукції більш ніж на 21 млн. крб. У 1911 році їхні рахунки лише в закордонних банках перевищували 13 млн. крб. У 1872 році Терещенкам було присвоєне дворянське звання. Вони стали одними з фундаторів цукрового (1887 р.), рафінадного (1903 р.), та Всеросійського товариства цукрозаводчиків (1897 р.). Артем Якович під час Кримської війни 1853 – 1856 рр. розбагатів на поставках провіанту, на торгівлі хлібом, цукром і худобою. Після селянської реформи 1861 р. скуповував поміщицькі маєтки, будував цукроварні та промислові підприємства, став великим землевласником. Родина Терещенків уславилася багатьма добродійними справами, на які вони витратили близько 5 млн. крб., підтверджуючи тим самим девіз їхнього дворянського герба – “Прагнули до громадянських справ”. Художнє зібрання Терещенків лягло в основу Київського музею російського мистецтва та інших музеїв столиці.
Маєток Терещенків
Микола Артемович Терещенко(1819-1903)

Тере́щенко Ніко́ла Арте́мович— український підприємець та благодійник, старший син засновника династіїТерещенків Артемія Яковича Терещенка. Таємний радник, почесний громадянин міста Києва
Народився Тере́щенко Ніко́ла Арте́мович 14 жовтня 1819 року в місті Глухів, Чернігівська губернія,Російська імперія. В родині дрібного крамаря Артема Яковича Терещенка.
Окрасою міста Глухова є перший в Україні учительський інститут, збудований на кошти меценатів Терещенків у 1874 році. В 2009 році отримав статус національного університету
Без Терещенків не було б чотирьох знаменитих музеїв — Національного художнього, музею російського мистецтва, музею західного та східного мистецтва (імені Богдана та Варвари Ханенків) та музею Тараса Шевченка


title: "Химерні та трансгенні організми"

text:
Химерні
Виконав:
Учень 11-Б класу
СЗШ № 100
Матвіїв Роман
Перевірила:
Ковальчук О.Б.
Презентація на тему:
трансгенні
організми
та
Химерні організми
Химери - організми або їх частини, що складаються з генетично різнорідних тканин. Уперше цей термін застосував німецький ботанік Г. Вінклер (1907) для форм рослин, отриманих у результаті зрощення пасльону й томату. Надалі (1909) Е. Баур, вивчаючи пеларгонію ряболисту, з’ясував природу химер.
Розрізняють кілька типів химерних організмів:
химери мозаїчні (гіперхимери) — у них генетично різні тканини утворюють тонку мозаїку;
химери секторіальні — у них різнорідні тканини розташовані великими ділянками;
химери периклінальні — тканини з різними генотипами лежать шарами один над одним;
 химери мериклінальні — їх тканини складаються із суміші секторіальних і периклінальних ділянок.
Химери можуть виникати в результаті щеплень рослин і під впливом мутацій соматичних клітин. Компоненти химер можуть відрізнятися один від одного генами ядра, числом хромосом або генами пластид чи мітохондрій. Химерні організми досить часто використовуються в наукових дослідженнях.
Принцип одержання химер зводиться головним чином до виділення двох чи більшої кількості ранніх зародків та їхнього злиття. У тому випадку, коли в генотипі зародків, використаних для створення химери, є відмінності за рядом характеристик, удається простежити долю клітин обох видів. З допомогою химерних мишей було, наприклад, розв’язане питання про спосіб виникнення в ході розвитку багатоядерних клітин поперечносмугастих м’язів.
Вивчення химерних тварин дозволило розв’язати чимало проблем, і в майбутньому завдяки застосуванню цього методу з’явиться можливість розв’язувати складні питання генетики й ембріології
Застосування
Трансгенними називають рослини і тварин, що містять у своїх клітинах ген чужого організму, включений у хромосоми. Їх отримують, використовуючи методи генної інженерії. Трансгенні організми можуть мати велике значення для підвищення ефективності сільського господарства та в дослідженнях у галузі молекулярної біології.
Трансгенні організми
Перші генетично модифіковані організми, одержані з допомогою методів молекулярної біології, з’явилися на світ лише у 80-х роках ХХ століття. Вчені зуміли змінити геном рослинних клітин, додаючи в них необхідні гени інших рослин, тварин, риби й навіть людини.
Перший трансгенний організм (миша) був одержаний Дж. Гордоном зі співробітниками 1980 р. На початку 90-х років у Китаї було проведено перше комерційне випробування генетично модифікованих сортів тютюну й томатів, стійких до вірусів. А 1994 р. в США вперше надійшли в торговельну мережу продуктів харчування плоди генетично змінених томатів зі скороченим строком дозрівання.
Головними питаннями біобезпеки при цьому є можлива передача генів, убудованих у трансгенний організм, організмам навколишнього природного середовища, вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми та порушення трофічних ланцюгів.
Вивільнення в довкілля ГМО
Широкомасштабне вивільнення в довкілля генетично модифікованих сортів рослин різних таксономічних груп з різними генетичними конструкціями, що надають їм нових властивостей, поставило ряд питань, на які необхідно звернути увагу під час розбудови системи біобезпеки довкілля.
Негативний вплив трансгенних рослин
Негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми можливий завдяки наявності в організмі згаданих рослин біологічно активних речовин (інсектициди, фунгіциди та ін.). Вплив цих речовин може бути прямої або опосередкованої дії через трофічні ланцюги. До сьогодні за 13 років польових випробувань достовірних експериментальних даних про негативний вплив трансгенних рослин, стійких до шкідників, на нецільові організми не отримано.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
Список використаних джерел
http://notatka.at.ua/
http://vseslova.com.ua/
http://ua.wikipedia.org/


title: Гормони

text:
Порушення гормональних функцій ендокринних залоз(у рамках шкільної програми)

Гормональні відхилення
У діяльності гіпофізу: карликовість, гігантизм, акромегалія, нецукровий діабет.
У діяльності щитоподібної: кретинізм, мікседема, зоб, базедова хвороба.
У діяльності підшлункової:                                    цукровий діабет.
У діяльності наднирників:                                                                  Аддісонова хвороба.
У діяльності статевих:                                                                           затримка або раннє                                                                         статеве дозрівання.
  Карликовість – захворювання, що викликається дефіцитом соматотропного гормону.
  Карлик – це доросла людина маленького росту.
		                 Причини карликовості

		                	* Спадкова схильність;
			* Вроджені дефекти
			   (порушення формування
			   гіпофіза у зародка);
			* Травми голови, в тому
			    числі під час пологів;
			* Пухлини гіпофіза та
			   оточуючих його структур;
			* Такі захворювання, як: туберкульоз, 		          			   сифіліс, саркоїдоз;
			* Перенесена променева чи хіміотерапія.
Карликовість
Симптоми
* Уповільнення окостеніння кістяка, порушення розвитку і зміни зубів;
* Слабкий розвиток м'язової системи;
* Недорозвинення статевих органів;
* Схильність до артеріальної гіпотонії;
* За наявності пухлини гіпофіза або навколишніх ділянок мозку поряд з перерахованими симптомами відзначається порушення зору.
Карликовість
Гігантизм - захворювання, що виникає  при надлишковій секреції гормону передньої долі гіпофіза - гормону росту. Частіше спостерігається у чоловіків. Проявляється  зазвичай у 9—10-річному віці або в період статевого дозрівання.
Великани при патологічному рості мають слабе здоров’я, до старості доживають рідко, психіка подібна до дитячої, статевий потяг знижений або відсутній.
Гігантизм
Акромегалія  — захворювання, пов’язане  із порушенням функції передньої долі гіпофіза.  					Супроводжується 						розширенням або 						потовщенням кистей, стоп, 				черепа, особливо лицьової 				частини: збільшення 					надбрівних дуг, виличних кісток, нижньої щелепи. Виявляється гіпертрофія м’яких тканин носа, губ, вух і, навіть, язика. Збільшення нижньої щелепи призводить до зміни прикусу за рахунок розходження міжзубних проміжків. Виникає акромегалія в основному після завершення росту організму.  Розвивається поступово і триває багато років.
Акромегалія
  Нецукровий діабет – захворювання, що зустрічається нечасто, близько 1 на 1000000, що пов’язане із порушенням функції гіпофізу та можливо й гіпоталамуса. Характеризується поліурією, тобто виділенням  6-15 літрів сечі на добу та полідипсією – спрагою.
  Нецукровий діабет — хронічне захворювання, що зустрічається у людей обох статей, як серед дорослих, так і серед дітей.  Частіше всього хворіють люди від     18 до 25 років.
Нецукровий діабет
Дефіцит таких гормонів як фолікулостимулюючого і лютеїнізуючого, що стимулюють вироблення статевих гормонів, призводить до затримки статевого потягу.
Гіпопітуїтаризм - дефіцит кількох або всіх гормонів гіпофіза, що призводить до гормонального дефіциту інших ендокринних залоз (щитоподібної, надниркових, статевих) та гальмуванню гормонально залежних процесів в організмі.
Причинами є:
туберкульоз, саркоїдоз, сифіліс,                                                  перенесені енцефаліти,                                                                 менінгіти, а також травми                                                               черепа.
Дефіцит гормонів гіпофізу
Гіпофункція щитоподібної залози
   Гіпотиреоз - це не захворювання, а специфічний стан організму, пов'язаний з реакцією на низький рівень концентрації гормонів щитовидної залози. Уперше гіпотиреоз як захворювання був описаний в 1873 році. Якщо гіпотиреоз розвивається в дитячому віці, виникає кретинізм. У дорослих це зумовлює інший патологічний стан - мікседему (слизовий набряк).
	  Кретинізм - природжений гіпотиреоз - ендокринне захворювання, що викликається недоліком гормонів щитовидної залози, характеризується порушенням функції щитовидної залози і затримкою розвитку. При цьому захворюванні спостерігається затримка росту, порушення пропорцій тіла, фізичного, статевого та психічного розвитку.
Кретинізм
	 Мікседема  - захворювання, обумовлене недостатнім забезпеченням органів і тканин гормонами щитовидної залози. Розглядається як крайня, 				клінічно виражена форма 				гіпотиреозу. Внаслідок порушення 			білкового обміну органи і тканини 			стають набряклими. Термін 				"мікседема" (слизовий набряк шкіри) 			по відношенню до важких форм 			гіпотиреозу став вживатися з 1878 року. У хворих відзначається збільшення маси тіла за рахунок надмірної кількості міжтканинної рідини, одутлість обличчя, психічна загальмованість, сонливість, зниження інтелекту, порушення статевих функцій та всіх видів обміну речовин.
Мікседема
	 Зоб - будь-яке збільшення щитовидної залози.
	 Тиреотоксикоз, Базедова хвороба - стан,                           викликаний стійким підвищенням рівня                                 тиреоїдних гормонів, що негативно впливає на життя людини: нервова система постійно збуджена, пульс та тиск крові підвищені, часто буває задишка, безсоння, тремтіння рук, вразливість. Описав це захворювання німецький учений Карл Базедов, тому і називають                                                              хворобу Базедовою. У хворих значно                                                  прискорюється обмін речовин та                                           енергії. За зовнішнім  виглядом таких                                      хворих можна визначити за допомогою                      симптому - витрішкуватість очей.
Гіперфункція щитоподібної залози
Цукровий діабет
 Розвивається внаслідок виділення недостатньої кількості гормону інсуліну, в результаті чого розвивається гіперглікемія - стійке збільшення глюкози в крові. Захворювання                                       характеризується хронічним                                                              перебігом та порушенням всіх                                                              видів обміну речовин:                                                               вуглеводного, жирового,                                                                   білкового, мінерального та                                                                             водно-сольового.
Аддісонова (бронзова) хвороба
  Вперше це захворювання було описане  англійським лікарем Аддисоном у 1855г.  В його основі лежать руйнуючі зміни у тканинах наднирників.  Причини : туберкульозне ураження залоз або інші інфекції, пухлини, хірургічні втручання, інколи гнійні процеси, крововиливи, і взагалі все, що призводить до атрофії  коркового шару. Симптомами є наростаюча загальна                                   слабкість, зниження м’язового тонусу, відсутність                                         апетиту, тошнота, рвота, болі в животі та попереково-                  крижовому відділі, кишкові кровотечі, втрата маси                                        тіла. Найбільш характерний симптом – земляний                                     відтінок шкіри та  поява темних плям на слизових                               оболонках губ, ясен, внутрішніх поверхнях щік, на язиці та піднебінні. Сама шкіра набуває бронзового блиску.
  При підвищеній гормональній функції яєчок та яєчників спостерігається раннє статеве дозрівання, а при зниженій функції навпаки – затримка статевого дозрівання. При цьому не зовсім помітні вторинні статеві ознаки. Порушення в секреції статевих гормонів супроводжується різноманітними патологічними відхиленнями в органах статевої сфери і в усьому організмі. У чоловіків часто зустрічається гіпофункція стероїдогенної тканини. При цьому спостерігається тривалий ріст людини, євнухоїдна будова тіла. У жінок буває гіпогонадизм - патологічний стан, що виявляється у виробленні яєчниками недостатньої кількості жіночих статевих гормонів.
Порушення діяльності             статевих залоз


