title: "Емоції"

text:
Поняття «емоція»

Що таке емоція?
Емоція - емоційний процес середньої тривалості, що відображає суб'єктивне оціночне ставлення до існуючих або можливих ситуацій. Емоції відрізняють від афектів, почуттів і настроїв.
Одна з найважливіших особливостей емоцій — їх індикаторний характер, тобто здатність формуватися по відношенню до ситуацій і подій, які реально в цей час можуть не відбуватися, і існують тільки у вигляді ідеї про пережиті, очікувані чи уявні ситуаціях.
Інша важлива особливість — їх здатність до узагальнення і комунікації (емоції можуть передаватися між людьми або тваринами), через що емоційний досвід включає в себе не тільки індивідуальні переживання, але й емоційні співпереживання, що виникають в ході спілкування, сприйняття творів мистецтва тощо .
Класи емоційних станів
1. Настрій — найпоширеніший емоційний стан, що характеризується слабкою інтенсивністю, тривалістю, іноді невизначеністю та неясністю переживань. Виділяють чотири основні причини та обставини, що змінюють настрій:
органічні процеси (хвороба, втома погіршують настрій;
       здоров'я, повноцінний сон піднімають настрій);
зовнішнє середовище (бруд, шум, важке повітря,
       неприємний колір погіршують настрій; чистота, тиша,
       свіже повітря, затишок піднімають настрій);
взаємовідносини між людьми (образа, грубість
      погіршують настрій; привітність, довіра, такт піднімають
      настрій);
мислені процеси (образи, в яких відображаються негативні
      емоції погіршують настрій; образи, в яких відображаються позитивні емоції піднімають                         настрій;).
2. Пристрасть — виразне, визначене, сильне, глибоке, тривале, усвідомлене емоційне переживання. Воно активізує діяльність людини, підпорядковує собі всі її думки та вчинки, мобілізує на подолання перешкод, на досягнення поставленої мети. Пристрасть до улюбленої справи (наприклад, до спорту, до музики) дозволяє досягти значних успіхів, пристрасть до боротьби (у широкому значенні цього слова) породжує мужність. Однак пристрасть може не лише формувати особистість, але й зруйнувати її (наприклад, пристрасть до азартних ігор, алкоголю, наркотиків).
3. Афект — емоційне переживання, що характеризується різко вираженою інтенсивністю та відносною короткочасністю. Це вже не радість, а захоплення; не горе, а відчай; не страх, а жах; не гнів, а лють.
Класи емоційних станів
Класифікація емоцій
За ступенем збудження чи заспокоєння розрізняють:
Стенічні емоції — підштовхують до вчинків, висловів, збільшують напругу сил. Людині важко мовчати, не діяти активно (радість, впевненість, тріумф, страх, злість).
Астенічні емоції — характеризуються пасивністю, бездіяльністю (страждання, неспокій, страх).
За наявністю відтінків задоволення або незадоволення розрізняють:
Позитивні емоції — породжуються узгодженням обставин з нормами, що відповідають світогляду цієї особи (задоволення, радість, захват, замилування, самовдоволення, упевненість, задоволеність собою, повага, довіра, симпатія, ніжність, любов, подяка, спокійна совість, полегшення, безпека, каяття, каяття совісті, й ін.).
Негативні емоції — породжуються відхиленням обставин від параметрів життєдіяльності конкретної людини як особистості (горе (скорбота), невдоволення, туга, сум, нудьга, розпач, засмучення, тривога, переляк, страх, жах, жалість, жаль, розчарування, образа, гнів, презирство, обурення, гордість, ворожість, заздрість, ненависть, злість, ревнощі, сумнів, розгубленість, зніяковілість, сором, стид,відраза і т. д.).
Також окремо виділяють: нижчі емоції, що пов'язані з безумовно-рефлекторною діяльністю, ґрунтуються на інстинктах та є їх вищим виразом (емоції голоду, спраги, егоїзму тощо) і вищі, дійсно людські емоції-почуття: обов'язку, любові, товариства, сорому тощо
Класифікація емоцій
Основні емоції
За Карлом Изарду виділяють 10 основних (базових) емоцій:
 • Радість
 • Подив
 • Печаль
 • Гнів
 • Відраза
 • Презирство
 • Страх
 • Сором
 • Інтерес
 • Вина
Радість
Емоція радості виникає в ситуаціях реалізації основних особистісних потреб і можливостей людини. Переживається як стан задоволення і насолоди життям, як почуття задоволеності собою, іншими людьми і навколишнім світом. Часто супроводжується відчуттям припливу сил, розширення можливостей та оптимізму.
Подив
Подив досить близький до емоції інтересу. Виникає в аналогічних ситуаціях новизни, незвичайності і суперечливості. Однак є досить швидкоплинною емоцією. Виступає як сильний пізнавальний мотив, що спонукає до відповідних дії: з'ясувати, дізнатися, уточнити, упевнитися і т.д.
Печаль
Емоція печалі за знаком протилежна емоції радості. Вона може переживатися як стан зневіри, пасивності, занепаду духу, збентеженості, самотності, депресії, а в гранично гострій формі - горя. Виникає в ситуаціях депривації (позбавлення або істотного обмеження можливостей задоволення) основних життєвих потреб, мотивів і устремлінь особистості, при втраті близьких людей. Страждання має дуже серйозні наслідки для людини і є одним з найважливіших умов духовного розвитку.
Гнів
Емоція гніву виникає у відповідь на перешкоду в досягненні людиною пристрасно бажаних життєвих цілей , а також у ситуаціях , що обмежують можливості самореалізації. Серед причин гніву може бути особиста образа і приниження людини або його близьких , обман , шантаж , руйнування стану радості , наруга над ідеалами і світлими цінностями і т.д. Гнів породжує прилив сил і непереборне бажання розправитися з кривдником. Сильний гнів може перерости в стан люті і афекту . У цьому випадку людина втрачає самоконтроль і можливість свідомо керувати своїми діями. Сила гніву залежить від ступеня несподіванки, а також від значущості ущемлених особистих потреб , відносин і цінностей. Найчастіше гнів буває спрямований на інших людей. Однак він може бути спрямований і на самого себе.
Відраза
Емоція відрази виникає по відношенню до об'єктів, явищ або людей, значною мірою не відповідним морально-естетичним вимогам суб'єкта. Вони сприймаються як потворні, огидні і т.д. Це можуть бути вчинки, думки і бажання людей, конкретні предмети, продукти діяльності та інше. Емоція відрази породжує бажання змінити відповідний об'єкт (поліпшити, удосконалити), знищити його або дистанціюватися від нього.
Презирство
Емоція презирства по своїй суті відповідає емоції відрази. Однак виникає вона тільки по відношенню до людей, коли їх поведінка, думки, вчинки не відповідають моральним вимогам суб'єкта. При цьому він відчуває почуття переваги, гордості і бажання відсторонитися від зневажуваного особи або групи осіб.
Страх
Емоція страху виникає в ситуаціях небезпеки та загрози фізичному або особистому існуванню людини. Залежно від ступеня цієї загрози вона може переживати як стан непевності, тривоги, передчуття біди, незахищеності, небезпеки, сильного жаху, що переходить у неконтрольований афект. Здатність подолати свій страх розцінюється як сила і сміливість людини.
Сором
Емоція сорому виникає в ситуаціях , коли суб'єкт виявляє невідповідність своїх вчинків, поглядів, думок, бажань, особистих якостей, відносин, особливостей зовнішнього вигляду, соціальних характеристик розділяються їм самим морально - естетичним нормам. Особливо гостро це переживається на тлі порівняння себе з іншими ( більшістю інших , значущих інших ) . При цьому суб'єкт відчуває себе поганим, нікчемним, безпорадним, маленьким, слабким, нікуди не придатним, негідним, дурним, непривабливим, невдахою і т.д. Йому здається, що всі бачать його недоліки і зневажають його. Тому він відчуває гостре бажання усамітнитися, зникнути, « провалитися крізь землю». Легка форма сорому представляється як стан сором'язливості. Сором паралізує роботу інтелекту, робить сильний вплив на дії і вчинки людини, захоплює свідомість, активізує захисні механізми особистості.
Інтерес
Інтерес-збудження переживається як почуття цікавості по відношенню до чогось або комусь, як бажання досліджувати, дізнатися, розширити свій кругозір, втрутитися в події. Виступає як досить сильний і ефективний мотив відповідної за змістом діяльності, особливо пізнавальною. Емоція інтересу актуалізується ситуаціями зіткнення суб'єкта з відповідним предметом або інформацією, ситуаціями незвичайності, суперечливості і новизни.
Вина
Емоція провини виникає в ситуаціях, коли людина усвідомлює свою причетність або відповідальність за шкоду, страждання, невдачі, незручності і негаразди інших людей. При цьому він відчуває почуття каяття і засудження самого себе (не встиг, не зміг, не попередив), бажання спокутувати свою вину (допомогти потерпілому, попросити вибачення, порозумітися). Здатність взяти на себе відповідальність за власні вчинки, пережити почуття провини і спокутувати провину є одним з найважливіших критеріїв особистісної зрілості.
Дякую за Увагу!


title: Ембріональний розвиток

text:
МУТАЦІЇ ЛЮДИНИ

Без мутацій еволюція була б не можлива, це частина нашого життя. Якщо людський геном не мутував то нас би вже давно не було на землі. Поясню чому - найголовніше для будь-якої істоти що живе на нашій планеті це адаптація до навколишнього середовища, іншими словами, мутація необхідна для зміни організму під зовнішні чинники які на нього впливають. Якщо цього не буде відбуватися то через кілька десятків поколінь відбувається вимирання виду, так як він не зміг адаптуватися до навколишнього середовища
Мутация у біології
У біології, мута́ції — зміни генетичного матеріалу (звичайно ДНК або РНК). Мутації можуть бути викликані помилками копіювання генетичного матеріалу протягом поділу клітини, опроміненням жорсткою радіацією, хімічними речовинами (мутагенами), вірусами або можуть відбуватися свідомо під клітинним контролем протягом таких процесів як, наприклад, мейоз або гіпермутація.
Геномнна мутация
Геномною мутацією називається зміна числа хромосом. Геномні мутації виникають в результаті порушення нормального ходу мітозу чи мейозу.
Гаплоїдія-зменшення числа повних гаплоїдних наборів хромосом.
Генні мутації
Генні (крапкові) мутації – стійкі зміни окремих генів, що виникають в результаті:
-заміни однієї або декількох азотистих основ у структурі ДНК на інші;
випадання деяких азотистих основ;
доповнення нових азотистих основ. Це призводить до порушення порядку списування інформації. Генні мутації змінюють морфологічні, біохімічні і фізіологічні властивості організму.
Генні мутації не проявляються на зовнішній морфології хромосом, їх не можна побачити під мікроскопом. Коли змінюється порядок нуклеотидів в ДНК хромосоми, то відбуваються зміни і молекули РНК, яка будується на основі ДНК. Якщо змінюється РНК, то змінюється і білок, який будується на основі РНК. Отже, виникає мутація. Найчастіше такими захворюваннями є: адрено-генітальний синдром; міопатія Дюшена-Беккера; муковисцидоз; гемохроматоз; нейрофіброматоз. фенілкетонурія; Зовнішньо ці хвороби не проявляються, а лише в обміні речовин – метаболізмі
Хромосомні мутації
Хромосомні мутації – аберації – виникають в результаті значних змін в структурі хромосом. До них належать: нехватки; делеції; дуплікації; інверсії; транслокації; транспозиції. Нехватки – хромосома втрачає кінцеві фрагменти і втрачені ділянки видаляються за межі ядра в ході мейозу. Делеції – втрата частини хромосоми всередині. Це викликає зміну фенотипу, але якщо втрачені гени є життєво необхідними, то це призводить до смерті або патології. Мутації виникають тому, що змінюється РНК
У багатоклітинних організмах мутації можуть бути підрозділені на:
Генеративні мутації, які можуть бути передані нащадкам.
Соматичні мутації , не можуть передаватися до нащадків у тварин. Рослини іноді можуть передавати соматичні мутації своїм нащадкам безстатево або статево.
Тепер поговоримо про людину - як відомо мутації буваю корисними і шкідливими, як правило організм не може визначити наскільки корисна чи шкідлива мутації, це з'ясовується у наступних поколіннях при природному відборі. Якщо говорити про природний добір у нашому суспільстві, то звичайно він існує, як правило люди зустрічаються і заводять дітей з тим людьми які їм симпатичний за різними критеріями - зріст, зовнішній вигляд, інтелект і т д. Людина з певними мутаціями як правило має відхилення в розвитку або в зовнішньому вигляді, часто хворіє і так далі, але не всі мутації такі помітні, так наприклад людина з ідеальною фігурою і зовнішністю може мати серйозні шкідливі мутації в своєму геномі які можливо проявляться у його дітей .
Причини мутацій Фактори, що здатні спричиняти мутації, називаються мутагенними, тобто мутагенами. Вони бувають:
фізичного;
хімічного;
біологічного походження.

