title: Укуси змій

text:
Укуси змій
Робота учня 11-Б класу
Потапенка Юрія

    Від укусів змій у світі щорічно страждає близько 2 млн осіб. З них помирає близько 40 тис. Отруєння зміїною отрутою завжди буває небезпечно для життя. Тому дуже важливо вміти надавати потерпілому швидку допомогу, тому що від швидкості надання допомоги дуже часто залежить життя людини.
    Як правило, змії першими на людей не нападають і кусають людей, коли їх потривожать (зачеплять, наступлять і пр.).
У СНД є 3 види отруйних змій:
Гадюки (особливо небезпечні гюрза і ефа).
Гаспиди (сюди ж відносяться і кобри).
Щитомордники (ямкоголовие).
Щитомордник
Гадюка
ГАспид
Перша допомога при укусі змії
  Отруєння зміїною отрутою завжди буває небезпечно для життя. Якщо є можливість, то вкушеній змією (після надання першої допомоги) обов'язково треба звернутися в лікувальний заклад, де йому буде введена специфічна протиотрутної сироватки.
   Укус неотруйні змії залишає на тілі дві смужки тонких дрібних подряпин. Від укусу отруйної змії також залишаються дві смужки подряпин, але на кінці кожної з них видно прокол від іклів.
На малюнку сліди укусів змій: 1-5 - отруйних; 6 - не отруйних.
  Укус будь змії сприймається людиною як укол шпилькою. Але після укусу починають бурхливо розвиватися як місцеві, так і загальні симптоми отруєння.
До місцевих симптомів відносяться:
 біль, набряк, підшкірні крововиливи, утворення пухирів, наповнених кров'яним вмістом, збільшення регіонарних (найближчих) лімфовузлів.
Загальні симптоми отруєння:
   задишка, запаморочення, серцебиття, частий пульс, нудота (іноді блювота), непритомний стан, колапс або шок.
 Перші хвилини після зміїного укусу потерпілий не відчуває сильного болю. Але вже через 10-15 хвилин вона починає посилюватися, набуваючи пекучий характер, особливо в області укусу. Якщо людині не надати допомогу, то болісна біль буде тривати 3-5 днів.
Укуси в тулуб і руки небезпечні тим, що в подібних випадках отрута швидше розноситься по всьому організму.
Надання допомоги:
 Промити ранки від укусу змії водою або будь-яким антисептиком. Ранки від укусу промивають кип'яченою водою або слабким розчином перманганату калію (марганцівка), перекису водню (гидроперит). Накладають суху пов'язку (бажано стерильну).
 Забезпечити потерпілому повний спокій (укласти, зігріти, накрити ковдрами), додати кінцівки піднесене положення для зменшення набряку.

 На місце укусу покласти холод. Можна покласти міхур з льодом, грілку, наповнену холодною водою або змочену в холодній воді чисту матерію. Через 10-15 хвилин холод необхідно поміняти. Холод перешкоджає швидкому всмоктуванню отрути в організм.

 Дати рясне пиття, чай, воду (3-4 л) для зменшення концентрації отрути і більш швидкого виведення його з організму.

Запобіжні заходи
 Необхідно якомога швидше доставити потерпілого до лікарні.

 Не слід перетягувати кінцівку джгутами, намагатися висмоктати отруту з ранки або розсікти її. Накласти пов'язку.
Як попередити зміїні укуси
 Взимку змії впадають в сплячку і не представляють ніякої загрози. Навесні ж прокидаються і потребують в посиленому живленні. Мандрівникам і туристам треба знати деякі звички змій.
 Будьте уважні та обережні! Змії люблять грітися на сонці в прохолодну погоду, в решту часу ховаються в старих закинутих будівлях, в густій траві, лежать на стовбурах дерев, що впали. Змії, як правило, першими на людину не нападають і лише, коли порушується їх спокій, вони можуть накинутися.
Змії не люблять наполегливого переслідування, вони стають агресивними.
не ходити босоніж по лісі, по заболочених місцях;
носити шкіряні або гумові чоботи або щільні вовняні шкарпетки;
 Особливу увагу зверніть на спальні мішки, так як змії люблять в них грітися. У вечірній і нічний час маскуйте світло в наметі, так як зазвичай отруйні змії повзуть на світло.
дотримуватися великої обережності, особливо у нічний час, у місцевостях, де водяться отруйні змії;
при прогулянці або при зборі грибів і ягід в лісі завжди треба мати в руці ціпок або палицю, за допомогою якої попереду себе слід розсовувати траву, щоб змія могла відповзти.
 Гюрза полює рано вранці, а гадюка і щитомордник з настанням сутінків. Перед кидком гюрза і гадюка загрозливо вигинають передню частину тіла.

 Кобра піднімає передню частину тіла вертикально вгору, роздмухує капюшон, погойдуючись з боку в бік, випускає шипіння.
 Щитомордник, готуючись до нападу, часто і дрібно трясе кінчиком хвоста.
 Ефа згортається в коло, в центрі знаходиться її голова.
Засоби народної медицини при укусах змій
 При укусі змії акуратно прикладіть до місця укусу кашку з подрібненого насіння конопель (порошок змішують з водою або молоком до отримання густої кашки).
 За словами Авіценни, зола спаленої виноградної лози є протиотрутою при укусі гадюк.
 Свіжий сік петрушки прикладають на марлевих тампонах до місць укусу комах, змій, павуків.
 Часточки часнику або кашку з нього прикладають до місця укусу скорпіонів, змій, бджіл і ос відразу ж після укусу.
При укусах отруйними комахами та зміями: прикладати до ран? Розжовані листя лавра.
   Згідно старогрецьким джерелами, цибуля, рута запашна і сіль, змішані в пасту і накладені на зміїний укус, допомагають швидкому одужанню.

 Гірчиця з оцтом, прикладена до місця зміїного укусу, виліковує його.
Нашатирний спирт (5:1) - на 5 крапель води 1 крапля нашатирного спирту.

Цукор або мед.
 Ромашка. Кашку з усієї рослини прикласти на місце укусу змії. Міняти через кожну годину.
Як розрізняти отруйних змій?
Гадюка звичайна
 Її довжина 50-60см, сірого кольору (зустрічаються рудої, червоної і чорної забарвлення) з темним зигзагоподібним малюнком на спині. Мешкає в лісах і болотах. Укус дуже хворобливий, але не смертельний.

Гадюка кавказька
 Її довжина 40-50см, оранжево-жовтого або яскраво-червоного кольору з зигзагоподібним темним малюнком на спині. Зустрічаються змії чорного кольору (або чорною головою). Поширена по всьому Кавказу. Укус небезпечний для життя.

Кобра середньоазіатська
 Її довжина 110-140 см, великих розмірів, забарвлення від світло-жовтого до чорної. Поширена в Узбекистані, Туркменії, Казахстані, Китаї, Індії. Дуже отруйна, укус смертельно небезпечний.

Ефа піщана
 Її довжина 50-60см, має забарвлення від сірувато-піщаної до темно-коричневої. На голові світлий малюнок у вигляді силуету птаха, що летить. Поширена в Узбекистані, Туркменії, Казахстані. Укус смертельно небезпечний.

Цікаві факти
  Учeні вважають, що найдовшою є один з видів анаконди в Південній Америці. Велика анаконда може виростати до 11 м, 10 м досягав досі тільки пітон з Азії, і є єдиним представником таких розмірів. Все ж і серед пітонів такі довгі екземпляри - це велике виключення.
Удав constrictor, наприклад, має довжину від 3 до 4 м.

Найменший удав - це піщаний. Він живе в Греції і має довжину від 30 до 40 см.
Песчаный удав
  Найбільш отруйна змія землі живе в Австралії: тайпан. Його отрута може вбити до 218000 мишей. Він має розмір до 3 м і особливо небезпечний тому, що дуже агресивний і зустрічається на континенті практично скрізь.
   Настільки ж отруйна також живе тут тигрова гадюка, але вона більш боязка, та й зустрічається рідше, ніж тайпан. Укус тигровій гадюки вбив би 400 чоловік. Еe отрута в 10 разів сильніша за отруту інший гримучої змії.
   Набагато ядовитее всіх наземних змій морські змії. Найбільше їх в Тихому океані. Вони живуть у морі і виходять на берег тільки для розмноження.
    Морські змії (Hydrophiidae) звичайно мають довжину близько 1 м, хоча деякі екземпляри досягають 2 м. В Атлантичному океані морських змій немає, а в Тихому океані налічується близько 50 видів власне морських змій сімейства Hedrophiidae і кілька видів морських бородавчастих змій (Acrochordidae). Вони мешкають головним чином в західній частині океану, між Австралією і Південно-Східною Азією, біля берегів Нової Зеландії, Тасманії, в районі Гавайських і Галапагоських островів.
   Багато зміїні отрути можуть застосовуватися в незначній дозуванні для медичних цілей. Поряд з безпосереднім використанням в якості ліків вони сприяють пошуку нових. Отрути допомагають пояснити багато процесів і краще їх зрозуміти, а також знайти нові активні речовини.
Дякую за увагу!


title: Системи органів людини

text:
Системи органів людини
Кровоо́біг — процес постійної циркуляції крові в організмі, що забезпечує його життєдіяльність. Кровоносну систему організму іноді об'єднують із лімфатичною системою в кардіоваскулярну систему. Кров приводиться в рух скороченнями серця і циркулює судинами. Вона забезпечує тканини організму киснем, поживними речовинами, гормонами і постачає продукти обміну речовин до органів їх виділення. Збагачення крові киснем відбувається в легенях, а насичення поживними речовинами — в органах травлення. У печінці та нирках відбувається нейтралізація й виведення продуктів метаболізму. Кровообіг регулюється гормонами та нервовою системою. Розрізняють мале (через легені) і велике (через органи і тканини) кола кровообігу.
Кровоносна система людини
Ди́хальна систе́ма — відкрита система організму, яка забезпечує газообмін, формування гомеостазу в трахеобронхіальних шляхах, очищення повітря, яке вдихається, від чужорідних часток і мікроорганізмів, а також аналіз пахучих речовин в атмосферному середовищі.
        Ди́хальна систе́ма
Нервова система забезпечує зв'язок всіх частин організму в єдине ціле. Вона здійснює координування кровообігу, лімфотоку, метаболічних процесів, які, у свою чергу, впливають на стан і діяльність нервової системи.
  Нервова система людини
Хребетний стовп людини виконує такі функції: опорну, захисну (захищає спинний мозок) і рухову. Він здійснює такі рухи: навколо горизонтальної осі — згинання (160°) і розгинання (145°); навколо сагітальної осі — відведення і приведення, тобто нахили вбік (165°); навколо вертикальної осі — скручування (120°). Найбільш рухомим є шийний і поперековий відділи.
                       Хребет
Травна система людини  Здійснює переварювання їжі шляхом її механічної і хімічної обробки, всмоктування продуктів розщеплення через слизову оболонку в кров і лімфу і виведення неперероблених залишків.
   Травна система людини


title: "Тепловий та сонячний удар"

text:
Тепловий та сонячний удар
Тепловий удар
Тепловий удар – це патологічний стан, який виникає при дії на тіло людини підвищеної температури, в умовах підвищеної вологості, обезводнення і порушення процесу терморегуляції організму.
Тепловий удар наступає внаслідок високої температури, високої вологості, носіння теплого і синтетичного одягу, який заважає тілу виділяти тепло,  вживання алкоголю, спекотної погоди, та фізичними навантаженнями в таку погоду. Найбільш схильні до отримання  теплового удару діти та люди літнього віку, вагітні жінки.

Ознаки теплового удару
При тепловому ударі спостерігається висока температура тіла (40 С і вище), яка є головною ознакою теплового удару, спрага, почервоніння шкіри, прискорене дихання, серцебиття, може бути пульсуючий головний біль, рідше  спостерігаються, галюцинації, втрата свідомості.
 Передувати розвитку теплового удару можуть теплові судоми, першими ознаками яких є: багате потовиділення, втома, спрага, м’язові судоми в області живота, в ногах і руках.
Перша допомога при тепловому ударі
Якщо тепловий удар стався на вулиці заведіть потерпілого в прохолодне кондиціоноване приміщення.
Зніміть тісний одяг, розв’яжіть краватку, зніміть взуття, оберніть постраждалого вологим рушником, або включить вентилятор.
При  можливості необхідно прийняти прохолодний душ, або прикладати до області шиї, спини, мішечки з льодом, випити один літр води з додаванням 1-2 чайних ложок солі.
Профілактика
Тепловий удар – це дуже серйозний  стан, але за допомогою простих заходів ви можете легко запобігти йому. Для цього треба носити легкий одяг з натуральних матеріалів, пити більше рідини, уникати важкого фізичного навантаження в жарку пору року, під час виконання роботи час від часу робити перерви на відпочинок, пити більше рідини, не дозволяти дітям грати в спекотну погоду під відкритим сонцем.
Сонячний удар
Сонячний удар - це різновид теплового удару, що настає під впливом прямих сонячних променів на тіло людини, в першу чергу на її голову.

