title: Оперення птахів

text:
Оперення птахів

Скільки ж пер у птаха? Запитання досить складне, адже птахи, окрім видимого ззовні оперення, мають ще чимало пір'їн під сподом. Загалом, у птахів виділяють три основних типи оперення. Пухові пера, розташовані найближче до шкірного покриву, які утримують тепло організму. Фактично птахи живуть під периною або, якщо згадати, як ми застосовуємо пір'я для власної користі, під пуховою ковдрою. Пухове оперення надзвичайно м'яке й пухнасте. Каченята і пташенята багатьох видів повністю вкриті пушком, а водоплавні птахи, які ведуть водний спосіб життя, утримують більше тепла, ніж будь-які інші групи птахів, ізолюючи його саме пуховим оперення.
Контурні пера покривають усі зовнішні ділянки тіла, перекриваючи одне одного. Вони підтримують тепло, забезпечують водонепроникність і надають обтічної форми, необхідної в польоті. Найдовшими, найжорсткішими та найбільш витривалими є пера крил і хвоста, адже вони дозволяють пересуватися в повітрі. Тому кажучи про величезні відстані, які долає птах, замість вислову "легкий, як пір'їна", краще казати - "міцний, як пір'їна".
У повітрі більшість поступальних рухів забезпечує основна група пер, що складається лише з 10 довгих, схожих на пальці, пір'їн, які утворюють кінцівку крила.
Звідкіля ж у пера така сила? Типове махове перо складається з довгого, конусоподібного стрижня. І тут скрізь помітно ознаки енергозбереження. Стрижень має порожнину, а опахала поєднує між собою складна структура борідок і ниток, що зчеплені між собою і відходять назовні від стрижня. Звучить, можливо, трохи складно, проте така схема будови подібна до застібки "блискавка".
Розчісуючи себе, птахи проводять кінчиком дзьоба вздовж пера. Те, що вони роблять - це надають перу форму, зчіплюючи кожне відокремлене опахало й переконуючись, що більше немає отворів або щілин, а перо повністю придатне до експлуатації.
Деякі види птахів мають куприкову залозу, що розташована в основі хвоста. Оліїстою рідиною залози птахи змащують своє оперення, що робить його водонепроникним та триматися на воді.
Чаплі мають спеціальну "пудру", що утворюється з ламкого й крихкого пуху, який безперервно відростає й скочується на рогову пудру. Втерта в оперення така пудра надає чаплям лоску й яскравого блиску, а також робить їх вбрання водонепроникним.
Особливе шлюбне оперення червоного кольору навколо голови і грудей, у яке вбирається самець коноплянки, з'являється не після линьки, а в ході стирання світлих кінцівок пер, на яких проявляються яскраві кольори, що лежать під ним. Деякі інші птахи, що живляться насінням, використовують такий же спосіб заміни тьмяного зимового оперення на яскраве літнє.
Для видів, котрі щорічно здійснюють кругосвітню подорож, час і тривалість линьки має дуже важливе значення. Процес зміни оперення поступовий і загалом триває у кожного виду птахів  по-різному.
 У час линьки птахам потрібно літати, а деяким пірнати за рибою, тому вони не можуть дозволити собі жодної хвилини бути позбавленими здатності літати. Тому, водоплавні є однією з небагатьох груп птахів, у яких линяння всього їх махового оперення проходить дуже швидко й одразу
Мартинам, щоб змінити ювенільне крапчасто-коричневе на привабливе чорно-біле оперення дорослої особини, необхідно до чотирьох років. Сонячне світло згубно впливає на пігмент пера, проте різною мірою, адже воно знебарвлює світле оперення швидше, ніж темне. В молодих мартинів у пері поєднуються світлі й темні кольори, але до середини літа світлі кінчики зношуються так сильно, що можуть повністю вилиняти й залишаються лише темні облямівки.
Скільки ж зрештою пер у птаха? Загальна кількість контурних пер залежить від розміру птаха. Чим більший птах, тим більша кількість пер. У таких великих видів, як лебідь, ця кількість досягає близько 25 тис. окремих пір'їн.
А в яких видів найменша кількість пер? У цій категорії "перемагає" колібрі, в деяких із них усього кілька сотень пір'їнок.


title: "Олександр Сергійович Серебровський"

text:
 Його вклад           в генетикуОлександрСергійовичСеребровський
Олександр Сергійович Серебровський народився 6 (18) Лютий 1892 р. у Курську. У початку 1894 р. сім'я влаштувалися в Тулі, де Олександр закінчив реальне училище. У 1909 р. Серебровський поступив на природне відділення фізико-математичного факультету Московського Університету, закінчив його в 1914 році.
У 1914 р., з початком 1-ї світової війни Серебровський надійшов вольноопределяющихся в армію, закінчив школу прапорщиків і з 1916 р. до березня 1918 перебував у діючій армії на Кавказькому фронті.
Після демобілізації (у 1918-1921 рр.). А.С. Серебровський працював під Тулою в селі Слобідка на дослідній птахівничої станції, де провів дослідження з генетики курей.
В результаті їм були сформульовані уявлення про Генографія - географічне поширення алелів окремих генів і генофонді - сукупності генів у особин даної популяції.

З 1921 р. Серебровський працював на Аніковской генетичної станції Наркомзему. З 1926 р. організовує експедиції з вивчення Генографія курей .У 1923 -1930 рр.. А.С. Серебровський завідував кафедрою птахівництва (перетвореної потім в кафедру генетики) Московського зоотехнічного інституту.
Масловський сільгоспінституту. А.С. Серебровський в гостях у мого батька.  (А.С. Серебровський - другий ліворуч, Н.Л. Делоне - шостий. Я сиджу серед учнів батька)
У 1929 р. Серебровський організував лабораторію генетики в Біологічному інституті ім. К.А. Тімірязєва.Основним місцем роботи А.С. Серебровського з 1930 р. стала кафедра генетики в Московському університеті, створена і керована ним до кінця днів. В університеті він читав курс «Генетичний аналіз сільськогосподарських тварин».
У 1929 р. Серебровський організував лабораторію генетики в Біологічному інституті ім. К.А. Тімірязєва.Основним місцем роботи А.С. Серебровського з 1930 р. стала кафедра генетики в Московському університеті, створена і керована ним до кінця днів. В університеті він читав курс «Генетичний аналіз сільськогосподарських тварин».
У 1931-1937 рр.. А.С. Серебровський керував сектором генетики та селекції Всесоюзного інституту тваринництва, створивши в ньому колектив, який координував племінну роботу в масштабі всієї країни. У секторі розгорнулися широкі експерименти зі схрещування домашніх тварин з дикими родичами. Все це Серебровський підсумував у великій монографії «Гібридизація тварин»
1 лютого 1933 Олександр Сергійович Серебровський був обраний членом-кореспондентом Академії наук СРСР, а в 1935 р. - академіком Всесоюзної академії сільськогосподарських наук ім. В.І. Леніна (ВАСГНІЛ).
У 1940 р. Серебровський запропонував і обгрунтував принципово новий метод боротьби з шкідливими комахами, заснований на використанні хромосомних перебудов (транслокацій).
Серебровський є одним із засновників генетики популяцій. Його вчення про генофонд і Генографія заклало оригінальне еволюційно-географічний напрямок в генетиці та селекції. Отримані ним радіаційні мутації послужили поштовхом для створення гіпотези появи структурних мутацій. Серебровський вніс великий внесок у розробку основ селекції та гібридизації, методів генетичного аналізу.
Серебровським опубліковано близько 150 наукових праць, в тому числі 7 монографій. Ряд праць опубліковано за кордоном.

За видатні заслуги перед наукою і народногосподарської практикою А.С. Серебровський нагороджений орденом «Трудового Червоного Прапора» (1945), а також медаллю «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр..».

Помер Олександр Сергійович Серебровський 26 червня 1948


Нафтові забруднення.
 Сучасні методи
знешкодження нафтозабруднень
Екологічна небезпека, пов’язана з нафтою та нафтопродуктами
Вплив нафтових забруднень на навколишнє середовище
Розвиток нафто-і газопереробної промисловості та переробки вуглеводневої сировини
 також негативно позначається на екологічну ситуацію.
 Певну екологічну небезпеку представляють продуктопроводи,
особливо в місцях їх переходів через водні об'єкти.
1. Судна і всі інші плавзасоби, які експлуатуються на ВВШУ, повинні бути оснащені системами і цистернами для збирання та накопичування нафтовмісних і стічних вод, а також змінними контейнерами для сміття.
Правилазапобігання забрудненню із суден
внутрішніх водних шляхів України
2. На ВВШУ скидання із суден нафти, шкідливих речовин, залишків вантажу, сміття, забруднених і нормативно очищених вод не дозволяються. Винятком є ізольований водяний баласт, процедури приймання і скидання якого визначено підпунктом 4.10 та розділом 8 цих Правил.
Скидання нафти з суден завдає шкоди всій живності
3. Необхідне пломбування запірної арматури на судні
Забруднення нафтою і нафтопродуктами призводить до появи нафтових плям, що ускладнює процеси фотосинтезу у воді через припинення доступу сонячних променів, а також викликає загибель рослин і тварин. Кожна тонна нафти створює нафтову плівку на площі до 12 кв. км. Відновлення уражених екосистем займає 10-15 років.
Н а ф т о в і   п л я м и
Нафтові забруднення призводять до виникнення кислотних дощів. Кислотні дощі призводять до закислению водойм і до загибелі екосистем
Кислотні дощі володіють руйнівною силою, нищать як рослини, так і камінь
Бак- та біологічні забруднення. Бактеріальне та біологічне забруднення пов'язано з різними патогенними організмами, грибами і водоростями.
Біологічні та бактеріальні забруднення можуть стати причиною спустошення земель
Країни, багаті на нафту
1. Росія
2. Саудівська Аравія
3. США
4. Китай
5. Іран
6. ОАЕ (Об’єднані Арабські Емірати)
7. Бразилія
8. Кувейт

Захист водних ресурсів від виснаження і забруднення та їх раціонального використання для потреб народного господарства - одна з найбільш важливих проблем, що вимагають невідкладного рішення. У Росії широко здійснюються заходи з охорони навколишнього середовища, зокрема з очищення виробничих стічних вод.
ВИСНОВОК
Цікаві факти про нафту:
1)Одна капля нафти псує 25 літрів води.
2) Нафту вперше почали використовувати в промисловості ще у 8 столітті.
3)Коли в США вперше знайшли нафту, її енергетичний потенціал не оцінили. Замість цього її розливали в пляшки і продавали як ліки від шлункових захворювань.
4)Свої 4000 списаних нафтових веж у Мексиканській затоці американці переробили у готелі і розважальні комплекси, оскільки їх знищення було б дуже дорого і зашкодило б довкіллю.


title: Ланцюги живлення

text:
Ланцюги --- живлення

Ланцюг живлення, трофічний ланцюг -взаємовідносини між організмами під час переносу енергії їжі від її джерела через ряд організмів на більш високі трофічні рівні
    або:
 Ланцюг живлення - ряди взаємопов'язаних видів, в яких кожний попередній є об'єктом живлення наступного.
Ланцюги --- живлення
Ягненка любит волк – сосед,
Но лишь как блюдо на обед.
Да и у мышек без кота
Была бы жизнь уже не та…
Розрізняють ланцюги живлення різних типів. Тип ланцюга залежить від початкової ланки. Початковою ланкою в ланцюгах живлення можуть бути рослини, мертві рослини, рештки чи послід тварин. Наприклад:
- рослини - попелиці - дрібні                     комахоїдні птахи - хижі птахи;
- рослини – зайці – лисиці - вовки.
- рослини – гризуни – хижі птахи.                                       В цих випадках ланцюги                    починаються з рослин.
Ланцюги --- живлення
Перший ланцюг живлення (ланцюг виїдання або пасовищний) розпочинається з рослин. Джерело енергії, за рахунок якої існують усі організми, — Сонце. В процесі фотосинтезу світлова енергія перетворюється ними (перша ланка таких ланцюгів живлення) на хімічну з утворенням органічних сполук. При цьому лише близько 1 % світлової енергії, що потрапляє на рослину, переходить у потенціальну енергію органічних речовин; решта розсіюється у вигляді теплоти та відбивається.
Пасовищний ланцюг
Коли тварини поїдають рослини, то інша частина енергії, що міститься в кормах, витрачається на різні процеси життєдіяльності. У середньому в різних ланцюгах живлення лише 10 % енергії кормів переходить у новозбудовану речовину 			тіла тварин. Травоїдних тварин 			поїдають хижаки, на цьому і 			завершується ланцюг виїдання.