title: Горобина

text:
Робота учениці 7 класу
спеціалізованої школи № 273
Домніцької  Насті
Г о р о б и н а
  Горобина – рослина класу Дводольні, родини Розових.   Це дерево до 20 м висотою, стовбур прямий, 30-40 см в діаметрі. У нашій місцевості поширені:- горобина звичайна або червона;- горобина чорноплідна або аронія.
Горобина
	  Листки горобини                                                     червоної довжиною                                                         до 20 см, почергові,                                       непарноперисті,                                                складаються із 7—15                                            ланцетних загострених                                            листкових пластинок,                                            цілокраїх у нижній частині та пильчастих у верхній частині. Зверху зелені, матові, знизу більш блідіші, опушені.
Горобина звичайна
	 			Квітки горобини численні, 		        зібрані у складні щиткоподібні 		        суцвіття, які розміщені на кінцях вкорочених пагонів. При цвітінні виділяється неприємний запах, причиною якого є газ триметиламін.                               Цвіте у травні-червні. Плід -                 шароподібне оранжево-                                червоне яблуко з дрібним,                         округлим по краю насінням.
Горобина звичайна
Горобина чорноплідна
 Чорноплідна горобина — кущ  заввишки 1,0-2,5 м. Листки чергові, черешкові, еліптичні або обернено-яйцеподібні, пилчасті з країв. Зверху вони темно-зелені, а знизу - світліші.
Цвіте чорноплідна горобина у травні-червні.

Горобина чорноплідна
 Квітки двостатеві, правильні,                                                п'ятипелюсткові, рожеві чи білі, зібрані у щиткоподібні суцвіття.
 Плід - яблуко. Він соковитий, але незвичного чорного кольору, з сивою паволокою. Достигає у серпні-вересні.
Значення горобини
  Збір урожаю горобини необхідно починати після перших заморозків, тоді вони втрачають гіркоту і стають більш солодкими. Їх зривають або зрізують повністю всім суцвіттям, а вже потім обривають плоди.
  Плоди горобини червоної є безцінними для живлення птахів узимку.
Значення горобини
  Із плодів горобини виготовляють зефір, мармелад, варення, інші кондитерські вироби, а також оцет, квас, вино… Горобину висаджують для озеленення територій.  За народною прикметою коли на рослинах багато плодів - до дощової осені.
Для лікарських потреб використовують плоди чорноплідної горобини, які збирають у період повної стиглості. Плоди можна застосовувати у свіжому і сушеному вигляді. Вони є джерелом сполук, що мають високу вітамінну активність.
Значення горобини
	  Горобина – відмінний медонос, бджоли збирають з неї багато нектару і пилку. 1 га угідь із щільними заростями горобини дає 30-40 кг червонуватого ароматного меду.
Значення горобини
	  Міцна деревина йде на токарні вироби, меблі, музичні інструменти та інші поробки.
	  Тонкі стовбурці цінуються як ручки та рукоятки різноманітних сільськогосподарських і побутових інструментів.
Значення горобини


Головний біль


Етапи індивідуального розвитку організмів


title: "Функції крові. Групи крові"

text:
Функції крові.Групи крові
Роботу підготувала студентка
32ПО(а) групи
Бодарєва Таїсія
Транспортна
Кров переносить поживні речовини від шлунково-кишкового тракту до тканин.
Поживна
Кров розносить по тілу поживні речовини від кишечника або з місць їх накопичення (глюкозу з печінки).
Видільна
полягає у видаленні з клітин та тканин організму кінцевих продуктів обміну речовин.
Дихальна
Перенос кисню від легень до тканин та вуглекислого газу від тканин до легень.
Регуляторна
Кров розносить по організмові фізіологічно активні речовини, які регулюють та об'єднують діяльність різних органів та систем.
Терморегуляторна
Збереження сталості температури тіла. Ця функція здійснюється за рахунок фізичних властивостей води плазми крові.
Захисна
— лейкоцити крові забезпечують фагоцитоз, а також виділення антитіл проти антигенів; здатність крові до згортання, внаслідок чого припиняється кровотеча (тромбоцит).
Гомеостатична
підтримання динамічної сталості внутрішнього середовища організму, гомеостазу).
Трофічна
Кров переносить речовини від травного тракту до клітин організму.
Групи крові
без аглютиногенів та з обома аглютинінами — (0) відома також як І;
тільки з аглютиногенами А та з аглютиніном бета — (А) відома також як ІІ;
тільки з аглютиногенами В та з аглютиніном альфа — (В) відома також як ІІІ;
з обома аглютиногенами та без аглютинінів — (АВ) відома також як IV.

0 (I) «Мисливець», і нею володіють від 40 до 50% всіх людей
А (II) «Хлібороб», і нею володіють 30 – 40%
В (III) «Кочівник», і нею володіють 10 – 20%
АВ (IV) «Загадка», і нею володіють лише 5% людей


title: "Хромосомна теорія спадковості"

text:
ХРОМОСОМНА ТЕОРІЯ СПАДКОВОСТІ
                    Хромосомна теорія спадковості сформульована Т. Х. Морганом за результатами своїх досліджень.    За її допомогою з'ясовано матеріальну основу законів спадковості, встановлених Г. Менделем, і те, чому в певних випадках успадкування тих чи інших ознак від них відхиляється.
Т.Х. МОРГАН
Г. МЕНДЕЛЬ
Основні положення хромосомної теорії спадковості такі:
гени розташовані в хромосомах у лінійному порядку;
різні хромосоми мають неоднакові набори генів, тобто кожна з негомологічних хромосом має свій унікальний набір генів;
кожен ген займає в хромосомі певну ділянку; алельні гени займають у гомологічних хромосомах однакові ділянки;
    -усі гени однієї хромосоми утворюють групу зчеплення, завдяки чому деякі ознаки успадковуються зчеплено; сила зчеплення між двома генами, розташованими в одній хромосомі, обернено пропорційна відстані між ними;

 -зчеплення між генами однієї групи порушується внаслідок обміну ділянками гомологічних хромосом у профазі першого мейотичного поділу (процес кросинговеру);
       -кожен біологічний вид характеризується певним набором хромосом (каріотипом) — кількістю та особливостями будови окремих хромосом.
 Відомо , що хромосоми однієї гомологічної ( схожої ) пари подібні між собою , але це справедливо не для всіх пар хромосом. При порівнянні хромосомних наборів нестатевих клітин жіночої і чоловічої статі в одній парі хромосом виявлені відмінності , хоч у однієї із статей і ці хромосоми однакові. Їх називають Х (ікс) хромосомами. У другої статі одна така сама Х-хромосома , а друга відрізняється за своєю будовою. Вона названа Y-хромосомою. Цю пару прийнято називати статевими хромосомами , а всі пари хромосом ідентичні у чоловічої і жіночої особин – ауто сомами. Статеві ( Х і Y ) хромосоми відрізняються не лише за морфологією , а і за інформацію яка міститься у них.
Сполучення статевих хромосом між собою визначає стать організму. Клітини жіночого організму містять дві Х-хромосоми (ХХ). Чоловічі клітини містять одну Х і одну Y-хромосоми (ХY) .
Цитоплазматична спадковість
   У клітинах еукаріотів, крім спадкового матеріалу, розташованого в ядрі, виявлено також цитоплазматичну спадковість або позаядерну. Вона полягає у здатності певних структур цитоплазми зберігати і передавати нащадкам частину спадкової інформації батьків.
     Позаядерні гени взаємодіють із ядерними і перебувають під контролем ядерної ДНК. Цитоплазматична спадковість, пов'язана з генами пластид, характерна для різних видів рослин (наприклад, ротиків). Серед таких рослин є форми зі строкатими листками, причому ця ознака передається по материнській лінії. Строкатість листків зумовлена нездатністю частини пластид утворювати пігмент хлорофіл. Після поділу, клітин із безбарвними пластидами в листках виникають білі плями, які чергуються із зеленими ділянками.
Явище цитоплазматичної спадковості, пов'язаної з генами мітохондрій, вивчали на прикладі дріжджів. У цих мікроорганізмів у мітохондріях виявлено гени, які зумовлюють відсутність або наявність дихальних ферментів, а також стійкість до дії певних антибіотиків.
   Хоча провідна роль в успадкуванні більшості ознак організму належить ядерним генам, роль цитоплазматичної спадковості теж значна. Вона пов'язана з двома видами генетичних явищ: - успадкуванням ознак, які кодуються позаядерними генами, розташованими в певних органелах (мітохондріях, пластидах); - проявом у нащадків ознак, зумовлених ядерними генами, але на формування яких впливає цитоплазма яйцеклітини.
      Зчеплене успадкування
  Зчеплене успадкування - феномен зкорельованого успадкування алелей генів, розташованих в одній хромосомі.
       Повної кореляції не буває через процес кросинговеру, тому що зчеплені гени можуть розійтися по різних гаметах. Кросинговер спостерігається у вигляді розчеплення у потомства тих алелей генів і, відповідно, станів ознак, які були зчеплені у батьків.
Кросинговер (від англ.(crossingover), перехрещення, взаємний обмін ділянками парних (гомологічних) хромосом, що відбувається в результаті розриву і з'єднання в новому порядку їх ниток — хроматид   приводить до перерозподілу (рекомбінації) зчеплених генів .
  Спостереження, проведені Томасом Морганом, показали, що ймовірність кросинговеру між різними парами генів різна. Звідси з'явилася ідея створити генні карти на підставі частот кросинговеру між різними генами. Перша генна карта була побудована студентом Моргана, Альфредом Стертевантом в 1913 році на прикладі Drosophila melanogaster.


title: Грицики

text:
Грицики
Презентація
Бойчука Михайла

Грицики звичайні – однорічна або багаторічна зелена рослина родини Капустяних, 10-15 см заввишки.
Міжнародна назва роду походить від латинського слова “capsella”, що означає “сумка”.
Видова назва у перекладі з латинської мови “пастухова”.
Грицики – “пастухова сумка”

Стебло - прямостояче, просте або розгалужене, висотою 20-40 см.
Тіньовитривала рослина, що росте як бур'ян на лісокультурних площах, лісових розсадниках, поблизу доріг, жител.
Корінь - стрижневий, розгалужений, білуватий.