Симптоми сонячного удару
Погіршення самопочуття, слабкість, розбитість. Відчуття сильного жару. Почервоніння шкіри. Рясне виділення поту. Посилене серцебиття, задишка, пульсація і важкість у скронях. Запаморочення, головний біль, іноді блювота. Температура тіла підвищується до 38-40 °С. Частота пульсу досягає 100-120 ударів за хвилину. При подальшому зростанні температури до 40-41°С пульс збільшується до 140-160 ударів за хвилину, зростає збудження, рухове занепокоєння, зменшується пітливість, що вказує на зрив пристосувальних реакцій.
Сонячний удар
У важких випадках виникає сильний головний біль, падає тиск, підвищується температура до 40-41°С, втрачається свідомість, виникають судоми. Іноді настає збудження, галюцинації, марення.

       Можуть бути галюцинації, марення. Шкіра суха, пульс слабкий, аритмічний. Дихання стає поверхневим і нечастим.
Перша допомога при сонячному ударі
У легких випадках достатньо помістити хворого у затінок, роздягнути, дати холодної води, покласти холодний компрес на голову, обгорнути вологим простирадлом.
У важких випадках викликати «швидку допомогу».

Профілактика
Щоб уникнути теплового і сонячного удару, не слід перегріватись, не витрачати води і солей з організму, влітку носити головний убір, переважно білого кольору. У спекотну погоду слід збільшувати в добовому раціоні кількість води і солі, не рекомендується їсти жирну, висококалорійну їжу.
Підготувала
Учениця 11-Б класу
Воловик Юлія


Тваринний світ як складова частина природи

Відомо близько
    2 млн. видів  тварин (23 типа)

Які середовища існування займають тварини?

Тварини можуть бути навіть одноклітинними і колоніальними

Карл Лінней (1707-1778)

Рід Вовк

Собака свійський
Вовк
родина Вовчі

Рід Вовк
Рід Лисиця
Ряд Хижі

Родина Вовчі
Родина Ведмежі
Клас Ссавці

Ряд Хижі
Ряд Гризуни
Ряд Ластоногі
Які організми належать до царства Тварин?

Яка наука визначає місце різних тварин у системі органічного світу?
А) ботаніка
Б) зоологія
В) систематика
Г) екологія
Що характерне тільки для тварин?
А) живлення готовими речовинами
Б)дихання
В) мають органи руху
Г) подразливість
Д) обмежений ріст

Запасна речовина тварин.

2. Систематична категорія, що об’єднує схожі види.

3. Середовище існування деяких тварин.

4. Тварини за типом живлення.

5. Одиниця будови тіла тварин.

Заповніть кросворд. Чим відомий вчений ім’я якого ви прочитали у виділених клітинках?

Для створення презентації використовувались матеріали:
museumimb.ru/morzveri.html
www.blogs.matrix-ca.tv/.../
elementy.ru/news/430493
www.aquaria.com.ua/cherv.html
greennature.com/.../callobius_spider.html
bse.sci-lib.com/article005852.html
www.diary.ru/~pomidorrov/p75367909.htm
http://www.naturephoto-cz.com/
http://www.kto-takoy.ru/
http://decisivemoment.ru/Sapegin_Artem
http://blog.aquaplants.com.ua/
http://vospitatel.com.ua/
http://www.c-cafe.ru/
http://www.medblog.com.ua/
http://www.microscopy-uk.org.uk/
http://tvoj.kiev.ua/
http://zooclub.ru/
http://animals.nationalgeographic.com/animals/
http://ohota.zp.ua/
http://basik.ru/


Угруповання та екосистеми. Склад і структура угруповань


title: Розмноження на клітинному рівні

text:
Розмноження на клітинному рівні
Кафедра медичної біології ХНМУ-2010
Проф., д. мед. н. В.В. М’ясоєдов
Ян Брейгель «Рай»
Слайд-лекція
Питання лекції:
Організація клітини у часі: життєвий цикл клітини і клітинний цикл
Способи поділу клітини: мітоз, амітоз
Мейоз – особливий спосіб поділу клітини
Клонування
Організація клітини у часі: життєвий цикл клітини і клітинний цикл
Життєвий і клітинний цикли
У житті клітини розрізняють життєвий цикл і клітинний цикл
Життєвий цикл – період від утворення клітини з материнської до наступного поділу або загибелі клітини
Клітинний цикл включає підготовку до мітозу (інтерфазу) і мітоз. Друга назва процесу - мітотичний цикл.
Тривалість клітинного циклу в еукаріотичних клітинах – 10 – 20 годин
Тривалість саме поділу – 1 година
Фази клітинного циклу
Інтерфаза
G1-фаза – постмітотична (пресинтетична)
S-фаза – синтетична
G2-фаза – постсинтетична (премітотична)
Мітоз
Цитокінез
Інтерфаза (G1 + S + G2)
Складає 90% усього клітинного циклу
Період найбільшої метаболічної активності
Період підготовки до поділу
Ядро інтактне, заповнене тонкими нитками - хромонемами
G1 – рост клітини, синтез РНК, білків, підготовка хромосом до поділу
S – реплікація ДНК (і центросом)
G2 – підготовка до мітозу, запасання енергії, синтез веретена поділу

Життєвий цикл ентероцитів

Контроль клітинного циклу
Проходження клітини через клітинний цикл контролюється білками цитоплазми
Головними серед білків у тваринній клітині є:
Цикліни
G1-циклін (циклін D)
S- цикліни (цикліни E і A)
М- цикліни (цикліни B і A)
Рівень циклінів підвищується і знижується у залежності від фази циклу.
Циклін-залежні кінази (Cdk)
G1-фазова Cdk (Cdk4)
S-фазова Cdk (Cdk2)
M-фазова Cdk (Cdk1)
Рівні кіназ у клітині залишаються достатньо стабільними, але кожна з них повинна зв’язати відповідний циклін (рівень якого флюктуює) для активації
Кінази приєднують фосфатні групи до білків, які контролюють клітинний цикл
Комплекс, що сприяє анафазі (АРС - anaphase-promoting complex)
запускають події, що призводять до руйнування когезинів (що утримують сестринські хроматиди) і забезпечують розділення сестринських хроматид;
руйнують мітотичні цикліни
Точки контролю клітинного циклу
Контроль
виходу з S-фази

Контроль
входу до мітозу
Контроль
переходу до анафази
R – точка рестрикції
S – точка старту
Апоптоз

Апоптоз

Чи достатній об’єм клітини?
Чи сприятливе середовище?
Чи не ушкоджена ДНК?
Чи реплікована ДНК повністю?
Чи усі хромосоми пов’язані із веретеном?
Ділитися або не ділитися?
(взаємодія з ростовими факторами)
Чи достатній розмір клітини?
Чи не ушкоджена ДНК?
Чи сприятливе середовище?
Чи усі райони репліковані?
G0

G0-фаза
Клітина може виходити з клітинного циклу тимчасово або назавжди. Вона виходить із циклу в G1 і входить до стадії, що має назву G0.
Частина G0–клітин екстремально диференційовані: вони ніколи не вступають повторно до клітинного циклу і виконують свої функції до загибелі (нейрони, кардіоміоцити).
Інші G0–клітини можуть знову вступати до клітинного циклу. Більшість лімфоцитів у крові людини знаходяться у G0 стані. Але при сильній стимуляції антигенами вони можуть вступати до G1-фази і проходити S фазу і фазу мітозу.
Ракові клітини не можуть переходити до G0–фази і постійно повторююють клітинний цикл.

Хромосоми
У еукаріот у періоді G1 хромосоми містять одну молекулу ДНК у вигляді 30 нм волокон, пов’язану з:
великою кількістю гістонів;
невеликою кількістю різних негістонових білків, більшість із яких – фактори транскрипції.
Від ДНК до
метафазної
хромосоми
Упаковка ДНК у хромосоми

Перед приготуванням клітини до поділу мітозом кожна хромосома подвоюється (у S фазу клітинного циклу)
Із початком мітозу подвоєні хромосоми конденсуються, вони можуть бути пофарбовані й бути побаченими під світловим мікроскопом
Подвоєні хромосоми називаються діадами.
Подвоєні хромосоми утримуються разом в області центромери
Частини подвоєних хромосом мають назву сестринських хроматид
Кінетохор – це комплекс білків, що формуються в центромері й беруть участь у розділенні сестринських хроматид у анафазі мітозу
Короткі плечі позначаються як p плечі; довгі - як q плечі.
Забарвлення за допомогою барвника Гімза виявляє смуги, які називаються G смугами.
G смуги нумеруються і використовуються в якості адреси генів
Метафазна хромосома
Роль кінетохора у розділенні хроматид
Хромосома
Мікротрубочки
Кінетохори
Каріограма людини
- схематичне зображення хромосом, розташованих за їхніми розмірами

Число хромосом
Соматичні клітини містять дві копії геному і називаються диплоїдними (2n)
Цей набір утворений гомологічними парами, кожний член яких походить із гамет кожного з батьків
Гамети містять гаплоїдний набір (n) хромосом
Вміст ДНК у гаплоїдному наборі позначається  с
Число хромосом у геномі позначається n
У людей
с = 3,5 × 10-12 г
n = 23

Вміст ДНК у диплоїдних клітинах – 2с, а число хромосом - 2n
Каріотип
Каріотип – це повний набір хромосом у клітині організму
Найчастіше за усе каріотип вивчається у метафазі мітозу, коли усі хромосоми представлені діадами
Каріотип жінки
Каріотип жінки містить 23 пари гомологічних хромосом:
22 пари аутосом
1 пару X хромосом
Бальдунг Грін Ганс Три віки і смерть
Каріотип чоловіка
Каріотип чоловіка містить:
22 пари аутосом
одну X хромосому
одну Y хромосому
Бара Едуард Корнуольський пейзаж із фігурами і олов’яними рудниками
Ідіограма людини, хворої на синдром Дауна (+21)
Вміст хромосомної ДНК людини під час клітинного циклу

 Хромосоми містять одну спіраль ДНК від анафази мітозу до подвоєння ДНК у S фазу.
 З цієї стадії до закінчення метафази мітозу хромосома містить дві хроматиди, кожна з яких містить молекулу ДНК, тобто на хромосому приходиться дві молекулі ДНК.
 Вміст ДНК диплоїдної клітини перед  S фазою -  2с (подвоєний вміст ДНК гаплоїдної клітини), тоді як між S фазою і мітозом він дорівнює 4с.
2n2c
2n4c
Способи поділу клітини:мітоз, амітоз
Способи поділу клітини: мітоз і амітоз
Основні способи поділу соматичних клітин – мітоз і амітоз
мітоз (грец. мітос – нитка) – непрямий поділ клітини, переважний тип поділу соматичних клітин еукаріот
Дочірні клітини, що утворюються при мітозі, генетично ідентичні материнській
поділ клітин уперше був описаний
Страсбургером (1875) у рослинних клітинах
Флемінгом (1879) у тваринних клітинах

Термін «мітоз» було введено Флемінгом у 1880 році
Амітоз
Амітоз – прямий поділ клітини, при якому генетичний матеріал не подвоюється (?) і розподіляється (рівномірно або нерівномірно) поміж дочірніми клітинами
Характерний для деяких одноклітинних організмів
Зустрічається у хрящевій, сполучній тканинах, у ракових клітинах
Поділ амеб
При амітозі і клітина, і ядро подовжуються і розділяються посередині
Дочірні клітини – приблизно рівні утворення
Амітоз
У високоорганізованих організмів розрізняють амітоз двох типів:
що призводить до утворення багатоядерних клітин (в епітелії, печінці), які далі не діляться, старіють і гинуть
що призводить до розділення однієї клітини на дві (у хрящі, пухкій сполучній тканині) з утворенням ізогенних груп клітин із однієї материнської
Мітоз

Мітоз
При поділі еукаріотичної клітини на дві, кожна дочірня клітина повинна отримати
повний набір генів (для диплоїдних клітин 2n)
пару центріолей (у тваринних клітинах)
певну кількість мітохондрій
певну кількість рибосом, частину ЕПР, та інших органел
Забезпечення дочірніх клітин точним диплоїдним набором генів потребує великої точності
Фото дає графічне уявлення проблеми. Показано не більше 3% однієї молекули ДНК із хромосоми людини (після видалення гістонів). Розуміючи, що це тільки 3% ДНК лише однієї із 46 хромосом, можно уявити проблему, із якою зустрічається клітина перед поділом.
Проблема вирішується за допомогою мітозу!
Фази мітозу
Мітоз включає:
Каріокінез (поділ ядра) – 4 основні фази
Цитокінез (поділ цитоплазми)

Профаза
Дві центросоми клітини, що містять по парі центріолей, пересуваються до протилежних полюсів клітини.
Формується мітотичне веретено. Воно утворене нитками, які містять ~20 мікротрубочок. Мікротрубочки утворюються з мономерів тубуліну в цитоплазмі і ростуть із кожної центросоми.
Хромосоми стають більш короткими і компактними.

Прометафаза
Ядерна оболонка розбирається у зв’язку із порушенням розчинності ламін, що стабілізують внутрішню мембрану.