Фізичні мутагени:
іонізуюче випромінювання
радіоактивні елементи (радій, радон, ізотопи К, С);
 ультрафіолетові промені;
надто висока або низька температура. Вони призводять до змін хімічних реакцій, спричиняють хімічні перетворення різних сполук, що і є причинами мутацій – частіше генних і рідше хромосомних.
Класифікація мутацій
За впливом на організм мутації є:
летальні – призводять до внутрішньо- утробної загибелі зародка або до смерті в дитячому віці;
напівлетальні – знижують життєздатність організму, призводячи до ранньої смерті. В основному смерть наступає до досягнення статевої зрілості; нейтральні – не впливають суттєвим чином на процеси життєдіяльності; сприятливі – забезпечують організму нові корисні властивості.
Спадкові хвороби крові
Хвороба, що викликається рецесивним геном і пов’язана з порушенням зсідання крові. Вона супроводжується значними крововтратами.

 Серповидноклітинна анемія
Викликається рецесивним геном, який змінює формулу гемоглобіну. До складу ланцюжка гемоглобіну входять: 146 амінокислотних залишків, які закодовані в ДНК у вигляді 146 триплетів (438 нуклеотидів) В результаті цього знижується % кисню в крові, що викликає кисневе голодування. Із-за цього еритроцити змінюють свою форму, нагадуючи серп. Спадкові хвороби крові


title: ДЕГРАДАЦІЯ ТА РЕГРЕС

text:
ДЕГРАДАЦІЯ ТА РЕГРЕС
Безуглий Данило 11-А
Що таке деградація та регрес
Деградація — поступове погіршення якості, втрата цінних властивостей.
Регрес — рух назад, повернення до старих, віджилих форм, занепад, деградація, зміни у гірший бік, протилежність прогресу.
Деградація у біології
Деградація РНК — загалом означає процес розкладання полімеру рибонуклеїнової кислоти на складові мономери, якими є рибонуклеотидфосфати.
ДЕГРАДАЦІЯ людини
Як проявляється деградація особистості?
Перші ознаки деградації з’являються задовго до повного розпаду особистості. Коло інтересів у таких людей звужується, головним чином в загальнокультурному аспекті: вони перестають дивитися фільми, читати книги, відвідувати концерти. Їм властиві легковажність, плоский гумор, безтурботність поряд з примхливістю, невдоволенням і бурчанням. Вони стають надокучливими і фамильярными. Їх судження легковажна і поверхневі, а в поведінці спостерігаються розв’язність, схильність до цинізму, зниження почуття сорому й огиди. Розвиваються такі якості, як егоїзм, брехливість, егоцентризм.

@zhestkach_194_
Деградація у хімії
Піроліз, або теплова деградація — від «піро» — вогонь, і «лізис» — розчинення; означає «розчинення вогнем» (так само «гідроліз», «електроліз») — хімічна реакція, під час якої органічні сполуки розпадаються.

Деградація у природі
Сьогодні на Землі під загрозою знищення опинилося близько 25 тис. видів рослин, 72 млн. га тропічних лісів. Щодня на планеті зникає від одного до десяти видів тварин, щотижня — мінімум один вид рослин. Сьогодні в Африці кількість великих ссавців становить лише 10 % тієї, що була там 100 років тому.
Ще 30 років тому на цьому континенті жили 100 тис. носорогів, а нині — менше ніж 4 тис. Щороку понад 6 млн. га земель перетворюються на пустелі.
Це і є деградація.
Сифака
Ці пухнасті красені з роду лемурів мешкають виключно на острові Мадагаскар. Полювання, вирубка лісів та масштабні лісові пожежі знищують улюблені місця їх проживання та скорочують чисельність виду.
Коала
В дикій природі залишилося всього 100 тисяч коал, стверджують в австралійському фонді Koala. А все тому, що до ХХ ст. в Австралії на них активно полювали та продавали їх цінне хутро в Європі та США.
Є дані, що внаслідок засушливих і неврожайних 1926-1927 років в Австралії лише за один місяць після відкриття полювання було знищено 600 тисяч цих пухнастих красенів. Сьогодні основну загрозу цим тваринам становлять: вирубка евкаліптового дерева, лісові пожежі, урбанізація, напади собак.

Амурський тигр
Амурським тиграм також загрожує зникнення. В 30-х роках ХХ ст. їх чисельність сягала всього лише 50 особин. Та завдяки цілеспрямованим діям небайдужих людей нині в дикій природі амурських тигрів налічується від 413 до 529 осіб.
Зебра Греві
За таке незвичне забарвлення стародавні природознавці називали зебру Греві «тигровим конем». В минулому ці зебри мешкали на територіях від Єгипту до Північної Африки, нині ж їх зосталось лише 2 500, більшість з яких мешкає в Кенії.
Велика панда
Виявляється, що цих неповоротких чорно-білих ведмедиків залишилося близько 700 особин. Колись вони заселяли майже всю територію Китаю і В’єтнаму. Великих панд називають також бамбуковими ведмедями, адже бамбук – це їхня основна їжа.
Гірський карликовий опосум
Карликовий опосум – це нічна тваринка, що живе на деревах. Вага її становить від 6 до 80 г. Як би не дивно це було, але перший гірський карликовий опосум був помічений зовсім нещодавно – у 1966 році. З того часу їх популяція постійно зменшується.
Сніговий барс, або ірбіс
Розкішний сніговий барс чудово почуває себе лише поміж скелями, каміння й снігу. Густе хутро захищає його від холоду, а широкі ніздрі дають змогу вдихати достатню кількість розрідженого гірського повітря. Завдяки широким волохатим лапам сніговий барс легко пересувається по снігу.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!
DanielBezugly.ind


title: "Фотосинтез"

text:
Фотосинтез
Підготувала Давидюк Іванна
Фотосинтез -
Процес перетворення енергії сонячного світла на енергію хімічних зв’язків;
Процес синтезу органічних сполук (вуглеводів)  з неорганічних (Н2О та СО2)

Хлорофіл
 речовина синьо-чорного кольору, складний ефір, присутній в хлоропластах.
У хлоропластах також :
У світловій фазі фотосинтезу :
Поглинання світла молекулами хлорофілу “А” ( за участю допоміжних пігментів – хлорофілу “В”, фікобілінів і каротиноїдів) та перетворення енергії світла в хімічну енергію АТФ.
Процеси за Z-схемою:
Кванти світла

ФС 2
( електрони реакційного центру)
Передають енергію, збуджують
ФС 1
(електрони реакційного центру)
Передаються, втрачають енергію
Фотоліз води

електрони

Передають енергію, збуджують

енергія
Синтез АТФ
Реакції темнової фази :
Відновлення молекул СО2 до молекул вуглеводів ( глюкози)
Процеси за циклом Кальвіна:

1) Фіксація атома С, зі сполуки СО2
2) Побудова карбонового скелету глюкози з фіксованих атомів С.
Дякую за увагу!


title: Довгоп'ят

text:
Довгоп’ят

Довгоп’ят  - це невеликий ссавець із ряду приматів. Вельми специфічний зовнішній вигляд  створив навколо цього невеликого звірка дещо зловісний ореол.
 Зовні довгоп’яти - це невеликі тваринки, розміри яких не перевищують 16 см, з великими вухами, довгими тонкими пальцями і з дуже маленькою вагою – від 115 г до 160 г. Довгий, близько 30 см, голий хвіст використовується для балансу.
 На мордочці довгоп’ятів наявні мімічні м’язи, завдяки чому вони можуть змінювати вираз обличчя. Це робить цього звірка  ніби “людяним”.
 Шерсть густа і шовковиста від сіруватого до темно-коричневого кольору.
 Кінці пальців утворюють подушечки, необхідні для лазіння по гілках.  На всіх пальцях плоскі нігті, крім 2 і 3, де наявні гострі кігтики, для розчісування хутра.
Очі в порівнянні з людськими пропорціями набагато більші - приблизно як  середнє яблуко.
 Довгоп’яти - активні хижаки, що живляться  комахами, дрібними ящірками, і невеликими птахами.  Вони єдині примати, які вживають тваринну їжу.
 За добу одна тварина може з’їсти  поживи, загальна вага якої складає 10% від маси його тіла.
 Особливо  успішно довгоп’яти розправляються із саранчовими.
 Свою здобич  ці тваринки можуть оглушити стрибком.                                  			Поймавши комаху,                                    			довгоп’ят підносить                                          			її до рота однією або                                       			обома «руками».
  Корінне населення Індонезії і Філіппінських островів пов'язувало безглуздий зовнішній вигляд довгоп'ята з витівками злих духів. Однак і багато наших сучасників, які вперше бачили його в рідному середовищі проживання, залишаються вражені його нестандартною зовнішністю.
 Особливо вразливі туристи  розповідають, що вперше побачивши, як на них не кліпаючи дивляться величезні сяючі очі, а в наступну мить звір розвертає голову майже на 360 градусів і ви дивитеся йому прямо в потилицю, стає, м'яко кажучи, не по собі.  Місцеві  аборигени до цих пір вважають, що голова довгоп'ята існує окремо від тіла.
  Видів довгоп'ятів налічується приблизно вісім. Найпоширеніші - це довгоп'ят банканський і філіппінський, а також окремий вид - довгоп'ят-привид. Живуть ці ссавці на території Південно-Східної Азії, островах Суматра, Борнео, Сулавесі і на Філіппінах, а також на прилеглих територіях.
  У природі довгоп’яти живуть парами або маленькими групками по                                                   вісім-десять                                                    особин. Ведуть                                               нічний спосіб                                            життя. Середня                         тривалість                                     життя близько 10-13 років.
  Вагітність триває близько півроку і на світ з'являється маленький звір, який вже через пару годин після народження                            може, вхопившись за шерсть матері, зробити                                         свою першу                                        подорож.