Стебло грициків
Листки грициків

Листки – чергові:
нижні черешкові, зібрані в прикореневу розетку;
стеблові - стеблообгортаючі, вкриті волосками.
Розеткові листки довгі (до 12 см), перистороздільні, з трикутними                 загостреними часточками.
Стеблові листки дрібніші, нечисленні, стеблообгортні. Вони цілісні, сидячі, а при основі стрілоподібні або ланцетні.

Квітка грициків
Квітки дрібні, правильні. Чашолистків і пелюсток по чотири. Пелюстки 2-3 мм завдовжки, білі, майже вдвоє більші за чашолистки.
Тичинок шість, з них 2 короткі, а 4 довгі.
Маточка одна, з верхньою зав'яззю, одним стовпчиком і головчастою приймочкою.
Квітки зібрані спочатку в суцвіття щиток, а пізніше - в довгу китицю.

Суцвіття грициків
Плід - стиснутий з боків трикутно обернено -серцеподібний стручечок з сітчастожилкуватими човниковидними стулками.
Довжина плоду 3-5-8 мм.

Плід грициків
Форма насіння овально -складчаста, з невеликою виїмкою в основі.
Колір насіння – світло - або темно-жовтий.
Розмір насіння:
довжина 0,75-1 мм;
ширина 0,5 мм;
товщина - 0,25 мм.
Маса 1000 насінин - 0,1 - 0,2 г.

Насіння грициків
Сходить рослина наступною весною: в березні - травні, а також влітку і восени: в серпні - жовтні.
Цвіте - в різні строки:
 - зимуючі форми цвітуть в березні-травні;
-  ярі - в червні - липні.
Плодоносить - в червні -вересні.

Розвиток грициків
Для виготовлення ліків використовують траву, зібрану під час цвітіння рослини, коли на ній починають утворюватися нижні плоди. Доцільно викопувати рослини з коренем, який потім обрізують, залишаючи прикореневу розетку листків (при скошуванні розетки листків залишаються невикористаними і сировина буде нижчої якості).
Сушать траву під наметом або                                    на горищі, поки стебла не                           стануть  ламкими.
Строк придатності - 3 роки.

Заготівля грициків
Здавна грицики звичайні використовували в народній медицині для зупинки кровотечі.
В даний час після ряду досліджень цієї рослини встановлено її значущість як лікарського засобу.

Використання грициків


Головний мозг


title: ГЕНЕТИКА СТАТІ

text:
Український стиль в архітектурі, інтер'єрах та ландшафті
Народні традиції українського способу життя знайшли відображення і в дизайні сучасного житла, оформленого в цьому етнічному стилі. Особливо гармонійно виглядатиме вся садиба в єдиному українському стилі - архітектура будинку, внутрішні інтер'єри приміщень і навколишньої ділянки.
Характерні риси української архітектури,
використовувані в сучасних будівлях
У наш час досить цікавим для архітекторів стає етнічний стиль та традиції українського народу. Сучасні будинки будуються з новітніх матеріалів і оснащуються всіма новинками технічного прогресу, необхідними для комфортного життя, а от їх дизайн багато в чому залежить від захоплень і уподобань їх мешканців. Нікому не хочеться жити в безликому стандартному будинку, кожен господар вибирає дизайн до душі. І зовсім не помилиться той, хто згадає про свої витоки, оточить себе рідними, властивими своєму народу предметами і пейзажами.
  Дуже тепло і затишно виглядає цілком сучасний будинок, дах якого накритий по українській народній традиції соломою або очеретом з дотриманням старої технології. Стіни такого будинку підтримують стиль української мазанки використанням фактурної штукатурки.
Елементи українського побуту в декорі сучасного інтер'єру
В українському етнічному стилі інтер'єру велике значення мають предмети побуту. Всі вони виготовлялися з натуральних матеріалів, прикрашалися національними орнаментами. В першу чергу в українському інтер'єрі треба звернути увагу на ткацтво та вишивку. Домоткані килимки на глиняній підлозі, на стінах і лавках виконані з використанням оригінальних візерунків. Вишиті рушники прикрашають ікони, покуття, стіни і столи. Вишивалися цілі картини, вишивкою прикрашалися подушки та інша постільна білизна. У посуді переважає кераміка. Українські гончарі прикрашають свої твори яскравими різноманітними візерунками. З дерева виготовляються меблі, а також різне начиння і декоративні елементи.

Оформлення кухні в українському етнічному стилі
Кухня, як і весь український інтер'єр, повинна складатися, по можливості, з натуральних матеріалів. Глиняна долівка складна у догляді, тому залишимо її в минулому. Для кухні прекрасно підійде дерев'яна підлога з міцних порід дерева. Це не дешевий варіант, тому його можна замінити плиткою, що буде за фактурою і кольором нагадує глиняну долівку.
Глиняні стіни в українській хаті білилися, а в сучасному варіанті можна стіни покрити декоративною світлої штукатуркою. Народні майстри любили прикрашати стіни яскравими малюнками казкових птахів і рослинних орнаментів. Серед зображуваних рослин переважали калина і соняшники. Традиційно в українських орнаментах використовується червоний, чорний і білий кольори, але в рослинні малюнки на стінах можуть додаватися жовтий і зелений.
 Для стелі в українському інтер'єрі характерні дерев'яні балки, які раніше були необхідні, а зараз можуть виконувати тільки декоративну роль, підтримуючу загальний стиль. Світильники або люстру краще теж декорувати дерев'яними елементами, щоб вони органічно вписувалися в загальний дизайн стелі і всієї кухні.
Особливо приємно створювати національний колорит кухні за допомогою різних декоративних елементів: візерунчастих керамічні глечиків та тарілок, які стоять на поличках, букетики засушених цілющіх трав, зв'язки часнику та цибулі, вишиті традиційним українським орнаментом рушники, серветки, фіранки на вікнах.
Ванна кімната з українським колоритом
Український стиль в ванну кімнату можуть внести декоративні рушники, вишиті традиційними візерунками, а також стилізація рушника у вигляді панно на стіні, виконаного з мозаїки українським орнаментом. Можна прикрасити плитку на стіні барвистим фризом з готовим орнаментом. В українських вишивках основними є три кольори: червоний, білий і чорний, тому ці кольори повинні переважати і на мозаїчних і плиткових орнаментах у ванній кімнаті.

Український стиль на присадибній ділянці
 Українська садиба теж має свій неповторний колорит, який відрізняє її від садиб інших народів. Основною її відмінністю можна вважати плетений паркан з лози, який називається тином.
Він обмежує ділянку, що належить одній родині. Жінки вішали на нього горщики для просушки. Такий паркан додасть ділянці сільський український стиль. У дворі можна зробити колодязь, оформлений теж в сільському стилі. Окрасою українського саду є калина - прекрасне дерево-оберіг для родини. Кілька соняшників і мальви біля входу в будинок не залишать сумніви, що садиба оформлена саме в українському етнічному стилі.


Гризуни


title: Харчування

text:
Дослідження

Провела: Лєскова Валерія
 учениця 9-А класу
Харчування учнів 9 класів
Мета
Виявлення порушень правил раціонального харчування.
Допомога учням у вирішенні проблем, щодо правильного харчування.

Опитування
В опитуванні приймало участь 50 учнів
 9 - А,  9 – В та 9 - Г класів.
Перед респондентами було поставлено 10 запитань.

Запитання
Скільки разів у день Ви їсте?
Снідаєте регулярно?
Кожен день їсте перше блюдо?
Чи щільно Ви вечеряєте?
Вкажіть час прийому їжі до сну.
Чи їсте Ви сирі (свіжі) овочі кожного дня?
Чи їсте Ви у проміжках між основним прийомом їжі?
Чи різноманітне ваше меню?
Чи маєте Ви хронічні розлади стану органів травної системи? Якщо так, то у якому віці?
Чи вважаєте Ви, що продукти харчування режим прийому їжі можуть впливати на стан здоров’я?

Відповіді на перше запитання
Відповіді на друге запитання
Відповіді на третє запитання
Відповіді на четверте запитання
Відповіді на п’яте запитання
Відповіді на шосте запитання
Відповіді на сьоме запитання
Відповіді на восьме запитання
Відповіді на дев’яте запитання
Сім учнів мали розлади стану органів травної системи у 13 років.
Відповіді на десяте запитання
Результати опитування
    Після проведення цієї роботи ми досягли мету і виявили порушення правил раціонального харчування в учнів 9 класів. Було виявлено 7 осіб, які мають  розлади стану роботи травної системи у 13 років. Біля 80% учнів нашої Скандинавської гімназії харчуються правильно, відповідно 20% - неправильно. Ці учні мають переглянути свій раціон та дотримуватися певних принципів раціонального харчування.
Принципи раціонального харчування
Відповідність харчового раціону  енергетичним потребам організму.
Оптимальне співвідношення та достатнє споживання життєво необхідних продуктів.
Дотримання правильного режиму харчування.
Максимальна різноманітність харчового раціону.

Бажаю всім здоров'я !


Грегор Мендель - батько генетики


title: "Гризуни"