Білкова структура, кінетохор, знаходиться в  центромері кожної хроматиди.
Разом із руйнуванням ядерної оболонки нитки веретена приєднуються до кінетохору.
У кожній діаді один кінетохор приєднує одну хроматиду до одного полюсу, а другий - іншу сестринську хроматиду до іншого полюсу. Порушення приєднання нитки веретена до кінетохору перериває процес.

У метафазі усі діади займають однакове положення в екваторі клітини і утворюють метафазну пластинку. У цей час хромосоми найбільш компактні.
У анафазу сестринські кінетохори раптово розділяються і кожний пересувається до відповідного полюсу, тягнучи за собою одну хроматиду. Розподіл сестринських хромосом залежить від руйнування когезинів, які утримують їх разом.
Розподіл (сегрегація)хромосом під часмітозу
Кінетохор і веретено поділу

Мітози у зародку дрозофіли

Телофаза
 Навколо кожної групи хромосом формується ядерна оболонка,
 хромосоми деконденсуються
 починається поділ цитоплазми

Цитокінез
За мітозом зазвичай іде поділ клітини. Однак, є випадки (у ембріонів комах), коли хромосоми підлягають мітозу без поділу клітини. Тому, є спеціальний термін – цитокінез – для позначення поділу клітини на дві.

У тваринних клітинах актинові філаменти формують борозну по периметру клітини. Поглиблення борозни призводить до перетяжки клітини на дві.
У рослинних клітинах формується клітинна пластинка, яка синтезується комплексом Гольджі.

200 мкм
25 мкм
Цитокінез тваринної клітини відбувається завдяки
актин-міозиновому кільцю
Борозна поділу між двома бластомерами жаби
Скорочувальне кільце
Мітоз

Значення мітозу
Розмноження – наприклад у одноклітинних організмів (амеба)
Розвиток, рост і генетична сталість – у багатоклітинних мітоз – це частина ембріонального розвитку, росту, регенерації і спадковості
Клітинний метаболізм
Мітоз без цитокінезу
Мітоз без цитокінезу утворює масу цитоплазми із багатьма ядрами.
   Приклад:
стадія вільних ядер при ембріональному розвитку мух, подібних до Drosophila
Ендореплікація
Ендореплікація – це реплікація ДНК під час S фази клітинного циклу без наступного мітозу та/або цитокінезу
Ендореплікація відбувається у визначених клітинах тварин і рослин
Варіанти ендореплікації:
реплікація ДНК із повним мітозом, але без цитокінезу (+ М, ─ цитокінез).
повторна реплікація ДНК без формування нових ядер у телофазі (+++реплікація, ─ ядра у телофазі). Результатом може бути:
Поліплоїдія: репліковані хромосоми залишаються в клітині
Політенія: репліковані хромосоми залишаються в лінії, формуючи гігантські хромосоми.
різноманітні проміжні стани між 1 та 2
Поліплоїдія
У поліплоїдних клітинах число хромосом на n більше, ніж у диплоїдній клітині (2n ): триплоїдна (3n), тетраплоїдна (4n) ...
Поліплоїдія зазвичай обмежена визначеними клітинами у тварин, такими як:
гепатоцити;
мегакаріоцити; мегакаріоцити, з яких утворюються тромбоцити, можуть проходити через 7 S фаз, утворюючи гігантські клітини з одним ядром, що містить 128n хромосом. Їхня фрагментація дає тромбоцити.
гігантські трофобластні клітини у плаценті.
Поліплоїдія у рослин – дуже часте явище
Поліплоїдія у тварин
Поліплоїдія у тварин дуже нечаста. Вона виявлена у деяких комах, риб, амфібій і рептилій. До недавнього часу про поліплоїдію у ссавців не було відомо. Проте, 23 вересня 1999 року у журналі Nature було повідомлення про поліплоїдного щура (тетраплоїд; 4n = 102), знайденого в Аргентині
Поліплоїдні клітини більші, ніж диплоїдні; в ядрах клітин збільшена кількість ДНК. Клітини печінки Аргентинського щура більші ніж клітини диплоїдів, а його сперматозоїди порівняно величезні. Голівка нормального спермія ссавця містить біля 3.3 пікограмів (10-12 g) ДНК; спермії щура містить 9.2 пг.
Політенія
Найбільш вивченими прикладами політенії є гігантські хромосоми, знайдені у мух.
Мікрофотографія показує політенні хромосоми клітин слинних залоз Drosophila melanogaster. Такі хромосоми також виявляються в інших великих, активних клітинах.
Кожні 4 пари хромосом дрозофіли (каріотип) проходять 10 циклів реплікації ДНК.
Материнські і батьківські гомологи – як і усі їхні дуплікати - випрямлені у точній відповідності один із одним
Тому кожна хромосома уявляє собою кабель, який містить 2048 ідентичних ланцюгів ДНК.
Вони такі великі, що можуть бути побаченими в інтерфазі навіть у слабкому світловому мікроскопі
Функція політенії – ампліфікація генів, посилення експресії генів
Політенні хромосоми мають регіони, які називаються «пуфами» (пуховики) – розпушені регіони
Картина пуфів різноманітна у різноманітних типах клітин і змінюється із зміною стану клітини
Пуфи уявляють собою регіони інтенсивної транскрипції генів
Порушення мітозу, соматичні мутації
Наслідком порушення мітозу (патологічного мітозу) є дочірні клітини із різними каріотипами
Патологічний мітоз – одна із причин соматичної анеуплоїдії ( -1, +1, -2, +2 …)
Патологічний мітоз спостерігається при:
променевій хворобі
вірусних інфекціях
раку
При порушенні мітозу можуть утворюватися:
хромосомні мостики
мікроядра
пошкодження центромер
склеювання хромосом та ін.
Патологічні мітози в клітинах пухлини
Пікнотичні
ядра

Кільцева хромосома
Соматичні мутації
Це мутації, які відбуваються в соматичних (нестатевих) клітинах
Властивості соматичних мутацій:
Обмежені одним організмом
Чим раніше в онтогенезі мутація, тим у більшій кількості клітин вона проявляється
Фенотипові прояви мутації залежать від кількості клітин із мутацією
Не передаються наступному поколінню, але можуть знижувати репродуктивний потенціал
Рост клітини, фактори росту
Фактори росту – це фактори, які забезпечують виживання і проліферацію клітин
Факторами росту можуть бути білки, пептиди, стероїди
Поліпептидні фактори росту поділяються на декілька суперродин:
суперродина інсуліноподібних факторів росту (інсулін, релаксин та ін.)
суперродина епідермальних факторів росту
суперродина бомбезину (бомбезин, літорин, нейротензин)
суперродина факторів росту фібробластів
суперродина трансформуючих факторів росту
суперродина факторів росту тромбоцитів
цитокіни

Поліпептидні фактори росту пов’язуються із специфічними рецепторами плазматичної мембрани і викликають відповідну реакцію клітини

Фактор росту
Рецептор
Злоякісна трансформація клітин
Зміни регуляції проліферації клітин можуть викликати злоякісну трансформацію клітин
клітини, здатні реагувати на зовнішні фактори росту, починають секретувати їх самі
клітини, які продукують фактори росту і не мають рецепторів до них, починають продукувати рецептори
У клітинах навіть за відсутності дії на них факторів росту запускаються механізми синтезу ДНК і мітозу
Властивості злоякісних клітин
Невпинна здатність до поділу внаслідок аномальної реакції на сигнали контролю поділу (відсутність контактного гальмування)
Потребують менше факторів росту, ніж нормальні клітини
Здатність ділитися багаторазово, не знижуючи мітотичного потенціалу
Здатність проростати в інші тканини і стимулювати рост капілярів для живлення
Мітотична активність тканин
Показник мітотичної активності тканин – це число клітин, що діляться мітозом, на 1000 вивчених клітин гістологічного препарата
Для вивчення мітотичної активності використовується
колхіцин (припинення мітозу),
визначення включення міченого тимідину в нові молекули ДНК
Клітини за мітотичною активністю поділяються на:
Мітотично активні (лабільні)
Зворотньо постмітотичні або «ті, що покояться» (відносно стабільні)
Незворотньо постмітотичні (постійні)
Мітотично активні (лабільні) клітини
Приклади клітин: базальні епітеліальні камбіальні клітини усіх типів епітелію і гемопоетичні стовбурові клітини у кістковому мозку.

Діляться протягом усього життя, є джерелом для відновлення клітин, які безперервно гинуть.

Мають короткий G0 період.

Зрілі диференційовані клітини у цих специфічних тканинах не можуть ділитися; їхня кількість підтримується поділом їхніх стовбурових лабільних клітин.

Зворотньо постмітотичні або “ті, що покояться” клітини (відносно стабільні)
Приклади клітин: паренхіматозні клітини найбільш важливих залозистих органів (печінка, підшлункова залоза) і мезенхімальні клітини (фібробласти, ендотеліальні клітини).

Клітини мають тривалий термін існування і тому характеризуються низькою мітотичною активністю.

Вони залишаються у фазі G0 протягом тривалого часу (часто роками), але зберігають здатність до поділу, коли входять до мітотичного циклу за потребою.

Постійно (незворотньо постмітотичні) клітини
Приклади клітин: нейрони у центральній і периферичній нервовій системі і клітини міокарда.

Постійні клітини не мають будь-якої здатності до мітотичного поділу в постнатальному житті.

Пошкодження постійних клітин завжди супроводжується формуванням рубця.

Повна регенерація неможлива. Втрата постійних клітин є незворотною і, якщо некроз великий за обсягом, це може призводити до порушення функції органів.
Мейоз – особливий спосіб поділу клітини
Мейоз, його біологічне значення
Кожний організм є смертним. Необхідним є  розмноження!
Деякі найпростіші і більшість багатоклітинних зберігають свої види статевим розмноженням (об’єднання двох гамет → зигота → тканини і органи)
Диплоїдність гамет призводила б до появи нежиттєздатних поколінь
Гамети повинні бути гаплоїдними (n)!
Мейоз – спеціальна форма поділу генеративних клітин, яка призводить до утворення гаплоїдних гамет (сперматозоїдів і яйцеклітин у людини)

Визначений набір диплоїдних клітин організма утворює гермінальну лінію (клітини зародкового шляху), що бере участь у розмноженні
Вони дають початок спеціалізованим диплоїдним клітинам у яєчниках і сім’яниках, які можуть поділятися мейозом і призводить до утворення гаплоїдних гамет (сперматозоїдів і яйцеклітин)
Життя людей іх хромосомної точки зору
Гаплоїдні сперматозоїди і яйцеклітини утворюються внаслідок мейозу диплоїдних клітин-попередниць.У заплідненій яйцеклітині хромосоми сперматозоїда і яйцеклітини розділені, коли знаходяться у чоловічому та жіночому пронуклеусах. Вони об’єднуються під час першого мітозу.
Первинні гермінальні клітини мігрують у гонади ембріона і підлягає декільком мітотичним поділам (у чоловіків значно більше, ніж у жінок, що може бути фактором, який пояснює статеві відміни у частоті мутацій) з утворенням овогоніїв у жінок і сперматогоніїв у чоловіків.
Подальший рост і диференціація призводять до утворення первинних овоцитів у яєчниках і первинниіх сперматоцитів у яєчках. Ці спеціалізовані клітини можуть підлягати мейозу
Фази мейозу
 Мейоз включає два послідовних клітинних поділи (мейоз I і мейоз II), але лише один процес реплікації ДНК, тому продукти є гаплоїдними
Порівняння мітозу й мейозу
Мейоз

Мейоз I (редукційний поділ)
Інтерфаза I – S-фаза (реплікація ДНК) відносно триваліша, ніж в інтерфазі мітозу, а G2-фаза більш коротка або відсутня
Профаза I – дуже тривалий і складний процес, поділяється на 5 субфаз
Профаза I
«Лампові щітки» у диплотені
Мікрофотографіябівалента хромосомтипа «лампові щітки»

Стрілками показанохіазми
Метафаза I – біваленти в метафазній пластинці (сестринські хроматиди гомологів поєднані з одним полюсом)
Анафаза I – гомологічні хромосоми кожного бівалента мігрують до різних полюсів. У кожного полюса збирається гаплоїдний набір хромосом
Телофаза I – рідко завершується до початку другого мітозу. Лише у деяких випадках ядерна оболонка може утворюватися навколо гаплоїдної групи хромосом. У більшості випадків мейоз II стартує без цих змін
Розподіл хромосом у мейозі
Другий мейотичний поділ є ідентичним мітозу, але перший поділ має важливі відміни, метою яких є генерування генетичної відміни між дочірніми клітинами. Це здійснюється двома механізмами:
незалежним розподілом батьківських і материнських гомологів і
рекомбінацією (кросинговером)
Незалежний розподіл батьківських і материнських хромосом у мейозі I
Мейоз II (екваційний, мітотичний поділ)
Поділ відповідає звичайному мітозу
Інтерфаза II – короткий період, реплікації ДНК немає (краща назва інтеркінез)
Профаза II
Метафаза II
Анафаза II
Телофаза II

У чоловіків внаслідок мейозуутворюється 4 сперматозоїда, а у жінок1 яйцеклітина і 3 полярних тільця