Пасовищний ланцюг
Другий тип ланцюгів живлення розпочинається від рослинних і тваринних решток, екскрементів тварин і йде до дрібних тварин і мікроорганізмів, які ними живляться.
В результаті діяльності мікроорганізмів утворюється напіврозщеплена маса — детрит. Такий ланцюг живлення називають ланцюгом розщеплення або детритним. Наприклад, ланцюг, що починається з посліду тварин з невикористаними запасами речовин:
- коров'ячий послід - личинки мух - комахоїдні птахи - хижаки.
Приклад ланцюга живлення, що починаються з рослинних решток:
- рослинний перегній - дощові черв'яки - кроти.
Детритний ланцюг
Ланцюги --- живлення
Кожний ланцюг має розгалуження й ускладнюється наявністю в природі паразитів і надпаразитів. Наприклад, ховрах живиться рослинами, на ньому паразитують блохи, в кишках яких є бактерії, в бактеріях — віруси.

В угрупованні організмів (біоценозі) зазвичай буває низка паралельних ланцюгів живлення, між якими можуть існувати зв'язки, оскільки майже завжди різні компоненти живляться різними об'єктами і самі є поживою для різних членів екосистеми. Складна структура ланцюгів живлення забезпечує цілісність і динамічність біоценозу.
Ланцюги --- живлення

Майже всі ланцюги живлення в океані починаються з фітопланктону, яким живляться тварини зоопланктону (наприклад, рачки). Рачки є їжею для багатьох видів риб і вусатих китів. Риб поїдають птахи. Великі водорості ростуть переважно в прибережній частині                               океанів і морів.  Приклад такого                                        типу ланцюга живлення: планктонні                                   водорості - планктонні тварини -                                    риби - рибоїдні птахи і м'ясоїдні                           ссавці.
Ланцюги --- живлення
Система зв’язків у біосфері надзвичайно складна. Найголовнішою ланкою управління є енергія: енергія Сонця, енергія тепла Землі та енергія радіоактивного розпаду елементів:
неживою частиною біосфери                                    керують продуценти;
продуцентами керують                                         консументи, але діяльність їх                                           визначається зворотними                                               зв’язками, що йдуть від продуцентів;
редуценти – перетворювачі органічних решток: мікроорганізми, гриби.
Ланцюги --- живлення
Правило екологічної піраміди
Кожна з ланок ланцюга живлення може використати лише 5-15 % енергії харчів для побудови свого тіла. Внаслідок неминучої втрати енергії кількість утворюваної органічної речовини в кожній наступній ланці зменшується. Таким чином, кожен ланцюг споживання містить, як правило, не більше 4-5 ланок, тому що внаслідок втрати енергії загальна біомаса кожної наступної ланки приблизно в 10 разів менша за попередню. Ця закономірність називається правилом екологічної піраміди.
Ланцюги --- живлення
Екологічна піраміда буває трьох типів:
-   піраміда чисел - показує чисельність окремих організмів на кожному рівні, причому загальне число особин, що беруть участь у ланцюгах живлення, з кожною ланкою зменшується;
піраміда біомаси - кількісне співвідношення органічної речовини; при цьому сумарна маса рослин виявляється більшою, ніж біомаса всіх травоїдних організмів, маса яких, у свою чергу, перевищує масу всіх хижаків;
піраміда енергії (продукції) - кількість енергії в харчах кожного рівня, причому на кожному наступному трофічному рівні кількість біомаси, що утворюється за одиницю часу, більша, ніж на наступному.
Екологічна піраміда
Основа в пірамідах чисел і біомаси                                  може бути менша, ніж наступні                                     рівні, залежно від спів-                                      відношення розмірів                                             продуцентів і консументів.                                     Піраміда енергії завжди                                             звужується до верху.
Усі три правила пірамід - продукції, біомаси і чисел - виражають у підсумку енергетичне відношення в екосистемах. Перші два правила виявляються в угрупованнях із певною трофічною структурою, а піраміда продукції має універсальний характер.
Екологічна піраміда
Знання законів продуктивності екосистем і кількісний облік потоку енергії мають велике практичне значення:
     по-перше, первинна продукція агроценозів і природних угруповань - основне джерело харчування для людства;
     по-друге, одержана за рахунок сільськогосподарських тварин вторинна продукція не менш важлива, тому що містить тваринні білки.
     Усі вони, хоч і відрізняються за абсолютними значеннями, мають однакову спрямованість, що відображає чисельність окремих організмів в угрупованнях, і разом з нею виявляють характерні особливості біоценозів.
Екологічна піраміда
Екологічна піраміда
Піраміди чисел і біомаси можуть бути оберненими (або частково оберненими), тобто основа може бути меншою, ніж один чи кілька верхніх рівнів. Так буває, якщо середня маса продуцентів менша від маси консументів або, якщо швидкість метаболізму продуцентів більша, ніж консументів. Навпаки, енергетична піраміда завжди звужуватиметься догори за умови, що враховуються всі джерела трофічної енергії в системі. Екологічна піраміда енергії дає найповніше уявлення про функціональну організацію угруповання. Вона відображає картину швидкостей переміщення маси їжі через ланцюг живлення.
Екологічна піраміда
  Поїдання одних організмів іншими зазвичай не 					руйнує історично утворених 					взаємозв'язків, оскільки 					загибель членів угруповання 					компенсується їх 							розмноженням. Між хижаками та їхніми жертвами встановлюється певна рівновага. Якби було по-іншому,                         то хижаки, знищивши свої жертви,                             загинули б самі від відсутності їжі.

Ланцюги --- живлення
Таким чином у біосфері здійснюється колообіг речовин та енергії приблизно за такою схемою:
продуценти споживають енергію, воду, СО2, мінеральні солі і виробляють органічну речовину;
консументи 1-го порядку                                     живляться продуцентами;
консументи 2-го та 3-го                                           порядків живляться іншими                            консументами;
редуценти споживають частину поживних речовин, розкладають мертві тіла продуцентів і консументів до простих хімічних сполук: води, СО2, мінеральних солей, замикаючи колообіг.
Ланцюги --- живлення
Отже, Сонце – джерело енергії, необхідної для життя на Землі. Зелені рослини, що здатні поглинати сонячну енергію,- початок харчових ланцюгів. Різноманітність способів живлення тварин – це різноманітність  способів одержання ними поживи як джерела енергії.
Ланцюги --- живлення
Людина повинна знати, що всі живі організми на Землі пов’язані один з одним з допомогою ланцюгів живлення. Тому, знищуючи одних, ми люди, викликаємо загибель інших і ставимо під загрозу своє життя також!

Ланцюги --- живлення


title: Мандрил

text:
Мандрил - найкрасивіший
примат
Мандрил - це одна із найбільших мавп, що не відноситься до статусу людиноподібних. Їхнє забарвлення найяскравіше і найрізноманітніше серед приматів і взагалі серед ссавців.
Особливе забарвлення, притаманне самцям в період статевої зрілості, а самки і молоді особини мають більш спокійне забарвлення.

Кісткові борозни, які тягнуться вздовж носа мандрилів, забарвлені в голубий або синій колір. Ніс — яскраво-червоний, по боках обличчя та борода - із білих, жовтуватих,  та оранжевих волосин.
Шерсть на тулубі та задній частині голови — від бурої до темно-коричневої. Колір шкіри на ягодицях — від червоно-синього до голубого, інколи фіолетового.
Самці мандрилів можуть досягати маси до 54 кг, однак середній показник нижчий - 35-36 кг. Самки дрібніші, як правило, близько 13 кг. Довжина тіла самців мандрили становить 80 см, а самок - близько 55 см.
Хвіст короткий - 3-6 см.
Середня тривалість життя точно не встановлена, але в неволі  мандрили можуть жити до 30 років.
Географічно ареал поширення цих тварин знаходиться в Західній Африці на території Габону, Конго і Південного Камеруну. Найкомфортніше мандрил відчуває себе в дощових лісах і лише іноді залишає їх, виходячи в савану.

Харчування мандрил складається як з рослинної, так і тваринної їжі. Ці мавпи можуть поїдати більш ніж 113 видів рослин, які ростуть в їх природному середовищі. Крім того, мандрили не проти поласувати кониками, термітами, мурахами, а також невеликими хребетними - ящірками, мишами та іншими гризунами.

Активний період в житті мандрили починається зі сходом сонця, а вночі мавпи сплять. Вони здатні пересуватися як по землі, так і по деревах з однаковою легкістю.
Переважні маршрути руху тварин проходять уздовж річок, так мандрили можуть не турбуватися про наявність води для пиття.
Живуть мандрили сім'ями, до складу яких входить один дорослий статевозрілий самець і близько 10-15 самок, а також їхні малюки.
Самці мають двохфазне гучне ворчання, яке стимулює групу до переміщення та охорони молодняка.
Самці, що не володіють самками, змушені селитися окремо від сімей.

У складні часи, наприклад, в період засухи, кілька окремих сімей здатні об'єднатися, щоб разом пережити важкий етап. Кожна сім'я мандрили закріплює за собою територію близько 50 квадратних кілометрів, межі мітяться мавпами з допомогою спеціальних залоз з пахучим секретом.

Самки мандрил готові до відтворення вже в 39 місяців з моменту народження. Вагітність триває досить довго - 220 днів. При цьому розумна природа забезпечила новонароджених дитинчат достатньою їжею. Їх народження відбувається в період з грудня по квітень, коли є велика кількість рослинної їжі для їх матерів-годувальниць.
У мандрили є спеціальна ознака, завдяки якій можна визначити статеву зрілість особин. Цю функцію несе так звана «статева шкіра», розташована в зоні геніталій і анального отвору. Чим яскравіше забарвлення цієї зони - тим вище рівень статевих гормонів. У самок розмір зони «статевий шкіри» змінюється в залежності від дня статевого циклу.

Самки мандрили годують своїх малюків грудним молоком, при цьому контакт дитинчати і матері зберігається аж до третього року життя. Однак навіть ті, що здобули харчову відособленість трьохлітки, все одно приходять до матері на час сну.

Сьогодні мандрил вже віднесено до списку тварин, що охороняються. Це пов’язано з тим, що вид протягом довгого часу винищувався людиною, і над ним все ще висить загроза повного зникнення з лиця планети.


title: Ольга Юліанівна Кобилянська

text:
Ольга Юліанівна Кобилянська
(1863-1942)
Тема: Ольга Кобилянська - життя і творчість,     формування світогляду

Мета: домогтися розуміння учнями своєрідності життєвого і творчого шляху письменниці: з'ясувати роль О.Кобилянської в розвитку української літературі; учити добирати необхідний матеріал з літератури; розвивати активне мовлення, на прикладі життя письменниці виховувати старшокласників свідомими громадянами.
Ольга Кобилянська належить до тих митців, хто своєю творчістю увійшов в історію вітчизняної белетристики назавжди. Сучасне літературознавство справедливовідводить їй місце одного з перших українських авторів модерністів, художні здобутки якого засвідчили європейський рівень української літератури кінця XlX ст.
Її називали гіркою орлицею за горде серце, пишною трояндою в саду української літератури за неповторну шляхетну жіночність у змалюванні дійсності , яскраву метафоричність художнього бачення. Сама ж вона називала себе скромно й просто – “робітницею свого народу”.
 Презентація проекту “ Ольга Кобилянська – “ пишна троянда в саду української літератури ”
  27 листопада 1863р. -народилася в багатодітній сім'ї в м. Гура-Гумора, Буковина, Австро–Угорщина (нині м. Гура-Гуморулуй, Румунія.
  Батько, Юліан Якович належав до шляхетського роду, який мав свій герб і походив з Наддніпрянщини. Проте папери про шляхетство з легковажної руки Якова Кобилянського (батька Юліана і діда Ольги Кобилянської) не були нотаріально підтверджені, бо він вважав, що синові буде достатньо його розумної голови для заробітку. Це мало згодом великий вплив на долю письменниці.
Мати, Марія Вернер, походила з німецької родини. Її родичем був відомий німецький поет-романтик Захарій Вернер.
Будучи спольщеною німкенею, з любові до свого чоловіка Марія Вернер вивчила українську мову, прийняла греко-католицьку віру та виховувала усіх дітей у пошані та любові до українства.
  Брат Ольги Степан був живописцем. Ще один брат Юліан прославився як філолог, автор кількох підручників із латинської мови.
  З дитячих років вона знала не тільки українську, а й польську та німуцьку мови, якими говорили в її родині.