text:
Гризуни

Загальна інформація
   Гризуни (Rodentia) — найчисленніший ряд ссавців, налічує близько 2 тис. видів тварин дрібних і середніх розмірів. Це найбільший ряд ссавців за числом видів, складаючи більш ніж 2 тис. видів або 40-42 % всіх видів класу. Гризуни характеризуються дрібними розмірами (5-150 см, хоча тільки капібара зазвичай перевищує 35 см завдовжки), коротким періодом розмноження. Гризуни поширені на різних континентах, ведуть наземний, підземний, деревний чи напівводний спосіб життя.
Характерні особливості
   До загальних ознак гризунів належать:
1. Дрібні та середні за розмірами тварини, що живляться виключно рослинною їжею.
2. Добре розвинений волосяний покрив, у деяких із них волосини можуть видозмінюватися у голки.
3. Наявність своєрідного зубного апарату:
   - дуже добре розвинені різці, їх кількість по одному
в кожній половині щелеп;
   - різці самозаточуються завдяки дуже міцній емалі
переднього краю;
   - відсутність ікол;
   - корінні зуби мають плоску жувальну поверхню з
певними горбиками та петлями емалі;
   - різці та деякі корінні зуби не мають коренів і
ростуть протягом життя у міру їх стирання.
4. Нижня щелепа здатна вільно рухатися не лише в
сторони, але і вперед, і назад.
Зубна система гризунів
Характерні особливості
5. Більшість із гризунів невибагливі до їжі та всеїдні.
6. Мають довгий кишковий тракт, у зв’язку із живленням грубою рослинною їжею.
7. У всіх видів наявна сліпа кишка, що виконує роль «бродильного чану». Особливо добре вона розвинена у видів, що живляться травою та корою дерев. У мишей, які живляться в основному насінням, сліпа кишка розвинута менше.
8. Півкулі головного мозку невеликі, що, навіть, не прикривають і мозочка. Їх поверхня гладенька з невеликою кількістю неглибоких борозен.
9. Високоплодючі тварини, що народжують велику кількість потомства декілька разів на рік.
10. Серед ссавців гризуни становлять 1\3 частину. У фауні України нараховують близько 10 родин, які мають і корисне, і шкідливе значення. Найпоширеніші – це миші, щурі, білки, бобри. Немало з них занесені до Червоної книги.
Підряди
  Білкоподібні
 Дикобразоподібні
 Боброподібні
 Мишоподібні
Білка
   Білка — найбільш відомий дітям звір серед гризунів, добре пристосований до життя на деревах. Вона чудово лазить по гілках завдяки довгим пальцям з чіпкими кігтиками. Білка спритно стрибає з одного дерева на інше. У разі потреби може стрибнути з вершини високого дерева на землю, при цьому хвіст їй служить своєрідним рулем. Забарвлення білки міняється залежно від виду, від сезону, віку. Звичайна білка може бути рудою, попелястою. Карпатська білка має
темне забарвлення. Прикрашають білку китички на кінцях вух. Поширена у Поліссі, Лісостепу і в Криму. Живе на деревах. Кулясте кубло будує у верховітті з тонких гілочок, моху, шерсті, лишайників. Може оселятися в дуплах і шпаківнях. Білки — денні тварини. У сонячну погоду вони активні протягом цілого дня. В дощові дні і під час сильних морозів і снігопадів білки не виходять годуватися. В сплячку не впадають.
Білка
   Розмножуються білки двічі на рік: перше — у січні — березні, друге — у червні — серпні. Вагітність 35—40 діб. Самка народжує від 3 до 7 білченят, голих і сліпих. Живляться вони молоком матері. Лише на 23—30 добу у них прорізуються очі, а ще через півмісяця вони починають бігати і їсти ягоди, недозріле насіння трав. Через п'ять місяців можуть вести самостійний спосіб життя. Основна їжа білок — насіння хвойних — ялини, сосни, ялиці, модрини, а також горіхи ліщини, жолуді, плоди бука, гриби, бруньки і пагони, комахи,
іноді яйця птахів. На зиму білка робить запаси. Жолуді, горіхи і шапкові гриби вона відчуває через 1—1,5-метровий шар снігу. Жолуді і гриби не можуть замінити білці насіння хвойних, оскільки вони мають більшу енергетичну цінність. Наївшись насіння хвойних, білка спить майже 22 години на добу.
   Білка — окраса наших лісів. Вона сприяє поширенню лісових культур. Ховаючи горіхи, жолуді на зиму, вона не завжди їх знаходить, а, отже, навесні вони проростають. Про це обов'язково повинні знати дошкільники. Внаслідок зменшення чисельності білок, промислового значення вони не мають. Карпатська білка охороняється.
Бобер
   Бобри поселяються по берегах повільних лісових річок, стариць і озер. Вони уникають широких річок із швидкою течією, а також водойм, що промерзають до дна. Важлива наявність біля водойми деревно-кущової рослинності з м'яких листяних порід (верби, осики, тополі), а також водної і прибережної рослинності, що складає раціон бобра.
На уподобаній водоймі бобри влаштовують нори або хатки. Нори риють при наявності крутих берегів. Вхід у нору завжди розташовується під водою.
   У болотистих місцях замість нір бобри вимушені будувати високу (1— 2 м заввишки) конічну хатку, яка складається з хмизу і гілок, скріплених мулом або глиною. Всередині
хатки влаштовується простора «кімната», виходи з якої ведуть у воду. Взимку в хатках утримується плюсова температура, вода не замерзає і бобри мають можливість виходити у воду під лід.
   У тих водоймах, де рівень води несталий, що після його зниження могло б призвести до осушення виходів з нір або хаток, бобри споруджують греблі. Влаштовують вони їх нижче від рівня поселення зі зрізаних стовбурів дерев, гілок, хмизу, мулу. Інколи бобри проривають довгі вузькі канали, якими сплавляють заготовлений корм — гілки дерев.
Гребля бобрів
Бобер
   За допомогою своїх міцних різців звірі не тільки легко перегризають гілки, але й звалюють великі дерева, підгризаючи їх біля основи стовбура. Осику діаметром 5—7 см бобер звалює за 2 хв. У зваленого дерева бобри відгризають гілки, розділяють його на частини, частково поїдають на місці, а те, що залишилося, сплавляють водою до житла або до місця будівництва греблі. Дерево 10—12 см у діаметрі бобер звалює за одну ніч, так що до ранку на місці роботи звірка залишається лише пеньок і купка тирси. Активні бобри у присмерку і вночі.
   Влітку бобри живляться переважно трав'янистими рослинами: лататтям, глечиками, очеретом тощо. Восени
інтенсивно звалюють дерева і займаються заготівлею деревного корму на зиму. Переносячи гілки ближче до хатки, вони встромляють їх у дно водойми з тим, щоб скористатися ними тоді, коли на водоймі утвориться крига. Всі ці цікаві відомості вихователі можуть використати у своїх розповідях.
Нутрія
   Зовні нутрія нагадує великого щура. Довжина її тіла досягає 60-ти см, хвоста — до 45 см, важить нутрія 5—10 кг. Самці більші за самок.
 Природній ареал нутрії — Південна Америка, обмежений з півдня від Болівії та південної Бразилії до Вогняної Землі. Тварина була акліматизована в багатьох країнах Європи та в Північній Америці; в Африці не прижилась. В СРСР акліматизувати нутрію вдалась у Закавказзі та південному Таджикистані. Нутрія здатна переносити морози до —35° C, але для проживання в холодному кліматі в цілому не
пристосована: під час морозів основним незахищеним органом є хвіст, який може обмерзати, що призводить до зараження та смерті. Під час суворих зим нутрії можуть вимирати в цілих регіонах, але потім при помірно теплих зимах знову розширювати ареал проживання.
 Нутрія веде напівводяний спосіб життя. Улюблені місцям проживання — водойми зі слабко проточною або стоячою водою: заболочені береги річок, очеретяно-рогожеві озера та вільхо-осокові болота із багатою водною та прибережною рослинністю.
Нутрія
   В природних умовах активна в основному вночі. Харчується нутрія кореневищами, стеблами і листям очерету та рогожі. Додатковий корм складає очерет, водяний горіх, латаття.
    Нутрія чудово плаває та пірнає. Під водою може знаходитися до 10 хвилин. В спекотні дні вона менш рухлива і зазвичай переховується в тіні. До проживання в замерзаючих водоймах не пристосована — не будує житла яке б захищало від холоду і хижаків, не запасає на зиму кормів, як це робить бобер, ондатра та інші гризуни. Нутрія також погано орієнтується під льодом, пірнувши в ополонку, може не знайти виходу назад і помирає.
 В нутрії добре розвинений слух — вона насторожується навіть при невеликому шарудінні. Хоч нутрія здається неповороткою тваринкою, вона доволі швидко бігає скоком, але швидко втомлюється. Зір та нюх розвинені гірше.
Миші
   Хатні миші живляться насінням майже всіх рослин, але найбільш охоче поїдають насіння соняшника, пшениці. Ті миші, що живуть біля людини, можуть споживати їжу і тваринного походження. Особливістю хатніх мишей є те, що вони можуть живитися сухим зерном за відсутності води. Це дає їм змогу поселятися у приміщеннях зерносховищ, де пацюки зустрічаються рідко. Розмножуються вони 4—8 і більше разів на рік. Самка народжує 6—8
(до 14) мишенят, які вже через три тижні можуть жити самостійно, а в двомісячному віці вже здатні розмножуватися. Хатні миші не тільки псують продукти, але й є переносниками чуми, туляремії.
   Миші жовтогорла, лісова та польова, на відміну від хатньої, живуть виключно за межами жител людини.
Миші
   Жовтогорла миша — мешканець старих листяних лісів, а лісова нерідко зустрічається і на полях, особливо у південних районах України. Лісова миша найбільш численна. Риє прості нори під колодами, серед коріння дерев або під купами хмизу, інколи поселяється в дуплах. Живляться ці миші насінням різноманітних дерев і трав'янистих рослин. У лісових мишей дуже розвинутий нюх. Вони здатні знайти горіх, заритий у землю на ЗО см завглибшки. Виїдаючи насіння лісових культур, вони приносять шкоду лісовому господарству. Лісова і жовтогорла миші влаштовують у своїх норах запаси їжі на зиму — добірне насіння.

   Миша польова відрізняється бурувато-рудим забарвленням з чорною смужкою по хребту. Живе переважно в більш-менш вологих місцевостях: по узбережжях водойм, узліссях, на полях, порубках тощо. На зиму переселяється в скирти, стіжки, купи опалого листя в садах і лісах, а також до людських осель. Живиться насінням, корінням рослин, інколи гризе пагони і кору дерев.
Дякую за увагу!
Джерела
 uk.wikipedia.org
 pti.kiev.ua
 ua.textreferat.com
 school.xvatit.com


title: "Головний біль"

text:
Головний біль

Головний біль (або цефалгія) — розповсюджений симптом різноманітних захворювань і патологічних станів, відчуття болю в області мозкового черепа.
— хворобливе чи не пов’язане з хворобою неприємне відчуття, що локалізується угору від брів до шийно-потиличної ділянки. Г.б. виникає при подразненні або стисканні структур, які містять вільні нервові закінчення у шкірі, підшкірній клітковині, у судинах м’яких покривів голови, окісті черепа, оболонках мозку, внутрішньочерепних артеріях, венах і венозних синусах. Кістки черепа та речовина мозку ноцицепторів позбавлені. Залежно від причини і з урахуванням характерних ознак виділяють декілька патогенетичних типів Г.б., що має практичне значення для лікарської терапії.

Типи головного болю
Судинний головний більГоловний біль м'язового напруженняЛіквородинамічний головний більНеврологічний головний більГалюцинаторний головний біль, або психалгіяГоловний біль змішаного генезу
 Судинний тип Г.б. — біль, що ломить, тупий, супроводжується відчуттям стискання, нудотою, потемнінням в очах, миготінням «мушок» перед очима; можливий біль пульсуючого характеру, з відчуттям тяжкості в голові, тупого розпирання. Судинний Г.б. посилюється в лежачому положенні, при роботі з опущеною головою. Цей тип Г.б. виникає при порушенні тонусу судин головного мозку.

Г.б. м’язового напруження виникає при розтягненні або стисканні м’язів м’яких покривів голови внаслідок підвищення тонусу симпатичної нервової системи (стрес, невроз, інфекційно-токсичні захворювання, гормональні порушення, гіпертонічна хвороба), у разі патологічної імпульсації при місцевих процесах (захворюваннях очей або вух, придаткових пазух носа, шийному остеохондрозі). Характеризується відчуттям стягування голови обручем, підвищеною чутливістю до голосних звуків, яскравого світла, дратівливістю

     Ліквородинамічний тип Г.б. виникає при порушенні динамічної рівноваги між секрецією та відтоком спинномозкової рідини, внаслідок чого розвивається або підвищення внутрішньочерепного тиску (пухлини, абсцес мозку, набряк мозку внаслідок травми, запалення, порушення мозкового кровообігу), або його зниження (зменшення продукції спинномозкової рідини після черепно-мозкової травми або запального процесу).

       Характерними ознаками Г.б. такого типу є розпираючий характер, посилення болю при напружуванні, кашлі, зміні положення голови, у вертикальному положенні, при ходьбі. Можливі вогнищеві неврологічні симптоми, менінгіальні синдроми, порушення свідомості

. При невралгічному типі Г.б. вогнище патологічної больової імпульсації міститься в центральних структурах (найчастіше трійчастого нерва). Притаманний нападоподібний характер болю (пароксизми болю), наявність тригерних (пускових) зон, подразнення яких провокує напад, іррадіація болю в сусідні або віддалені ділянки. Біль описується пацієнтами як «пронизливий», «стріляючий», «як удар струму» чи «як блискавка».

Галюцинаторний Г.б. (психалгію) відзначають у будь-якому віці. У цьому випадку формування патологічного вогнища відбувається в системі центральних структур больової рецепції, у структурах центрального психоемоційного сприйняття болю.
Для нього характерна відсутність конкретних фізичних характеристик при описанні (напр. такий біль, що пульсує, стискає), його визначених метафоричних характеристик (напр. «як змія кусає»).