Значення мейозу
Зменшення числа хромосом. Гаплоїдність – найважливіше підґрунтя статевого розмноження
Спадковість і мінливість. У зиготі й у всіх клітинах тіла в парі гомологічних хромосом – 1 батьківська і 1 материнська. Генетичне розмаїття людей – результат 3 процесів:
випадкового розходження батьківських і материнських хромосом у мейозі I
кросинговера у профазі мейоза I
випадковості у об’єднанні гамет
Порівняння мітозу і мейозу
Клонування
Клонування
Клонування – це створення генетично ідентичних нащадків за допомогою нестатевого розмноження
На початку 60-х років ХХ ст. було розроблено методи, що дозволяли успішно клонувати деякі вищі рослини і тварини
Репродуктивне клонування
Клоновані людські ембріони


title: "Порожнини тіла тварин"

text:
L/O/G/O

Порожнини тіла тварин

Класифікація
Порожнина тіла відсутня
Найпростіші
Кишковопорожнинні
Плоскі черви
Існують тварини, які не мають порожнини тіла це:
Порожнина тіла – це порожнина, в якій містяться внутрішні органи тварин.
Кишковопорожнинні

Тіло кишковопорожнинних складається з двох добре розвинених шарів - ектодерми і ентодерми. Між ними знаходиться тонкий, майже позбавлений клітин шар - мезоглея (зачаток третього зародкового листка).
Плоскі черви
В плоских червах проміжки між внутрішніми органами заповнені паренхімою.   В паренхімі запасаються поживні речовини, вона має важливе значення в процесах обміну речовин.
Первинна порожнина тіла
Виникає в зародках багатьох багатоклітинних тварин на стадії бластули як бластоцел, у післязародковий період зберігається лише в круглих червів (це схізоцеля між стінкою тіла і внутрішніми органами, порожнина позбавлена спеціальної епітеліальної вистилки і у деяких частково зайнята паренхімними клітинами).
Круглі черви
Під шкірно-м’язовим мішком є порожнина тіла. Вона не має власних стінок, тобто це простір, заповнений рідиною, у якій містяться органи травлення й розмноження. Рідина в порожнині тіла перебуває під тиском, тому тіло круглих червів  щільне й постійно зберігає свою форму.
Змішана порожнина тіла
У членистоногих, під час зародкового розвитку закладається вторинна порожнина тіла. Але згодом її вистилка руйнується й вона зливається із залишками первинної. Тому така порожнина тіла має назву міксоце́ль. Проміжки між внутрішніми органами членистоногих заповнені пухкою сполучною тканиною - жировим тілом. Клітини цієї тканини виконують різноманітні функції: запасають поживні речовини, вилучають із порожнинної рідини продукти обміну, утворюють клітини крові, здійснюють захисну функцію тощо.
Вторинна порожнина тіла
Вторинна порожнина тіла (целом), це простір між стінкою тіла і внутрішніми органами; обмежена власними епітеліальними оболонками і заповнена рідиною.
Основна функція целома - опорна: він служить рідким скелетом, завдяки якому можливі скорочення мускулатури стінки тіла.
 Внутрішні органи, оточені целомічною рідиною, не закріплені жорстко і можуть вільно рости. Крім того целом, загалом підтримує постійність внутрішнього середовища організму, бере участь у фізіологічних процесах (диханні, виділення та ін.)
Тварини з вторинною порожниною тіла
Кільчасті черви
Молюски
Ланцетники
Риби
Земноводні
Плазуни
Птахи
Ссавці
План будови хордових
Кільчасті черви
Целом поділений перегородками на сегменти, які представлені як зовнішні кільця.
У кільчастих червів порожнина тіла вистелина мезодермальним епітелієм.
Порожнина заповнена рідиною з клітинними елементами.

Гідроскелет за рахунок порожнинної рідини
У круглих черв’яків порожнинна рідина ізсередини тисне на шкірно-мускульний мішок, завдяки чому тіло надто напружене, тому порожнина тіла виконує функцію гідроскелету.
Молюски
У молюсків вторинна порожнина частково редукована, є залишки первинної порожнини.
Вторинна порожнина поділена на черевну і навколосерцеву в:
Плазунів
Птахів
Риб
Земноводних
Диференціація вторинної порожнини тіла у ссавців
Вторинна порожнина поділена на черевну, грудну і навколосерцеву.
Порівняння порожнин тіла

Функції порожнини тіла
Забезпечення  вільного  розміщення органів.
Всі види порожнин тіла виконують опорну функцію  (крім членистоногих, завдяки наявності у них хітинізованої кутикули)
Порожнинна рідина надає тургору тілу круглих та кільчастих червів.
Рівномірний розподіл поживних речовин, продуктів виділення та інших речовин, які проникли в неї.
Висновок
Порожнина тіла у тварин виникає як бластоцель і може зберігатись у вигляді первинної порожнини тіла (первиннопорожнинні тварини) або змінюватись вторинною порожниною, яка через деякий час диференціюється.
Джерела
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9F%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%B6%D0%BD%D0%B8%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D1%96%D0%BB%D0%B0
http://pti.kiev.ua/uroki/uroki8/248-kharakteristika-porozhnin-tila-u-tvarin-riznikh.html
http://eltsyn.ucoz.ru/course/42BD65A05B0D17E5C2256F5B00501BC3.html


title: "Шкідливий вплив алкоголю на організм"

text:
Шкідливий вплив алкоголю на організм
Будь-яка доза алкоголю, навіть така, що не викликає сп'яніння (починаючи з концентрації 1-10 мкг на мл крові), завдає шкоди організму людини.

Алкогольна інтоксикація
У дії етанолу на організм виділяють дві фази: резорбції (всмоктування) та елімінації (виведення). Час від прийому спиртних «напоїв» до моменту досягнення максимальної концентрації в крові складає період резорбції. Швидкість всмоктування етанолу в період резорбції неоднакова. Так, поки етанол знаходиться в шлунку, резорбція досить повільна, потім, по мірі його надходження в тонку кишку швидкість всмоктування зростає, а в самому кінці фази резорбції всмоктування знову сповільнюється. Вважається, що залежно від індивідуальних особливостей організму період всмоктування може збільшитися майже в 2,5 рази (до 2-6 годин), але для кожної конкретної людини цей час є достатньо постійним.
Алкогольна інтоксикація
У фазі резорбції насичення етанолом органів і тканин відбувається швидше, ніж його окислення і виведення, саме тому спостерігається підвищення його концентрації в крові. Етанол розподіляється в організмі людини, за даними більшості дослідників, в 64% маси тіла, тобто практично у всьому водному просторі організму.

Фаза виділення (елімінації) алкоголю наступає після всмоктування 90-98% прийнятого алкоголю. Від 2 до 10% етанолу, що всмоктався, виділяється в незмінному вигляді з сечею, повітрям, що видихається, потом, слиною і калом протягом 7-12 годин. Спирт, що залишився, окислюється до вуглекислого газу і води всередині організму, тобто не виводиться.
Тривалість періоду виведення у багато разів більша, ніж періоду резорбції. В середньому алкоголь утримується в організмі декілька днів.

Алкогольна інтоксикація
В період виділення органи і тканини віддають алкоголь відповідно ступеню їх насичення кров'ю. Вміст алкоголю в мозковій тканині вищий, ніж у крові, а виділення його з речовини мозку і із спинномозкової рідини істотно відстає від інших органів, тканин і крові. Це має велике практичне значення, оскільки пояснює, чому дія етанолу на мозок і нервову систему продовжується довше, ніж можна було б очікувати, виходячи з динаміки його вмісту в крові.
Алкогольна інтоксикація
Слід звернути увагу і на те, що високі концентрації алкоголю у фазі елімінації зазвичай виявляють в секреті простати, а також в яєчках . Біотрансформації етанолу тут практично не відбувається.

Як тільки алкоголь потрапляє у кров, він з достатньо високою швидкістю розповсюджується в усьому водному середовищі організму, в усіх органах і системах. Особливо швидко там, де багато кровоносних судин. Потім, коли велика частина алкоголю потрапила в організм, починається активний процес його виведення. Від 2 до 10% виводиться в незмінному вигляді. Решта окислюється всередині організму — на 90-98% в печінці, на 2-10% в інших тканинах і органах. В міру окислення концентрація алкоголю в організмі зменшується. При цьому деякі органи і системи можуть «утримувати» молекули алкоголю довше, ніж кров — наприклад, мозок, статева система. Чим довше він там знаходиться, тим сильніші згубні руйнівні наслідки.

Серцево-судинна система
Через деякий час після того, як алкоголь через шлунок і кишечник потрапляє в кров, починається руйнування еритроцитів . Відбувається так званий гемоліз: розпад еритроцитів внаслідок розриву їх мембран. Замість активних еритроцитів залишається місиво з кривавих грудок. Червоні кров'яні тільця, що лопнули, деформовані. Вихід гемоглобіну, тобто вмісту еритроцитів, в плазму... Зрозуміло, що при цьому еритроцити вже не можуть виконувати свою функцію.
Серцево-судинна система
При сучасному рівні споживання алкоголю «середня» в цьому відношенні людина «раптом» стикається з найрізноманітнішими недугами у віці близько 30 років. Це не тільки захворювання серцево-судинної системи, але і порушення в роботі шлунку, печінки, неврози, розлади в статевій сфері. Втім, хвороби можуть бути найнесподіванішими: адже дія алкоголю універсальна, він вражає всі органи і системи людського організму.
Серцево-судинна система
Що стосується вживання пива, вже сам факт надходження в організм великої кількості рідини несприятливо відбивається на роботі не тільки серцево-судинної системи, але і нирок. У любителів хмільного «напою» формується так зване бичаче або пивне серце — розширення його меж, при цьому частішає частота серцевих скорочень, виникають аритмії, підвищується тиск.

Серцево-судинна система
Алкоголь ушкоджує також механізми регуляції рівня глюкози (цукру) в крові, внаслідок чого можливе як підвищення, так і зниження цього рівня. Особливо небезпечне останнє (гіпоглікемія), оскільки може заподіяти організму серйозну шкоду навіть за короткий проміжок часу: при браку поживних речовин виснажується запас цукру, а продукти розпаду алкоголю перешкоджають формуванню глюкози з інших хімічних структур, амінокислот.

Серцево-судинна система
Оскільки етиловий спирт добре розчинний у воді, його надходження в органи і тканини тим вище, чим краще їх забезпечення кров'ю. Зокрема, внаслідок багатого кровопостачання у мозок насичення етанолом мозкової тканини проходить швидше, і концентрація в ній виявляється вищою, ніж в інших органах. Гематоенцефалічний бар'єр — фізіологічний механізм, який захищає мозок від проникнення чужорідних речовин, введених в кров, — легко пропускає етанол. Ймовірно, з цим і пов'язана висока токсичність алкоголю стосовно мозкової тканини.

Мозок і нервова система
Якщо концентрацію алкоголю в крові прийняти за одиницю, то в печінці вона буде 1,45, в спинномозковій рідині — 1,50, і в головному мозку — 1,75. Саме там ця отрута має властивість накопичуватися. Після прийому кухля пива, склянки вина, 100 грамів горілки — спирт, що міститься в них, всмоктується в кров, з кровотоком іде в мозок і у людини починається процес інтенсивного руйнування його кори.
Мозок і нервова система
Розподіл етанолу в головному мозку носить нерівномірний характер. Радіографічним методом було встановлено, що концентрація етанолу в сірій речовині головного мозку (84% води) була вище, ніж в білій речовині (74% води). Проте, швидше за все, резорбція етанолу мозковою тканиною пов'язана не тільки із вмістом води, але і з рівнем кровопостачання її різних відділів.

Токсична дія алкоголю на головний мозок сприймається людиною як нібито нешкідливий стан сп'яніння. І це приводить до оніміння, а потім і відмирання ділянок головного мозку. Все це суб'єктивно випившим як «розслаблення», «свобода» від зовнішнього світу, схожа з ейфорією людини, що звільняється з в'язниці після довгого сидіння. Насправді ж частина головного мозку просто штучно відключається від сприйняття інформації ззовні.

Мозок і нервова система
Після кожної так званої «помірної» випивки у людини в голові з'являється нове кладовище загиблих нервових клітин . І коли лікарі-патологоанатоми розкривають череп будь-якої тривало п'ючої людини, то у всіх бачать однакову картину — «зморщений мозок», зменшений в об'ємі, вся поверхня кори якого — в мікрорубцях, мікровиразках, випадах структур.