  У 1868р. - Ю. Кобилянського переводять до Сучави, згодом родина Кобилянських переїздить до Кімполунга.
   У 1872р. – Ольга познайомилася з Ольгою, дочкою українського поета Миколи Устиновича.
У 1877р. – закінчила чотирикласну німецьку школу в Кімполунзі, далі продовжувати навчання не судилося.
Проте вона навчалася самостійно: багато читала, брала приватні уроки з української мови.
Формування Ольги як творчої особистості відбувалося в атмосфері постійної праці над собою. Вона малює картини, виступає в аматорських виставах, виконує на сцені пісні, грає на фортепіано.

З чотирнадцятилітнього віку веде “Щоденник”.
  У 1880 р. - написане перше німецькомовне оповідання – «Гортенза, або Нарис з життя одної дівчини».

  1881р. – Кобилянська зустрілася з Софією Окуневською, однією з найосвіченіших жінок Галичини.
  Перед Ольгою Кобилянською становиться питання: якою мовою писати, та хто буде її читачем. Тоді, Софія Окуневська познайомила молоду авторку з українською письменницею Наталею Кобринською, яка пропагувала жіночий рух у Галичині.
  Ольга Юліанівна стала членом “Товариства руських жінок на Буковині”, написала працю “Дещо про ідею жіночого руху”(1894), в якій захищала рівність прав на освіту жінок і чоловіків. Їй у фемінізмі імпонувала ідея рівності чоловіка і жінки у всіх сферах суспільного та культурного життя.
  Питання емансипації (звільнення від залежності) жінки було у полі зору Ольги Юліанівни, стало однією з ідей її прозових творів. Вона писала, що жінці слід забезпечити право вибору роботи, особисту самостійність і психологічну незалежність.
До альманаху українських феміністок “Перший вінок” Кобилянська надіслала оповідання “Вона вийшла заміж”(перероблене на повість “Людина”).
Проте редактор альманаху Іван Франко через художню неопрацьованість відхилив повість.
1894-1896рр. – Ольга Юліанівна опублікувала повісті:
“Людина”
“Царівна”
новели:
“Жебрачка”
“Природа”
“Аристократка”
“Час”
“Мати Божа”
“Банк рустикальний”
Перекладала твори Марка Вовчка і Юрія Федьковича німецькою мовою.
Марко Вовчок
Юрій Федькович
  У 1899р. – вийшла друком перша збірка новел “Покора”, що для письменниці принесла славу і визнання.
В цьому ж році на неї звернула увагу Леся Українка. Спочатку вони листувалися, а в 1901р. – зустрілися.
Кобилянська видала німецькою мовою збірку “Українські новели”.

   Ольга Юліанівна мріяла побачити Україну. Така нагода їй випала де на з'їзді археологічного товариства в Києві вона познайомилася з діячами культури Миколою Лисенком, Михайлом Коцюбинським, Михайлом Старицьким, Оленою Пчілкою. Відвідала могилу Тараса Шевченка, потім гостювала у родині Косачів.
У 1903р. – тяжко захворіла матір, та й сама страждала від серцевої недуги. Долаючи всі негаразди вона продовжувала писати.

Повість “Ніоба” (1904).

У 1905р. – вийшла збірка новел “До світла”.

Повість “У неділю рано зілля копала” (1908)
новели:
“Старі батьки”
“Весняний акорд” (1910)
повісті:
“Через кладку” (1911)
“За ситуаціями” (1913)
Перша імперіалістична війна не обминула і сім'ю Кобилянських: один брат письменниці потрапив до полону, другий – пропав безвісти.
Перебуваючи в Чернівцях, Ольга Юліанівна зазнала страждань і поневірянь, холоду і голоду.
Протестом стали новели:
“Назустріч долі”
“Юда”
“Лист засудженого вояка до своєї жінки”
“Сниться”
які увійшли до збірки “Але Господь мовчить…” (1927)

  У 1918р. – після розпаду Австро-Угорської імперії, Буковину окупувала Румунія. Влада жорстоко розправлялася з повсталими селянами і мешканцями м. Хатинь: вбивали дорослих, жінок і дітей. Хвора письменниця зазнала переслідувань, та змушена була жити в підвалі. Проте вона не покладала пера. В “Автобіографії” вона сформувала девіз свого життя:
  “Пишучи що-будь, довше чи коротше, я лише одно мала на душі – Україну, ту велику, пишну, пригноблену, сковану, її одну й нічого інше”.
1926р. – написала роман “Апостол черні”.
1927р. – відзначила 40-річчя літературної діяльності.
Новий етап у житті Ольги Кобилянської настав у 1940р. Коли Буковина була возз'єднана з Україною. В перші дні визволення до Чернігова прибули українські письменники, які відвідали авторку, дарували їй свої книги, артисти читали уривки з її творів.
У цьому ж році урочисто відзначили 55-річний ювілей літературної діяльності письменниці, її твори ввели в шкільну програму для вивчення.
21 березня 1942р. – Ольга Юліанівна померла.
Спочиває Ольга Юліанівна в родинному скеплі на Чернівецькому кладовищі. Її ім'я присвоєно Чернівецькому обласному музично-драматичному театру, вулицям у Чернівцях, Вижниці, Хотині. У селі Димка відкрито музей письменниці.
Музей в Чернівцях
Спальня літературно-меморіальному музеї письменниці
Виконала:
учениця 10-Б
Ковальська Анна


title: Кровотечі

text:
Імунітет
ВИКОНАЛА:
Учениця 8 класу
Цегельна Аліна
Ілля Ілліч Мечников
Фагоцитоз
Фагоцито́з (від грец. φάγος «пожирач» і грец. κύτος «оболонка, вмістище, клітина») — активне захоплення і поглинання мікроскопічних сторонніх об'єктів (бактерії, фрагменти клітин) і твердих частинок одноклітинними організмами або деякими клітинами багатоклітинних тварин і перетравлення їх. Фагоцитоз складається з послідовних стадій: наближення об'єкта фагоцитозу фагоцита, атракції — розташування об'єкта на поверхні фагоцитуючої клітини, поглинання і перетравлення.
Механізм імунітету
Фагоцитоз- захоплення і перетравлювання бактерій.
Імунітет
Імуніте́т (з латин. вільний, захищений) — це сукупність захисних механізмів, які допомагають організму боротися з чужорідними чинниками: бактеріями, вірусами, сторонніми тілами тощо. Здатність живих організмів протистояти дії агресивних агентів, зберігаючи свою цілісність і біологічну індивідуальність.
Імунітет
Клітинний
Гуморальний
(фагоцитоз)
(антитіла)

Т - клітини
   - кілери
В - лімфоцити,
що розпізнають
антиген

еритроцит
лейкоцит

бактерія

Кровоносна судина
Клітинний  імунітет
Утворюються лімфоцити:
 в червоному кістковому мозку -  В -лімфоцити, а в тимусі - Т-лімфоцити.
Т- і В- - лімфоцити переносяться кров’ю в периферичні органи, де дозрівають і виконують свої функції.
Центральна іммунна система
Органи імунної системи людини
Периферична імунна система
Мигдалини розміщені кільцем в слизовій оболонці глотки, оточують місце входу в організм повітря та їжі.
Лімфатичні вузли  розміцені на межі з внутрішнім середовищем - в слизових оболонках дихальних шляхів, стравоходу, сечовидільних та статевих канальців, а також в шкірі.
В селезінці лимфоцити роспізнають чужорідні тіла в крові, що «фільтруються» цим органом.
В лимфатичних вузлах «фільтруєтся» лімфа.
ВИДИ
ІМУНІТЕТУ

природний

Штучний
Вроджений
(пасивний)
Набутий
(активний)
Пасивний
Активний
Успадковується
дитиною
від
матері
З’являється
після інфекційної
хвороби
З’являється після вакцинації
З’являється  при дії
лікувальної сироватки

Інфікування стимулює утворення антитіл
Природний імунітет
збудник
інфекції
(набутий)
Штучний імунітет
(активний)
вакцина,
ослаблені
патогени
збудник
інфекції
Вакцинація
Вакцинацію (від лат. «vassa» - корова) увів в практику в 1796 році англійський лікар Едуард Дженнер, зробивши перше прививку «коров’ячої віспи» 8-річному хлопчику Джеймсу Фіпсу.
Вакцини
Вакцини (лат. vacca — корова) — препарати, що складаються з ослаблених, вбитих збудників хвороб чи продуктів їхньої життєдіяльності. Ці специфічні речовини дістали назву від противіспяного препарату, виготовленого з вірусу коров'ячої віспи. Метод щеплень за допомогою вакцин називають вакцинацією, або імунізацією.
Материнські антитіла через плаценту потрапляють у плід або передаються немовляті з молоком матері
Природний імунітет
(вроджений)
антитіла
матері
збудник
інфекції
Тимчасовий імунітет дорослого
Штучний імунітет
(пасивний)
сироватки
готові захисні
речовини
(антитіла)
збудник
інфекції
Особливістю
імунної системи
є - здатність її
головних клітин - лімфоцитів -
розпізнавати
генетично "своє" і "чуже"
Т-лімфоцити
Т-лимфоцити
(утворюються в кістковому мозку, дозрівають в тимусі).
Т- кіллери
(убивці)
Збільшення кількості Т-клітин
Т- клітини пам’яті. Існують багато років. При потребі швидко мобілізуються
Клітинний
імунітет
Знищений мікроорганізм
В-лімфоцити
В-лимфоцити
(утворюються  в кістковому мозку, дозрівають в лімфі).
Дія антигена
Плазматичні клітини

Клітини пам’яті
Гуморальний імунітет
Набутий імунітет
Дякую за увагу!


title: Що таке опорно-рухова система?

text:
2.
3.
4.
5.


Частина 1. Клітинна біохімія
Лекція 2. Метаболізм ліпідів.
Метаболізм білків. Стероїди
Авторський пілотний проект
Ліпіди
Ліпіди – це група речовин, яка об’єднує у собі гідрофобні або амфіфільні речовини.
Органічні кислоти
	Органічні кислоти – це кислоти, що мають за функціональну групу карбоксильну.
	Вищі жирні кислоти – це органічні кислоти, що входять до складу жирів. Зазвичай це кислоти з парною кількістю Карбонів та їх кількістю не меншою за 16
Гліцерофосфоліпіди
Основа
Сфігноліпіди
Основа
Холестерол
Згадаємо ще раз…
Кетогенез – процес утворення кетонових тіл. Кетонові тіла утворюються в організмі тоді, коли є недостаток мономерних вуглеводів, і наявний надлишок АКоА. В даному випадку його треба “ліквідувати” – і АКоА спонтанно декарбоксилюється, запускаючи кетогенез.
В організмі людини виділяють 3 основних кетонових тіла: ацетон, ацетооцтова кислота, гамма-оксимасляна кислота (γ-оксибутаноат)
Разом з тим…
	Кетогенез – це не лише спосіб позбавлення від “зайвого” АКоА. Це також спосіб транспортувати його за межі мітоходнрії і взагалі, за межі клітини, якщо субстрат потребують інші клітини. Цей процес більш економний, на відміну від глюконеогенезу, бо займає менше часу.
Згадаємо: пентозо-фосафтний цикл
Б І Л К И

Організація мембрани клітини
Організація монофосфоліпідів
Наступна лекція
Тема: «Азотисті основи. Синтез білків»
Дата проведення: 9 вересня 2014 року