Психогенний Г.б., як правило, двобічний, виникає щодня, триває кілька годин, відзначається на фоні психоемоційного стресу (хоча хворі це часто заперечують). При інструментальних методах обстеження пацієнтів із психогенним Г.б. будь-які патологічні відхилення відсутні

Існує понад 200 різних причини головного болю, які можуть не становити загрози і бути загрозливими для життя. Опис симптомів та неврологічні дослідження визначають необхідність подальшого обстеження і необхідність лікування.

Найпоширеніші типи головного болю — це «первинні головні болі». Наприклад, головний біль, що пов'язаний з напруженням і мігрень. Вони володіють типовими рисами; мігрень, наприклад, має пульсуючий характер, вражає одну частину голови, часто пов'язана з нудотою і триває між трьома годинами і трьома днями. Менш поширеними первинними головними болями є невралгія трійкового нерву (прострільний лицевий біль), кластерний головний біль (раптовий сильний головний біль) і Hemicrania continua (тривалий головний біль з одного боку голови).

Стрес
Гормональні зміни
Напруження шиї чи щелепи
Депресія
Відчай
Нерегулярне харчування
Зміна режиму сна
Травми
Збудження
Напруження очей
Зміна погоди
Погана постава
Тривога
Гострі запахи
Ліки
Яскраве світло (фотофобія)
Фізичне перенапруження
Велика висота (Висотна хвороба)
Алкоголь, особливо червоне вино

Адекватне лікування може бути проведене тільки після встановлення причин.
Медикаментозна терапія
Анальгетики, в тому числі нестероїдні протизапальні препарати широко використовуються для боротьби з головним болем. Рідше застосовуються вазоактивні засоби і психотропні препарати, що потенціюють дію анальгетиків.
	Невиправдане застосування вказаних препаратів приводить до розвитку лікарської хвороби, насамперед — шлункових захворювань, аж до виразки шлунку.

Дякую за увагу!


"Гриби"


title: "Хромосомні хвороби"

text:
Хромосомні хвороби

Трисомія по 13 хромосоміСиндром Патау47,ХХ, 13+; 47,ХY, 13+

Зовнішні прояви
мікроцефалія
розщеплені верхня губа і піднебіння
полідактилія
дефекти серцево-судинної системи і внутрішніх органів
недорозвинуті передні відділи мозку.

Такі діти вмирають у перші три місяці життя або протягом року.
Трисомія по 18-й хромосоміСиндром Едвардса47,ХХ, 18+; 47,ХY, 18+

Зовнішні прояви
 Череп доліхоцефалічний, здавлений з боків. і низьким чолом і широкою виступаючою потилицею; іноді зустрічається мікроцефалія або гідроцефалія.
Епікант, птоз, очні патології
Рот маленький, трикутної форми з короткою верхньою губою
Піднебіння високе, іноді з щілиною
Шия коротка, часто з крилоподібною складкою.
60% дітей помирають у віці до 3 міс, до року доживає лише 5-10%. Основною причиною смерті служать зупинка дихання і порушення роботи серця. Ті, що залишаються в живих - глибокі олігофрени.
Трисомія по 21-й хромосоміСиндром Дауна47,ХХ, 21+; 47,ХY, 21+
Зовнішні прояви
Розумове відставання (IQ: 35-70)
Епікантус
Виступаючий язик (наслідок малого розміру ротової порожнини)
білі плями на рогівці (крапки Брашфілда)
надмірна гнучкість суглобів, включно з атланто-аксіальним
вроджені вади серця
Моносомія по Х-хромосоміСиндром Шерешевського-Тернера(ХО)
Зовнішні прояви
низький зріст
Коротка шия із криловидними складками
статевий інфантилізм
аномальні статеві органи
недорозвинуті матка і яєчник
Грудні залози відсутні.
У таких жінок не буває менструацій або вони одноразові

Синдром котячого крику46,XX, 5р-
Зовнішні прояви
характерний плач дітей, аналогічний крику кішки через проблеми з гортанню і нервовою системою
труднощі при ковтанні і смоктанні;
низька вага при народженні та низькі темпи розвитку (в першу чергу фізичного);
суттєва затримка розвитку когнітивних, мовленнєвих функцій та функцій руху;
поведінкові проблеми, такі як гіперактивність, агресія, істерики і одноманітні рухи, які постійно повторюються;
нетипові риси обличчя, які можуть з часом зникнути або посилитися;
надмірне, неконтрольоване слиновиділення;


Хромосоми. Каріотип


Харчові


Газообмін у легенях і тканинах


title: "Хвороби рослин"

text:
Хвороби рослин
Захворювання вашої рослини можна помітити одразу. Сповільнюється, чи припиняється її ріст та розвиток, органи рослини (листя, квітки, пагони) - змінюються, покриваються нальотом або плямами, починають гнисти або сохнути, а також відпадати. Причин хвороби вашої рослини може бути кілька, тому визначити її непросто. Якщо шкідники живуть і харчуються в основному на відкритих частинах рослини і в більшості своїй можуть бути знайдені неозброєним оком, то з патогенами, що викликають хвороби, набагато складніше. Бактерії, гриби, віруси або мікоплазми, що викликають хворобливі симптоми, не видні не озброєним оком. Сприятливі умови для розвитку хвороб, як правило, створюються в результаті неправильного догляду за рослинами.
Збудники хвороб рослин можуть потрапляти з насінням, бульбами, цибулинами, корінням, живцями. Тому має бути непорушним правилом дотримання зовнішнього і внутрішнього карантину.
Усі хвороби поділяються інфекційні та неінфекційні
Інфекційні хвороби виникають внаслідок дії на рослини різних збудників захворювань. Загальною їх ознакою є перенесення інфекції від хворої до здорової рослини.
Інфекційні хвороби рослин спричиняють різні мікроорганізми: віруси і мікоплазми, бактерії, гриби. Дія їх багатоманітна: вони викликають всіляку гниль, в'янення, плямистості, виразки, нарости, деформації. Деякі збудники, так звані облігатні (обов'язкові), не живуть зовні рослини-господаря. Інші можуть існувати і за рахунок мертвого органічного матеріалу - їх називають факультативними (необов'язковими) паразитами.
Інфекція може поширюватися як безпосередньо від хворої рослини до здорової, так і за допомогою комах, людини, через воду, повітря.
Іржа
До інфекційних хвороб належать:
Борошниста роса
Несправжня борошниста роса
Сіра гниль
Плямистості
Неінфекційні хвороби у рослин виникають унаслідок неправильного догляду і можуть бути викликані недостатнім або надмірним освітленням, надмірно високими або низькими температурами, неправильним режимом поливу, порушенням режиму вологості повітря, браком або надлишком елементів живлення та ін.
Водорості
До неінфекційних хвороб належать:
Недолік або надлишок мінеральних речовин
Порушення світлового режиму
Дія температур
Дія отруйних речовин
Борошниста роса — хвороба рослин, спричинювана паразитними грибами родини Борошнисторосяних (Erysiphaceae).
Характеризується утворенням на уражених листках, стеблах, плодах грибниці у вигляді білого або сірого борошнистого нальоту, через який рослина виглядає наче посипана крохмалем. В деяких випадках на уражених рослинах утворюються чорні крапки. За відсутності заходів боротьби рослини гинуть. Хворобу легко виявити на листках, бутонах, квітках за характерним борошнистим нальотом, який складається з міцелію гриба. Особливо це помітно на листочках, які зазвичай при ураженні деформуються. Розвитку хвороби сприяють висока вологість повітря за низької температури (12-15°С), різкі її перепади, надлишок азоту та дефіцит калію і кальцію, погане освітлення рослин, короткий світловий день (7-8 годин на добу). Збудником хвороби є гриб , який належить до класу Ascomycetes, порядку Erysiphales.
Пошкоджуються: троянди,
хризантеми, гвоздики, бегонії,
гортензії,сенполії, евкаліпт,
традесканції, орхідеї та інші рослини.
Велику групу вірусних захворювань рослин утворюють мозаїчні хвороби .
Мозаїчні хвороби рослин - група вірусних хвороб, що характеризуються мозаїчної (строкатою) забарвленням уражених органів (в основному, листя і плодів), чергуванням плям різноманітної величини і форми, які мають зелену або білу забарвлення різної інтенсивності. Змінюється форма листової пластинки, рослина відстає у рості. Мозаїка передається через насіння, з соком хворих рослин під час пікірування розсади, при пасинкуванні, зіткненні хворих і здорових рослин і легкому взаємному травмованих, наприклад, при вітрі. Механічні переносники вірусу - попелиці, клопи, кліщі, грунтові нематоди. Віруси проникають в рослини через пошкоджені тканини; зберігаються в грунті, рослинних рештках і насінні. З мозаїк найбільш шкідливі: мозаїка тютюну та томата, зелена мозаїка огірка і біла мозаїка, крапчаста мозаїка картоплі і зморшкувата мозаїка картоплі, мозаїка буряків, мозаїка капусти, а також мозаїка сої, гороху, квасолі, мозаїчні хвороби плодових, чагарникових та декоративних рослин.
Перші ознаки ураження виявляються на молодих зростаючих листі; на них з'являються слабкі посветления по ходу жилок, світло-жовті кільця і ??зірчасті плями. Надалі плями стають зеленувато-білими, при іхсліяніі біліє або жовтіє весь лист. Хворі рослини виглядають пригнобленими, з дрібним листям. Біла мозаїка сильніше розвивається при температурі 30 ° C і коли рослини дуже загущені. Збудник хвороби передається з соком рослин при догляді за ним. Зберігається збудник в шкірці і зародку насіння, рослинних рештках, на інвентарі і в грунті.
Симптоми
Ефективних методів боротьби з мозаїчними захворюваннями немає. Єдиний засіб - профілактика хвороб і виведення сортів, стійких до мозаїки. У разі порівняно несильного зараження можна спробувати вирізати хворі ділянки рослини, проте, якщо зараження сильне, рослина треба знищити.
Стійкість до захворювання знижується при різкому коливанні температури, занадто високій температурі (30 ° С) і дуже щільному розміщенні рослин. Дотримуйтесь тепловий режим. Досить часто вірус поширюється з шкідниками рослин, уважно стежте за їх появою, вживайте заходів до їх знищення. При виявленні захворювання необхідно прийняти профілактичні заходи - ізолювати рослина, провести дезінфекцію інвентарю. У разі загибелі рослини слід ретельно продезінфікувати горщик, грунт викинути.
Профілактика
Заходи боротьби
Точне визначення конкретного вірусного захворювання, як уже зазначалося, представляє великі труднощі. Безпосередня боротьба з вірусами хімічними препаратами неможлива. Набагато простіше і надійніше попередити захворювання, проводячи боротьбу з сисними комахами, які, як правило, є переносниками збудників віросних захворювань. Переносниками вірусів кімнатних квітів є попелиці та трипси. Але дуже часто інфекція заноситься ще до того, як рослина надійде в продаж через пошкоджені ділянки коріння або ранки на стеблах і листках. Всі уражені частини рослини необхідно видалити і знищити. Після роботи руки відразу ж ретельно вимити з милом, а використовуваний інвентар ще й протерти спиртом. Живці брати тільки зі здорових рослин. В сухе і спекотне час рослину потрібно притіняти і частіше обприскувати.
Різновиди
Звичайна мозаїка
Збудник хвороби С вірус. На молодих листках з'являються невеликі жовто-зелені ділянки, а потім зморшкуватість. Ріст рослин уповільнюється, цвітіння пригнічується. Плоди набувають строкату забарвлення і бородавчастої.
Нерідко хворі рослини в'януть. Від хворих рослин на здорові вірус передається попелицями. Крім гарбузових, даний вірус вражає пасльонові і зонтичні культури. Зимує патоген в корінні багаторічних бур'янів.
Зелена крапчаста мозаїка
Поширена тільки в захищеному грунті. Зовнішні ознаки захворювання мають багато спільного із звичайною мозаїкою. Вірус зберігається в насінні. Передається контактно при догляді за рослинами.
Біла мозаїка
 Їм дивуються рослини тільки в теплицях. На листках з'являються жовті і білі плями зірчастої форми. Нерідко вся листова пластинка стає білою, зеленими залишаються лише жилки.
Деформації листя не спостерігається. На плодах розвиваються жовті і білі смуги. Вірус передається контактно при догляді за рослинами, але він не передається комахами. Зберігається в насінні і на рослинних залишках.
Курчавість листя — вірусне захворювання, при якому на листках з'являються численні дрібні плями розміром 1-2 мм, які потім висихають. Листи стають зморшкуватими, кучерявим, квітки деформуються. Хвороба може супроводжуватися появою сіро-білих або світло-жовтих плям і ліній. Найчастіше вражаються гідрангеі, примули, пеларгонії, пуансеттії.
Пожовтіння листя або жовтяниця — вірусне захворювання, при якому листя стають жовтими або жовто-зеленими. Окремі пагони або вся рослина відстає у рості, стебла стають ламкими за рахунок того, що в них накопичується багато крохмалю, клітини буквально забиваються ім. При цьому на листках так само може позначатися мозаїчний візерунок з концентричних кіл і плям. Іноді жовтяниця проявляється не на всьому рослині, а на окремій гілці — починається хлороз листя, при цьому можуть з'являтися нові листи, але дрібні і вже Хлорозні.
Точне визначення конкретного вірусного захворювання представляє великі труднощі. Безпосередня боротьба з вірусами хімічними препаратами неможлива. Набагато простіше і надійніше попередити захворювання, проводячи боротьбу з  комахами, які, як правило, є переносниками збудників. Переносниками вірусів кімнатних квітів є попелиці та трипси. Але дуже часто інфекція заноситься ще в теплиці, до того, як рослина надійде в продаж через пошкоджені долі коріння або ранки на стеблах і  листках.
Заходи боротьби
Всі уражені частини рослини необхідно видалити і знищити. Після роботи руки відразу ж ретельно вимити з милом, а використовуваний інвентар ще й протерти спиртом. Живці брати тільки із здорових рослин. У суху і спекотну пору рослина притіняти і частіше обприскувати.
Плямистість листя, схожа як на грибкову, так і на бактеріальну або вірусну плямистість, може бути викликана не цими захворюваннями, а нематодами.
Борейко Альона