Саме у мозку виявляються найбільші зміни при розтині. Тверда мозкова оболонка напружена, м'які оболонки набряклі, повнокровні. Головний мозок різко набряклий, судини розширені, безліч дрібних кіст діаметром 1-2 мм. Ці кісти утворилися в місцях крововиливів і некрозу (омертвіння) ділянок речовини мозку.
Мозок і нервова система
Більш детальне дослідження мозку у загиблого від гострого алкогольного сп'яніння показує, що в нервових клітинах настали зміни в протоплазмі і ядрі, так само різко виражені, як і при отруєнні іншими сильними отрутами. При цьому клітини кори головного мозку уражені значно більше, ніж клітини підкіркових частин, тобто алкоголь діє сильніше на клітини вищих центрів, ніж нижчих. У головному мозку відмічено сильне переповнення кров'ю, нерідко з розривом судин в мозкових оболонках і на поверхні мозкових звивин.
У випадках несмертельного гострого алкогольного отруєння в головному мозку і нервових клітинах його кори відбуваються ті ж самі процеси. Сприйняття потерпілого ускладнюється і сповільнюється, порушуються увага та пам'ять. Внаслідок цих змін, а також постійного впливу на людину алкогольного і питтєвого клімату, починаються глибокі зміни її характеру, психіки.

Мозок і нервова система
При прийомі ще більших доз відбувається важке порушення функцій всієї центральної нервової системи із залученням до цих процесів спинного і довгастого мозку. Розвивається глибокий наркоз і коматозний стан. При прийомі дози, рівної 7,8 г алкоголю на кілограм маси тіла, що приблизно дорівнює 1-1,25 л горілки для дорослої людини, наступає смерть. Для дітей смертельна доза в 4-5 разів менше, з розрахунку на кілограм ваги.
Не слід забувати, що алкоголь володіє наркотичними властивостями: до нього дуже швидко звикають, і виникає потреба в повторних самоотруєннях, тим більше, чим частіше і у великих дозах приймаються спиртні «напої». У міру подальшого споживання для отримання того ж наркотичного ефекту з кожним разом потрібна все більша доза.

Мозок і нервова система
Крім поступового руйнування окремих сторін розумової і психічної діяльності мозку, алкоголь у все зростаючій мірі призводить до повного виключення нормальної функції мозку. Особистість змінюється, починаються процеси її деградації. Якщо в цей час не припинити пити і не повернутися до свідомої тверезості, повного відновлення моральних якостей може ніколи не відбутися.

Як же цей наркотик в різних дозах діє на розумову і психічну діяльність мозку?
Спеціально проведеними дослідами і спостереженнями над людиною, що випиває середню дозу, тобто одну-півтори чарки горілки, встановлено, що у всіх без виключення випадках алкоголь діє однаково, а саме: сповільнює й ускладнює розумові процеси, рухові ж акти на перших порах прискорює, а потім сповільнює. При цьому раніше за все страждають більш складні психічні процеси і довше зберігаються прості розумові функції, особливо ті, які пов'язані з руховими уявленнями.
Параліч центрів психічних відправлень перш за все позначається на тих процесах, які ми називаємо судженням та критикою. З ослабленням їх починають переважати почуття, що не стримуються критикою. Спостереження показують, що люди, які випили, не стають розумнішими чи успішнішими, і навіть якщо самі вони думають інакше, то це лише результат ослаблення вищої діяльності їх мозку

У міру того, як послаблюється критика, наростає самовпевненість. Живі рухи тіла, жести і неспокійні хвастощі своєю силою — також наслідок паралічу свідомості і волі, що починається: зняті правильні, розумні перешкоди, які утримують тверезу людину від даремних рухів і необдуманих, безглуздих вчинків.

Численні досліди на тваринах, проведені Іваном Петровичем Павловим, показали, що після порівняно невеликих доз алкоголю у собаки гаснуть вироблені умовні рефлекси і відновлюються лише через шість днів. Досліди пізніших років підтверджують негативну дію алкоголю на нервову систему. Друкарка, яка перед початком роботи випила 25 грамів горілки, робила помилок на 15-20% більше, ніж звичайно. Водії автомашин пропускали заборонні знаки, стрілець не міг точно влучити у мішень.
У численних дослідах з'ясувалося, що у всіх без виключення випадках під впливом алкоголю прості розумові відправлення (сприйняття) порушуються і сповільнюються не так сильно, як складніші (асоціації).
Ці останні страждають двічі: по-перше, їх утворення сповільнено та ослаблено; по-друге, істотно змінюється їх якість. Найнижчі форми асоціацій, а саме — асоціації рухові або механічно завчені найлегше виникають в думці, часто без щонайменшого відношення до справи і, з'явившись, наполегливо тримаються, проявляючись знову і знову, але абсолютно недоречно. В цьому відношенні такі наполегливі асоціації нагадують собою явище чисто патологічне, що помічається при неврастенії і важких психозах.

Що стосується рухових актів, то вони прискорюються, але це прискорення залежить від розслаблення гальмівних імпульсів, і в них вже відразу помічається неточність роботи, а саме — явища передчасної реакції.
У дослідах академіка І.П. Павлова встановлено, що після прийому малих доз алкоголю рефлекси зникають і відновлюються лише через 8-12 днів. Але рефлекси — це нижчі форми мозкової діяльності. Алкоголь же діє переважно на її вищі форми. Дослідами, поставленими на освічених людях, доведено, що після прийому так званих «помірних» доз, тобто 25-40 г алкоголю, вищі функції мозку відновлюються тільки через 12-20 днів.
При повторному прийомі алкоголю ураження вищих центрів мозкової діяльності продовжується ще від 8 до 20 днів.

Таким чином, якщо вживати алкоголь частіше, ніж один раз на два тижні, мозок не зможе звільнитися від впливу наркотичної отрути і весь час знаходитиметься в «напіввідключеному» стані. Якщо ж приймати алкоголь тривалий час, то робота вищих центрів так і не відновиться. У разі безперервної дії алкоголю на мозок шкода, що заподіюється йому, безперечна.
У разі, коли такого роду алкогольне насилля над діяльністю мозку відбувається часто, суб'єкт стає нерухомим у розумовому відношенні, а мислення — звичайним і шаблонним. Перш за все втрачаються пізніші, найсвіжіші досягнення, здобуті розумовим напруженням (скажімо, за останній тиждень, місяць), тобто людина після прийому алкоголю повертається до того рівня розумового розвитку, який був у неї тиждень або місяць тому. Надалі наступає ослаблення старіших, міцніших асоціацій, що окріпнули, і ослаблення сприйняттів. В результаті розумові процеси звужуються, позбавляючись свіжості та оригінальності.

При потраплянні алкоголю в організм першими страждають стравохід та шлунок . І чим міцніші алкогольні вироби, тим важче пошкодження.
Алкоголь пригнічує виділення травних ферментів підшлункової залози, що перешкоджає розщепленню поживних речовин на молекули, придатні для живлення клітин організму. Ушкоджуючи клітини внутрішньої поверхні шлунку і підшлункової залози, алкоголь (особливо при вживанні міцних алкогольних виробів) пригнічує процес всмоктування поживних речовин, а перенесення деяких з них у кров робить взагалі неможливим.
Шлунок, підшлункова залоза
Наприклад, внаслідок недостатності в організмі солі фолієвої кислоти змінюються клітини, що вистилають тонку кишку, які повинні забезпечувати всмоктування у кров глюкози, натрію, а також самої солі фолієвої кислоти та інших поживних речовин.

При регулярному прийомі навіть невеликих доз алкоголю залози, що розташовані в стінці шлунку і виробляють шлунковий сік, під впливом алкогольного подразнення спочатку виділяють багато слизу, а потім атрофуються. Травлення в шлунку стає неповноцінним, їжа застоюється або, не переварена, надходить до кишечника. Виникає гастрит, який, якщо не усунути його причину і серйозно не лікувати, може перейти у рак шлунку.
При прийомі міцних алкогольних виробів відбувається «опік» стінок стравоходу і шлунку і потрібний значний час для відновлення тканини, що омертвіла (стінки шлунку мають білий наліт, аналогічний білку звареного яйця).

Шлунок, підшлункова залоза
Пошкодження мають місце і в підшлунковій залозі. Розтини осіб віком 30-40 років, що вживали вино у великих дозах або тривалий час, показують глибокі зміни в підшлунковій залозі, що й пояснює часті скарги питущих людей на погане травлення, на різкі болі в животі тощо.
У таких хворих часто спостерігається діабет внаслідок загибелі особливих клітин, що розташовані в підшлунковій залозі і виробляють інсулін. Панкреатит і діабет на грунті алкоголю — явища, як правило, незворотні, через що люди приречені на постійні болі і страждання. Більш того, панкреатит дає загострення при щонайменшому порушенні дієти.

Шлунок, підшлункова залоза
У печінці відбувається окислення 90-98% етанолу до ацетальдегіду — дуже небезпечної і токсичної речовини. Потім ацетальдегід окислюється до оцтової кислоти, яка далі розщеплюється до води і вуглекислого газу. В інших органах і системах також можливе «переварювання» алкоголю, але в значно менших кількостях, ніж в печінці.
Проходячи через печінковий бар'єр, продукти розпаду етилового спирту негативно впливають на клітини печінки, які під впливом їх руйнівної дії гинуть. На їх місці утворюється сполучна тканина, або просто рубець, що не виконує печінкової функції. Зменшується здатність печінки зберігати вітамін А, спостерігаються інші порушення обміну речовин.

Печінка
Печінка поступово зменшується в розмірах, тобто зморщується, судини печінки здавлюються, кров в них застоюється, тиск підвищується в 3-4 рази. І якщо відбувається розрив судин, починається рясна кровотеча, постраждалі від якої часто гинуть. За даними ВООЗ, близько 80% хворих помирає протягом року після першої кровотечі. Зміни, описані вище, називаються цирозом печінки. За кількостю хворих цирозом визначають рівень алкоголізації в тій чи іншій країні.
Печінка
Алкогольний цироз печінки — одне з найбільш важких і безнадійних в сенсі лікування захворювання людини. Цироз печінки як наслідок споживання алкоголю, за даними ВООЗ, опублікованими ще в 1982 році, став однією з основних причин смертності населення.

При тривалому прийомі спиртних «напоїв» розвивається хронічний алкоголізм, що має свою клінічну картину, яка варіюється за стадіями алкоголізму, але з характерною для всіх питущих особливістю — вони прагнуть знайти привід для випивки, а якщо приводу немає — п'ють без нього.
За допомогою експериментів і спостережень над питущими людьми встановлено, що отруйність алкоголю тим сильніша, чим вища його концентрація. Цим пояснюється біль помітний вплив міцних алкогольних «напоїв» на розвиток алкоголізму. Проте ініціюється залучення алкоголезалежних в майбутньому людей до споживання цього наркотика — алкоголю — найчастіше пивом і слабкоалкогольними виробами.
Таким чином, якими б важкими не були наслідки алкоголізму, проте не в ньому сутність цієї проблеми. Трагедія в самому вживанніалкоголю. Спиртні вироби з першої прийнятої дози починають спотворювати життя людини і всього суспільства.

Розвиток алкоголізму
Як всяка отрута, алкоголь, прийнятий в певній дозі, призводить до смертельного результату. Шляхом численних експериментів встановлена найменша кількість отрути з розрахунку на кілограм маси тіла, яка необхідна для отруєння і загибелі тварини. Це так званий токсичний еквівалент. Із спостережень над отруєнням людей етиловим алкоголем виведений токсичний еквівалент і для людини. Він рівний 7-8 г. Тобто для людини вагою 64 кг смертельна доза буде рівна 500 г чистого алкоголю.

Смертельний результат
Якщо зробити підрахунок для горілки (40°), то виявиться, що смертельна доза дорівнює 1200 г. Швидкість введення має істотний вплив на хід отруєння. Повільне введення дещо зменшує небезпеку. Під час вступу до організму смертельної дози температура тіла знижується на 3-4 градуси. Смерть наступає через 12-40 годин.
Гостре отруєння алкоголем, або так звана «опійна» смерть, в сучасних статистиках не враховується, тому про частоту її ми можемо судити за дореволюційною статистикою. Смерть від опою знаходиться в залежності від душового споживання спирту і міцності «напоїв».
Чим нижча середньорічна температура того чи іншого регіону, тим важче позначається вживання алкоголю на організмі людини. Вплив клімату настільки важливий, що вчені прирівнюють його до додаткової прийнятої дози спиртних виробів, тобто в холодному кліматі прийнята доза алкоголю впливає так само, як в більш теплому — подвійна доза.

Смерть від опою в Російській імперії траплялася в 3-5 разів частіше, ніж в інших європейських країнах. Виходячи з цих даних, учені роблять абсолютно справедливий висновок, що тут існують особливі умови, що викликають безпрецедентну в порівнянні з іншими країнами алкогольну смертність, навіть при нижчому середньодушовому споживанні алкоголю.
Аналіз раптових і випадкових смертей показує, що алкоголь як причина нещасних випадків до цих пір займає одне з провідних місць.