title: Чому птахи мають таку назву

text:
Вчитель біології
Світова Т.О.
Зоовікторина «Чому птахи мають       таку назву»
 Вінценосний журавель і голуб
Волосоподібні пера на голові, схожі на золотистий віночок або корону
Китоголов
Має величезний дзьоб, схожий на черпак, якого нема в жодного птаха
Молотоголов
Тому що в профіль обрис голови, дзьоба і чуба схожий на молоток.
Куряча гуска
Дзьоб з восковицею біля основи, а верхня частина загнута донизу, як у курки
Бугай
Звук, який видає птах, нагадує ревіння бугая. Птах роздуваючи стравохід, утворює резонатор, потім підіймає і опускає голову. Видихаючи повітря, утворює звук
Глухар
Під час токування самець настільки «захоплюється», що втрачає обережність. Варіант – набухає залоза у слуховому проході.
Трипалий дятел
Має лише три пальці
Пальмовий стриж
Робить гніздо на нижньому боці листка пальми, приклеюючи гніздо і яйця слиною
Лелеки - роззяви
Між наддзьобком і піддзьобком, коли дзьоб закритий, залишається велика щілина
Удовичка
Самці у шлюбний період вражають своїм довгим чорним хвостом, які схожі на траурні вуалі вдовиць
Назви яких птахів включають титули коронованих осіб
Королівська удовичка
Королівський кондор
Королівський рибалочка
Імператорський пінгвін
Королівський пінгвін
Королівський дятел
Королівський тиран
Жовто- і червоноголові корольки
Великий султанський дятел
Очковий монарх
Назви яких птахів включають титули духовних осіб
Зелений, червоний, сірий кардинали
Малий медонос – монах
Крикливий монах
Папуга – монах
Чорнолоба монахинька
Які назви птахів пов'язані з релігійними віруваннями
Райські птахи
Райська удовичка
Райська мухоловка
Райський рибалочка
Райський дронго
Священний рибалочка
Священний ібіс
Священна майна
Птах – апостол
Колібрі - ангел

Назви яких птахів пов'язані з небесними тілами
Сонячна аратінга
Сонячна чапля
Гірська зірка


title: Фауна Донецької області

text:
Підготувала: учениця 10 класу, Калмикова Є.Учитель: Мазуренко О.А

Фауна моєї області
Тваринний світ Донецької області дуже широкий і різноманітний. У лісах Донецької області живуть косуля, дикий кабан, лісова куниця, заєць-русак, червона білка, кам’яна куниця, європейська норка, борсук, ласка, горностай, кріт. У степу водяться байбаки, землерийки, їжаки, ховрахи, польові миші, степовий тхір, єнотовидні собаки, слепушонки, червона лисиця, рідше вовки, ящірка прудка, ящірка-веретінниці, чотирисмуговий полоз, вуж звичайний, вже водяний, мідянка, степова гадюка, жовтобрюх .На території області постійно знаходиться і спостерігається на перельотах, зальотах, зимівлі і міграціях близько 300 видів птахів. Тут живуть жайворонки, вівсянки, удоди, в'юрок і, чечітки, сизоворонки, фазани, куріпки, перепела та інші птахи. По берегах річок і водойм водиться водоплавна птиця, в річках і озерах зустрічається 55 видів риб. Крім того, на даній території зустрічається 12 видів земноводних. Відповідно до попередніх даних, 131 вид тварин, які знаходяться на території області, занесений до Червоної книги України.
Загальна інформація
Степ
Байбак
Землерийка
Ховрах
Степовий тхір
                Степ

Червона лисиця
Ящірка прудка
Мідянка
Єнотовидний собака
Слепушонок
Чотирисмуговий полоз
               Ліс

Косуля
Лісова куниця
Червона білка
Заєць-русак
Дикий кабан
              Ліс
Ласка
Європейська норка
Барсук
Кріт

Жайворонок
Вівсянка
Удод
В`юрок
Чечітка
Сизоворонка

Перепілка
Фазан
Куріпка
Висновок
Склад фауни нашої області з кожним роком стає все менше, щоб цьому запобігти потрібно тваринам особливе підвищення контролю над ними.       Дякую за увагу!


title: "Дихання"

text:
Дихання
ДИХАННЯ – це сукупність процесів, які забезпечують надходження в організм кисню, використання його для окиснення органічних речовин і виділення з нього вуглекислого газу.
ДИХАННЯ

включає
Зовнішнє:
доставка кисню від легень
до тканин і винесення
вуглекислого газу
від тканин до легень
Перенесення
газів
кров’ю
Внутрішнє:
окислювальні процеси
в клітинах, внаслідок
яких виділяється енергія
для життєдіяльності
Значення дихання

Значення дихання
- Забезпечення організму киснем.
- Видалення вуглекислого газу.
- Окислення органічних                  сполук з виділенням                        енергії, необхідної                                   для життєдіяльності.
- Видалення кінцевих                 продуктів обміну:                            водяної пари, аміаку,                 сірководню…

1 –носова порожнина
2 – гортань
3 – трахея
4 – бронхи
5 – легені
Людина вдихає повітря носом. Через гортань, трахею і бронхи зігріте, очищене повітря, потрапляє в легені.
ОРГАНИ ДИХАННЯ
НОСОВА ПОРОЖНИНА
У носі повітря очищається від пилу і мікробів
та зігрівається
Носова порожнина – початковий етап дихальної системи.
Тут розміщені нюхові рецептори
ГОРТАНЬ
Через носоглотку повітря надходить в гортань, яка складається з 9 хрящів і має лійкоподібну форму.
ТРАХЕЯ І БРОНХИ
Трахея ділиться на два відгалуження – бронхи

Трахея – трубка довжиною 10-14см, яка складається з хрящових півкілець
ЛЕГЕНІ
Легені – це пункт обміну газів.
Вони складаються з великої кількості легеневих пухирців,
що пронизані кровоносними судинами.
В легенях налічується 600 мільйонів легеневих пухирців

Молекули кисню потрапляють у кров, яка розносить його до всіх органів тіла людини.
З крові молекули вуглекислого газу проникають у легеневі міхурці. Шкідливий для організму вуглекислий газ людина видихає.
Дуже шкодять легеням пил, тютюновий дим.
Для дихання необхідне тільки чисте, свіже повітря.
БЕРЕЖИ ОРГАНИ ДИХАННЯ
Дякуємо за увагу !!!


title: Гастрит

text:
Гастрит
Презентація на тему:
Гастрит (лат. gastritis, від грец. γαςτερ — шлунок)  — хвороба, при якій утворюється запалення оболонок шлунку
Етіологія
інфекція патогенів (найчастіша причина, зазвичай бактеріями Helicobacter pylori, інколи грибками або нематодами роду Anisakis)
використання нестероїдних протизапалювальних препаратів (таких як аспірин, парацетамол, ібупрофен та інші)
автоімунні захворювання
біліарний рефлюкс
стероїдні препарати
деякі типи алергії
Чинники, що сприяють винекненню хвороби:
нерегулярне харчування
споживання гострої їжі надто великими дозами
надмірна кількість вживання алкоголю
тютюнопаління
кава
нестача білків та вітамінів у постійному раціоні людини та у її організмі.
Діагностика:
Клінічна діагностика — аналізуються скарги хворого, анамнез, дані огляду пацієнта, висловлюється можливий діагноз і складається раціональний план інструментального обстеження.
Ендоскопічна діагностика з біопсією — уточнюється характер і локалізація змін слизової оболонки шлунка.
Лабораторна діагностика — клінічний аналіз крові, біохімічний аналіз крові, клінічний аналіз сечі, клінічний аналіз калу, аналіз калу на приховану кров, виявлення інфекції Helicobacter pylori.
Ультразвукове дослідження печінки, підшлункової залози, жовчного міхура — для виявлення супутніх захворювань шлунково-кишкового тракту.
Лікування
Лікування
Лікування
Лікування
Лікування


title: Еволюція. Дарвін.

text:
ЕволюціяГеній Чарлза Дарвіна
Підготувала
Учениця 11Б класу
Кунтиш Олександра
Біографія
Чарлз Дарвін народився і жив у християнських традиціях – в дитинстві він з матір’ю та братами відвідував Унітаріанську церкву, а будучи юнаком закинув Единбурзький університет, де він вивчав медицину та пішов вчитися на у Кембриджський християнський коледж на священника.
В коледжі Дарвін захопився геологією та вивченням природничої історії в умовах тропіків, а у 30х роках 19 ст став почесним членом наукової еліти.
Переломним етапом його життя стала навколосвітня подорож на кораблі «Бігль» у 1831 роцІ
Ця подорож була важливою подією у житті Дарвіна, справжньою школою для нього. Інтенсивно працюючи як геолог, зоолог, ботанік, він зібрав величезний і дуже цінний науковий матеріал, який відіграв виключну роль в розвитку еволюційної ідеї. Геологічні спостереження на океанічних островах, в Південній Америці, Кордильєрах та інших місцях підтвердили думку Чарлза Лайєла про постійну зміну поверхні Землі під впливом зовнішніх і внутрішніх причин. Зіставляючи різні факти, Дарвін приходить до висновку, що вимирання видів тварин і рослин минулих епох не можна пояснити якимись «великими катастрофами».
Завдяки дивовижним знахідкам та дослідженням під час подорожі, а також захопленням геологією, Дарвін починає сумніватися у багатьох біблійних твердженнях. Прочитавши працю Лайеля «Основи геології» в якій описувалась повільна і безперервна зміна земної поверхні під впливом постійних геологічних факторів, Чарлз починає розуміти, що процеси формування ландшафту, відбувалися значно довше ніж це описує теологія, і, відповідно, тварини також могли існували та змінюватися на протязі тривалого періоду..
Дарвін ніколи не був звичайним теоретиком і кожне своє твердження підтверджував дослідами чи зразками. У 40 річному віці він захопився селекцією голубів і був вражений, як його здогадка підтверджується у використанні людиною технології природного відбору в штучному виведенні нових видів.
Сумнівів більше не залишалося – на види можна впливати так щоб вони змінювались, причому кардинально – утворюючи нові, раніше не бачені особини. Природа, подібно до селекціонера, виводить нові види істот, які краще підходять її середовищу і робить вона це шляхом жорстокого природного відбору.
Проте Дарвін довго не наважувався опублікувати “Походження видів”, оскільки чудово розумів, яку реакцію це викличе у колег-теологів та у суспільстві в цілому. Проте 24 листопада 1859 року під тиском своїх друзів натуралістів, Дарвін все ж публікує свою працю для широкого загалу.
Ця праця включала в себе 20 років досліджень та логічний ланцюжок з фактів, який повністю описував розвиток життя на Землі, не потребуючи надприродного пояснення.
Не змогла описати теорія Дарвіна лише одного – яким чином покращення набуті в наслідок природного відбору передаються до нащадків. Проте все змінилося у 20 ст в період неодарвіністської революції, коли вчені поєднали еволюцію з генетикою.
В дійсності гени батьків не змішуються, а об’єднуються під-час репродукції, таким чином кожен ген успадковується   або повністю або ніяк. В процесі розмноження тварин гени копіюються та розміщуються в спермі та яйцеклітині і під-час цього копіювання часто виникають помилки, які в генетиці називаються мутаціями.
Ці мутації народжують ряд нових характеристик, які відрізняють особину від її батьків, часто навіть в якісному плані. Якщо ці нові якості допоможуть краще пристосуватися до середовища, то особина виживе і зможе передати їх нащадкам, що повністю доводить природний відбір Дарвіна.
Крім цього гени можна порівняти з неймовірною точністю, оскільки гени будь якого життя на Землі побудовані з ДНК – коду, який складається з чотирьох хімічний речовин з назвами A, T, C, G. Буде істота ховрахом, конем чи людиною залежить лише від порядку розташування цих літер в коді.
Також, як і стверджував Дарвін, тварини з близьким родинним зв’язком мають значно більше схожих рис у своєму коді. Ці риси можуть передавати також і віруси, які називаються ретровірусами, тобто вірусами успадкованих від пращурів. Таким чином завдяки подібності коду та наявності однакових ретровірусів в однакових місцях, ми можемо з великою точністю визначити спорідненість  не лише окремих особин, але й видів.
Отже, давайте вже підбивати підсумки в яких ми ще раз нагадаємо основні факти, які повністю доводять еволюцію та геній Дарвіна:


title: "Докази еволюції"

text:
Докази еволюції
 Палеонтологічні  і біогеографічні докази

Основні докази еволюції
Палеонтологічні
Ембріологічні
Біогеографічні
Морфологічні
Генетичні
Біохімічні
Паразитологічний метод