Пропозиції та побажання, а також заохочення та підтримку кидайте в урну


title: Органели руху

text:
Органели рухуПсевдоподії Джгутики та війки
Псевдоподії
	      Псевдоподії(від грец. Псевдос – несправжній і подос – нога) – це тимчасові вирости цитоплазми клітин деяких найпростіших(наприклад амеб, форамініфер, радіолярій) або багатоклітинних тварин(лейкоцити).Структура псевдоподій та їхня форма може бути різноманітною. Псевдоподії виникають завдяки рухові цитоплазми, що перетікає в певне місце клітини, утворюючи виріст.
           Крім руху клітини, псевдоподії також забезпечують захоплення нею твердих поживних часток(фагоцитоз).
Джгутики і війки
	        Джгутики і війки мають вигляд тоненьких виростів цитоплазми діаметром приблизно 0,25 мкм. Вони вкриті цитоплазматичною мембраною. Всередині цих органел розташована складна система з мікротрубочок.
	       Джгутики і війки є у деяких одноклітинних організмів(хламідомонада, евглена, інфузорія), а також деяких типів клітин багатоклітинних(епітелій дихальних шляхів ссавців, сперматозоїди тварин, вищих спорових рослин тощо).
Евглена зелена. Хламідомонада.                                   Інфузорія туфелька
         Рухи війок у цілому нагадують роботу весел і, як правило, скоординовані(наприклад в інфузорій). Для джгутиків характерний гвинтоподібний або хвилеподібний рух.
              Джгутики і війки рухаються завдяки енергії, що вивільняється під час розщеплення молекул АТФ. Ці органели забезпечують не лише пересування клітин, а й надходження частинок їжі до них(наприклад,рух джгутиків травних клітин гідри). Вони можуть також виконувати чутливу( наприклад, у війчастих червів) і захисну (війки епітелію носової порожнини) функції.
Радіолярія                                                                                Інфузорія туфелька


Органи дихання


title: Латаття

text:
Латаття біле
  Латаття біле - багаторічна водяна трав'яниста кореневищна рослина, яка росте в стоячих водоймах або водоймах із повільною течією.
Інші назви: жіноче латаття, водяна лілiя, водяний лопух, збаночки, 			листоплуг, ломич, лопатник, 			русальний квіт, умич 					білий, купава.
	До дна водойми прикріплюється великим міцним кореневищем товщиною до 10см, вкритим бурими лусками. Від нього на поверхню води на довгих черешках піднімаються плаваючі великі цілісні листки овальної форми з серцевидною 	основою. Великі красиві квітки також 			відходять від кореневища. 				Черешки і квітконіжки 					дуже міцні й 							еластичні.
Квітки двостатеві, правильні, великі, до 16 см у діаметрі,  що сидять по одній на кінцях довгих бурих квітконіжок. Пелюстки білі, трохи довші за чашолистки, до центру зменшуються і поступово  переходять у тичинки. Цвіте у червні - серпні.
		Плід - ягодоподібний, 					зелений, багатонасінний, 			його поверхня вкрита 					рубцями. Достигає у 					серпні - вересні.
	  Всі частини квітки розміщуються по спіралі. Віночок з численних білих пелюсток оточений зеленими (із зовнішнього боку) і білуватими (з внутрішнього) чашолистками. Пелюстки зменшуються до середини і переходять 	у численні тичинки з довгими 				жовтими пиляками. В центрі 				квітки — маточка з 					оранжевою променистою 				приймочкою.
	  Квітки на ніч ховаються у воду, але тільки-но зійде сонце, вони спливають на поверхню у вигляді великих овальних бутонів, які через деякий час поволі розкриваються у білосніжні квітки.   О 5-6-й годині вечора квітки 	починають поволі закриватися і 				опускатися у воду.
  Цибулини білого латаття їстівні, нагадують за смаком їстівний каштан. Кореневище служить цінним кормом для багатьох тварин, зокрема для бобрів, ондатр і навіть лосів. Рослина медоносна. Окремі екземпляри живуть до 22 років.
	Єдиний в Україні вид цього роду, що 		росте в дикому стані, підлягає 				охороні і занесений до 					Червоної книги.
Настій білосніжних пелюсток, відвар квіток та відвар кореневища використовують в народній медицині. Насіння використовують як сурогат кави, а в Японії вживають у їжу. Нарізане шматочками свіже кореневище 	використовують проти тарганів.
В Італії, поширена легенда про красуню Мелінду, яку викрав болотяний цар - страховисько одружився з нею. Від того шлюбу і народилося латаття біле, пелюстки якого нагадують колір обличчя Мелінди, а тичинки - золоті коси красуні. Щороку красуня Мелінда вкриває                  	 трясовину квітами, нагадуючи своїй 			матері, що вона жива, 				вічно юна і царює над 					болотами.


title: Латаття біле


title: Опіки

text:
Опіки
Виконала:
учениця 11-Б класу
Чернігівського ліцею №22
Рожок Марина

О́піки — фізична травма, що виникає внаслідок дій на тканини фізико-хімічних агентів (висока температура, хімічні речовини, радіаційне випромінювання).

Класифікація опіків.
термічні — опіки, що виникають внаслідок дії джерел тепла (полум'я, розпечених металів, променевої енергії тощо);
хімічні — опіки, що спричинюються дією будь-якої хімічної речовини;
радіаційні — виникають при тривалій дії й потраплянні радіоактивних речовин на шкіру і слизові оболонки.
променеві — ураження, що виникають внаслідок місцевої дії на шкіру іонізуючого випромінювання;
світлові — термічні опіки, які виникають внаслідок інтенсивного світлового випромінювання;
сонячні — опіки шкіри, які виникають внаслідок дії сонячного випромінювання;
електричні (електроопіки) — опіки, які виникають при проходженні крізь тканини електричного струму;
термохімічні.

1
2
3
4
5
6
7
8

Ступені опіків.
Так як найчастіше зустрічаються термічні опіки, говоримо про їх клінічну класифікацію. Є 4 ступені глибини опіків тканин:
ступінь I (легкий) — почервоніння (гіперемія) і набряк шкіри;
ступінь II(середній) — утворення дрібних пухирів з прозорим вмістом (руйнуються дрібні лімфатичні судини - лімфокапіляри);
ступінь IIIa(середньо-важкий) — утворення великих пухирів з мутним вмістом (ушкодження шкіри і підшкірної клітковини);
ступінь IIIb(важкий) — частина великих пухирів тріскає, утворюючи мокрі виразки або малюнок «потрісканої землі» (глибокий опік);
ступінь IV (дуже важкий) — обвуглення, згоряння тіла аж до кісток і ушкодженння кістки (некроз), опікова райдуга, шоковий стан пацієнта.

Площа опіку.
Також не менш важливим фактором є площа опіку. Чим більше обпечена поверхня, тим важчий стан постраждалого. Загальна площа шкірних покривів в середньому становить 2 м². Додаткову площу мають слизові оболонки ока, середнього вуха, носо- та рото-глотки, гортані, трахеї. Таким чином незавжди видима площа опіків є дійсною.
Вважають, що чим більша площа опікової поверхні, тим вищий ризик розвитку опікового шоку та опікової хвороби.

Перша допомога при опіках.
Опіки I ступеня:

перша допомога – охолодити поверхню опіку холодною водою, щоб зупинити подальшу дію температури. На 10-15 хв охолодіть уражені ділянки холодною водою, льодом, снігом, а потім закрийте їх сухою антисептичної пов’язкою. Опіки I ступеня після охолодження обробіть 40%-м спиртом або одеколоном.
Опіки II ступеня:

опіки ІІ ступеня обробляють 33% розчином спирту. і накладають стерильні пов'язки. Розкривати чи зрізати пухирі не потрібно. Невеликі поверхневі опіки кистей рук, ступнів площею не більш 1-2% можна лікувати амбулаторно.

Опіки III-IV ступеня:

При опіках III-IV ступеня до втручання лікаря не відкривайте і не проколюйте пухирі, які утворюються; просто накладіть стерильну пов’язку, не видаляючи з поверхні опіку залишків одягу. Одяг акуратно зріжте ножицями по краю обпаленої поверхні. Якщо потерпілий знаходиться у свідомості і немає явищ шоку, дайте йому 2 таблетки анальгіну і негайно відправте в лікувальну установу.

Народні методи лікування.
Народна медицина радить спосіб лікування опіку – картоплею. Натерти на тертці свіжу картоплю, покласти на ганчірку і прив’язати до хворого місця. Як тільки компрес нагріється, зняти його.
Спосіб лікування чаєм: заварити міцний чорний або зелений чай, остудити заварку до 15 ° С і поливати нею обпалені місця, перебінтовуючи їх.Постійно змочувати бинти заваркою, не даючи їм висихати. Робити так 10-12 днів.
№1
№2

Опіки очей.
При опіку очей кислотою промивайте їх 10-15 хв слабким струменем води, потім додатково промийте 2%-м розчином питної соди. Повіки при цьому відкривайте порізно.
При опіку очей лугом рясно промийте їх водою, а потім додатково – 2%-м розчином борної кислоти або розведеним водою оцтом (на 50 частин води 1 частина оцту).

Дякую за увагу!


"Ластоногі"


Опіки: види, причини, надання першої допомоги


title: Необычные животные и насекомые

text:
Необычные животные и насекомые
Знакомство с уникальностью мира, окружающего нас
Млекопитающие

ТАМАНДУА
Четырехпалые муравьеды тамандуа, обитают во влажных тропических лесах Центральной и Южной Америки, предпочитая места с самым приемлемым для них сочетанием влаги и тепла: лесные опушки, парки, сады и саванны.А если неподалеку находится источник воды в виде ручья или речушки, о большем тамандуа и мечтать не приходится! Эти зверьки почти вдовое мельче своих собратьев, гигантских муравьедов – длина их тела не больше 70 см, размеры хвоста еще чуть меньше, а вес при этом не превышает 5 кг.
Голокожая летучая мышь
Голокожие летучие мыши – самые крупные в своем семействе. Длина их туловища достигает 25-26 сантиметров, включая длинный толстый хвост – 6-7 сантиметров, а вес обычно не превышает 200 граммов. Обитают в тропических лесах Суматры, Борнео, Явы и некоторых островов Филиппинского архипелага на высоте от двухсот до семисот метров над уровнем моря.
Восточный пятнистый скунс
Восточный пятнистый скунс отличается от своего более известного собрата – полосатого скунса – формой узора на шубке. Несмотря на название, его шерсть покрыта не пятнами, а белыми разорванными полосками, создающими иллюзию пятнистой окраски. Кроме того, пятнистые скунсы более ловкие и подвижные, а их шерсть длиннее и гуще, чему полосатых скунсов.
Водяной олень
Природа обделила его главным атрибутом сородичей, занеся в отдельную группу безрогих оленей, в результате чего ему пришлось отрастить два великолепных клыка, служащих прекрасным средством защиты от врагов и избавления от нежелательных конкурентов в брачный период. Таким мог бы быть и всеми любимый олененок Бэмби, если бы родился водяным оленем.
Лысый уакари
Главная отличительная черта лысых уакари – широкое красное безволосое лицо, насыщенный цвет которого говорит о физическом благополучии. Бледный вид свидетельствует о наличии проблем со здоровьем и никогда не вызовет интерес противоположного пола.
Складчатомордый листонос
Плоский укороченный череп, многослойные складки морщинистой кожи вокруг носа и рта придают ее облику уродливое, как бы подмигивающее выражение. Еще одна крупная складка имеется на шее у этого животного – устраиваясь на ночлег, листонос натягивает ее на голову, как маску. Специальные полупрозрачные участки на уровне глаз позволяют ему видеть свет и реагировать на движение.
Карликовая белозубка
Карликовая белозубка, или этрусская землеройка, — самое маленькое из всех известных млекопитающих в мире. Вес ее тела не превышает 1,8 грамма, а туловище вырастает максимум до четырех сантиметров в длину (не считая хвоста).Невероятно быстрый метаболизм заставляет этрусскую землеройку поглощать пищи в два раза больше, чем ее собственный вес, поддерживая температуру своего тела на необходимом уровне. Сердце карликовой белозубки бьется с трудно вообразимой скоростью – 25 ударов в секунду.
Комондор — венгерская овчарка
Настоящий комондор производит впечатление большой, сильной, мужественной, самостоятельной и покладистой собаки, с прекрасно развитой мускулатурой. Главной отличительной чертой комондора является его необычная белая шерсть, состоящая из длинных завитых шнуров, похожих на дреды.
Осел Пуату
Несмотря на свой почтенный возраст, эта порода до сих пор остается малоизвестной. Считается, что длинношерстные ослы попали на территорию провинции Пуату во Франции с римскими завоевателями, которые ценили в них длинную густую шерсть и высокие рабочие качества.
Карликовый или шелковый муравьед
Его нельзя спутать с обычным муравьедом, прежде всего, из-за маленьких размеров. Этот крошка составляет в длину всего 36 — 45 сантиметров, причем из этих 45 сантиметров 18 приходится на хвост. Весят карликовые муравьеды до 400 г.
Это не мышь и не олень, это мышиный олень!
Надо сказать, что мышиные олени (канчили) являются самыми мелкими представителями отряда парнокопытных. Размер взрослых особей составляет 45-55 сантиметров (18-22 дюйма), продолжительность жизни мышиных оленей колеблется в пределах 12 лет.
Панголины
Чешуя животного представляет собой крупные ромбовидные пластины, которые налегают друг на друга подобно черепице. Только подушечки лап, область живота и мордочка зверька не защищены и покрыты короткой жёсткой шерстью. Сами чешуйки довольно подвижны, с заострённым задним краем. Пластинки подвержены стиранию и периодически заменяются на новые, но количество чешуек остаётся всегда постоянным.
Белые летучие мыши
Это гондурасские белые летучие мыши или белые листоносы (лат. Ectophylla alba). Подгрызая листья геликоний эти 3–5 сантиметровые ребята строят себе домики.
Манул
Внешне напоминает домашнюю персидскую кошку. Длина тела 52-65 см, длина хвоста 23-31 см; вес манула 2 – 5 кг. Отличается от обычной кошки более плотным телом на коротких ногах и очень густой шерстью. Голова – небольшая, широкая, с округлыми, маленькими, широко расставленными ушками. Желтые глаза, зрачки от яркого света остаются круглыми, т.е. не приобретают щелевидную форму.
Голый землекоп
Длина тела среднестатистического голого землекопа составляет от 8 до 10 см, длина хвоста – от 3 до 4 см, вес – от 30 до 35 г. Вес королевы составляет 50-80 г. Внешний вид грызуна соответствует подземному образу жизни — сложение тела тяжелое, голова достаточно большая, на короткой шее. Животное имеет крупные выступающие зубы, которые изолированы выростами губ, вследствие чего земля не попадает в ротовую полость во время рытья. Порядка 25 % всех мышц приходится на челюстные мышцы. Кожа животного голая, желтоватая или розовая.
Африканская цивета
При весе от 7 до 20 кг является одной из самых крупных виверр. Размеры зверя визуально достаточно сильно могут увеличиваться, когда при возбуждении цивета поднимает шерсть. А мех у нее густой и длинный, особенно на спине ближе к хвосту. Лапы, морда и окончание хвоста абсолютно черные, большая часть тела пятнистополосатая.
Золотой тигр
Это наиболее редко встречающееся изменение окраски, вызванное рецессивным геном. Первые упоминания о встрече с золотыми тиграми в дикой природе датируются началом XX века.
Львы-альбиносы
В дикой природе эта порода альбиносов встречается в основном в Южной Африке и находится под угрозой исчезновения. По оценкам зоологов, во всем мире осталось около 300 белых львов, причем 24 их них живут в немецком зоопарке.
Белые ёжики
Ёжики-альбиносы, по словам специалистов, встречаются очень редко. От природы они лишены пигмента, который придает окраску иголкам, коже и глазам. Причем рождаются ёжики-альбиносы от обычных родителей, окрашенных в традиционный серый цвет.
Амфибии и рептилии