title: Флористичні царства

text:
Тема :Флористичні  царства – найвищий ранг біорізноманіття.
Найвищим рангом екосистемного біорізноманіття є флористичні та фауністичні царства.
Перше флористичне районування світу було запропоноване ще датським ботаніко-географом Федерік Скоу (1823), який виділив 25 флористичних царств. За основу районування він використав ендемізм сімейств.
Федерік Скоу
Флористичні царства
 Більшість  виділяє шість царств (Л. Дільс, Л. Тахтаджян): Голарктичне, Палеотропічне, Неотропічне, Капське, Австралійське і Антарктичне. Польський біогеограф В. Шафер обгрунтовує виділення і 7-го флористичного царства – Середземноморського. Крім того, інколи виділяють особливе флористичне царство – Океанічне.   Л.Дільс                   Л.Тахтаджян
1.Голарктичне царство.
Займає майже 2/3 суші всіх континентів світу. Сюди входить майже весь материк Євразія (за виключенням Південну Азію), Північна Африка (до 200 пн. ш.), більша частина Північної Америки. Для Голарктики характерна велика різноманітність рослинного покриву від холодних арктичних пустинь і тундри, до пустель Сахари і Аравії.  Дане царство нараховує більше 30 ендемічних сімейств, частину з яких має монотипні родини. Сюди належить сімейство магнолієвих, лаврових, лютикових, барбарисових, гвоздикових, березових, горіхових, вербових, лілейних,  мальвових, молочайних, розоцвітих, бобових, осокових, злаків, складноцвітих, соснових, ірисових). До даного царства належить дуже багато добре відомих деревних порід, що складають хвойні та широколистяні ліси території України.

2. Палеотропічне царство
Охоплює центральну та південну частину Африки (за виключенням Капських гір), Мадагаскар, Індостан, Індокитай, Зондський архіпелаг, Нову Гвінею, Мікронезію, Меланезію, Полінезію. Нараховує близько 40 ендемічних сімейств. Тільки тут зустрічаються тільки такі види пальмових як: фінікова, винна, маслинна, сейшельська, каріота, а також баобаби, зонтичні акації, палеоендем вельвічія.
3. Неотропічне царство
займає Південну та Центральну Америку, а також південь півострова Флорида. Включає 25 ендемічних сімейств. Спільні сімейства аннонових, кропивних, лаврових, молочайних, протейних, орхідних, бігонієвих, міртових. Типовими ендеміками Нового Світу є кактусові (близько 1800 видів – ехінокактус, цереус, опунція), бромелієві – трави епіфітні і наземні; каннові, настурцієві. Із молочайних ендеміком є каучуконос гевея.
4. Австралійське царство
Займає Австралію та острів Тасманію. Ендемічними є 12 сімейств. По кількості ендемічних рослин Австралійське царство не має собі рівних на землі. З 12 тис. видів наявних у її складі вищих рослин ендемічні 80%. Наприклад, ендемічними є майже всі 600 видів роду евкаліптів, 280 видів акацій, близько 25 видів казуарин. Араукарії, протейні, південні буки.
5.Капське царство
Крайній південний край Африки.. Тут на невеликій площі нараховується 15 тисяч видів вищих рослин, з яких більше 3000 ендемічні. У цьому районі переважають зарості чагарників із дрібним сірувато- і блакитнувато-зеленим листям із сімейства верескових, протейних і рутових. із сімейств амарилісових, ірисових, орхідейних і губоцвітих. Характерні також бессмертники, цинерарії й інші складноцвіті.
6. Голантарктичне царство
Південна частина Південної Америки, Нова Зеландія, субантарктичні острови.Флора даного регіону є бідною (близько 2000 тисяч видів). Переважають ліси, а на відкритих просторах – мохова тундра. Найбільш цікавими є види що відносяться до ендемічного сімейства мізодендрових ,сельдерейних, дріміс Вінтера, гуннера чілійська (має листки до 4 м в діаметрі).  Із деревних порід найбільш типові є південний бук, чілійський кедр, араукарія, фіцройя патагонська.
Дріміс                  Кедр

Практична робота №4 Тема: Порівняльна характеристика флористичних областей даної місцевості
Хід роботи:
1. Виберіть три флористичні області Євразії (наприклад, Ірано-Туранську, Східно-Азіатську, Середземноморську).
2. Складіть порівняльну таблицю цих областей,
указавши найбільш поширені групи рослин та характерні кліматичні умови.
3. Сформулюйте висновок.
три флористичні царства: Австралійське, палеотропічне, капське
Домашнє завдання параграф 20 Флористичні царства


title: Хвойні

text:
Хвойні
Презентаційна робота
учениці 7-В класу Віки
під керівництвом учнів 11-А класу
Кучко Олександра та Оксенчук Аліни
Рослини

Рослини (лат. Plantae ) - одна з основних груп багатоклітинних організмів, царство.

Поділяється на відділи:

 зелені водорості;
 мохоподібні;
 хвощеподібні;
 плауни;
 папоротеподібні;
 голонасінні;
 покритонасінні.

Голонасінні

Сучасні представники:

 найпоширеніші - дерева;
 рідше – чагарники і ліани.

Листя:

 голкоподібне (хвоя) або лускоподібне;
 у деяких представників – велике, перисторозсічене, дволопатеве;
 розташовуються листочки поодинці, по два або кілька в пучках.

Хвойні

Хвойні (лат. Pinóphyta або Coníferae) - один з 13-14 відділів царства рослин, до якого відносяться судинні рослини, насіння яких розвиваються у шишках.

Сучасні види:
- дерев'янисті рослини, переважна більшість - дерева, хоча є і чагарники.

Типові представники:
 кедр, кипарис, ялиця, яловець, модрина, ялина, сосна, червоне дерево, тис і каурі.

Листя:
- у багатьох довгі тонкі голки, у інших ж, включаючи кипарисові, - мають плоску, лускоподібну форму.
 характеристикахвойних

вічнозелені;
розмножуються насінням.
органом розмноження й утворення насіння є шишка;
вітрозапильні рослини;
природне вегетативне розмноження відсутнє.
зазвичай однодомні рослини;
пилкові мішки зібрані в стробіли;
у листках є смоляні ходи;
властивий верхівковий ріст;
            стовбур представлений в основному деревиною;
гілки розташовуються кільцями;
насіння дозріває наприкінці другого літа після запліднення;
висипання насіння на третій рік після насіння;
поширені в теплих, помірних і холодних областях, але більшість на Півночі.

Значення хвойних

 хвойні виділяють фітонциди.
 використовують в озелененні (Ялина Енгельмана(блакитна));
 деревина використовується, як сировина для виготовлення меблів і паперу, паркету, музичних інструментів, у хімічній промисловості;
 ефірні олії використовують у медецині та парфумерії;
 насіння деяких рослин їстівне ( Сосна кедрова, Сосна італійська);
 окремі види використовують під час проведення Новорічних свят (Ялина звичайна, сосна звичайна);
 закам’янілу смолу давніх дерев використовують для виготовленя прикрас.

Розмноження

Органи розмноження хвойних рослин - стробіли (лат. strobilus).

Це видозмінені укорочені пагони, на яких знаходяться спеціалізовані листя - спорофіли, що формують спорангії.

 У хвойних рослин стробіли одностатеві.
Формування та розповсюдження

Після запліднення з зиготи, за рахунок
використання поживних речовин ендосперми, формується зародок.

На кінцевому етапі розвитку він складається з корінця, стеблинки, кількох сім'ядолі (зародкових листя) і почечкі, оточених ендоспермом - це шишка.

Розміри шишок коливаються від 2 мм до 600 мм у довжину.

У соснових, араукарієвих, сціадопітісових і більшості кипарисових шишки дерев'янисті, при дозріванні лусочки зазвичай розкриваються, дозволяючи насінню вільно падати і розноситися вітром.

У деяких (ялиці та кедри) шишки руйнуються, щоб звільнити насіння, у інших горіхоподібне  насіння поширюєть з допомогою  птахів.
Сосна

Сосни - вічнозелені, багаті смолою дерева, звичайно дуже великі, рідше дрібні, іноді майже чагарники.

Характеристика:

  шишки яйцевидні або довгасті, зазвичай опущені, а при зрілості падають з гілки на землю;
  добре розвинена стрижнева коренева система, і тому росте на піщаних грунтах;
  хвоя зверху випукла довжиною 5-7 см, зібрана по 2-3 у пучки на вкорочених пагонах.
  відіграє важливу роль у деревинній промисловості.

Ялина

Ялина (лат. Pícea) - рід дерев родини соснових (Pinaceae).