Палеонтологічний
Рештки трилобітів - примітивних членистоногих з трироздільним тілом
СПІРАЛЬНА, РОЗДІЛЕНА НА КАМЕРИ РАКОВИНА характерна для амонітів - вимерлого ряду головоногих молюсків.
ВІДБИТОК СІМ'ЯНОЇ ПАПОРОТІ
Реконструкція археоптерикса,музей Оксфордського університету
Архіоптерикс – перехід між рептиліями і птахами
Перехідні форми
Ознаки від рептилій:
 кігті на передніх кінцівках
 наявність зубів
 довгий хвіст із хребтом із хребців, які не зрослися
Ознаки від птахів:
 Диференційоване оперення
 Передні кінцівки перетворені у крила
Мюнхенський екземпляр
Псилофіти – перехід між водоростями і рослинами
Іхтіостега – перехідний між рибами і земноводними
Палеонтологічні ряди
Палеонтологічні ряди - це ряди викопних форм, пов'язані один з одним у процесі еволюції і які відображають  хід філогенезу.
Володимир
Онуфрійович
Ковалевський
(1842- 1883)-
відомий російський зоолог, основоположник еволюційної палеонтології. Автор класичної реконструкції  філогенетичного ряду коней.
Черепа гомінідів, від шимпанзе (A) до людини розумної (N).
Біогеографічні докази
Ендеміки
Австралія протягом 120 млн. років не з’єднувалася з іншими материками. В цей період почала формуватися особлива фауна , розвивалися сумчасті й клоачні ссавці.
Коала
Опосум
Кускус п’ятнистий
Сумчастий диявол
Кенгуру
Сумчастий вовк
Утконіс
Єхидна
Релікти
Мечохвіст –
гігантський морський членистоногий, що сягають 60 см завдовжки.
Латимерія - кистепера риба, яка мешкає у глубоководних  частинах берегів східної Африки. Єдиний представник ряду кистеперих риб,  найбільш близький до надземних хребетних.
Гатерія - рептилія, яка мешкає у Новій Зеландії. Цей вид є єдиним нині живущим представником підкласа Першоящерів у класі Рептилій.
Гінкго дволопатеве (священне дерево)– реліктова рослина. Зараз розповсюджена у Китаї та Японії тільки як декоративна рослина. Цьому представнику голонасінних бл.300 млн. років.
Дякую за увагу!


title: "Ембріотехнології і клонування"

text:
Ембріотехнології і клонування
 Підготувавла
учениця 11-А класу
Очеретяна Каріна

План
Ембріотехнології.
Досягнення ембріотехнологій.
Клонування.
Овечка Доллі – перший клон.
Висновок.

Ембріотехнології- маніпуляції зі статевими клітинами, зиготами та зародками.

Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративної медицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах.

Стовбурові клітини (також відомі як шматові клітини) - це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини, а також можуть дифференціюватися в досить велику кількість спеціалізованих типів клітин. Цей термін вперше був введений у біологію О.О. Максимовим у 1908р.
Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії.
На ранніх стадіях розвитку ембріона, клітини неспеціалізовані. Вони отримали назву стовбурових (СК), тому що розташовані біля основи уявного стовбура генеалогічного дерева клітин, яке вінчає корона з різних спеціалізованих клітин.
На відміну від звичайних клітин, приречених виконувати чітко визначені функції в організмі,СК у процесі розвитку мають можливість набувати спеціалізації. СК розмножуються шляхом поділу, як і всі інші клітини. Відмінність полягає в тому, що вони можуть ділитися необмежено, а зрілі клітини зазвичай мають обмежену кількість циклів поділу.
Також ці клітини здатні до диференціювання — процесу необоротньої спеціалізації клітин.
Потрапляючи в організм під час трансплантації, СК продовжують ділитися й самі знаходять місце, де їхня допомога найпотрібніша. Ця здатність СК отримала назву хоумінга. Отже, хоумінг — це здатність клітин до міграції в «потрібне місце» — «рідний» орган і тканину (у свою стовбурову нішу) або в ділянку ушкодження.
Які досягнення ембріотехнологій?
Розроблено методики пересадження зародків свійських тварин. Для цього в самок вилучають зародки на стадії дроблення та утримують їх на поживних середовищах, де відбуваються початкові етапи зародкового розвитку. У цей час дослідники можуть втручатись у генетичну інформацію клітин. Згодом такі генетично змінені (модифіковані) зародки пересаджують до матки іншої тварини, де завершується ембріогенез.

Важливе значення в галузі пересадження клітин та тканин відіграють методи їхнього замороження. Кріобіологія (від грец. кріос - холод та біологія) - галузь біологічної науки, яка досліджує структурно-функціональні властивості біологічних систем різних рівнів організації під час впливу на них низьких температур. Зокрема, в Інституті кріобіології та кріомедицини Національної академії наук України (НАНУ) розроблено методи тривалого зберігання за низьких температур соматичних і статевих клітин, тканин та ембріонів тварин, призначених для пересадження.
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), з допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
Причому померла Доллі в досить ранньому для вівці віці - в 6 років. Ветеринари встановили, що причиною смерті стало прогресивне захворювання легенів, а також артрит. Зазвичай вівці живуть до 11-12 років, і захворювання легенів - звичайне явище серед тварин такого похилого віку. Але у молодих шестирічних овець подібне зустрічається дуже рідко (тим більше, зв'язане з артритом).

Існують два різні шляхи, з допомогою яких можна досягнути клонування.    1. Перенесення ядра клітини суб’єкта, якого хочуть клонувати (дублювати).     2. Розщеплення ембріонів, тобто штучне проведення природного процесу формування ідентичних близнюків (або монозигот), який полягає в мікрохірургічному поділі ембріональних клітин на перших стадіях їхнього розвитку (до 14 днів після запліднення) на два або більше ідентичних ембріонів.
Висновок
Ембріотехнології- маніпуляції зі статевими клітинами, зиготами та зародками.
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), з допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
Джерела:
http://www.subject.com.ua/lesson/biology/11klas/26.html
http://znayka.org.ua/klonuvannya.html
http://eco-ua.org/index.php?item=articles&sub=4015&d_id=5
Кінець


title: Форми крил птахів

text:
Матеріали до уроків зоології
8 клас
Форми крил птахів
Птахи - це досконалі „літальні апарати“ і форма їхніх крил залежить віл способу життя. У лісових мешканців вони короткі, округлі, що дозволяє їх власникам зручно маневрувати поміж деревами. Морські птахи, навпаки, мають довгі, тонкі крила, за допомогою яких вони легко долають великі відстані.
Швидкість польоту птаха-хижака, який помітив жертву згори сягає 240 км/год, тому що притискаючи крила до тіла, той стрімко кидається вниз.
Форми крил птахів
Форми крил птахів
Крила гусей
Крила тетерева
Крила сови
Крила жайворонка
Форми крил птахів
Політ – головний тип пересування птахів, який допомагає їм живитися, переміщатися в просторі, мігрувати та втікати від хижаків-переслідувачів.
Вміння літати вимагає від птахів здатності вирішувати всі життєві завдання, а форми крил обумовлюють властиві їм способи польоту.
Від форми крил залежить швидкість польоту, витрати енергії та маневреність.
Форми крил птахів
Крила голуба
Крила сороки
Крила ластівки
Планформа крила – це форма його двовимірної горизонтальної проекції, що може бути описана такими параметрами як відносним подовженням і навантаженням на крило.
Відносне подовження крила -                                                          це відношення розмаху крил та                                                  середньої ширини крила (або                                        квадрат розмаху крил, поділений                                             на площу крил). Навантаження на                                крило - відношення маси птаха до сумарної площі крил.
Форми крил птахів
Еліптичні крила короткі та заокруглені, з невеликим відносним подовженням, що дозволяє птахам маневрувати в обмеженому просторі, наприклад в умовах густої рослинності. Такі крила характерні для:
лісових хижаків, наприклад, яструба;
багатьох горобцеподібних;
видам, що уникають хижаків за рахунок швидкого зльоту, наприклад фазанам і куріпкам.
Форми крил птахів
Еліптичні крила
Крила куріпки
Крила фазана
Крила яструба
Крила горобця
Швидкісні крила короткі та загострені, вони мають високе навантаження на крило та забезпечують високу частоту змахів для надання найбільшої можливої швидкості за рахунок значних витрат енергії. Зазвичай такі крила типові для невеликих птахів та характеризуються дуже великою відносною довжиною кисті крила. Цей тип крил характерний для найшвидших птахів, таких як сапсани, серпокрильці та більшість качок, які є рекордсменами швидкості : сапсан розвиває швидкість до 140 км/год - 300 км/год, а голкохвостий серпокрилець - до 170 км/год.
Форми крил птахів
Швидкісні крила
Крила качки
Крила сапсана
Крила серпокрильця
Особливим випадком крил цього типу є крила колібрі. Вони мають найбільш відому серед птахів довжину кисті, що складає біля 81% довжини всього крила. Ця частина крила у колібрі найбільш рухома, здатна обертатися навколо своєї осі майже на 180°
Форми крил птахів
Крила для ширяння досить широкі та характерні для великих сухопутних птахів, таких як орли, грифи, пелікани і лелеки. Глибокі борозенки на кінцях крил між маховим пір'ям зменшують силу опору повітря, а відносно короткий розмір дозволяє підніматися з поверхні землі без потреби у значному розгоні.
Дещо подібні до них крила чапель та ібісів, що зазвичай використовуються для повільного махового польоту.
Форми крил птахів
Крила для ширяння
Крила лелеки
Крила пелікана
Крила скопи
Рожева крячка має крила з низьким навантаженням на крило для повільного польоту, проте вона здатна пірнати за рибою.
Крила з високим відносним подовженням є дуже довгими та стрункими, зазвичай вони характеризуються низьким навантаженням на крило та використовуються для повільного польоту, майже ширяння. Такі крила характерні для боривітрів, крячок, дрімлюг та птахів, що здатні переходити на динамічне ширяння над хвилями для збереження енергії, що поширено серед морських птахів.

Форми крил птахів
Крила для ширяння
Крила боривітра
Крила дрімлюги
Крила крячки
Особливим випадком цього типу є крила гігантських буревісників та альбатросів, найбільш пристосованих до тривалого ширяння. Ці крила характеризуються найменшою                       відносною довжиною кисті,                                                                              біля 25% від довжини                                                               крила, відмінною                                                                будовою махового                                                                 пір'я кисті та найбільшим                                                     числом махових пір‘їн другого порядку - 40.
Форми крил птахів
Окремою частиною крила є придаткове крило, розташоване на передньому краю крила, біля основи кисті, та здатне розкриватися уперед та вгору від цього краю. За найпоширенішою версією, його функція подібна до функції передкрилків літака, що використовуються при раптовій втраті швидкості при повільному польоті або гальмуванні при посадці. Хоча інші автори не погоджуються з цією версією.