Пурпурная лягушка
Данная лягушка — живое ископаемое, обитает лишь на территории около 14 км². Пурпурная лягушка проводит большую часть времени под землёй, выходя на поверхность на две недели в году в период муссонов с целью спаривания. Затворнический образ жизни привёл к тому, что биологи долго не знали о существовании данного вида. Для поиска пищи пурпурная лягушка не выходит на поверхность, она питается под землёй, в основном, термитами.
Лягушка-черепаха
— бесхвостое земноводное из семейства Австралийских жаб, Живет под упавшими деревьями в песчаном грунте, обычно в удалении от воды. После дождя выбирается на поверхность. эта лягушка сначала зарывает голову в песок передними лапами, она питается только термитами, может съесть за раз более 400 штук, наиболее распространена на западе Австралии
Кольчатая червяга
Своим внешним видом кольчатые червяги, или цецилии, напоминают мелких змей или дождевых червей, однако – это амфибии, входящие в отряд безногих земноводных. Как и другие цецилии, кольчатые червяги много времени проводят под землей, иногда селятся в термитниках или муравейниках. Они прекрасные землекопы, а рыть норы им помогает крепкая голова – кости их черепа соединяются таким образом, что они без особых усилий проходят сквозь плотные слои почвы.
Жабовидные ящерицы
И у них есть одна необычная особенность… Они стреляют кровью из глаз… Механизм следующий: Яремная внутренняя вена сжимается особым мускулом, и кровь под большим давлением рвёт стенки сосуда в участке между глазным яблоком и стенкой глазницы, вырываясь наружу на расстояние до полутора метра. Ящерица целится в глаза хищника.
Желтобрюхий трехпалый сцинк
Желтобрюхий трехпалый сцинк– один из трех видов рептилий, которые в различных местах обитания размножаются различными способами. В прибрежных районах Нового Южного Уэльса сцинки откладывают яйца, а на северных возвышенностях штата они же являются живородящими. По сути, это яркий пример эволюции в действии. Сцинки похожи на небольшую змею с миниатюрными ножками. В длину сцинки достигают 18 сантиметров и в основном ведут ночной образ жизни, питаясь насекомыми.
Ящерица Молох
Тело у молоха широкое и уплощенное, достигающее в своей длине 22 сантиметра.Оно обильно покрыто множеством коротких и изогнутых роговых шипов, которые принимают облик рогов над глазами и над шейным выростом, похожим на подушку. Голова же молоха, наоборот, маленькая и достаточно узкая.
Бахромчатая черепаха или черепаха Матамата
Эта довольно крупная черепаха (до 40 см) имеет весьма своеобразную внешность. Панцирь ее, с зазубринами по краям, сверху украшен тремя зубчатыми выступами, которые образуются острыми буграми конусообразной формы на каждом щитке.
Членистоногие

Гусеница Сфекодина Аббота
На ее хвостовой части заметно виден крупный глаз, настолько правдоподобный, что некоторые ее враги принимают гусеницу за позвоночное животное и не рискуют с ней связываться. Оригинальная маскировка дополняется активными средствами защиты — угрожающим писком и постоянной готовностью укусить обидчика.
Фрины
Такое неприглядное название они получили из-за полного отсутствия «хвоста», однако этот недостаток фрины полностью компенсировали двумя замечательными конечностями, которым может позавидовать любой охотник из класса Паукообразных.
Долгоносик-жираф
Возможно, такая внешность сделала самца долгоносика-жирафа объектом насмешек, однако без такой шеи ему никак не обойтись – она помогает ему в построении уютного гнездышка, в боевых действиях и в борьбе за право спариваться с самкой. Если своей длинной шеей он не произведет впечатления на будущую партнершу, то у него в запасе имеется еще одно неотразимое оружие – ярко-красные надкрылки, способные покорить сердце даже самой несговорчивой представительницы прекрасного пола.
Орхидея мира богомолов
Лапки широкие, имитируют лепестки цветка. Передвигается урывисто, как боевой робот-треножник. Ловко прыгает. Очень просты в содержании, но требуют высокой влажности для нормальной линьки ввиду строения лапок. Поскольку они очень широкие, то им тяжело их вытащить из старой шкурки.
Волосатый краб Йети
Открытие нового представителя семейства белых слепых крабов состоялось в 2006 году, в районе Коста-Рики. «Мех» при ближайшем рассмотрении и тщательном исследовании оказался вовсе не шерстью, а густо растущими длинными щетинками.
Розовый кузнечик
Впервые они были обнаружены в далеком 1887 году, но сфотографировать их удается нечасто, ведь "розовые гены" встречают лишь у 1 из 500 особей.
Медовые муравьи
Таких муравьев иногда называют «живыми складскими контейнерами». Они наполняют свои брюшка пищей до такой степени, чтобы значительно превосходить по размерам других муравьев и таким образом, кормят их. Зачастую, ввиду очень больших запасов, они даже не в состоянии передвигаться самостоятельно, поэтому вынуждены висеть в верхней части муравейника. Однажды один из ученых отыскал муравьиную колонию, в состав которой входило около полутора тысяч медоносов!
Павлиний паук
Павлиний паук превосходно видит, что позволяет ему обнаруживать добычу на расстоянии в 20 сантиметров. Взрослые особи имеют крошечные размеры (от 4 до 5 миллиметров), и обитают преимущественно в Квинсленде и Новом Южном Уэльсе. Самцы данного вида имеют округлые наросты на животе в виде щитков, близко прилегающих к паучьему телу, когда паук бездействует.
Рыбы и другие водные жители…

Рыба-лягушка
Одна из главных особенностей этого семейства – грудные плавники в форме диска, работающие как присоски. Благодаря этим плавникам, рыбы-лягушки могут прикрепляться к отвесным стенам подводных скал, становясь практически незаметными.
Диодон дикобраз
Все тело диодона дикобраза покрыто светло-серыми шипами и лишено брюшных плавников. Чтобы передвигаться в морской воде рыба-еж использует грудные плавники, создавая свой собственный, уникальный стиль плавания.
Лиственный морской дракон
Полупрозрачные нежные зеленоватые плавники в изобилии покрывают его тельце и постоянно колышутся от движения воды, словно роскошные листья от дуновения ветра. Встретить лиственного морского дракона можно лишь в одном уголке Земли — у южных берегов Австралии.
Рыба-капля
Это поистине странное существо не имеет никаких внешних признаков, по которым ее можно было отнести к классу рыб. У нее полностью отсутствует чешуя, и имеется какое-то, слабо выраженное, подобие плавников. Тело рыбы-капли не превышает 70 см и представляет собой непонятную студенистую массу (до 9.5 кг) с большими грустными глазами, ртом и человеческим носом.
Голожаберный моллюск Главк
Необычен тем, что живет и передвигается под поверхностью воды, удерживаясь за счет поверхностного натяжения. Но держаться только за счет этого не всегда получается, поэтому моллюск проглатывает пузырёк воздуха и таким образом держится на плаву.
Зубастый кальмар
Это чудовище похоже на человеческий рот, окруженный щупальцами, и смело может играть ведущие роли в фильмах ужасов. Этот вид кальмаров очень редко встречается, пока была обнаружена только одна особь, по которой и классифицировали новый вид.
Морской слизень со способностью к фотосинтезу
Для этой цели элизия использует солнечную энергию через хлоропласты, поступающие из ее основного источника питания — водорослей. И она даже имеет форму листа!
Enypniastes Морской огурец
Это представитель иглокожих, родственник морских звезд, он достигает около 30 см в длину.
Спасибо за внимание!


title: Органи_травлення

text:
Презентація на тему
“ Травлення людини”

Травлення
	Травлення — процес хімічної і механічної                                обробки речовин з метою засвоєння їх                                      організмом.  У людини травлення                            відбувається в кілька етапів:
починається після потрапляння продукту                                   до рота, в якому їжа подрібнюється та                                             попередньо обробляється слиною, яка                               містить травні ферменти, що розчиняють,                                 наприклад, крохмаль;
після цього травлення продовжується в                                  шлунку;
потім їжа потрапляє до кишечника, де                                           травлення продовжується, і продукти                                            активно всмоктуються в кров;
закінчується процес травлення евакуацією шлаків.
Органи травлення
Ротова порожнина
   Це початок травного каналу, де здійснюється механічна обробка їжі за допомогою зубів, язика, піднебіння та  хімічна обробка з допомогою слини.  В ротову порожнину відкриваються протоки трьох пар слинних залоз: привушних, підщелепних та під’язикових.
Глотка, стравохід
Глотка – лійкоподібний  мускульно-хрящовий орган для процесу ковтання.
Стравохід необхідний для транспортування проковтнутої їжі. Він  має вигляд трубки, яка сполучає глотку із шлунком.
Шлунок
	   Шлунок - це порожнистий м'язовий орган, що перебуває між стравоходом і дванадцятипалою кишкою. У шлунку їжа скупчується, частково переварюється, завдяки шлунковому соку, що містить певні ферменти і соляну кислоту. Крім цього, шлунок механічно подрібнює їжу. Обсяг шлунку - близько 1,5  літра. У міру прийняття їжі шлунок розтягується, як правило до двох літрів, але здатний збільшитися й до чотирьох.
Печінка
	Печінка - орган непарний, що:
бере участь у процесі травлення;
знешкоджує чужорідні речовини, що потрапляють в організм;
забезпечує організм глюкозою;
утворює і зберігає необхідні для організму запаси деяких вітамінів;
синтезує холестерин і жовчні кислоти;
бере участь у кровотворенні...