Характеристика:

  крона конусовидна або пірамідальна;
  гілки  горизонтально розпростерті або никнуть. У перші 3-4 роки бічних пагонів не дає;
  кора сіра, відшаровується тонкими пластинками;
  шишки довгасто-циліндричні, загострені, не розсипаються, опадають по дозріванні насіння цілими в перший рік запліднення. Зрілі шишки висячі, сухі, шкірясті або дерев'янисті, довжиною до 15 см, діаметром 3-4 см;
  поширена у помірному поясі північної півкулі;


title: Хвороби шкіри

text:
Хвороби шкіри

ДЕРМАТИТ
ДЕРМАТИТ - контактне гострозапальне ураження шкіри, що виникає в результаті впливу на неї дратівливих чинників хімічної, фізичної чи біологічної природи. Відноситься до групи алергодерматозів.
Класифікація: 1. Гостра форма - мікровезікульна або макровезікульна - виникає відразу після контакту з подразником і зникає після припинення контакта.
2. Підгостра - коркова або луската.
3. Хронічна - аконтотична - виникає                                           при періодичних контактах з                                            подразником протягом тривалого часу.
ВІТИЛІГО
ВІТИЛІГО  - порушення пігментації, що виражається в зникненні пігменту меланіну на окремих ділянках шкіри.
Велике значення у розвитку                                   вітиліго мають стресові стани,                               хронічні хвороби внутрішніх                                  органів, інтоксикації, контакту-                                  вання шкіри з деякими синте-                                      тичними тканинами, фізична                                  травма (реакція Кебнера)
ВІТИЛІГО
Цікаві факти: Зміни в кольорі шкіри Майкла Джексона протягом його життя викликані саме вітиліго.
Хвороба Майкла Джексона передалася і його старшому сину - 14-річному Принцу Майклу Джозефу Джексону.
У Артура Конан-Дойля є невелике оповідання «побілілий воїн». Британський офіцер перенервував в колоніальних битвах і повернувся додому з плямами вітиліго, будучи абсолютно впевненим у тому, що це початок прокази.
Цікаво, що за останні 100 років, незважаючи на гігантський прогрес в інформаційних і медичних технологіях, відношення більшої частини населення до білих плям майже не змінилося.
ПЕДИКУЛЬОЗ
ПЕДИКУЛЬОЗ (вошивість) - паразитичне захворювання шкіри, викликане наявністю на волоссі вошей.
Симптоми вошивості:
- шкірний свербіж в місці укусу воші;
- дрібні сірувато-блакитні плями на шкірі;
- розчухи (екскоріації);
- наявність гнид у волоссі.
ПЕДИКУЛЬОЗ
Воші: головна, лобкова, платяна.
КОРОСТА
КОРОСТА - інфекційне паразитарне захворювання шкіри, яке супроводжується свербінням та розчухами. Щороку в світі реєструється до 300 млн випадків корости.
Збудник корости – кліщ коростяний, або коростяний свербун.
СЕБОРЕЯ
СЕБОРЕЯ - патологічний стан шкіри, обумовлений порушенням функцій сальних залоз, зміною складу їх секрета.
Форми: жирна, густа і суха.
Причини:
- спадкова схильність;
- порушення гормонального статусу організму;
- вплив негативних факторів зовнішнього середовища;
- пухлина яєчок у чоловіків, захворювання яєчників у жінок;
- психічні і неврологічні захворювання.
АЛОПЕЦІЯ
АЛОПЕЦІЯ - патологічне випадання волосся, що приводить до його порідіння або повного зникнення в певних ділянках голови або тулуба.
Причини розвитку алопеції лежать                                     на генному рівні і полягають в       ушкоджувальному впливі на                             волосяні фолікули активної                                      форми чоловічого статевого                                  гормону тестостерону -                дигідротестостерону, що                                 знаходиться у волосяних фолікулах.
ВУГРОВА ХВОРОБА
ВУГРОВА ХВОРОБА - хронічне рецидивуюче захворювання сальних залоз і волосяних фоллікулів.
Захворювання найчастіше виявляється в період статевого дозрівання.
Класифікація:
- неонатальні;
- дитячі;
- юнацькі (звичайні);
- вугри дорослих;
- контактні;
- комедональні.
ВАСКУЛІТИ ШКІРИ
ВАСКУЛІТИ ШКІРИ- група захворювань, при яких ведучою і характерною ознакою є запальне ураження стінки кровоносних судин дерми та підшкірної основи, частіше алергічного типу.
ЕКЗЕМА
ЕКЗЕМА- гостре або хронічне незаразливе запальне захворювання шкіри, що має нервово-алергічну природу та характеризується різноманітними висипами, почуттям печіння, свербінням і схильністю до рецидивів.
МІКОЗ
МІКОЗ (грибок) – хвороба викликана паразитуючими грибами.
Види мікозу:
дерматомікози - нігтів та шкіри;
внутрішніх органів.
МІКОЗ
Види грибкових захворювань:
- кандидоз - викликається Candida albicans.
- оніхомікоз - грибкове захворювання нігтів.
- строкатий (висівковий, різнокольоровий) лишай - характеризується утворенням лусочок.
МІКОЗ
Чорний лишай - на долонях і підошвах утворює коричневі або чорні плями.
Чорна пьедра - колонізує волосся, викликається Piedraia hortae.
Біла Пьедра - мікоз волосся голови, вусів, бороди.
Тріхофітія – стригучий лишай.
Чорний язик – на язику утворюється чорний наліт, що викликається грибком.
Будьте обережними! Шкірні хвороби досить небезпечні і приносять людині значні неприємності.


"Харчування вагітної жінки"


title: "Генна інженерія"

text:
Цікаві факти про ГМО
Генна інженерія
Закон про Гмо у Європі

У 1998 році Європейський союз (ЄС) з огляду на потенційну небезпеку ГМО ввів 5-річний мораторій на виведення на ринок нових сортів ГМ-культур. У 2003 році під жорстоким пресингом Всесвітньої торгової організації (СОТ) він був знятий.
Генетично модифіковані організми (ГМО) - будь-які організми - рослини чи тварини, - генетичний матеріал яких був змінений. ГМО використовуються в медичній, фармацевтичній та сільськогосподарської промисловості
ГМО є порівняно новою областю біотехнологій та експериментів і, таким чином довгострокові результати досліджень поки не відомі. Вплив ГМО на людину і навколишнє середовище вивчається протягом десятиліть.
Цікавий факт №1- здатність до опору шкідливим факторам.
Фрукти і овочі можуть зберігатися довше, якщо вони є генетично модифікованими. Продукти можуть зберігатися довше і транспортуватися далі без відходів або псування. Деякі генетичні модифікації також роблять рослини менш сприйнятливими до поширених шкідників.Також підвищують стійкість до засухи, морозу і тепла.
ГМО в продуктах,переваги:
Культурні рослини:

- Покращення смаку та якості

- Зменшення часу дозрівання

- Збільшення вмісту поживних речовин, врожаїв, і стійкості до шкідливих факторів

- Підвищена стійкість до хвороб, шкідників, гербіцидів

- Нові продукти і технології вирощування
Тварини:

- Покращене здоровя, продуктивність, стійкість до холоду, і нарощування маси
- Більша кількість і вища якість м'яса, яєць і молока
- Поліпшення здоров’я тварин і методів діагностики
Недоліки:
Безпека:
- Потенційний вплив на здоров'я людини, в тому числі алергени, передача генів стійкості до антибіотиків, та ще не вивчені фактори.
- Потенційний вплив на навколишнє середовище, в тому числі: ненавмисне переміщення трансгенів шляхом перехресного запилення, невідомі фактори впливу на інші організми (наприклад, грунтові мікроорганізми), втрата флори і фауни.
Цікавий факт №2- Поширення ГМО культур.
У доповіді, опублікованій Міжнародною службою щодо збору матеріалів про біотехнології було показано, що близько на 300 мільйонах гектарів в 23 країнах висаджуються генетично модифіковані сільськогосподарські культури..
Двозначне зростання було помічено протягом останніх 10 років і, як очікується, продовжиться.

Генна інженерія може збільшити вміст поживних харчових продуктів. "Золотий рис", генетично модифікований вид рису, має набагато вищий вміст вітаміну А, який допомагає зменшити дефіцит поживних речовин у багатьох країнах. Бета-каротин (вітамін А) знаходиться в рисових саджанцях, але знижується в процесі переробки. Модифікація геному рису підтримує високі рівні бета-каротину.
Цікавий факт №3- Більш поживна їжа.
Цікавий факт №4-Небезпечні алергени і токсини.
Генетично модифіковані організми можуть ініціювати синтез нових алергенів та токсинів,в матеріалі,який підлягає модифікації . В кінці 1980-х,в результаті взаємодії ГМ бактерії з L-триптофаном утворилась отруйна амінокислота,яка спричинила загибель 37 чоловік.

Цікавий факт №5-Стійкі бур'яни
Бур'яни, які ростуть на площах, засіяних культурами ГМО можуть в результаті перехресного запилення стати стійкими до хімічних речовин, що використовуються для їх знищення. Продовольчі культури можуть бути витіснені або будуть накопичувати хімікати,якими будуть намагатися боротися з бурянами.
Цікавий факт №6-Генетично модифіковані тварини.
Компанії продовжують вирощування генетично модифікованих сільськогосподарських тварин, хоча останні не були схвалені FDA (Управління контролю якості харчових продуктів та медицинських препаратів США).


title: Генотипи і фенотипи

text:
Генотипи та фенотипи організмів
Біологія
Що таке генотип?
Генотип – це сукупність спадкових факторів організму; це комплекс усіх генів організму, які зумовлюють спадкові властивості.

Що таке фенотип?
Фенотип – сукупність зовнішніх і внутрішніх ознак та властивостей організму, які є результатом взаємодії генотипу і зовнішнього середовища.
Історична довідка
Термін фенотип запропонував датський вчений Вільгельм Йогансен в 1909 р., разом з концепцією генотипу, щоб розрізняти спадковість організму від того, що виходить в результаті її реалізації.
Ідею про відмінність носіїв спадковості від результату їх дії можна простежити вже в роботах Грегора Менделя.
Фенотип та онтогенез
Здатність генотипу формувати в онтогенезі, залежно від умов середовища, різні фенотипи називають нормою реакції. Вона характеризує частку участі середовища у реалізації ознаки. Чим ширше норма реакції, тим більший вплив середовища і тим менший вплив генотипу в онтогенезі.
Чим різноманітніші умови                                      проживання виду, тим                                               ширше у нього норма реакції.
Фенотипи (форма та малюнок черепашки)  у двостулкових молюсків виду Donax variabilis.
Фенотип та онтогенез
Іноді фенотипи в різних умовах відрізняються один від одного. Наприклад, сосни в лісі високі і стрункі, а на відкритому просторі - розлогі. Форма листків водяного жовтецю залежить від того, у воді або на повітрі виявився листок.
Фенотип та онтогенез
Фенотипи сосни звичайної
Сосна на відкритому просторі
Сосна у лісі
У людей всі ознаки, що визначаються клінічно:
-  ріст;
маса тіла;
колір очей;
група крові;
колір,форма, довжина волосся …
   є фенотиповими.
Фенотип та онтогенез
 У фенотипі не реалізуються всі генотипічні можливості, і він є лише окремим випадком реалізації генотипу в конкретних умовах, навіть, між однояйцевими близнятами, що мають ідентичні генотипи, можна виявити фенотипові відмінності, якщо вони                          розвивалися в різних умовах.
Близнюки, виховані в різних                               умовах (місто і село).                                       Подібність за розумовими                                      здібностями у них висока, а                          зовнішність і характери - різні.
Генотип та фенотип
Однояйцеві близнюки, які жили в різних умовах:
верхня була дружиною керуючого будинком і жила в достатку в місті;
нижня жила в більш важких умовах в якості працівниці.
Генотип та фенотип
Однояйцеві близнюки чоловічої статі у віці 42 років. У дитинстві вони були дуже схожі, навіть мати насилу їх розрізняла. Обидва присвятили себе архітектурі, але вчилися неоднаково. Другий закінчив курс значно раніше.
Під час війни їх доля була різна - другий був у полоні. Життя першого було важче, він страждав астмою.
Обличчям брати помітно різняться, причому другий за зростом вищий першого.
Генотип та фенотип
Бабусі, що жили приблизно в однакових умовах благополуччя.
Генотип та фенотип
Пояснити: генотип + зовнішнє середовище + випадкові зміни → фенотип за даним прикладом:
- пара однояйцевих близнюків                        у віці 15 років. До 5-річного віку                              вони були майже однакового                             зросту. Але потім лівий з них                           затримався в рості, ймовірно,                           внаслідок порушення функції                            гіпофізу.
Генотип та фенотип
Фенотип?
Чи можна дані ознаки вважати фенотипами?
Висновок
Фенотип - це сукупність характеристик, які притаманні індивіду на певній стадії його розвитку.
На формування фенотипу впливають фактори зовнішнього середовища і генотип.