Форми крил птахів
Гіпотеза «бігу за допомогою крил» заснована на 			спостереженні молодих кекликів 			та стверджує, що крила отримали 			свої аеродинамічні функції в 				результаті потреби швидко бігати 			по крутих поверхнях, таких як 			стовбури дерев, або для 				уникнення хижаків або, навпаки, 			для несподіваної атаки. Для цього була потрібна сила, що притискає птаха до поверхні.
Форми крил птахів
Початок дослідженням польоту птахів заклав ще Арістотель у роботі «Частини тварин». Він вважав, що швидкість пропорційна силі, яка діє на тіло, тому для його руху                        постійно необхідний «рушій»,                                    що рухає тіло, а сам при цьому                 залишається нерухомим.                            Поняття інерції, прискорення та аеродинамічного опору тоді ще не були відомі, тому фактично фізика польоту лишилася непоясненою.
Форми крил птахів
Лише через два тисячоліття наступний значний крок уперед зробив Леонардо да Вінчі у своїй праці «Про політ птахів». Його замітки, написані у вигляді інструкцій для птахів, докладно описували, що потрібно робити не тільки при рівномірному польоті, але й для злету й посадки, при пориві вітру та в інших ситуаціях. Його зображення детально показували етапи руху частин тіла птахів. Також він запровадив поняття тиску повітря та його змін навколо крил. Проте його роботи про політ птахів довго залишалися маловідомими - їх було опубліковано лише в середині ХХ століття.
Форми крил птахів
У праці Джованні Бореллі «Про рух тварин», опублікованій 1680 року,                                     докладно описано анатомію                                      птахів з погляду механіки та                           збудовано модель, яка                                            пояснювала утворення                                                підйомної сили. Також                                          Бореллі спростував ідею Аристотеля про роль хвоста птахів у регулюванні напрямку польоту.
Форми крил птахів
Крила птахів є не лише засобами переміщення в просторі, але й головною відмінною ознакою цього класу тварин. Прикладом є дані малюнки.


title: "Деградация почв"

text:
Деградация почв
Подготовила
Ученица 11-А класса
Федорук Юлия
Почвы – важнейший
компонент биосферы.
Почва - хранительница плодородия и жизни на Земле. Чтобы образовался ее слой толщиной в 1 см необходимо 100 лет.
Но он может быть потерян всего за один сезон бездумной эксплуатации земли человеком. По оценкам геологов, до того, как человек начал заниматься сельскохозяйственной деятельностью, реки ежегодно сносили в океан 9 млрд. т почвы.
Деградация почв — это совокупность процессов, которые приводят к изменению функций почвы, количественному и качественному ухудшению её свойств, постепенному ухудшению и утрате плодородия.
Выделяются следующие наиболее существенные типы деградации почв:
технологическая (в результате долгого использования)
эрозия почвы
засоление
заболачивание
загрязнение почв
опустынивание
Эрозия почвы

разрушение и снос верхних наиболее плодородных горизонтов почвы.
Естественная эрозия может существенно усиливаться в результате человеческой деятельности.
Ежегодно 75 млрд. т почвы выносятся с суши (большинство с сельскохозяйственных полей) в результате ветровой или водной эрозии.
В Европе скорость эрозии почвы оценивается в 17 т га год что значительно превышает скорость формирования почвы, которую оценивают в 1 т га год.
Эрозия оказывает воздействие на 46% Европейских почв, причем очень сильные пыльные бури могут выносить 20-40 т почвы га. что в 20-40 раз превышает объемы естественного восстановления.
Засоление почв — процесс накопления вредных для растений солей в почве, главным образом хлористого и сернокислого натрия (хлориды, сульфаты, карбонаты).
Засоленными считаются горизонты почвы с содержанием солей более 0,25%.
 В природных условиях засоление почв происходит в засушливых районах Поволжья, юга Украины, Южного Казахстана и Средней Азии, обычно в понижениях рельефа (солончаки, некоторые группы солонцов).
Солончак — тип почвы, характеризующийся наличием в верхних горизонтах легкорастворимых солей в количествах, препятствующих развитию большинства растений
Болото — участок суши (или ландшафта), характеризующийся избыточным увлажнением, повышенной кислотностью и низкой плодородностью почвы, выходом на поверхность стоячих или проточных грунтовых вод, но без постоянного слоя воды на поверхности
Для болота характерно отложение на поверхности почвы неполно разложившегося органического вещества, превращающегося в дальнейшем в торф. Слой торфа в болотах не менее 30 см, если меньше, то это заболоченные земли
Болота возникают двумя основными путями: из-за заболачивания почвы или же из-за зарастания водоёмов. Заболачивание может происходить по вине человека, например, при возведении дамб и плотин для прудов и водохранилищ.
Загрязнение почвенного покрова происходит практически при всех видах хозяйственной деятельности человека
Классификация источников загрязнения почвы:

 Промышленные предприятия
Жилые дома и коммунально-бытовые предприятия
Сельское хозяйство
Загрязнение почвы тяжелыми металлами
Промышленные предприятия

В твердых и жидких промышленных отходах постоянно присутствуют вещества, способные оказывать токсическое воздействие на живые организмы и растения.
Жилые дома и коммунально-бытовые предприятия

В составе загрязняющих веществ этой категории источников преобладают бытовой мусор, пищевые отходы, строительный мусор и т.п.
Сельское хозяйство

Загрязнение почвы в сельском хозяйстве происходит вследствие внесения огромных количеств минеральных удобрений и ядохимикатов.
Загрязнение почвы тяжелыми металлами

Тяжелыми металлами называют цветные металлы, плотность которых больше плотности железа. К ним относятся свинец, медь, цинк, никель, кадмий, кобальт, хром, ртуть
Опустыниванием называют процесс, в результате которого уменьшается продуктивность земель, подверженных засухе.
Опустынивание может происходить вследствиe сведения лесов, нерационального землепользования, засухи, перевыпасов, нерационального орошения (заболачивания и засоления), деградации почв и других причин.
Спасибо за внимание!


title: Гармонія квітів

text:
Гармонія квітів
1
2

         З усіх витворів природи О. Уайльд любив лише квіти. Особливо часто на сторінках роману “Портрет Дорпіана Грея” з'являються орхідеї та тюльпани: "Тюльпани на клумбах по той бік алеї поломеніли тремтливими огнистими язичками. Білий порох трепетною хмаркою духовитої пудри зависав у повітрі. Мов якісь величезні метелики, пурхали й колихались барвисті парасольки квітів"
3
      Уайльд великого значення надавав мові квітів, він часто виходив на вулиці міста у костюмі, що був схожим на костюм Принца, у петличці його сюртука незмінними були фіалки, а у руці лілеї, гвоздики, щоб нагадати людям, що в житті крім корисного, прагматичного є і прекрасне.
4
    Завдання. Перегляньте слайди презентації «Гармонія квітів».
Яку особливість світогляду О. Вайльда ілюструє наведена далі цитата з роману “Портрет Доріана Грея”?
Як ви вважаєте, чому інтелектуальний за жанром роман розпочинається саме описом квітів?
Знайдіть у тексті роману приклади використання письменником образів квітів
Чи допомагає, на ваш погляд,  “мова квітів” краще розкрити думку автора? Свою точку зору аргументуйте.
      *Примітка. Слайди, починаючи з шостого,
змінюються автоматично і супроводжуються
виконанням музичного твору – “Ноктюрн Шопена ор.
9 №1”

     “Робітню художника сповнювали густі пахощі троянд, а коли в садку знімався літній легіт, він доносив крізь відчинені двері то п'янкий запах бузкового цвіту, то погідніший аромат рожевих квіток шипшини. З перського дивана, де лежав лорд Генрі Воттон, курячи своїм звичаєм одну по одній незліченні цигарки, можна було побачити лише блиск золотаво-ніжного, як мед, цвіту верболозу, чиє тремтливе віття, здавалося, насилу витримувало тягар полум'яної краси… Ще більш угнічувало тишу сердите гудіння бджіл, що пробиралися високою невикошеною травою чи монотонно й настійливо кружляли біля покритих золотистим пилком вусиків розлогої жимолості”
5
6
Квіти – символи, які згадуються в романі “Портрет Доріана Грея”Троянда (червона) – кохання, краса; жовта - зрадливість
бузок – символ першого почуття, кохання
7
шипшина – символізує надію, поетичність
8
рокитник (верболіз) – символ весни
9
жиломость
10
бояришник – символ любові
11
гвоздика червона – пристрастне кохання; вірність, незрадливість; символ боротьби, честі, свободи
12
жасмін
13
лілея – величність краси і чистоти, цнотливість
14
мак – символізує уяву, мрійливість, вічний сон, забуття
15
маргаритка – символ цнотливісті, чистоти
16
орхідея – краса, довершеність, витонченість
17
18
тюльпан – символізує гордість, чисте кохання
19
фіалка – символізує скромність
20


Елементний склад біологічних систем; біогенні елементи

Чи однаковий елементний склад живих організмів та об’єктів неживої природи?

Елементи в живій та неживій природі
До складу клітини входить понад 80 хімічних елементів.
27 елементів виконують певні біологічні функції.

Деякі організми інтенсивно накопичують певні елементи.

Морські водорості
Ряска

Елементи в живій та неживій природі
Молюски
Ракоподібні
Бактерії

Елементи в живій та неживій природі
Хребетні
Злаки

Хімічні елементи, що містяться у складі живих організмів і виконують біологічні функції, називають біогенними.
Вісім елементів, що містяться в найбільших кількостях у земній корі та організмі людини
(% від загального числа атомів)

Елементний склад біологічних систем і характеристика біогенних елементів
Атоми цих елементів здатні формувати ковалентні зв’язки за допомогою спарювання електронів;
вони легко утворюють різноманітні хімічні сполуки, реагуючи один з одним;
вони мають малу атомну масу.

Чому біогенні елементи здатні брати участь у тих хімічних сполуках, які становлять основу життя?
?

Елементний склад біологічних систем і характеристика біогенних елементів
ОРГАНОГЕНИ

Найбільш важливим для формування структури органічних сполук є Карбон.

Сульфур
Силіцій
Органічними називають сполуки, в основі яких лежить такий «скелет», або кістяк, із ковалентно пов’язаних атомів Карбону.
Подібну властивість утворювати хімічні зв’язки із самим собою мають ще два елементи — Сульфур та Силіцій, однак вони поступаються вуглецю.
Елементний склад біологічних систем
і характеристика біогенних елементів

Елементи можуть виконувати різноманітні біологічні функції, або входячи до складу органічних і неорганічних сполук, або у вигляді катіонів та аніонів.
Молекула хлорофілу
Молекула гемоглобіну
Тироксин

Процентний уміст в організмі того чи іншого елемента   не характеризує ступінь його важливості й необхідності          в організмі.