Жовчний міхур
Жовчний міхур – орган, у якому накопичується жовч, що потім виділяється у дванадцятипалу кишку, де й починається процес                             кишкового травлення. У людини                                    жовчний міхур має грушоподібну                                   форму, а розміром він 10- 14 см,                                           і вміщає 40-70 мл жовчі. Вихід                                              жовчі  заблокований завдяки                         скороченню м’яза-замикача жовчної протоки.
Підшлункова залоза
	Підшлункова залоза - досить велика залоза, що розміщена в черевній порожнині, під шлунком. Вона примикає до дванадцятипалої кишки.  Бере участь у травленні, виділяючи ферменти, які допомагають цьому процесу й продукує  гормони, що сприяють обміну вуглеводів.
Кишечник
	Кишечник - це частина шлунково - кишкового тракту, досить важливий орган травлення й виділення кінцевих продуктів метаболізму. Поділяється на тонкий і товстий.
Пряма кишка
Пряма кишка – крайня частина шлунково-кишкового тракту. Це сегмент товстої кишки донизу від сигмовидної кишки і до анального отвору.
Названа так за те, що йде                         прямо і не має вигинів.


title: Органи

text:
1
4
3
2


"Органи травлення людини"


ОРГАНИ РОСЛИН, ТВАРИН


title: Органи і системи органів тварин та їх функції.

text:
1
4
3
2


title: "Органели руху"

text:
Органели руху
Спеціалізована школа I-III ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури міста Києва №273
Виконала
учениця 10-А класу
Данільченко Віталія
Перевірила Павленко Т. І
2012
   Біологія
Що таке органела?
Органела (від слова орган й давньогрець. εἶδος — вид) — зазвичай вільно плаваюча в цитоплазмі частина еукаріотичної клітини, яка виконує специфічну функцію.

Органели руху
псевдоподії
війки
джгутики
Органели руху присутні не в усіх клітинах.
Псевдоподії (від грец. псевдос - несправжній і подос — нога) - непостійні вирости цитоплазми клітин деяких одноклітинних організмів (наприклад, амеб, радіолярій)  або багатоклітинних  (наприклад, лейкоцитів). Структура псевдоподій та їхня форма можуть бути різноманітними.

Псевдоподії
Псевдоподії амеби
Псевдоподії виникають завдяки руху цитоплазми, яка перетікає в певне місце клітини, утворюючи виріст. Вони також забезпечують захоплення твердих частинок (процес фагоцитозу).
Псевдоподії  радіолярії
Війки
Війки — тонкі волоскоподібні структури на поверхні еукаріотичної клітини, що вкриті плазматичною мембраною.  Їхня довжина може становити від 3-15 мкм до 2 мм. Війки бувають як рухомими так і нерухомими. Рухи війок нагадують роботу весел і, як правило, скоординовані (наприклад, в інфузорій).

У багатьох безхребетних тварин ними вкрита вся поверхня тіла (війчасті черви, личинки кишковопорожнинних та губок) або окремі його ділянки — наприклад, зябра у поліхет і двостулкових молюсків, підошва ноги у черевоногих молюсків, навколоротовий апарат у коловерток.

Війчасті черви
Війки можуть утворювати різноманітні спеціалізовані структури. Наприклад, гребні пластинки реброплавів складаються з довгих (до 2 мм) війок, що зрослися. У багатьох безхребетних війки є також на клітинах кишкового епітелію. У хребетних (у тому числі людини) в багатьох органах теж є клітини з рухомими війками. У людини війковим епітелієм вистелені, наприклад, дихальні шляхи.
Війки на трахеї
Реброплав з його гребними  пластинками
Джгутики
Джгутик — поверхнева та позаклітинна структура, присутня у багатьох прокаріотів і еукаріотів, що служить для пересування в рідкому середовищі або поверхнею вологих твердих середовищ. Джгутики прокаріотів і еукаріотів різко відрізняються за своєю будовою.
Для джгутика характерний обертовий або хвилеподібний рух.
Базальне тільце - частина джгутиків і війок, що розташована в цитоплазмі.

Евглена зелена зі своїм джгутиком
Трихомонада : 1 — базальне тільце; 2— один із передніх джгутиків; 3 — задній джгутик
Усередині війок та джгутиків розташована складна система мікротрубочок. По периферії розташоване кільце із дев’яти комплексів мікротрубочок, по дві в кожному, і ще дві мікротрубочки – у центрі.
Центральні мікротрубочки виконують опорну функцію, а периферичні – забезпечують рух.
Війки в розрізі
Рухаються джгутики і війки завдяки енергії, що вивільняється під час розщеплення молекул АТФ, при цьому сусідні пари мікротрубочок неначе ковзають одна відносно одної.

Робота  цих органел забезпечує не лише пересування, а й надходження частинок їжі до поверхні клітини разом з потоками води, які вони створюють (наприклад, рух джгутиків травних клітин гідри). Джгутики і війки можуть також створювати чутливу і захисну функції.


title: Небесна комашка

text:
Проект на тему:“  Небесна комашка”
 Міжпредметний проект
для учнів 4 класу
Підготувала вчитель
  Радченко Вікторія Євгенівна
ОСНОВНІ ПИТАННЯ ПРОЕКТУ:
 Сонечко: небесне світило чи комашка?
Чому божа корівка отримала таку назву?
Навіщо сонечку таке яскраве вбрання?
Крапочки божої корівки – у чому їх секрет?
Життя “корівки”: де живе, як зимує, чим живиться?
“Друзі” і “вороги” божої корівки.
Сонечко як мешканець України. Скільки їх?

ПРАЦЮЄМО В ГРУПАХ:
Результати роботи

   Лінгвісти
 (презентація)

     Екологи
(публікація)

                                                                            Науковці
                                                                                (веб сайт)
У дослідницько-пошуковій роботі вам допоможуть:
Енциклопедії про комах, жуків:
Мифы народов мира. Энциклопедия: Божья коровка
С.5 и далее, С.1207;
Большая Советская Энциклопедия;
Інтернет ресурси:
htth://boja-korovka.ucoz.ru;
http://uru/wikipedia.org/wikji/Божьи_коровки;
http://ritko.org.ua/2011/02/14/pro-bozhju-korovky;
http://boja-korovka.ucoz/index/skazki_i_rasskazy/07;

Дитячі журнали про комах:
Журнал «Насекомые и их знакомые»;
«Мир в картинках. Насекомые»;
Дитячі книги:
Виктор Кротов “Божья коровка Пятнашка”. Сборник сказок;
В.М.Мальшим “Божья коровка”;
Т.А.Шарыгина “Насекомые. Какие они?”

               Бажаю успіху!!!
До кінця проекту залишилось…
3 тижні


title: МАН

text:
Вплив та значення соціальних мереж у підлітковому віці
Виконала:
Учениця 9 класу
Усач Анастасія Сергіївна
Верхньоланнівської
ЗОШ І-ІІ ступенів
Карлівської районної ради
Науковий керівник:
Кузьменко Ірина Миколаївна
Науково-дослідна робота

Метою наукової роботи є дослідження впливу та значення соціальної мережі у житті учнів підліткового віку Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів.
необхідність формування інформаційної культури учнів школи;
розуміння батьками особливостей впливу соціальних мереж на розвиток, виховання та соціалізацію дітей;
з’ясувати, наскільки важливе місце соціальна мережа  займає у житті учнів школи;
визначити які саме інтереси задовольняють соціальні мережі;
дослідити ставлення батьків та вчителів школи до того, що учні 5-9 класів активно користуються соціальними мережами.

Завдання дослідження:
Предмет дослідження: соціальні мережі.
Об'єкт дослідження: учні 5-9 класів які навчаються у Верхньоланнівській ЗОШ І-ІІ ступенів, батьки учнів та вчителі школи.

Новизна роботи: вперше проведено дослідження відношення до соціальних мереж у підлітків Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів, досліджено ставлення батьків та вчителів до того що учні школи підліткового віку відвідують соціальні мережі. Зібрано інформацію про значення соцмереж в житті учнів 5-9 класів, що в подальшому дасть змогу працювати над покращенням інтернет-культури сучасної молоді і в подальшому дасть можливість випустити зі школи свідомого громадянина вільного від інтернет-залежностей.

Практичне значення:
Матеріали даної наукової роботи були використані при проведенні уроків з основ здоров’я для учнів 5-9 класів за такими тематиками «Вплив телебачення та комп’ютера на здоров’я», «Безпечний інтернет» та інші. Матеріали увійшли до матеріалів лекторію для учнів школи та їх батьків в навчальному циклі «Разом до здоров’я» під темою «Комп’ютерні та ігрові залежності – їх особливості», також матеріали нашої роботи можуть бути використані класними керівниками для проведення тематичних батьківських зборів, психологами для проведення подальших досліджень в даній галузі, соціальними службами, що працюють з «важкими» підлітками та іншими установами які зацікавлені у даному питанні.

Ранжування соціальних мереж за їх популярністю у підлітків Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів
Недоліки та переваги соціальних мереж
людина опановує роботу з комп'ютером і в Інтернеті;
отримує безліч інформації, навчається її «фільтрувати», що позитивно впливає на логічне мислення, пам'ять, увагу;
якщо друзі чи знайомі живуть в іншому місті або районі великого міста, людина не випадає зі свого кола спілкування, перебуває в курсі останніх подій у житті інших;
під час листування з іншими людьми відточує вміння грамотно будувати речення, висловлювати свої думки.
світ соціальної мережі розмиває рамки загальноприйнятих понять: добре чи погано, пристойно чи непристойно, красиво чи вульгарно тощо;
спілкуючись з тільки в соцмережі, учень не розвивається емоційно. Адже текстові повідомлення позбавлені міміки, жестів, енергетичних імпульсів;
спотворюється розуміння дружби, адже в мережі в тебе може бути 300 так званих друзів, але запросити на День народження в реальному світі нікого;
виникає проблема самоідентифікації малого учасника соцмережі, адже в Інтернеті можна зробити себе розумним, дотепним, популярним і гарним, а в житті залишатися зовсім іншою людиною.

Діаграми кількості часу який учні проводять в соцмережах
Діаграма значення соціальних мереж для підлітків
Діаграма вибору проведення вільного часу
Діаграма причин, що підштовхнули учнів до реєстрації в соцмережах
Опитування серед батьків учнів 1-9 класів Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів стосовно їх відношення до користування соціальними мережами дітьми підліткового віку
Опитування серед вчителів Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів стосовно їх відношення до користування соціальними мережами дітьми підліткового віку
РЕКОМЕНДАЦІЇ:
Залучати учнів до гурткової діяльності;
Заняття спортом;
Ходити в походи;
Відвідувати виставки та музеї;
Брати активну участь у житті школи;
Більше гуляти і спілкуватися з друзями;
Проводити час в колі родини;
Читати книги;
Участь у конкурсах та акціях.
ДЯКУЄМО ЗА УВАГУ!
Заняття спортом
Участь у конкурсах
Екскурсії та подорожі


title: Наземно-повітряне середовище

text:
Проект на тему:“Наземно – повітряне середовище”
Підготували
Учениці 11 – Б класу
Коноваленко Юлія ,
Махмуд Єва .
План
Характеристика абіотичних факторів
Пристосування живих організмів до середовища.
Приклади організмів  , що живуть в наземно-повітряному середовищі.
Запитання для підсумку .