Розмаїтість плодів. Поширення плодів і насіння. Лабораторна робота № 10. Будова й різноманітність плодів


Скати


title: Система органів опори і руху

text:
1
2
3
4
5
6


title: ПАРАЗИТИЧНІ ЧЕРВИ

text:
Haga clic para cambiar el estilo de título
Haga clic para modificar el estilo de texto del patrón
Segundo nivel
Tercer nivel
Cuarto nivel
Quinto nivel
!!!
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
1
2
3
4
5
6
1
2
3
4
5
6
1
1
2
2
4
3
3
7
5
4
10
8
5
6
11
6
12
9


title: Водорості

text:
Різноманітність водоростей
Мета уроку: Сформувати знання про різноманітність водоростей  ,їх роль в екосистемі. Розвивати вміння порівнювати різні відділи водоростей . Виховувати  раціональне ставлення  до навколишнього середовища.
« Вірю не вірю»
Чи вірите ви, що...
І. Усі водорості живуть у воді.
2. Усі вони одноклітинні.
3. Розмір водоростей може бути кілька десятків метрів.
4. Є водорості різного кольору,
5. Розмноження у водоростей тільки статеве.
6. Водорості живуть усередині іншого організму.
7. У клітинах водоростей одне ядро.
8. Усі вони автотрофи.
9. Водоростям притаманне чергування поколінь.
10. Вони не здатні до фотосинтезу.

Відповіді

Є змії стометрові,
Зелені і лілові,
  Є бурі і бордові.
А капитану в морі
Від них велике горе…

Водорості
Зелені
діатомові
червоні
Бурі

Зелені  водорості
Одноклітинні
багатоклітинні
Колоніальні

Зелені водорості – це найбільший на даний час відділ водоростей. За приблизними підрахунками сюди входить близько 500 родів і від 13 000 до 20 000 видів. Всі вони відрізняються в першу чергу чисто-зеленим кольором, схожим на забарвлення вищих рослин, яке викликане переважанням хлорофілу над іншими пігментами.
Зелені водорослі. Верхній ряд, зліва на право: хламідомонада, хлорелла, мікрастеріас, сценедесмус двуформенийй, вольвокс. Нижній ряд, : спірогіра, улотрикс, ульва, каулерпа, кладофора
В середині липня 2011 року пляжна смуга китайського міста Циндао, провінція Шаньдун, опинилася під товстим шаром водоростей. Це явище спричинила аномальна спека, яка створила сприятливі умови для розмноження водоростей Enteromorpha prolifera. За тиждень вони огорнули береги, перетворивши узбережжя в щільний зелений килим. Найбільший пляж міста Циндао практично повністю перетворився на болото, але бажаючих скупатися це не зупиняє.
Зелені водорості

Діатомові водорості
Діатомові водорості — відділ нижчих рослин. Налічує понад 10 тис. сучасних і викопних видів. Мікроскопічні одноклітинні одиночні або колоніальні організми, клітини яких зовні оточені кремнеземним панциром, що складається із двох половинок (стулок).

Значення
Найважливіші виробники орг.речовин,
на них припадає 25% від усієї світової
рослинної маси.
Джерело живлення для прісноводних і
морських тварин.
Відмираючи, ці водорості стають
живленням для бактерій і найпростіших
тварин.
Встановлено, що поживна цінність
діатомей не поступається поживній цінності
картоплі та хлібних злаків, вміст білків і
жирів у них навіть вищий.
З панцирів викопних форм утворилися
поклади осадових порід: діатоміту, доломіту,
а також дрібнозернистого порошку –
діатомового мулу.
Є індикаторами забруднення морської
води відходами нафтопродуктів.
Бурі водорості
До відділу Бурі водорості належать 1500 видів організмів, у хлоропластах яких, крім хлорофілу, є ще жовті та бурі пігменти. Це винятково морські водорості, в прісних водоймах їх немає. Вони найбільш високоорганізовані, їхні таломи можуть досягати декількох десятків метрів. Переважним середовищем існування бурих водоростей є холодні моря Північної і Південної півкулі. В Україні на них можна натрапити в Чорному й Азовському морях. Таломи мають буре забарвлення завдяки наявності фукоксантину і хлорофілу.
БУРІ
водорості

Значення  б у р и х  водоростей
Ламінарію використовують в їжу, так як вона містить багато поживних речовин, вітамінів, йоду...
Їх збирають та використовують як добриво, тому що накопичують калій.
З них добувають йод, бром, замінники крові.
Основне джерело отримання альгінатів, що використовують в харчовій пр-ті для плокращення якості морозива, фруктових соків, мармеладу, зефіру.
У паперовій пр-ті  для проклеювання паперу.
З них виготовляють хірургічні нитки.
Одержують барвники для кольорового друку в поліграфії.
У текстильній пр-ті для того, щоб тканини були стійкими до води і сонця.
Фукус утворює суцільні морські килими на дні.
Вимерлі бурі водорості утворили водоростеве вугілля.
Велика кількість бурих водоростей утворює підводні зарості – “ морські ліси ”.

Бура водорость.
відбиток на глині бурої водорості Cystoseira partschii з міоцену Сівши. Кавказу.
Червоні водорості
 Червоних водоростей в природі є понад 4000 видів. Це також переважно морські організми, але близько 200 видів трапляються й у прісних водоймах. Високорозвинені, їхня довжина сягає 1,2 м. Живуть значно глибше, ніж зелені та бурі водорості. Клітинна оболонка може бути з солями заліза, кальцію, магнію, тоді такі водорості утворюють цілі вапнякові рифи. Червоні вони тому, що мають забарвлення талому від червоного, малинового, жовтувато-червоного до фіолетових кольорів пігмента. Відкладають багрянковий крохмаль.
ЧЕРВОНІ  ВОДОРОСТІ

Значеня червоних водоростей
Є їжею для тварин.-Утворюють кисень.-Використовують в
їжу: порфіру називаютьчервоним морським  салатом, тому вона
введена в промисловукультуру на морських фермах. Є їжею для тварин.-Утворюють кисень.
-Використовують в   їжу: порфіру називаютьчервоним морським
салатом, тому вона введена в промислову
культуру на морських фермах.-З кораліни виготовляють препарат
  для усунення печії. Хондрус лікує    дихальні шляхи
  - Агар застосовують  у мікробіології.
                -Запасають багрянковий крохмаль.

Конкурс: Впізнай « земляка»
Конкурс інтелектуальний „ Олімп”
Таблиця

Домашнє завдання
Підготувати кросфорд з теми : “ Різноманітність водоростей”
Параграф : 28-31.


title: Саркоїдоз

text:
Cаркоїдоз Бека

     Саркоїдоз (хвороба Беньє-Бека-Шаумана) - системне захворювання неясної етіології, патоморфологічну основу якого складає епітеліоподібно-клітинна грануломатозна структура без ознак казеозного некрозу.
Симптоми
Короткочасне підвищення температури тіла (4-6 дн.)
Біль в суглобах мігруючого характера;
Задишка;
Біль в грудній клітці;
Сухий кашель
Зниження маси тіла;
Збільшення переферичних лімфатичних вузлів
Лімфоденопатія середостіння;
Вузлувата єритема;
синдром Лефгрена;
синдром Хеерфордта-Вальденстрема;
Сухі хрипи.

При саркоїдозі легень вражаються:
Лімфатичні вузли;
Бронхопульмональна система;
ШКТ;
Селезінка;
Сердце;
Нирки;
Кістковий мозок;
Опорно-рухова система;
Єндокринна система;
Нервова система;
шкіра;
Орган зору.

Діагностика
ЗАК:
 підвищена ШОЄ
 лейкоцитоз
 У 20% хворих відмічається єозинофілія, у 50% - абсолютна лімфопенія.
ЗАМ: без суттєвих змін.
Біохімія крові:
 Збільшення рівнів серомукоїда, гаптоглобіна, сіалових кислот, гамма-глобулінів;
  Збільшений вміст кальцію в крові;
Підвищення рівня загального чи зв’язоного з білком оксипроліна;
 Підвищений вміст в крові лізоцима.

 Імунологічні дослідження:
Знижена кількість та функціональність Т-лімфоцитів;
Зниження вмісту Т-лімфоцитів-хелперів і відповідно зниження індекса Т-хелпери/Т-супресори;
Збільшення абсолютної кількості В-лімфоцитів, а також рівня IgA, IgG і циркулюючих імунних комплексів переважноо в активній фазі;
в крові виявляються протилегеневі  антитіла

Рентгенограма
Збільшення внутрішньогрудних лімфатичних вузлів (лімфаденопатія середостіння);
Збільшення і розширення коренів легень;
Збільшені лімфовузли мають чіткі поліциклічні обриси і однорідну структуру;
Характерний ступінчастий контур зображення лімфовузлів за рахунок накладання тіней передніх і задніх груп бронхопульманальних лімфовузлів.

Біопсія
Участки для біопсії:
периферичні лімфатичні вузли;
враження шкіри;
кон’юнктива.

Єндоскопія

Саркоїдоз плеври (вісцеральна плевра вкрита білуватими бляшками, що нагадують метастази раку легень)

Саркоїдоз бронха
Просовидні ущільнення в стінці трахеї
Лікування
Приймання глюкокортикоїдів.
Показання до призначення глюкокортикоїдів:
Генералізовані форми саркоїдоза;
Комбіновані враження органів;
саркоїдоз внутрішньогрудних лімфатичних вузлів при їх значному збільшенні;
виражена дисемінація в легенях, особливо при прогресії захворювання.
 Хворому дають преднізолон щоденно по 20-40 мг на добу впродовж 3-4 місяців, потім призначають по 15-10 мг на добу ще 3-4 місяця, надалі застосовуєтья підтримуюча доза- 5-10 мг на добу впродовж 4-6 місяців;


Скелет


Розмаїтість птахів


title: Парапаа

text:
«Відомості про
життєвий шлях
Вільяма Шекспіра»
Підготувала учениця 8 класу Ткаченко Софія
«Шекспір – це пророк, посланий Богом,
 щоб просвітити нам таємницю
про людину, про душу людську»
Ф. Достоєвський
Дата його народження достеменно невідома: вона встановлена за датою хрещення (26 квітня 1564 року), яка зафіксована у книзі парафіяльної церкви Св. Трійці провінційного містечка Стретфорд-на-Ейвоні.
Оскільки в ті часи дитину зазвичай хрестили третього дня, то днем народження великого драматурга вважають 23 квітня. Така дата цілком влаштовує англійців з огляду на її знаковість: цей день є днем Св. Георгія – покровителя Англії, тож символічно, що великий національний поет народився у день національного свята.
Батько майбутнього драматурга торгував різними сільськогосподарськими товарами: ячменем, лісом, шерстю і в той же час був мером Стратфорда.
З раннього дитинства Вільяма оточував дивовижний світ, зітканий зі стародавніх легенд і народних пісень. Незаймана природа рідного краю і розвинена уява сприяли народженню фантастичного світу в глибинах його вразливої душі.
У Стратфорді юний Шекспір уперше побачив театральну виставу. За тридцять кілометрів від Стратфорда, в Ковентрі, щорічно ставили релігійні драми-містерії, які охоче відвідували жителі навколишніх міст, зокрема й сім'я Джона Шекспіра.
Вісімнадцятирічним юнаком одружився з Анною Хеттевей, дочкою багатого фермера. Незабаром у них народилася дочка Сьюзен, н через два роки — близнята Джудіт і Гамнет.

Однак юний батько і чоловік недовго просидів біля родинного вогнища і близько 1586 року він подався до столиці.
У семирічному віці Вільям Шекспір, котрий на той час вже, очевидно, вмів читати і писати, був відданий до стретфордської граматичної школи, яку відвідував протягом семи років.
Освіта мала здебільшого гуманітарний характер Пріоритет надавався латинській граматиці та риториці,  вивчалися також і твори кращих античних авторів: Цицерона, Вергілія, Овідія, Плавта, Теренція та Сенеки.

До 14 років хлопець відвідував світську школу, де вивчав риторику, логіку, латину, античну міфологію та літературу.
Але довго вчитися йому не довелося: фінансові справи батька занепали, треба було брати участь в утриманні багатодітної сім'ї.
Починаючи з 1576 року, батько став зазнавати грошових труднощів,  саме із цієї причини здібного Вільяма не відправили вчитися в університет
Що він робив у ці роки, достеменно невідомо — чи то був учнем у різника (може, навіть у власного батька), чи то служив молодшим учителем.
У вісімнадцятирічному віці Шекспір  одружився на дівчині, Анні Гетауей, яка була старша за нього на 8 років. Це була дочка поміщика. Поспішному одруженню стала причиною вагітність дівчини, яка була вже на 3 місяці.
Лондон... В останні десятиліття XVI століття на його околицях мігрувало гамірне життя. Тут на брудних вузеньких вуличках убогих кварталів було чимало шинків і таверн, де пили міцний ель, їли масні пудинги з бичачої крові і жиру, співали голосних, не дуже пристойних пісень. Були тут і «розваги для простолюду» — арени, на яких цькували ведмедів, майданчики для півнячих боїв.
У 1587 році родина перебралася в Лондон.
Тут височіли й овальні або восьмикутні дерев'яні споруди, увінчані маленькими вежами. То були театри. Вдень на вежах майоріли Прапорці. Це означало, що незабаром почнеться вистава і «слуги лорда - адмірала» або «слуги лорда-камергера» матимуть честь показати глядачам криваві трагедії чи веселі пригоди закоханих та блазнів.
Опинившись у незнайомому місті без засобів до існування, без друзів і знайомих, він, як підтверджують поширені легенди, заробляв перший час на життя тим, що стеріг біля театру коней, на яких приїжджали знатні актори, вчасно виходили на сцену, переписував ролі, траплялося, заміняв суфлера. Словом, задовго до того, як великий драматург вивів на сцену своїх героїв, він пізнав нелегке закулісне життя театру.
Акторської кар'єри він так і не зробив: до нащадків дійшли відомості про дві зіграні ним ролі, до того ж другорядні, — це роль тіні батька Гамлета і слуги Адама з комедії «Як вам це сподобається». Зате Шекспір досить швидко досяг успіхів на іншій ниві.
Приблизно з 1590 року він узявся за перо. 3 1593 чи 1594 року входив до трупи Джеймса Бербеджа, яка давала вистави в будинку, іменованому «Театром».
А в 1599 році сини Бербеджа побудували театр «Глобус». Шекспір став одним із співвласників цього прибуткового закладу.