Елементний склад організмів відрізняється від неживої природи.
 Хімічні елементи, що входять до складу живих організмів і виконують біологічні функції, називають біогенними.
У живих організмах у найбільших кількостях зустрічаються чотири елементи: Гідроген, Оксиген, Карбон та Нітроген. Їх називають органогенами.
 Найбільш важливим для формування структури органічних сполук є Карбон.
Елементи можуть виконувати різноманітні біологічні функції, або входячи до складу органічних                     і неорганічних сполук, або у вигляді катіонів та аніонів.
Висновки

Самостійна робота
Хлор CI–:

А) забезпечує проведення нервових імпульсів, підтримує осмотичний тиск у клітині, стимулює синтез гормонів;
Б) міститься у складі білків, вітамінів та ферментів;
В) міститься у складі нуклеїнових кислот, АТФ, ферментів, кісткової тканини та емалі зубів;
Г) є компонентом шлункового соку у вигляді хлоридної кислоти, активізує ферменти.

Самостійна робота
Установіть відповідність між елементами та їхніми біологічними функціями.

Біологічне значення деяких елементів

Біологічне значення деяких елементів (продовження)


title: Допоможемо птахам взимку разом

text:
Всеукраїнський конкурс “ Моральний вчинок”Екологічний напрям
Презентацію підготували юннати
Врадіївської ЗОШ І-ІІІ ст. 1,
Врадіївського району,Миколаївської області
Керівник Тарасенко Л.М.,вчитель біології

Проект“Подбаймо про птахів взимку разом”Актуальність проекту
Зима – найважчий час у житті птахів. З кожних десяти дрібних птахів весну після суворої зими вдається зустріти тільки одному.

Значна частина корму, такого необхідного для життя пернатих друзів, схована під снігом. Ось чому так життєво необхідно підгодовувати птахів взимку

Девіз проекту:Якщо хочеш, аби світ став кращим -  почни з себе !
Добре діло твори сміло!

Етапи проекту

 Підготовчий:
зібрати інформацію про зимуючих птахів;
провести спостереження;
створити збірку “ Пернаті друзі ”
 Практичний:
виготовлення годівничок;
конкурс  малюнків
 “ Птахи нашого краю ”
 свято „У царстві зимуючих птахів!”
 Заключний:
звіт про виконану роботу;
нагородження активних учасників
Підготовчий етап проекту
Користуючись додатковою літературою та інтернет - мережею зібрали необхідну літературу про птахів;
Дослідили чим харчуються птахи;
Дізналися про різноманітні конструкції годівничок для птахів;
Створили  презентацію “ В царстві зимуючих птахів ”;
Познайомили молодших школярів з даною інформацією;
Створили збірку “ Пернаті друзі “

Реалізація проектуАкція “ Годівничка ”Учні школи виготовили понад 50 годівниць
Акція “ Годівничка ”

Акція “ Годівничка ”Годівниці птахам розвішали на території школи та біля своїх домівок
Реалізація проектуКонкурс малюнків “ Птахи нашого краю ”
Робота учнів 2-Б класу
Кушніра О., та Горбатюка С.
Реалізація проектуКонкурс малюнків “ Птахи нашого краю ”
Роботи учнів 2-А класу
Реалізація проектуКонкурс малюнків “ Птахи нашого краю ”
Роботи учнів 3-А класу
Реалізація проектуКонкурс малюнків “ Птахи нашого краю ”
Роботи учнів 4-Б класу
Реалізація проектуКонкурс малюнків “ Птахи нашого краю ”
Роботи гуртківців            “ Юні друзі природи “
Дробик О. та Тарасенко О.
Реалізація проектуСвято “ У царстві зимуючих птахів”
Заключна частинаНагородження учасників
Проект “ Допоможемо птахам взимку разом ” допоміг нам стати:
більш відповідальними;
уважними та чуйними до братів наших менших;
розвинув у нас творчість

Ми зрозуміли:
кожен з нас може творити справжні моральні вчинки,  потрібно тільки постійно самовдосконалюватись


title: "Еволюційне вчення"

text:
ЕВОЛЮЦІЙНЕ        ВЧЕННЯ

Докази еволюції органічного світу дають досягнення багатьох біологічних наук:
Порівняльна анатомія
Ембріологія
Палеонтологія
Біогеографія
Систематика
Генетика
Порівняльна анатомія
Порівняльна анатомія — наука, що вивчає внутрішню будову різних організмів у їх порівнянні один з одним (найбільше значення ця наука має для тварин і людини).

Гомологічні органи
Аналогічні органи
До порівняльно- анатомічним доказам відносять також наявність у організмів рудиментів і атавізмів.
Рудиментами називають залишкові органи, які не використовуються даними організмами.
хвостові хребці ( куприк)
вушні м'язи
морганіевих шлуночки гортані
зуби мудрості
пірамідальна м'яз
червоподібний відросток сліпої кишки( апендикс)
епікантус (третє віко)
мала гомілкова кістка у птахів
очі у деяких печерних і риючих тварин ( протей, слепиш, кріт)
залишки волосяного покриву і тазових кісток у деяких китоподібних

Атавізми — ознаки, раніше властиві і характерні для даного організму, але на даному етапі еволюції втратили своє значення для більшості особин, але проявилися у даної конкретної особини в її онтогенезі
Трьохпалість у сучасних коней
Оволосененіе всього тіла;
Хвостовідний придаток;
Полімастія – поява додаткових грудних залоз;
Освіта шийної фістули, яка нагадує зяброву щілину предків ссавців – риб і амфібій.
Ембріологічні докази еволюції
Ембріологія (від грец. embryon — зародок і ...логія) — наука, яка вивчає зародковий розвиток організмів.
Зародки, або ембріони, тварин не просто ростуть, збільшуючи свою масу, а дедалі ускладнюються і вдосконалюються. І найцікавіше те, що на перших порах свого розвитку вони схожі не стільки на дорослих тварин цього виду, скільки на їхніх далеких предків.
Виділяють такі етапи ембріонального розвитку :
запліднення - утворення зиготи;

дроблення - утворення бластули;

гаструляція – утворення зародкових листків;

гісто та органогенез – утворення тканин і органів зародка.
У результаті запліднення утворюється зигота - початкова стадія розвитку нового організму. Стадія зиготи триває від кількох хвилин до кількох годин. У деяких видів тварин вже в зиготі здійснюється інтенсивний синтез білка, матрицею якого на початкових стадіях є власна ІРНК яйцеклітини. У цей же час з'являється яскраво виражена двобічна симетрія. У жаби, наприклад, точка, в якій спермій проник в яйцеклітину, якраз і визначає площину симетрії зародка і положення майбутньої дорсальної губи бластопора. Встановлено, що в зиготі ссавців і людини до початку наступної стадії ембріогенезу також відбувається диференціювання і переміщення ділянок цитоплазми, що призводить до двобічної симетрії.
відео
Дробленням називають ряд мітотичних поділів зиготи, між якими немає типової інтерфази: пресинтетичний період Gj - відсутній повністю, а синтетичний S-період дуже короткий і починається ще в телофазі попереднього мітозу. В результаті цього дочірні клітини зиготи (бластомери) не набувають розмірів материнських клітин і з кожним поділом стають все меншими і меншими і, кінець кінцем, результат дроблення - бластула (морула) майже не відрізняється за розміром від зиготи.
Дроблення залежно від типу яйцеклітини може бути повним і неповним; рівномірним і нерівномірним; синхронним і асинхронним, але в будь-якому випадку обов'язково закінчується утворенням бластули .
Стадію бластули проходять зародки всіх типів тварин. Дроблення зиготи людини повне, нерівномірне й асинхронне закінчується утворенням бластоцисти (стерробластули)
По закінченню періоду дроблення у багатоклітинних тварин настає період утворення зародкових листків - гаструляція.
Гаструляція - процес розвитку з одношарового зародка багатоклітинних тварин (бластули) двошарового (гаструли), а в більшості з них - згодом і тришарового.
Гаструляція починається з утворення в бластулі круглого отвору - бластопора .
При цьому бластоцель зникає, а утворюється нова порожнина - порожнина первинної кишки.
Клітини зародка переміщуються, розташовуються у вигляді трьох окремих зародкових листків, або шарів, утворюючи гаструлу.
Скануюча електронна мікрофотографія утворення гаструли:
а - вигляд зсередини; б - вигляд ззовні.

Скануюча електронна мікрофотографія утворення гаструли шляхом імміграції:
а - рання гаструла; круглі клітини біля дна бластоцисти втрачають адгезивність до сусідніх клітин і рухаються всередину бластоцисти;
б - пізня гаструла.

Другий етап гаструляції передбачає два варіанти: телобластичний і ентероцельний.
У людини перший етап гаструляції проходить переважно за типом деламінації, а другий етап - шляхом виселення клітин. На стадії гаструляції зародок імплантується (проникає) у слизову оболонку матки.
На схемі зображено етапи ембріогенезу від запліднення до бластули, яка імплантується у стінку матки.
Подальші клітинні поділи, переміщення, ріст та диференціювання зародкових листків призводять до гістогенезу - утворення тканин. При цьому спостерігаються закономірності, притаманні конкретним листкам і тканинам
Утворення тканин і органів із зародкових листків:
1 - головний мозок; 2 - серце;
 3 - амніотична рідина;
4 - амніон;
5 - шлунково-кишковий тракт;
6 - шкіра;
7 - спинний мозок;
8 - хоріон;
9 - хвостовий відросток;
10 - пуповина;
11 - трофобласт;
12 - жовтковий мішок.


title: Ензими. Ензимопатії

text:
Частина 1. Клітинна біохімія
Лекція 5. Ензими. Ензимопатії
Авторський пілотний проект
Ензими
	Ензими (ферменти) – це активні речовини, які каталізують певні хімічні реакції, що відбуваються у організмі людини.
	Раніше вважалось, що всі ферменти за своєю природою – білки, але нещодавні дослідження довели, що серед РНК теж є ензими.
	Ензими допомагають реакціям в організмі людини відбуватися з такими затратами енергії, які були б сумісні з повноцінною життєдіяльністю організма.
Трохи історії
	Перший ензим відкрив у 1833 році французький хімік Ансельм Паєн. Відкритий ним білок діастаза каталізував розщеплення крохмалю до мальтози.
	Саме наявність такого білка дала нарешті підтвердження тому, що ще передбачував в свій час Гіппократ:
	“Є в нашому організмі речовини, які схожі на дріжджі. Ці речовини допомагають деяким іншим речовинам бродити і розщеплюватися в нашому організмі задля їх засвоєння.”
Класифікація ензимів
	За своїми функціями ензими поділяються на наступні класи:
Оксидоредуктази
Трансферази
Гідролази
Ліази
Ізомерази
Лігази
Принцип дії ензимів
Принцип дії ензимів(на прикладі ліази)
Регуляція активності ензимів
	Пряма регуляція (аутостерія) – з’єднання стимулюючої (підсилюючої) або інгібуючої (пригнічуючої) речовини безпосередньо з тим активним центром білка, до якого приєднуються субстрати реакції.
	Непряма регуляція (алостерія) – з’єднання стимулюючої (підсилюючої) або інгібуючої (пригнічуючої) речовини з будь-яким активним центром білка крім того, до якого приєднуються субстрати реакції.
Активація шляхом урізання ланцюга
Алостерія
Кофактори
	Кофактори – це речовини, які безпосередньо не приймають участі у каталізі, але які активують або підсилюють дію ензимів.
	У ролі кофакторів можуть виступати різні речовини: органічні та неорганічні молекули, зокрема вітаміни, іони металів або, у деяких ситуаціях, власні продукти реакції.