Наземно – повітряне середовище
Наземно – повітряне середовище
найрізноманітніше  за своїми  умовами.
Абіотичних  фактори:
 Освітленість
Температура
Вологість
Газовий  склад  повітря

Освітлення
У спектрі  сонячного проміння  виділяють три ділянки , які  розрізняються за своєю біологічною дією:
ультрафіолетову
видиму
інфрачервону

Ультрафіолетові промені
Довжина хвиль до 0,29 мкм  діють згубно
на живу матерію , але  їх майже повністю
поглинає озоновий  екран  атмосфери , який
утворюється з кисню під дією космічного
опромінення .  Без нього існування
організмів  на суходолі  було б
неможливим. У великих дозах негатино
впливають на живі організми , бо
спричиняють  різні  шкідливі біохімічні
реакції , проте  у невеликих кількостях вони
необхідні  тваринам , бо спричиняють синтезу
в шкірі вітаміну D.
Видимі промені
Довжина хвиль 0,41-0,74 мкм припадає
понад 50%  сонячного випромінювання ,
що досягає поверхні Землі  . Задяки  їм
зелені рослини  та деякі прокаріоти  здатні
до фотосинтузу  .
Інфрачервоні  промені
Довжина хвиль  понад 0,75 мкм .  Джерело
теплової  енергії  для живих  істот . Деякі
 організми  (рослини , комахи , земноводні,
плазуни ) використовують їх для
підвищення температури тіла .
Відповідно до потреб  в
освітленості
рослини поділяють на світлолюбних,
тіньовитривалих та
тіньолюбивих.
До сітлолюбних видів  належать мешканці відкритих , добре освітлених  місцезростань.
Тіньолюбні  рослини
Тіньовитривалі рослини ,які можуть  зростати як  на відкритих , добре освітлених місцях , так і витримувати певний ступінь затінку
Відповідно до потреб  в освітленості
тварини поділяють на дві групи:
Нічну(колірний зір не розвинений ,очі можуть мати  великі  розміри ,що дає змогу  вловлювати  навіть незначну кількість світла ).
Денну(добре розвинений зір,вони здатні розрізняти кольори ,часто мають яскраве забарвлення).
Температура
Відіграє  важливу роль  у житті  організмів , бо
впливає  на температуру  їхнього тіла .  У свою
чергу  ,температура  визначає швидкість реакцій
обміну  речовин: низькі температури їх
гальмують , але надто  високі  можуть
спричинити  порушення структури і денатурації
 білків , у тому числі й ферментів.
Для більшості організмів  оптимальні  значення
температури  знаходяться  у досить вузьких
 межах - +10˚С…+30˚С .  Але в  неативному  стані
(анабіозі тощо)  живі  істоти здатні  витримувати
значно  ширший діапазон температур (від-200˚ до
+100˚)

Види , для існування яких оптимальною  є
низька  температура , називають
холодностійкими. До них належать деякі
бактерії , лишайники , мохи , членистоногі
тощо. Вони мають певні пристосування до
існування в умовах низьких температур  .
У рослин – мешканців тундри , високогір’я
тощо низьке стебло , яке часто стелиться
по землі. В їхньому клітинному соку
накопичуються цукри, що знижують точку
замерзання цитоплазми .  У комах  це
забезпечується наявністю в гемолімфі
гліцерину.  У теплокровних хребетних
тварин добре розвинений волосяний чи
пір’яний покрив або жировий прошарок , що
зумовлює теплоізоляцію.

Теплолюбні види (термофіли) мешкають
при високих  температурах (до+80˚С,
іноді вище)(деякі бактерії , ціанобактерії,
членистоногі гарячих джерел тощо).
Температурні адаптації
Пов’язані з особливостями будови білків ,
стійких до цього чинника , хімічною або
фізичною  терморегуляцією ,
особливостями  поведінки.
Терморегуляція – здатність підтримувати
стале  співвідношення між виробленням
тепла (теплопродукції)  в організмі або
його поглинанням із довкілля та втратами
теплової  енергії.
Хімічна терморегуляція забезпечується
збільшенням  виробленням  тепла у
відповідь на зниження температури
довкілля (скорочення м’язів).
Фізична терморегуляція зумовлена
змінами рівня  тепловіддачі (регуляція
положення волосяного чи пір’яного
покриву, діаметра капілярів
шкіри,потовиділення , транспірації у
рослин тощо ).  Фізична терморегуляція
можлива і завдяки  змінам  у поведінці
тварин , які збираються докупи , ховаються у
місцях з незначним коливанням  температур
(нори,печери) .
Залежно від рівня теплопродукції  тварин
поділяють на  теплокровних і
холоднокровних. У теплокровних
тварин(ссавці,птахи) він високий , а
механізми  терморегуляції добре розвинені ,
що дає змогу  підтримувати температуру
свого тіла  на відносно сталому рівні
незалежно від її  значних  коливань у
навколишньому середовищі. У
холоднокровних (безхребетні , риби ,
земноводні , плазуни ) рівень процесів обміну
речовин значно нижчий , тому температура
тіла  залежить від температури довкілля , що
позначається  на їхній  активності.
Вологість.
У процесі пристосування до існування в наземно-повітряному середовищі в організмів виробилися адаптації до економного споживання вологи і підтримання її вмісту на сталому рівні.

Так,у вищих рослин посушливих місцезростань коренева система або здатна проникати
на значну глибину (сосна звичайна ,верблюда колючка),що дає змогу використовувати
підгрунтові води ,або ж добре розгалужена у поверхневих шарах ґрунту (кактуси),що
забезпечує ефективне вбирання вологи зі значної площі під час короткочасних дощів. У
них зменшується кількість продихів, часто листки видозмінюються на голки ,лусочки
тощо ,а функцію фотосинтезу бере на себе зелене стебло(кактуси,верблюжа колючка).
Деякі багаторічні рослини здатні накопичувати вологу у листках(алое,молодило) або
стеблах(кактуси ) і потім її економно витрачати ( є кактуси,здатні запасати до 3 т води ).
Багаторічні трав'яні рослини переживають посушливий період у вигляді підземних
видозмінених пагонів(кореневищ,цибулин), тоді як їхня надземна частина відмирає.
Дерева і кущі зменшують випаровування в посушливий період,скидаючи листя.
По відношенню до вологи виділяють такі групи вищих рослин : вища водяна
рослинність-рослини ,які повністю або частково ростуть у воді(елодея,ряска,латаття) і
поза водним  середовищем існувати нездатні. Вологолюбні рослини існують в умовах
підвищеної  вологості -на болотах,вологих ґрунтах тінистих лісів тощо (росичка,зозулин
льон  ,бальзамін). Посухостійкі рослини населяють посушливі місця і здатні переживати
сухі періоди (ковила,типчак,кактуси). Проміжне положення між вологолюбними та
посухостійкими належить рослинам,які зростають в умовах достатньої,але не
надлишкової зволоженості ґрунтів і можуть витримувати нетривалу посуху:  ясен, клен,
дуб  тощо.
Посухостійкі рослини
Вища  водяна  рослинність
Вологолюбні рослини
Серед тварин також виділяють  вологолюбних (мокриці
,земноводні),  сухолюбних (пустельні комахи,павукоподібні,плазуни) та посухостійких(більшість тварин).
Тварини дістають вологу трьома основними шляхами: під час пиття, з  їжею та у результаті розщеплення органічних сполук  , переважно жирів. Утримання вологи в умовах посушливого клімату сприяють покриви,що запобігають випаровуванню води(кутикула комах,лусочки плазунів тощо ). У комах особливі залози стінки задньої кишки вбирають воду з неперетравлених решток їжі та продуктів обміну ,завдяки чому вода залишається в організмі. Тварини посушливих місцевостей часто активні вночі ,коли повітря вологіше та прохолодніше,на період тривалої посухи вони можуть впадати в діапаузу. Діапауза-період тимчасового фізіологічного спокою тварин ,коли у них призупиняється ріст,розвиток ,знижується загальний рівень обміну речовин. Багато пустельних тварин (комахи ,ящірки,змії ,верблюди тощо )можуть не пити воду ,вона надходить у їхній організм з їжею або утворюється внаслідок розщеплення запасних речовин у тканинах; деякі (переважно комахи )можуть впадати в діапаузу на час найжаркішого сезону. Великі хребетні тварини здатні на значні міграції до джерел води (слони,антилопи).
Вологолюбні  тварини
Сухолюбні тварини
Посухостійкі тварини
Газовий склад повітря.
Головними складовими нижніх шарів атмосфери є кисень (близько
21%),вуглекислий газ(приблизно 0,03%)та азот(майже 78%). Кисень
потрібен організмам для забезпечення енергією ,яка
вивільняється у результаті реакцій окиснення(аеробне дихання ). В
умовах нестачі або повної відсутності кисню виживають лише
організми ,здатні діставати необхідну їм енергію за допомогою
безкисневого розщеплення органічних сполук (анаеробне дихання).
Підвищення концентрації вуглекислого газу в атмосфері гальмує
процеси дихання ,але сприяє інтенсифікації фотосинтезу. Крім
того,вуглекислий газ має значну теплоємність і підвищує
температуру атмосфери (тепличний ефект).
У повітря разом із викидами промислових підприємств та
автотранспорту потрапляють різні домішки:
метан,сірководень,аміак,оксиди сірки та азоту,частки пилу тощо ,які
негативно впливають на життєдіяльності організмів,насамперед
зелених рослин.
Запитання
По відношенню до світла у тварин можна виділити дві групи . Назвіть їх та охарактеризуйте .
Яка різниця між теплокровними й холоднокровними організмами ?
Для чого живим організмам потрібний кисень ?


title: ОРГАНИ ЛЮДИНИ, СИСТЕМИ

text:
ОРГАНИ ЛЮДИНИ,    СИСТЕМИ І ЇХ ФУНКЦІЯ
Підготувавучень 9 класу
Кохан Ігор
ТРАВНА СИСТЕМА
Умовно виділяють три відділи травної системи. Передній відділ включає органи ротової порожнини, глотку і стравохід. Тут здійснюється, в основному, механічна переробка їжі. Середній відділ складається з шлунку, тонкої і товстої кишок, печінки і підшлункової залози. В цьому відділі здійснюється переважно хімічна обробка їжі, всмоктування продуктів її розщеплення і формування калових мас. Задній відділ представлений каудальної частиною прямої кишки і забезпечує виведення калу з організму.
КРОВОНОСНА СИСТЕМА
Кровоо́біг — процес постійної циркуляції крові в організмі, що забезпечує його життєдіяльність. Кровоносну систему організму іноді об'єднують із лімфатичною системою в кардіоваскулярну систему. Кров приводиться в рух скороченнями серця і циркулює судинами. Вона забезпечує тканини організму киснем, поживними речовинами, гормонами і постачає продукти обміну речовин до органів їх виділення. Збагачення крові киснем відбувається в легенях, а насичення поживними речовинами — в органах травлення. У печінці та нирках відбувається нейтралізація й виведення продуктів метаболізму. Кровообіг регулюється гормонами та нервовою системою. Розрізняють мале (через легені) і велике (через органи і тканини) кола кровообігу.
ДИХАЛЬНА СИСТЕМА
Значення органів дихання. Життєдіяльність організму зв’язана з постійним витрачанням енергії, яка йде на роботу різних органів і на зігрівання тіла. Енергія звільняється при розпаді білків, жирів і вуглеводів. Цей розпад супроводиться окисленням, при якому складні молекули органічних речовин приєднують кисень і розщеплюються. Кисень, необхідний організмові, надходить із зовнішнього середовища в органи дихання і звідси доставляється [...]

ОПОРНО- РУХОВА        СИСТЕМА
Опорно-рухова система людини — функціональна сукупність кісток скелета, їх з'єднань (суглобів і сінартрозів), і соматичної мускулатури з допоміжними пристосуваннями, які здійснюють за допомогою нервової регуляції локомоції, підтримання пози, міміки та інших рухових діях, поряд з іншими системами органів утворює людське тіло.
НЕРВОВА СИСТЕМА
Нервова система — цілісна морфологічна і функціональна сукупність різних взаємопов'язаних нервових структур, яка спільно з гуморальною системою забезпечує взаємопов'язану регуляцію діяльності усіх систем організму та реакцію на зміну умов внутрішнього та зовнішнього середовища. Нервова система діє як інтегративна, зв'язуючи в єдине ціле чутливість, рухову активність та роботу інших регуляторних систем (ендокринної таімунної).
СЕЧОВИДІЛЬНА СИСТЕМА
Видільна, чи Екскреторна система в біології — сукупність органів, які виводять з організму надлишок води, а також продуктами обміну речовин,солі, а також отруйні речовини, які потрапили в організм ззовні чи утворилися в ньому.


title: Красная книга Украиы

text:
Лiна Костенко
Подзаголовок
Ліна Василівна Костенко народилася 19 березня 1930 р. у м. Ржищеві на Київщині. Батьки майбутньої поетеси вчителювали й з ранніх літ прищеплювали дитині високі моральні, етичні та естетичні смаки, подавали літературні, фольклорні та історичні взірці для наслідування. На все життя Ліна перед собою мала приклад батька — Василя Костенка, поліглота-самородка (він знав 12 мов), педагога від Бога, який за потреби міг на найвищому рівні викладати всі предмети у школі.У 1936 р. родина переїхала до Києва, де Ліна закінчила школу на Куренівці і ще школяркою почала відвідувати літературну студію при журналі «Дніпро», який редагував Андрій Малишко.