Цей найпопулярніший театр південного берега був оздоблений великим плакатом. На золотому тлі здіймався Геркулес, тримаючи на плечах земну кулю, а трохи нижче був надпис: «Весь світ лицедіє...»
Невдовзі Шекспір став головним драматургом трупи; бути драматургом, працювати для театру вважалося тоді заняттям малопочесним, але він вибрав свій шлях і «зустрів на ньому все, що випадає на долю справжньої людини: ворожнечу і дружбу, зраду і любов, радість перемог і гіркоту поразок. І насамперед — працю».

Невдовзі Шекспір став головним драматургом трупи; бути драматургом, працювати для театру вважалося тоді заняттям малопочесним, але він вибрав свій шлях і «зустрів на ньому все, що випадає на долю справжньої людини: ворожнечу і дружбу, зраду і любов, радість перемог і гіркоту поразок. І насамперед — працю».

Бути акціонером успішного підприємства виявилося прибутковішим, аніж писати п'єси, за кожну з яких авторові покладалося всього лише 6 фунтів.
Коли на трон зійшов король Яків I, улюблена ним трупа була негайно
перейменована в «Королівських слуг» і часто ставила спектаклі при дворі.

Протягом багатьох років Шекспір займався лихварством, а в 1605 році став відкупником церковної десятини.
У родині Шекспірів народилися дві дочки, Сусанна і Юдиф, і син Гамлет, що вмер, коли йому було 11 років
В 1593-94 рр. через епідемію лондонські театри закрилися, і Шекспір перейшов до ліричної поезії, у чому його заохочував друг - граф Саутгемптон

Коли епідемія закінчилася, Шекспір на кілька років приєднався до іншої театральної трупи – «Слуги лорда камергера». З ними він грав і для них писав п'єси, в основному історичні хроніки й комедії.
У 1612 році Шекспір вийшов вже остаточно з невідомих причин у відставку і повернувся в рідний Стратфорд, де жили його дружина і дочки. Заповіт Шекспіра від 15 березня 1616-го року був підписаний нерозбірливим почерком, на підставі чого деякі дослідники вважають, що він був у той час серйозно хворий.
23 квітня 1616 року Шекспір помер. Через три дні тіло Шекспіра було поховане під вівтарем стратфордської церкви.

 Збірник відкривався віршем Бена Джонсона, в якому  сказано, що Шекспір - "поет не століття, а на все століття!"
Помер Шекспір, не проявивши особливої зацікавленості до долі своїх п'єс. На щастя, усі вони були зібрані і опубліковані двома акторами шекспірівського театру, Геминджем і Конделлом.

Дякую за увагу)


title: Важливі органи травлення

text:
Важливі
 органи
травлення
Проект       Людина – живий організм
Автор: учень 4-Б класу Дідков Сергій
Органи травлення
шлунок
у ротовій порожнині є органи, що виконують такі дії:
Ротова порожнина
виробляють слину
пережовують їжу
перемішує їжу
визначає смак
Послідовність руху їжі
найцікавіше для мене відео
Висновки
та запитання, які виникли в мене
Корисні посилання
найцікавіші для мене ресурси з теми
Відео. Органи травлення людини
Відео. Органи травлення
Відео. Зуби
Розміщення зубів
Відео. Проштовхування їжі
Відео. Подорож їжі до шлунку
Система травлення їжі
Бактерії на язиці людини


title: Порушення діяльності серцево - судинної системи

text:
1    2   3   4   5
90
80
70
60
50
40
30
20
10


Учнівський проект на тему “ПАРНОКОПИТНІ”


title: Рослини-хижаки

text:
Рослини-хижаки

Рослини використовують 5 механізмів різного типу ловлі:
Ловильні листки у формі глечіків;
Листки, що стуляються;
Липкі пастки;
Засмоктувальні пастки;
Пастки типу невиливайки;
:
Сараценія

Непентес
Ветеренарна мухоловка

Росичка

Пухирник

Генлісея
Ареал поширення

Дякую за увагу


Вади розвитку організмів


title: "Вади серця"

text:
Вади серця
Підготували учениці 404 групи
Скутельник Валерія та
Язенок Юлія
	Вади серця — стійкі патологічні зміни в будові серця і судин, що від нього відходять.
	Розрізняють вроджені і набуті пороки серця.
Також є 4 основи вади серця:
патологічні сполучення між шлуночками, передсердями і магістральними судинами (дефекти перегородок або їх відсутність, артеріальна протока та ін.);
аномалії клапанів (звуження, облітерація або недостатність);
звуження або зарощення магістральних судин; ненормальне відходження або впадіння великих судин;
аномалії розташування серця або його камер, аномалії кровопостачання серця.

Вроджені вади серця.
	Вроджені — наслідок аномального формування серця і великих судин у перші 3—8 тижнів внутрішньоутробного розвитку плоду, якому сприяла шкідлива дія деяких зовн. факторів, захворювання матері, природжена спадковість.
	 До природжених вад серця відносять допологові (антенатальні – порушення нормального внутрішньоутробного розвитку, що виникає з моменту утворення заплідненої яйцеклітини ) порушення ритму серця та кардіоміопатії (ураження серцевого м'язу нез'ясованої етіології).

Набуті вади серця.
	Набуті вади серця — порушення серцевої діяльності, зумовлене морфологічними або функціональними змінами у клапанному апараті.
	Розрізняють:
Недостатність мітрального клапана
Стеноз лівого венозного отвору (мітральний стеноз)
Недостатність аортального клапана
Стеноз гирла аорти
Недостатність тристулкового клапана
Комбіновану мітрально-аортальну ваду
Мітрально-трикуспідальну ваду
Поєднання мітрального стенозу із недостатністю двостулкового клапана

Симптоми
	Хворі можуть скаржитися на задишку при фізичному напруженні, серцебиття, слабкість, пов'язана із серцевою недостатністю. Відмічають збільшення серця вгору та вліво, що виявляється при рентгеноскопії. У першому скісному положенні стравохід відхилюється за дугою великого радіуса (10 см) через збільшення лівого передсердя. Важливий симптом НМК — систолічний шум на верхівці з проведенням частіше у ліву пахвову ділянку.
	І тон послаблений, ІІ тон на легеневій артерії підсилений. При зростанні застійних явищ у малому колі кровообігу пізніше виявляється й збільшення правого шлуночка, а потім й ознаки його недостатності із застоєм у великому колі кровообігу. На ЕКГ відмічають ознаки збільшення лівого шлуночка та зміну зубця Р (розширення, зазубреність) внаслідок ураження лівого передсердя, пізніше приєднуються ознаки збільшення правого шлуночка.
	Систолічний шум на верхівці часто буває зумовлений функціональними змінами у серці та зустрічається у 1/3 здорових дітей та підлітків, дещо рідше у дорослих. При цьому виникають труднощі при диференційній діагностиці з НМК. Діагноз вади не викликає сумнівів при наявності ознак хоча б незначного мітрального стеноза.

Лікування
Велике значення має гігієнічний спосіб життя протягом тривалого часу або протягом усього життя: хворий повинен уникати всяких фізичних і психічних перенапружень) організувати правильне чергування праці і відпочинку, достатній нічний сон, помірне харчування, не курити і не вживати алкоголю.
Лікування певних стадій
Лікуваня першої (так званої прихованої недостатності серця) слід почати з надання тижневого відпочинку - хворий повинен проводити час у постелі або в кріслі. В їжі необхідно обмежити кількість солі та рідини, їсти чотири рази на день невеликими порціями, переважно молочно-вегетаріанські страви.
Лікування хворих у другій стадії недостатності серця, тобто з виявленими венозними застоями, завжди є тривалим. Хворому треба надати цілковитий спокій протягом 4 або більше тижнів, він повинен бути в постелі або зручному кріслі.  Легше організувати  лікування  таких  хворих  у  лікарні.
Третьої (дистрофічної) стадії недостатності серця проводиться за тими ж правилами. Ці хворі потребують ще більш уважного догляду. Слід подбати, щоб харчування було достатнім і готувалося в добре засвоюваному вигляді. Корисно вводити внутрішньовенно по 20 — 40 см3 40% розчину глюкози щодня, вводити велику кількість вітамінів, особливо вітамін С і В1.
При тяжких розладах кровообігу набряки бувають на ногах, набрякова рідина скупчується також у порожнині плеври і в черевній порожнині, сильно порушуючи дихання. Якщо кількість набрякової рідини в порожнині плеври і в черевній порожнині дуже   велика, то рідину   слід   випустити з допомогою   проколу плеври або черевної стінки.
При великому венозному застої (набряклі шийні вени, велика болюча печінка) корисно зробити кровопускання (300 — 400 см3 крові) з допомогою пункції ліктьової вени або венесекції.


"Тютюн"


Перевіримо домашнє завданняпрочитайте виразно слова закляття с. 95
Читай швидко
земель
душа
пустуни
радощі
піняться
скриньку
стрункі
Менший
бідняк
подався
торкнув
квапився
-Яким був Птахолов?А Ходитут?
-Чи правильно вчинив Ходитут, що промовив закляття золота та вогню?
-Який висновок можна зробити?
-Чому вчить вас ця казка?
Соколова Надія Ігорівна
Вадим Скомаровський
“Чому у морі вода солона”
Словникова робота
Скелі – гори, гірські породи.
Плаксун -  той, хто часто плаче.
Вдача – характер.
Дрібка солі– грудка, невелика кількість.
Літа спливали – йшли роки.
Спіткало – сталося.
Імла, пітьма – темнота.
Баркас, фелюга – невелике парусне судно.
Віщує – повідомляє.
Змарнів – змінився на гірше.
Торішній – з минулого року.
Жебрак, злидні – дуже бідний.
Барак – сарай.
Ятрити – мучити.
Квапитися – доберіть синонім.
Не вельми – не дуже.
Схаменутися – зрозуміти, отямитися.
Промимрити – доберіть синонім.
Крокви – дошки.

Читаємо текст напівголосно.
Вправа “Луна” читаємо разом із диктором.
-До якого жанру віднесемо цей твір? Чому?
-Хто головні герої твору?
-Назвіть риси їх характеру, вдачі?
-Яка подія змінила їхнє життя?
-Як вчинив старший брат?Чому?
-Чи ображався менший брат на старшого?
Знайдіть це речення та прочитайте.
-Яку річ знайшов він? Чи молов він сіль заради багатства?
-Навіщо старший брат прийшов до меншого?
-Чи хотів він помиритися з ним?
-Що сталося зі старшим братом? Чому?
-Де опинилися жорна?

Знайти та прочитай всю строфу-..”позич на день…”-..”хитнулись крокви”..,-..”минув чи рік”…,-…”останнього гроша”.
Доберіть правильну інтонацію до строф:
8, 9, 11, 16, 22, 30.
Зробіть підсумок уроку самостійно6-тепер я знаю, що…-тепер я вмію….,-тепер я буду …
Домашнє завдання
С. 97-101 читати, переказувати, тренуватися у швидкості читання


title: Скелет людини

text:
Кістки  людини

Кістки - органи в хребетних тварин, які входять до опорно-рухової системи і складаються з кісткової тканини.
З кісток складається скелет. Характеризується високою твердістю, значним вмістом мінеральних речовин і своєрідною мікроструктурою.
Кістки людини
Кістки людини: скелет
Скелет людини - тверда структура, утворена сукупністю кісток, яка служить опорою людського тіла. При народженні скелет людини містить близько 270 кісток; до досягнення дорослого віку кількість кісток зменшується приблизно до 206, за рахунок зрощення ряду дрібних кісток.
Кістки побудовані з кісткової тканини, які є різновидом сполучної тканини, складаються із клітин (остеоцитів) та міжклітинної речовини, яка містить багато колагену, глікопротеїдів і мінеральних компонентів. Завдяки цьому кістка має і гнучкість, і міцність.
Кістки людини: будова
Поверхня кісти може показувати різні поглиблення (борозенки, ямки і т. д.) і підвищення (кути, краї, ребра, гребені, горбки тощо). Нерівності служать для сполуки кісток між собою або для прикріплення м'язів і розвинуті відповідно до розвитку мускулатури.