Алостеричне пригнічення
Конкурентне пригнічення
Неконкурентне пригнічення
Змішане пригнічення
Незворотне пригнічення
Пригнічення субстратом
Ензимодіагностика
	Ензимодіагностика – діагностика станів організму за допомогою вимірюванні у крові рівнів специфічних ензимів, які характерні лише якимось певним тканинам. Такі речовини називаються діагностичні ензими.
	Зазвичай рівень діагностичних ензимів істотно підвищується при патологіях, характерних для певних органів, але і при відсутності патологій рівень цих ензимів може слугувати критерієм для оцінки функції того чи іншого органа.
Діагностичні ензимипри інфаркті міокарда
Аспартатамінотрансфераза (АсАТ/AST)
Лактатдегідрогеназа, фракція 1 (ЛДГ1/LDH1)
Креатинфосфокіназа, м’язово-мозкова фракція (CK-MB)
Тропонін, I-фракція (TnI)
Діагностичні ензими при паренхіматозних пошкодженнях печінки
Аспартатамінотрансфераза (АсАТ/AST)
Аланінамінотрансфераза (АлАТ/ALT)
Діагностичні ензимипри некрозах скелетних м’язів
Лактатдегідрогеназа, фракція 5 (ЛДГ5/LDH5)
Креатинфосфокіназа, м’язова фракція  (CK-MМ)
Тропонін, Т-фракція (TnТ)
Ензимопатії
	Ензимопатія – вроджений дефект ензима, що призводить до сповільнення або, в більшості випадків, до неможливості проведення реакції, яку каталізує ензим.
	Як наслідок, в організмі накопичуються проміжні продукти метаболізму, які можуть бути самі по собі токсичними і гнітюче впливати на організм, або ж які, накопичуючись у великій кількості, заважають метаболізму інших речовин.
Фруктоземія
Виникає внаслідок недостатності ензима фруктокінази, в результаті чого в крові накопичується вільна фруктоза, яка виводиться з сечею.
Виникає внаслідок недостатності ензима альдолаза В (фруктоза-1-фосфат альдолаза), в результаті чого в крові накопичується фруктоза-1-фосфат, яка, по суті, слугує пасткою для фосфатних груп.
Фруктоземія В
Порушення метаболізму фенілаланіну
Лейциноз
Оротацидурія

Наступна лекція
Тема: «Мембрани. Мембранні потенціали»
Дата проведення: 19 вересня 2014 року

Пропозиції та побажання висловюлюйте в усній або письмовій формі персонально лектору або координатору проекту.


title: Фламiнго рожевий

text:
Фламінго рожевий

Наукова класифікація
Царство: ТвариниТип: ХордовіКлас: ПтахиЗагін: ФламінгоподібніСімейство: ФламінговіРід: ФламінгоВид: Фламінго рожевий
Як виглядає фламінго?
Фламінго неможливо сплутати з ніяким птахом через особливості будови тіла і надзвичайне забарвлення пір'я. Це досить  великі птахи. Їхня висота- 120-145 см, вага-
2100-4100 г, размах крил- 149-165. Самиці менші за самців і бiльш коротконогі. По краях наддзьоб'я і підклюв’я є дрібні рогові пластинки і зубчики, які створюють цідильний апарат. Ноги у фламінго дуже довгі, на ногах по 4 пальці, причому три передні з'єднані плавальною перетинкою.
Оперення у цих птахів м'яке. Колір оперення різних підвидів фламінго від ніжно-рожевого до інтенсивно-червоного, кінці крил чорні.
До трьох років птахи сіро-коричневі, потім вони «надягають» дорослий наряд. Рожеве і червоне забарвлення пір’я обумовлене наявністю в тканинах пігментів - жироподібних фарбувальних речовин групи каротиноїдів. Фламінго, що живуть у неволі, через 1-2 роки втрачають свій прекрасний рожевий відтінок через одноманітне харчування.  Однак у зоопарках його намагаються підтримувати, годуючи птахів морквою і буряком або вводячи в їх раціон каротин. Ось чому фламінго рожевий навіть у неволі.
Чому фламiнго рожевий?
Давним-давно трапилася в Африці (тут фламінго найбільш поширені) страшна посуха. Люди стали хворіти, їм нічого було їсти. Смерть загрожувала кожному, переходячи з будинку в будинок. Біля одного з селищ збереглося озеро, але воно було солоним і не могло врятувати людей. Фламінго, що мали тоді білий колір, повернулися з перельоту до цього озера і дізналися, що люди вмирають.Птахи стали своїми  дзьобами відщипувати від себе шматочки м'яса і годувати маленьких дітей. Кров сочилася з тіла птахів, бруднила пір'я. Поступово вся зграя фламінго стала рожево-червоною від власної крові. Посуха закінчилася, безліч дітей було врятовано. Фламінго відлетіли, але коли повернулися через рік, їх пір'я було, як і раніше, рожевим. Цей красивий колір став нагородою добрим птахам і постійним нагадуванням людям про самовідданість сильних, терплячих фламінго. І це дійсно так: фламінго не тільки красиві, але і зовсім невибагливі - вони здатні витерпіти важкі природні умови.

А взагалі, існує дві версії щодо того, з якої саме їжі фламінго отримують каротиноїди: за однією з них, фламінго «червоніють», тому що вживають синьо-зелені водорості  під назвою спіруліна; в інших джерелах йдеться про те, що рожевий колір вони набувають завдяки вживанню в їжу дрібних рачків артемії. До речі, водорості, які їдять фламінго, називаються синьо-зеленими, але насправді вони можуть поєднувати в собі відтінки червоного, синього, жовтого.
Де живуть фламінго?
Поширення вкрай нерівномірне. Живуть в Південній Європі, Азії та Африці. Щорічно гніздяться на озерах Кургальджіно і Тенгіз в Центральному Казахстані, періодично виникають тимчасові гніздів'я в північно-східному Прикаспії і на невеликих озерах Казахстану. Зміни гніздового ареалу пов'язані зі зміною зволоженості посушливих територій.  У Європі найбільше і стійке місце гніздування фламінго розташоване в заповіднику Камарг, в гирлі річки Рони (Південна Франція). Тут навесні збирається до 25 тис. птахів. В Африці птахи гніздяться на озерах Марокко, Південного Тунісу, Північної Мавританії, Кенії, островів Зеленого Мису і на півдні континенту. Живе фламінго також на озерах Південного Афганістану (на висоті до 3000 м) і Північно-Західної Індії.
Фламінго населяють великі затоки морських узбереж, великі й дрібні солоні степові озера.
Чим харчуються фламінго?
Основу харчування рожевого фламінго складають дрібний червонуватий рачок артемія і його яйця. Крім того, фламінго харчуються і іншими рачками, а також молюсками, личинками комах, черв'яками. Деякі види їдять синьо-зелені і діатомові водорості. Їжу вони розшукують на мілководних ділянках. Зайшовши далеко у воду своїми довгими ногами, фламінго опускають голову під воду і риються дзьобом на дні водоймища. При цьому тім'я птаха майже торкається дна, верхня щелепа знаходиться внизу, а нижня - вгорі. П'ють фламінго солонувату і прісну воду під час дощу, злизуючи збІгаючі по пір’ю краплі води.
Як виводять пташенят?
Фламінго гніздяться великими колоніями до 20000 пар (в Індії - до 2 000 000 пар). Гніздо являє собою усічений конус з мулу і гіпсу. У кладці 1-3 яйця, які насиджують самець і самиця протягом 27-32 днів, про потомство також піклуються обидва батьки. Пташенята вилуплюються покритими пухом, зрячими і з прямим дзьобом. Протягом двох місяців батьки годують їх «відрижкою», яка окрім напівперевареної  їжі, містить виділення залоз нижньої  частини стравоходу і передшлунку. Ця рідина за поживностю порівняна з молоком ссавців, вона яскраво-рожевого кольору через наявність в ній каротиноїдів.
Пташенята залишають гніздо через кілька днів після вилуплення і приблизно в місячному віці змінюють перший пуховий наряд на другий. Пташенята, що вийшли з гнізда, збиваються у великі (до 200 особин) групи і перебувають під наглядом декількох птахів, що залишилися на місці - «чергових вихователів». Здатність до польоту фламінго набувають на 65-75-й день життя, в цьому ж віці у них остаточно формується цедільний апарат.
Інші види фламінго
Рожевий фламінго- найпопулярніший  вид фламінго. Та не всі мають уявлення, що існують ще й інші види.
Червоний фламінго
Малий фламінго
       Фламінго Джеймса
Чилійський фламінго
Андський фламінго


title: Генетично модифіковані організми. Їх вплив на здоров‘я людини

text:
Генетично Модифіковані організми. Їх вплив на здоров‘я людини

Визначення ГМО
ГМО (англ. Genetically modified organisms, GMOs) — організми, генетичний матеріал яких був змінений шляхом, що не відбувається в природних умовах, на відміну від схрещування або природної рекомбінації.
Методи отримання Гмо
Отримують генетично модифіковані організми за допомогою методів генетичної інженерії. Наприклад, переносом в геном створеної поза організмом рекомбінантної ДНК, що містить нові, або змінені гени. Деякі процедури штучного злиття клітин також можуть вважатись генетичною модифікацією. Технологія дозволяє переносити гени між видами, надаючи організмові нових властивостей. Її застосовують як у науково-дослідних цілях так і в господарських з метою отримання організмів із якостями, які важко або неможливо отримати методами класичної селекції. Генетична модифікація в цьому випадку носить цілеспрямований характер, на відміну від випадкового, який притаманний для природного та штучного мутагенезу.ГМО об'єднують три групи організмів - генетично модифіковані мікроорганізми (ГММ), тварини (ГМТ) та рослини (ГМР).
 Історія виникнення генетично модифікованих організмів
Мета отримання генетично змінених організмів
1) Трансгенні рослини дають більш високу врожайність, можуть мати нові властивості, підвищену декоративну і харчову цінність.  2) ГМ-сорти стійкі до гербіцидів, несприятливого клімату, псування при зберіганні, стресів, хвороб і шкідників.
3) Крім того, звичні продукти можна наділити якимись новими властивостями. 	Наприклад, створені кави без кофеїну, полуниця з меншим вмістом цукру, рис з підвищеним вмістом заліза. Сьогодні у світі існує декілька десятків ліній ГМ-культур: сої, картоплі, кукурудзи, цукрового буряка, рису, томатів, рапсу, пшениці, дині, цикорію, папайї, кабачків, бавовни, льону і люцерни.

Харчові ризики від ГМО
• В першу чергу вживання ГМ-продуктів загрожує ослабленням імунітету. У результаті безпосередньої дії трансгенних білків з'являється можливість виникнення алергічних реакцій.
   • Також у людини з'являється стійкість до антибіотиків, що зробить процес лікування багатьох захворювань дуже складним. Дуже часто в ГМ-рослину впроваджується ген, відповідальний за стійкість до антибіотиків в якості гена-маркера.
• У людини порушується здоров'я у зв'язку з накопиченням в організмі гербіцидів, так як ГМ-продукти мають властивість їх акумулювати.
 • небезпека ракових захворювань.