title: "Хвойні рослини"

text:
Хвойні рослини
Голуб Наталка
Хвойні - велика і древня група голонасінних рослин, які з'явилися ще раніше, ніж квіткові. За віком появи в природі поступаються лише папоротьоподібним і саговникам, які відносяться до найдавніших представників флори. Хвойники становлять більшу частину лісів, крім тропіків звичайно. Вони незамінні природні антисептики, які покращують екологічну обстановку. Музичні інструменти, меблі, ефірні масла, каніфоль, скипидар, спирт - список корисних речей і продуктів, які одержують з хвойних дерев, можна продовжувати дуже довго.
Хвойні рослини
Велика естетична цінність хвойників, вони є невід'ємною складовою композиції сучасного художнього саду. А різноманіття форм, фактур, забарвлення, розмірної градації дозволяють використовувати хвойні дерева і чагарники в різних варіантах оформлення
Рід відноситься до сімейства соснових і налічує 50 видів. В основному зростають в Північній Європі, Північно-Східній та Центральній Азії, Північній Америці. До роду соснових відносять вічнозелені довговічно живучі дерева. Рослини, представлені в цій групі, тіньовитривалі, хоча найкращий розвиток відбувається на добре освітлених ділянках. Зимостійкі, потребують родючих грунтів, вимогливі до вологості повітря. Вибір ялин для вашої ділянки різноманітний, до самих декоративних видів можна віднести наступні дерева.
Ялина
Ялина колюча - дуже струнка, із симетричною кроною і довгою хвоєю
Ялина східна - типова гірська рослина, з хвойників із короткою хвоєю найбільш декоративна.
Ялина сербська - дуже витончена і струнка.
 Ялина канадська (сиза) - має дуже густу правильно конусоподібну крону, забарвлення хвої сизувато-зелене.  Одне з най не вибагливіших дерев - дуже зимостійке, посухостійке, не має вимог до грунтів.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!!!


Хвороба


Хромосоми, їх роль у спадковості


Хвороби органів дихання та їх профілактика


Химерні та трансгенні організми. Генетичні основи селекції організмів


title: GПЕЧЕРИ

text:
Сукупність та її характеристика

Будь-яка група об’єктів незалежно від їх розміру називається сукупністю.
Сукупність відносно однорідних, але індивідуально відмінних одиниць, які об’єднані за деякими спільними ознаками для їх сумісного вивчення, називають статистичною сукупністю.
У статистиці розрізняють генеральні й вибіркові сукупності.
Генеральна сукупність – загальна кількість організмів, об’єктів, подій або спостережень, які мають принаймні одну спільну рису.
Вибіркова сукупність (вибірка) – це частина генеральної сукупності, що взята для дослідження.

Параметри і статистики
Числові значення, що характеризують генеральну сукупнісь, називаються генеральними параметрами (µ - середня арифметична, σ – стандартне відхилення, ρ – кореляція).
Числові значення, що характеризують вибірку, називаються вибірковими характеристиками, або ститистиками
(Х - середня арифматична, S – стандартне відхилення, r – коефіцієнт кореляції).
Усі статистики мають статистичну похибку. Параметри не мають статистичної похибки.
Систематизація даних
Ознаки, якими характеризуються об’єкти, поділяються на якісні, кількісні та рангові.
Дві взаємовиключаючі якісні ознаки мають назву альтернативних.
Кількісні ознаки можна:
виміряти (метричні ознаки) та
вирахувати (меристичні ознаки).
Різноманітності за деякими ознаками неможливо дати точну кількісну або якісну характеристику. Ступінь розвитку таких ознак суб’єктивно оцінюється словами “краще або гірше”, “більше або менше” тощо.Кожному об’єкту можна присвоїти ранг – чисельне значення залежно від ступеня розвитку ознаки. Такі ознаки одержали назву рангових.

Значення, що характеризують кількісну ознаку, називаються датами, або спостереженнями. Вони являють собою числа будь-якої розмірності. Дати можуть являти собою частки – позитивні числа від 0 до 1, або відсотки – від 0 до 100%. Датами можуть бути ранги – числа-символи, що не мають точного фізичного змісту
Частотний розподіл
Частотний розподіл – це таблиця, що показує, яких значень набуває ознака і як часто ці значення зустрічаються в статистичній сукупності. Значення, яких може набувати ознака, позначаються як класи. Числа, що показують, як часто зустрічаються окремі класи, називаються частотами. Частоти, які виражені в кількості спостережень, називаються абсолютними, а виражені в частках одиниці або відсотках – відносними.

Кумулятивний частотний розподіл
Накопичена кумулятивна частота – це сума частот попередніх класів та частоти даного класу. Вона показує відсоток дат, які розташовуються між початком варіаційного ряду й верхніми межами класових інтервалів.

Варіюючі ознаки та їх облікГрупування даних при дуже великій варіації дискретної ознаки
Систематизація варіаційного ряду

Формула Стерджесса k=1+3,322lgn = 1+3,322*1,698 = 6,6

Варіюючі ознаки та їх облікГрупування даних при кількісній безперервній варіації
Діаграма розподілу маси 25 кроликів при різному інтервалі

Статистичні показники для характеристики сукупності
Статистичні показники поділяються на дві групи:
Показники, які характеризують міру центральної тенденції (МЦТ), або рівень ряду;
Показники, які вимірюють ступінь варіації (мінливості). Тобто це є мірі мінливості (ММ).
До першої групи відносяться різноманітні середні величини: мода, медіана, середня арифметична, середня геометрична, середня квадратична.
До другої – варіаційний розмах, середнє абсолютне відхилення, середнє квадратичне відхилення (стандартне відхилення), варіанса (дисперсія), коефіцієнт варіації та асиметрії, похибка вибірки, відносна похибка вибірки.

Мода – це варіант, який найчастіше зустрічається в даному варіаційному ряді. Так, для ряду значень 2,2,3,3,3,3,4,4,4,5,5 мода дорівнює 3 (Мо=3). Мода, це значення з найбільшою частотою і вона (частота) в прикладі дорівнює – 4. Група з найбільшою частотою називається модальною.

На невеликих вибірках сукупність спостережень розміщують у зростаючому порядку і якщо число рядів не парне тоді центральний варіант буде медіаною.
При парному числі рядів медіана визначається за півсумою двох сусідніх варіантів розміщених в центрі рядка.
Наприклад: 12; 14; 16; 18; (20); 22; 24; 26; 28. Медіаною буде Ме = 20 – це для не парного ряду. А для парного ряду: 6; 8; 10; 12;(14); (16); 18; 20; 22;24. Медіаною буде півсума двох центральних членів,
тобто Ме = 14+16/2 = 15

Проведіть аналіз сукупності за таким планом:
об’єм вибірки;
розмір варіювання;
розмір інтервалу;
проведіть групування сукупності;
побудуйте гістограму;
встановіть моду і медіану.


"Хвилясті папуги та все про них"


Імпульс тіла


Хромосомна теорія спадковості


Географія популяцій. Територіальні закономірності популяцій


title: "Гібриди"

text:
Гібриди
Гібрид (від лат. hybrida – помісь) — результат природного чи штучного схрещування між двома організмами різних таксонів.
Гібриди між різними видами в межах того ж роду відомі як міжвидові гібриди.
Гібриди між різними підвидами в межах видів відомі як внутривидові гібриди.
Гібриди між різними родами відомі як міжродові гібриди.
Також зустрічаються надзвичайно рідкісні міжродинні гібриди
Класифікація гібридів
Кожен рік в магазинах з'являються нові гібридні фрукти і овочі, хоча ще зовсім недавно звичайний банан був для вітчизняного покупця справжньою екзотикою. Гібриди досить міцно закріпилися на полицях магазинів, а такі гібридні фрукти, як нектарини і мініоли, і зовсім, як тепер здається, були завжди.
Подивимося одні з  цікавих фруктів і овочів, які з'явилися на світ завдяки селекції.
Незвичайні гібриди і сорти овочів і фруктів
Такий кавун з'явився на світ в результаті схрещування дикого кавуна, який якраз жовтого кольору (правда, їсти його неможливо), із звичайним. І тепер круглі жовті кавуни вирощують влітку в Іспанії, а овальні - взимку в Таїланді.
Овоч «капуста романеско» є близьким родичем цвітної капусти та брокколі, тільки його ніжно-зелені суцвіття не округлої форми, а конусоподібної і розташовуються на качані по спіралі.
ЇЇпопуляризації послужили голландські селекціонери.
При приготуванні романеско не виникає характерного запаху капусти, який так не люблять діти.
Неші - це гібрид яблука і груші, культивований багато століть в Азії. Ще його називають азіатській, пісочної, водяний або японської грушею. Кругле яблуко на смак виявляється соковитою, хрумкою грушею. Колір фрукта - від блідо-зеленого до помаранчевого. Яблокогруша має перевагу перед звичайною грушею: воно твердіше, тому краще переносить транспортування і зберігання.
Гібриди – створіння рідкісні й незвичайні. Вони можуть з’явитися при схрещуванні тільки тих видів, які мають подібні генетичні набори. Переважно гібридні тварини виведені штучно в умовах неволі.
Гібриди тварин
Лігр / Тигролев. Ці надзвичайні створіння вже давно визнані експертами найгарнішими та найвеличнішими гібридами серед усіх. Такі дикі кішки з’являються на світ в результаті схрещування лева і тигриці (лігри) та в результаті схрещення тигра і левиці (тигролови). Лігри – це найбільші представники родини котячих.
Гібриди великих кішок
Собакововк. Собаки і вовки схрещуються вільно. Але вовк – тварина полохлива, вона має особливу поведінку й розвинутий інстинкт мисливця. Вовк сильніший за собаку, тож результат схрещування досить непередбачуваний. Ніколи не можна точно сказати, як гібрид поведеться в тій чи іншій ситуації: як собака чи як вовк. Спілкування з собакововком можливе лише за умови спеціальної дресировки.
Верблюлама – гібрид верблюда і лами. Схрещування відбувається через штучне запліднення через суттєву різницю в розмірах тварин. Верблюлама має маленькі вушка і довгий хвіст, як у верблюда, але копита його роздвоєні, як у лами. А найголовніше те, що у верблюлами немає горба.

Гібридний фазан. Надзвичайно яскравий гібридний фазан – це птах-гібрид золотого і діамантового фазана. Надзвичайне пір’я – особливість лише гібридного птаха.

 Гібриди гібридів. Так називають потомків тигрів і самок тигролева/лігра або левів та тигролевиць/самок лігра. Такі гібриди другого рівня – надзвичайно рідкісне явище. Зазвичай усі представники гібридів другого покоління перебувають у приватний власності.