Кістки людини: будова
На поверхні кістки знаходяться так звані «живильні отвори», через які нерви і кровоносні судини входять усередину кістки.
Розвиток кістки відбувається з допомогою сполучної тканини  та хряща.
Кістки людини: будова
Опір свіжої кістки на розрив такий же, як у міді, і в 9 разів більший, ніж у свинцю. Кістка витримує стискування 10 кг/мм² (подібно до чавуну). Щоб переламати ребро необхідна сила 110 кг/см².
Кістка реагує на зміну                                    навантаження збільшенням                                   (вантажники), або зменшенням                                    (людина в космосі) міцності.

Кістки людини: властивості
До складу кістки входять і органічні, і неорганічні речовини; чим молодший організм, тим більший вміст перших; тому, кістки молодих пружні і м'які, а кістки старих - тверді та крихкі.

Кістки людини: хімічний склад
Кістки беруть участь у мінеральному обміні, вони є депо кальцію, фосфору тощо. Жива кістка містить в собі вітаміни А, D, С та інші. Як складові скелету виконують опорну, захисну та рухову функції. Кістковий мозок бере участь у творенні крові.
Кістки людини: обмін речовин
Внутрішні порожнини кістки (кістково-мозкові порожнини) і чарунки губчастої речовини (вони вистелені остеогенними клітинами на тонкій сполучнотканинній пластинці - ендост) містять м'яку, ніжну, багату на клітини і оснащену кровоносними судинами масу - кістковий мозок.
Кістки людини: кістковий мозок
Розрізняють три види кісткового мозку:
слизуватий (лише в деяких кістках, що розвиваються);
червоний або лімфоїдний (наприклад, в епіфізах трубчастих кісток, у губчастій речовині хребців);
жовтий або жировий (найбільш поширений), що розміщений в діафізах.
Кістки людини: кістковий мозок
Ріст кістки в довжину відбувається головним чином у частинах ще не окостенілих (у трубчастих кістах між епіфізами і діафізом), але іноді і шляхом відкладення нових часток тканини між існуючими («інтусусцепція»).
Потовщення кісток відбувається                                      шляхом відкладення на поверхні                                        кістки нових шарів («аппозиція»)                                          завдяки діяльності остеобластів                                           окістя.
Кістки людини: ріст кістки
Кістки утворюють ось таку систему - скелет
Кістки людини: скелет


"Вади розвитку організмів"


title: "Травми та перша допомога при них"

text:
Травми та перша допомога при них
Виконала Юрків Ольга7(11)-В кл.
Закриті ушкодження
Закриті ушкодження - це травматизація тканини і органів, спричинені. впливом зовнішніх факторів без порушення цілісності шкіри й видимих слизових оболонок. Причина закритих ушкоджень: удари тупими предметами, різні види травматизму, надзвичайні стани і стихійні лиха. Види закритих ушкоджень: струси, здавлювання, удари, розтяги, розриви, вивихи.

Ознаки удару: біль, травматичний набряк тканин, синець, підвищення температури та порушення функцій, крововиливи, гематоми.

Перша допомога при ударі: Щоб попередити виникнення крововиливу і зменшити біль, треба забезпечити спокій пошкодженої частини тіла, а якщо це кінцівка, то надати їй високе положення. На ушкоджену ділянку необхідно накласти холод: гумовий міхур або поліетиленовий мішечок з льодом чи холодний компрес, який необхідно часто змінювати. Через 2-3 дні для більш швидкого розсмоктування крововиливу до ушкодженого місця прикладають грілку або роблять теплі ванночки. При сильному ударі після вище застосованих заходів потрібно звернутися до лікаря, щоб не пропустити більш серйозного ушкодження, наприклад, перелому.
Вивих

Вивих — травматичне пошкодження суглобу, унаслідок якого поверхні кісток зміщуються та повністю втрачають дотикання, а суглобова сумка розривається. Якщо суглобові поверхні на певній ділянці дотикаються, то говорять про підвивих.

Часто вивих супроводжується відривом кусочка кісткової тканини, тобто переломом.

При вивиху або при підозрі на нього необхідно пошкоджену кінцівку зробити нерухомою, наклавши на неї шину або фіксуючу пов'язку, якомога швидше відправити дитину до хірурга. Для попередження набрякання суглоба та для зменшення болю на пошкоджений суглоб можна покласти мокру серветку або міхур з льодом.

а – нормальний плечовий суглобб – вивих плечового суглоба
Травматичний токсикоз
Травматичний токсикоз (синдром тривалого здавлювання) - розвивається як наслідок тривалого здавлювання тканин. Фактори, які зумовлюють тяжкість ушкодження: локалізація здавлювання, його тривалість, обсяг, сила, вік потерпілого.

Основні ознаки травматичного токсикозу: місцеві (біль у місці здавлювання, набряк тканин, крововилив, пухирці) та загальні ознаки травматичного шоку.

Перша медична допомога при травматичному токсикозі : визволення від здавлювання, туга пов'язка, джгут вище місця здавлювання, накладання стерильної пов'язки при наявності ран, іммобілізація кінцівок, знеболювання, застосування холоду, зігрівання потерпілого, транспортування до лікувального закладу.

Переломи

Переломи - пошкодження кістки, що супроводжується порушенням її цілісності. Розрізняють вроджені і набуті переломи.
Класифікація переломів:
● Вроджені - рідкісні, виникають внутрішньоутробно, у зв'язку з неповноцінністю кісткового скелета плода, і в результаті застосування сили при добуванні плоду під час пологів або в результаті травми вагітною.
● Придбані переломи - діляться на патологічні та травматичні.
Класифікація переломів
Залежно від напрямку лінії перелому розрізняють поперечні, косі й поздовжні переломи. При повному переломі кістки поділяються на дві частини (простий перелом) або на кілька частин (складний перелом). Складний перелом з відокремленням від кінців кістки одного або декількох осколків називають осколкових, або многооскольчатого, а при великій кількості дрібних осколків - роздробленим. При неповному перелом у кістки утворюється лише тріщина або відкривається нижня ділянка поверхні кістки
Закритий перелом
Відкритий перелом
Ознаки переломів
    Клінічними ознаками перелому кістки є біль, набряклість тканин, патологічна рухливість і крепітація кісткових відламків, порушення функції, при виникненні зміщення уламків - деформація кінцівки. Для внутрішньосуглобових переломів, крім того, характерні гемартроз, а при зміщенні уламків зміна взаємовідносин розпізнавальних точок (кісткових виступів ).

     Для відкритих переломів, поряд з усіма клінічними ознаками перелому зі зміщенням уламків, обов'язкова наявність рани шкіри, артеріальний, венозний, змішане або капілярна кровотеча, виражене різною мірою. Зламана кістка може бути оголена на більшому або меншому протязі. Загальний стан постраждалих при ізольованих переломах, як правило, буває задовільним. При множинних, поєднаних, відкритих переломах загальний важкий стан потерпілих часто обумовлено травматичним шоком.

Перша допомога
      Перша допомога полягає в транспортній іммобілізації, найчастіше за допомогою шин з підручних матеріалів. Хороша транспортна іммобілізація перешкоджає збільшенню зміщення відламків та зменшує болючість при перевезенні потерпілого, а значить і можливість розвитку травматичного шоку.
     Шину накладають за загальними правилами. За відсутності коштів для шинування верхню кінцівку слід підвісити на косинку, нижню - прибинтувати до здорової ноги.
    У разі відкритого перелому необхідно перш за все змастити шкіру навколо рани спиртовим розчином йоду і накласти стерильну пов'язку. Відкритий перелом кінцівки з рясною кровотечею вимагає накладення кровоспинний джгута, який накладають також до іммобілізації. Надаючи першу допомогу, не слід добиватися повного виправлення наявної деформації кінцівки. Подібні спроби болісні для потерпілого і загрожують ушкодженням судин, нервів.
   Тому треба обмежитися обережним потягуванням кінцівки по довжині за кисть або стопу. При відкритому переломі абсолютно неприпустимо вправлення в глибину рани виступаючих на поверхню уламків кістки, тому що разом з ними в глибокі тканини можуть потрапити збудники інфекції.
Використана література
 http://www.zdorovya.in.ua/disease/1563.html
 http://ua-referat.com/Переломи


title: "Травми кісток та суглобів"

text:
Травми кісток та суглобів
До травм відносять : удар, вивих та перелом
Закриті ушкодження - це травматизація тканини і органів, спричинені впливом зовнішніх факторів без порушення цілісності шкіри й видимих слизових оболонок.Причина закритих ушкоджень: удари тупими предметами, різні види травматизму, надзвичайні стани і стихійні лиха.Види закритих ушкоджень: струси, здавлювання, удари, розтяги, розриви, вивихи.Ознаки удару: біль, травматичний набряк тканин, синець, підвищення температури та порушення функцій, крововиливи, гематоми.
Перша допомога при ударіЩоб попередити виникнення крововиливу і зменшити біль, треба забезпечити спокій пошкодженої частини тіла, а якщо це кінцівка, то надати їй високе положення. На ушкоджену ділянку необхідно накласти холод: гумовий міхур або поліетиленовий мішечок з льодом чи холодний компрес, який необхідно часто змінювати. Через 2-3 дні для більш швидкого розсмоктування крововиливу до ушкодженого місця прикладають грілку або роблять теплі ванночки. При сильному ударі після вище застосованих заходів потрібно звернутися до лікаря, щоб не пропустити більш серйозного ушкодження, наприклад, перелому.
Вивих
Суглоби, завдяки яким ми згинаємо та розгинаємо руки, ноги, пальці, мають складну будову. Кожний суглоб оточений суглобним мішком, в який вплітаються зв'язки, що його закріплюють. В разі нещасного випадку одна з кісток може розірвати суглобний мішок і вислизнути з нього, при цьому порушиться нормальне взаєморозташування кісток. Це називається вивихом. Характерні ознаки вивихів: порушення звичних обрисів суглоба, виступання кістки на новому місці - іноді цю кістку видно через шкіру.  Вивих є досить складним видом пошкодження, оскільки при цьому порушується не лише суглобний мішок, а й зв'язки, судини, а іноді й нерви.
При вивиху або при підозрі на нього необхідно пошкоджену кінцівку зробити нерухомою, наклавши на неї шину або фіксуючу пов'язку, якомога швидше відправити людину до хірурга. Для попередження набрякання суглоба та для зменшення болю на пошкоджений суглоб можна покласти мокру серветку або міхур з льодом.
Переломи
     Переломи - це порушення цілісності кісток. Незважаючи на те, що кістки дуже міцні, при пораненні, сильних ударах, падіннях вони іноді ламаються. Найчастіше бувають переломи кісток кінцівок.     Для перелому характерні деформація, крововилив у місці перелому, укорочення кінцівки, порушення її функції, біль при обмацуванні в місці перелому, ненормальна рухливість у місці перелому, крепітація (хруст) кісткових відламків.
Для іммобілізації пошкоджених руки чи ноги використовують стандартні та імпровізовані шини. Звичайно при наданні першої допомоги для короткочасної фіксації використовують різний підручний матеріал: дощечки, картон, палки тощо, оскільки стандартних шин під рукою не буває. Якщо матеріал, з якого можна зробити шину, відсутній, для фіксації хворої руки допускається прибинтовування її до тулуба, а пошкодженої ноги - до здорової ноги.
У разі пошкодження ключиці накласти шину неможливо, саме тому фіксують руку так, щоб плечовий суглоб і уламки ключиці стали б нерухомими. Це досягається прибинтовуванням руки, зігнутої в ліктьовому суглобі, до тулуба або підвішування її на хустці.При переломі плечової кістки необхідна іммобілізація (нерухомість) кістки руки. Якщо цього не зробити, рухомі відламки можуть пошкодити нерв та викликати параліч руки або пошкодити артерію. Шину накладають від хребта до пальців руки, беручи найближчі до пошкодженої кістки два суглоби - плечовий і ліктьовий, а при переломі нижнього кінця кістки і променево-зап'ястковий.
  Перелом тазу - В залежності від місця перелому хворі скаржаться на біль у паху, в ділянці куприка .  Шинування при переломах тазу неможливе. Нерухомість кісткових уламків, а отже і зменшення болю, досягається шляхом надання хворому певного положення. Для цього його кладуть на ноші і під зігнуті і розведені коліна підкладають валики, зроблені із згорнутої ковдри, якого-небудь одягу.
      Переломи кісток черепа - тяжке пошкодження. В більшості випадків ця травма супроводжується ушибом або струсом мозку.   Для струсу мозку характерні знепритомлення, блювання і так звана ретроградна амнезія.  Потерпілому з травмою черепа необхідно в першу чергу створити абсолютний спокій. Якщо є рана, то слід накласти стерильну пов'язку, яка попереджує попадання в рану інфекції та сприяє зупиненню кровотечі. На голову поверх пов'язки кладуть холод - гумовий мішок з льодом або холодною водою. Потім хворого необхідно терміново доставити до лікарні на ношах або на руках
Підготувала учениця 10 класуСтефанків Зоряна


Скелет. М'язи


title: Узагальнення та контроль знань з теми «Клітина»

text:
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4
1
2
3
4


Вади як вони є


title: Узагальнення та контроль знань з теми


Видатні вчені-біологи України


Учнівський проект на тему: “Клас Комахи”