Глобальне значення ГМО
Дякую за вашу увагу!!!


title: Червона книга України (тваринний світ)

text:
Червона книга України
Тваринний світ
Червона книга України є офіційним державним документом про сучасний стан видів фауни України, які перебувають під загрозою зникнення, та про заходи щодо їх збереження і науково обґрунтованого відтворення.
Третє видання Червоної книги України включає 542 видів тварин.
Видання Червоної книги України є вагомим внеском у справу збереження різноманітності тваринного і рослинного світу України як основи сталого розвитку держави для теперішнього і майбутніх поколінь.
Афаліна
Перший з них представлений у фауні України (фауна Чорного моря) підвидом Афаліна чорноморська
Білуга
Білуга — прохідна риба; для нересту вона заходить далеко у річки (до 1000 км). Відкладає до 1,5 млн. ікринок. Мальки білуги скочуються в море.
Ведмідь бурий
В Україні бурий ведмідь водиться в Карпатах, де, за даними співробітників Карпатського Біосферного заповідника, восени 2005 року нараховувалось близько 200 тварин. Також поодинокі заходи бурого ведмедя іноді реєструються на півночі Чернігівської та Сумської областей.
Гадюка степова
Ареал включає в себе Україну (Крим;Запорізька область), Казахстан, Росію (степова і лісостепова зони європейської частини, степові райони Передкавказзя і Великого Кавказу, Південного Сибіру.
Джміль моховий
 вид перетинчастокрилих комах з роду Джмелі, що має ареал в Євразії, від Ірландії на заході до Монголії на сході, і від середнього Скандинавії і Карелії на півночі до Криту на півдні. Тим не менш, вид досить рідкісний у всіх його районах розповсюдження. Один із 40 видів джмелів у фауні України. В Україні знайдений у більшості областей.
Ейзенія Гордєєва
Ендемік півдня Східно-Європейської рівнини. Знайдено на кількох обмежених територіях півдня України: Маріупольська лісомеліоративна станція, околиці міст Мелітополя (Запорізька обл.) та Новомосковська (Дніпропетровська обл.)
Журавель сірий
На території України гніздиться на Поліссі, іноді в заболочених долинах річок Лівобережного Лісостепу. Під час сезонних міграцій зустрічається по всій території, концентрується у Присивашші, де зареєстровано поодинокі гнізда.
Зубр
європейський вид роду бізонів.
В Україні на початок 1990-х рр. утримувалися 10 популяцій у Волинський, Київській, Чернігівській, Сумській, Львівській, Івано-Франківській, Чернівецькій та Вінницькій областях. Хоча вид має статус «Зниклий у природі», за тим же виданням виходить, що «Зараз зубр зберігся скрізь, крім Чернігівської області».
Популяція була відтворена на основі тварин, які збереглися на першу половину XX ст. у зоологічних парках і приватних угіддях. В Україні вид розселяють, починаючи з 1965. 1988 в Україні на волі налічувалося близько 440 особин: у Волинській, Київській, Чернігівській, Сумській, Львівській, Івано-Франківській, Чернівецькій та Вінницькій областях.
Перебуває в лісах з вирубками, луками та болотами. Тримається невеликими стадами — до 50 особин.
Їжачок вухатий
Ареал охоплює степи та пустелі Євразії (Передкавказзя, Кавказ, Закавказзя, Серед. Азія), північну Африку. В Україні відмічений кількома знахідками на півдні Донецької та в Луганській області.
Красотіл пахучий
Поширений майже по всій території України, частіше на півдні.
Лелека чорний
В Україні поширений переважно на Поліссі та в Карпатському регіоні.
Махаон
На півдні Європи, в Азії та Африці має три генерації за рік. В помірному кліматі, у тому числі в Україні, — дві, а в північній частині ареалу та в горах — лише одну генерацію на рік.
Нетопир звичайний
Європа від пд. до близько 61° пн. ш., деякі райони пд.-зх. Азії та пн. Африки. В Україні — всюди.
Орлан-білохвіст
В Україні мешкає практично на всій території, крім Карпат та гірського Криму, поблизу водойм (боліт, озер, річок). Гніздиться вздовж Дніпра та його головних притоків, на р. Сіверський Донець, р. Дунай, а також поблизу великих ставкових господарств у інших регіонах.
П'явка медична
Зустріти цих червів можна у ставках, водоймах, що періодично пересихають, у заплавних водоймах, невеликих озерах, річках з повільною течією. В окремій водоймі популяція може досягати кількох тисяч особин.
Ропуха очеретяна
В Україні трапляється у західних областях — Волинській та частково у Львівській та Рівенській.
Сипуха
Зареєстрований на гніздуванні в західних і центральних областях України, а також на півночі Одещини. У негніздовий період може з'являтися в інших районах України.
Тритон дунайський
Ареал у загальних рисах збігається з басейном Дунаю. Вид наявний у фауні України, де представлений двома географічно роз'єднаними популяціями: бессарабською та закарпатською, що належать до різних підвидів. Нещодавно відкрита невелика ізольована популяція в пониззі Дніпра представлена тим же підвидом, що і бессарабська.
Устриця європейська
У водах України — Каркінітська затока, озеро Донузлав, шельф біля міста Судак.
Хохуля руська
Природний ареал в Україні у середині і ІІ пол. ХХ ст. був обмежений лише середньою течією Дінця, в специфічних для фауни Придінців'я місцезнаходженнях — заплавних озерах-старицях Мертвого Дінця. Останні знахідки (бл. 1980-85 рр.) стосувалися заплавних озерах біля Станичанського філіалу Луганського природного заповідника.
Цвіркун візантійський
Єдиний вид роду в фауні України.
Чернь білоока
Чернь білоока поширена на усій території України, але місця масового гніздування розташовані тільки в Одеській області та Криму (Східний Сиваш). Місця зимівлі невеликої частини популяції розміщені на узбережжі Чорного моря.
Шемая чорноморська, або  Селява чорноморська
риба родини коропових. Поширена у прісних водах східної Європи: річки Південний Буг і Дніпро в межах України, Дунай в Україні, Румунії та Болгарії; також річки Купа і Сава. Бентопелагічна риба, сягає 25 см довжиною.
Ящірка зелена
В Україні зелена ящірка рідкісна, тому занесена до Червоної книги України.
В Червоній книзі України представлено:
Кишковопорожнинні – 2 види
Круглі черви - 2 види
Кільчасті черви – 9 видів
Членистоногі – більше 100 видів
Молюски – 20 видів
Хордові:
Міноги, Риби, Земноводні, Плазуни, Птахи, Ссавці

Дякую за увагу!


Категорія “Біорізноманіття”. Генетичне, видове та екосистемне біорізноманіття. Причини й наслідки деградації біорізноманіття.
План:
1.Категорія біорізноманіття.
2.Заходи збереження біорізноманіття.
3.Генетичне, видове, екосистемне біорізноманіття.
4. Аспекти трактування ландшафтного різноманіття.
5. Причини і наслідки деградації  біорізноманіття.
6.Природозаповідання як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття.
7.Природно-заповідний фонд україни.
8. Висновки.
9. Запитання для самоконтролю.

Категорія біорізноманіття:
«біологічне різноманіття»-різноманітність живих організмів з усіх джерел, включаючи наземні, морські та інші водні екосистеми й екологічні комплекси, частиною яких вони є; це поняття включає в себе різноманітність у рамках виду, між видами й різноманітність екосистем.
Заходи збереження біорізноманіття
Збалансоване використання земельних ресурсів.
Невиснажливе використання природних екосистем.
Зниження рівня техногенних забруднень природних комплексів.
Збільшення площ під лісами й іншою природною рослинністю.

Види біорізноманіття
Генетичне
Видове
Екосистемне (ландшафтне)
Генетичне біорізноманіття
-це сукупність генофондів різних популяцій одного виду.
Охорона одного виду в межах заповідника не дає право на його винищення на решті території його поширення.

Видове різноманіття
-це сукупність видів, що населяють територію.
В межах України поширені 5100 видів вищих рослин, 12% з яких занесено до Червоної книги України.
Екосистемне (ландшафтне) різноманіття
Це сукупність унікальних і типових лісових, лучних, болотних, степових, гірських, рівнинних, морських, річкових угрупувань.
Аспекти трактування ландшафтного різноманіття.
Ландшафтнознавчий
Антропічний
Біоцентричний
Гуманістичний
(М.Д. Гродзинський, П.Г.Шищенко)
Ландшафтознавче трактування різноманіття:
Базується на визначенні кількості типів ландшафтів і кількості їх контурів у межах певної території.
 Шищенко та Гродзинський вважали, що найбільш різноманітну ландшафтну структуру мають території, де межують ландшафти різних природних зон і різних тектонічних структур.
Антропічне трактування ландшафтного різноманіття
Базується на розумінні інтегративного ландшафту, тобто ландшафту зміненого і перетвореного людською діяльністю.
Біоцентричне трактування ландшафтного різноманіття
Полягає у тому, що досягнення ландшафтного різноманіття передусім необхідне для забезпечення біотичного.
Відновлення біотичного різноманіття в умовах реального ландшафту полягає в поєднанні окремих ділянок із збереженою природною рослинністю в цілісну мережу завдяки формуванню екологічних коридорів.
Гуманістичне трактування ландшафтного різноманіття
Зводиться до трактування ландшафту як природо-культурної цілісності.
Причини деградації біорізноманіття
Руйнування природного середовища життя
Чужорідні види
Надмірна експлуатація природних ресурсів
Швидке зростання населення
Загроза глобального потепління

Руйнування природного середовища життя
заготовка деревини,
добування корисних копалин,
вируб лісу під пасовища,
будівництво дамб і автомагістралей,
спалення трав*яних покривів.

Чужорідні види
Коли людина ввозить у будь-яку екосистему чужорідні біологічні види, вони змінюють усю екосистему настільки, що витісняють інші види, або приносять із собою такі хвороби, проти яких у них немає імунітету.

Надмірна експлуатація природних ресурсів
У вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.

Швидке зростання населення
У середині XIX століття чисельність населення Землі складала 1млрд осіб. Через 1,5 століття кількість збільшилася до 6млрд.Використання природних ресурсів перевищує допустимі норми.

Загроза глобального потепління
Протягом останнього століття температура на Землі може підвищитися на 3,5 градуса за Цельсієм.
підвищення температури води — одна з причин загибелі коралових рифів, які є середовищем життя багатьох морських організмів.
підняття рівня Світового океану на 1 м може призвести до затоплення великих прибережних ділянок

Танення льодового покриву Гренландії та Антарктиди.
Природозаповідання- форма збереження біорізноманіття.
Заповідання виконує ряд важливих наукових, господарських, екологічних завдань.
Категорії заповідних об*єктів:
Природні території та об*єкти: природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, заказники, заповідні урочища.
Штучно створені об*єкти: ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам*ятки садово-паркового мистецтва.
Природоохоронні території України:
Біосферні заповідники: Асканія-Нова, Карпатський, Чорноморський, Дунайський.
Природні заповідники: Розточчя, Медобори, Канівський, Кримський, Казантипський..
Природні парки: Синевир, Сколівські Бескиди, Яворівський, Гуцульщина.
Природозаповідною справою займається:
- Товариство Подільських природодослідників і любителів природи ;
- Хортицьке товариство збережувачів природи ;
- Кримське товариство природодослідників і любителів природи ;
- Миколаївське товариство любителів природи ;
- Харківське товариство любителів природи ;
- Полтавський природо-заповідний музей ;
- Київський природоохоронний комітет ;
- природничий відділ Українського наукового товариства ;

Висновок:
Сучасні екологічні спостереження вказують на те, що збереження генофонду регіону можливе лише за умови 10-15% заповідності його території.
Необхідно цілеспрямовано використовувати усі природні ресурси та формувати екологічні мережі для їх збереження.
Питання для самоконтролю:
Що включає в себе поняття “біорізноманіття”?
Наведіть визначення видового, генетичного та ландшафтного різноманіття.
Назвіть причини деградації біорізноманіття.
Охарактеризуйте природозаповідний фонд України.