Одного страшного дня було заарештовано батька та забрано від сім'ї на цілих десять років. Маленька Ліна тоді ще й не уявляла, що таке бути дочкою «ворога народу», вона просто не могла змиритися в душі, за що і чому її такого доброго, розумного, інтелігентного татка так безцеремонно й брутально принизили, відірвали від неї і матері.
У повоєнні роки Ліна почала відвідувати літературну студію при Спілці письменників України. Вона надовго запам'яталася ровесникам і навіть вже відомим талантам не тільки аристократичною красою, яка свідчила про глибоку духовність допитливого дівчатка-підлітка, а й дивовижно свіжими віршами, оригінальним поглядом на світ і вмінням відтворити побачене несподіваними словами.

У 1946 р. були опубліковані перші вірші Ліни. Дівчина вступила до Київського педагогічного інституту ім. М. Горького (тепер педагогічний університет ім. М. Драгоманова), але залишила його і поїхала навчатися в Московський літературний інститут ім. М. Горького.Ліна Костенко закінчила інститут у 1956 р., а наступного року вийшла перша книжка її поезій «Проміння землі». Друга збірка «Вітрила» була опублікована в 1958 р., згодом — збірка «Мандрівки серця» (1961 р.).У 1962 р. збірка «Зоряний інтеграл» була розсипана ідеологічною цензурою і світу не побачила. Ще одна збірка «Княжа гора» була розсипана у 1972 р. Це не було дивним, адже звучання поезій збірки було настільки сміливим для того часу, що не можна навіть уявити, що ці твори могли бутинадрукованими.
1994 р. присуджено премію Франческа Петрарки, якою Консорціум венеціанських видавців відзначає твори видатних письменників сучасності. У 1998 р. у Торонто Світовий конгрес українців нагородив Л. Костенко своєю найвищою відзнакою — медаллю Святого Володимира. У 1999 р. був написаний історичний роман у віршах «Берестечко» й окремою брошурою видана лекція «Гуманітарна аура нації, або Дефект головного дзеркала», прочитана 1 вересня 1999 р. в національному університеті «Києво-Могилянська академія».
У 1977 р. Ліна Костенко повернулась у поезію — вийшла друком її збірка «Над берегами вічної ріки», через два роки — роман у віршах «Маруся Чурай», у 1980 р. — збірка «Неповторність», у 1987 р. — збірка «Сад нетанучих скульптур». За роман у віршах «Маруся Чурай» та збірку «Неповторність» поетеса отримала Державну премію України імені Т. Г. Шевченка. У
1989 р. побачила світ збірка «Вибране».

«Маруся Чурай»

Дочка Ліни Василівни Оксана Пахльовська — літературознавець, автор статей про літературу Італії, перекладачка багатьох італійських та іспанських поетів.
Ліна Костенко стала почесним професором Національного університету «Києво-Могилянська академія», її обожнюють студенти і з трепетом ходять на її лекції, пишаючись тим, що можуть слухати «тирана» українського слова. Вона є почесним доктором Чернівецького національного університету.


Органи багатоклітинних організмів


Органи виділення людини


title: Материнство

text:
Материнство

Вагітність у людини
  Вагітність – період розвитку зародка  всередині матки. Починається вона із процесу зачаття, а  закінчується, в нормі, народженням дитини.  Триває, близько, 40 тижнів.
Ознаки вагітності
	   Більшість ознак вагітності проявляються досить рано, однак деякі жінки починають відчувати її не раніше 3-4-го місяця.
Відчуття вагітної жінки
У кожної жінки свої особливі відчуття під час вагітності, але є такі, що характерні для всіх:
зміна смаків, покращення апетиту;
нудота, блювання, токсикоз;
швидка стомлюваність, апатія;
дратівливість;
часте сечовипускання;
головний біль, мігрень, запаморочення голови;

Ранні ознаки вагітності
Перші ознаки вагітності з'являються протягом тижня після зачаття, деякі симптоми спостерігаються через декілька тижнів або, навіть, не з'являються зовсім:
- відсутність місячного циклу;
 підвищення чутливості грудей;
 потемніння шкіри навколо сосків;
- певний рівень гормону в крові -       хоріонічного  гонадотропіну.
Пізні ознаки вагітності
Рухи плоду.
Прослуховування серцебиття плоду спеціальними апаратами.
Визначення частин плоду при дослідженні.
Рентгенологічне визначення скелету плоду.
Збільшення розмірів та об'єму слизової оболонки матки (за оглядом лікаря).
Позаматкова вагітність
Позаматкова, або ектопічна, вагітність - це імплантація плідного яйця поза порожниною матки. Частота позаматкової вагітності становить від 1 до 3%, причому в 7 – 15% випадків вона є повторною.
Ризик смерті матері внаслідок ПМВ у 10 разів вищий, ніж при спонтанних пологах, і в 50 разів більший, ніж у випадках індукованих викиднів.
 Трубна вагітність (понад 95% випадків ектопічної вагітності);
 Яєчникова - (0,5%);
 Черевна – 1:15000;
 Шийкова – в 0,3-0,4%;
 Внутрішньозв’язкова (в широкій зв’язці матки) – дуже рідко;
У рудиментарному розі матки – також  дуже рідко.
Поєднання маткової і позаматкової вагітностей (комбінована, мультифетальна, гетеротопічна вагітність) можливе в 1:(17000–30000) випадків, що є дуже рідкісним варіантом.
Позаматкова вагітність
Позаматкова вагітність
Визначення початку вагітності
Традиційно, вагітність людини триває близько 40 тижнів (280 днів) від останнього менструального циклу, або 37 тижнів (259 днів) від дня зачаття.
Дитина, народжена до 37 тижнів, вважається недоношеною, а після 43 тижнів переношеною.
	   Пологи - фізіологічний процес, який завершує вагітність - це вихід з тіла матері зрілого плоду і плаценти та зародкових оболонок. Своєчасні пологи у людини за нормальних умов відбуваються наприкінці 40-го тижня вагітності. У жінок, що народжують вперше, пологи тривають  близько 18-20, у повторно народжуючих - 12-14 годин. Це залежить від величини плоду, розмірів тазу жінки, піддатливості родових шляхів ...
Пологи
Періоди пологів
Розкриття шийки матки під впливом скорочень матки (перейми) і тиску плодового міхура. У першородячих  триває 15-18 год., а у повторнородячих - 9-12 год.
Зганяння плоду: продовжуються скорочення матки, що супроводиться потугами, передлежача частина плода (найчастіше голова) розтягує зовнішні статеві органи, і плід народжується. Через 3-5 хв. після народження перерізають пуповину.
Послідовий період: через 20-40 хв. після народження дитини виходить плацента - дитяче місце.
Аборт
Аборт - переривання життя зачатої, але ще не народженої дитини, внаслідок якого настає переривання вагітності, і видалення зародка з матки до того, як дитина зможе жити самостійно.
Народження дитини після 28 тижня вагітності називається передчасними пологами.
Аборт може бути мимовільним - викидень і медичним - пряме втручання - хірургічне чи медикаментозне.
Причини мимовільного аборту
гострі (грип, тиф, малярія, сифіліс та інші) й хронічні захворювання вагітної;
недорозвинення жіночих статевих органів;
перенесені запальні захворювання цих органів;
захворювання життєвоважливих органів — серцеві хвороби та хвороби судин, печінки, нирок;
авітамінози, токсикози;
підвищена нервова збудливість матки або міхуровий занесок;
фізична або психологічна травма.
Ускладнення аборту
Медичний аборт як хірургічна операція зазвичай не супроводжується ускладненнями, але шкідливо впливає на здоров'я жінки в цілому, порушує функції матки та яєчників, сприяє запальним захворюванням жіночих статевих органів, нерідко призводить до безплідності жінки. Все це стосується і мимовільного аборту.
Найтяжчі наслідки викликає кримінальний аборт, що майже завжди буває ускладненим: занесення в матку хвороботворних мікроорганізмів з дальшим сепсисом, тяжкі механічні ушкодження матки і сусідніх органів.
Аборт і християнство
Згідно християнського вчення свідомо вчинений аборт є вбивством людини, порушенням однієї з десяти заповідей - «Не вбивай!» і є важким гріхом.
Християнська Церква підкреслює його загальне значення для всіх людей, незалежно від їх релігійного переконання, так як справа йде про життя. Церква також вірить у те, що життя людської особи починається від запліднення.
Християнське заперечення аборту базується на ряді джерел. Вчення дванадцяти апостолів - прямо забороняє аборт. Біблія не робить спеціальних згадок власне про аборт, однак неодноразово згадує про ненароджене життя. Старий заповіт містить аргументи проти аборту.
“Коли будуть битися люди, і вдарять вагітну жінку, і скине вона дитину, а іншого нещастя не станеться, то конче буде покараний, як покладе на нього чоловік тієї жінки, і він дасть за присудом суддів. А якщо станеться нещастя, то даси душу за душу.”
“Ти виткав мене в утробі матері моєї,(…) Мого зародка бачили очі Твої, і до книги Твоєї записані всі мої члени та дні, що в них були вчинені, коли жодного з них не було…”
“Ще поки тебе вформував в утробі материній, я пізнав був тебе, і ще поки ти вийшов із нутра, тебе посвятив, дав тебе за пророка народам!”
Біблія про вагітну жінку
Мама, я тебе люблю!
Мама, я тебе люблю!
Материнство!!!


"Організація виробництва продукції рослинництва за органічними стандартами"
Автор:        Чайка Тетяна Олександрівна, асистент кафедри фінансів, фахівець І категорії
Наукового інституту інноваційних технологій та змісту аграрної освіти Миколаївського національного аграрного університету
Актуальність
1. Низької якості та недостатнього рівня забезпеченості вітчизняною продукцією ринку дитячого та дієтичного харчування
2. Невідповідності сільськогосподарської продукції світовим стандартам якості та безпеки
3. Катастрофічного руйнування сільгоспугідь та зниження родючості ґрунтів
4. Погіршення рівня життя сільського населення
5. Збитковості сільськогосподарського виробництва
2. Покращення здоров’я населення
3. Збереження родючості ґрунтів і навколишнього середовища
4. Розвиток сільської місцевості та стимулювання місцевого і регіонального виробництва
1. Виробництво високоякісної продукції з  оздоровчими властивостями
ГАРАНТУЄ
ВИРІШУЄ ПРОБЛЕМИ
органічного агровиробництва в Україні
       Переваги проекту та напрями їх використання
Вплив на навколишнє середовище органічного виробництва в аграрному секторі економіки
Цілі проекту
Аналіз ринку органічної продукції
Таблиця 1
Розвиток ринку органічної продукції у провідних країнах світу, 2005-2009 рр.
Таблиця 2
Розвиток ринку органічної сільськогосподарської продукції в Україні та країнах ближнього зарубіжжя, 2005-2009 рр.

Рис. 1. Частка найбільших відповідей на загальні питання анкети:
1. Чи має для Вас значення походження продуктів харчування?
2. Як, на Вашу думку, впливає якість продуктів харчування на здоров’я людини?
3. Як психологічно впливає на Вас споживання неякісних продуктів харчування?
4. Ваше ставлення до генетично-модифікованих продуктів?
5. Ваше ставлення до органічної продукції?
Таблиця 3
SWOT-аналіз ННПЦ МДАУ на ринку
органічної  сільськогосподарської продукції
Опис проекту з органічного рослинництва
Таблиця 4
Схема переходу на органічне виробництво ННПЦ МНАУ

Виробничий план
Таблиця 5
Собівартість вирощування озимої пшениці на базі ННПЦ МНАУ
Фінансовий план
Таблиця 6
Розрахунок грошових витрат і надходжень за проектом вирощування озимої пшениці за органічними стандартами
Оцінка ефективності проекту
Таблиця 7
Аналіз показників ефективності вирощування органічної озимої пшениці в ННПЦ МНАУ
Аналіз ризиків за проектом
Таблиця 8
Оцінка ризиків вирощування органічної
озимої пшениці в ННПЦ МНАУ
Результат
Впровадження інноваційно-інвестиційного проекту “Органічне с.-г. виробництво”
ДЯКУЄМО ЗА УВАГУ!


"Опора і рух"


title: Оптимізація сучасної тактики хірургічного лікування нирково-клітинного раку (НКР)

text:
Growth of RCC incidence in Ukraine (National Cancer Registry data, new cases per 100,000 population)
Radical nephrectomy regarded as a standard method of treatment for localized RCC (introduced by Robson, Churchill, Anderson in 1963)
Surgeries for RCC performed at Urological Clinic of Lviv National Medical University
Characteristics of organ-sparing surgery subgroup of patients
Type of organ-sparing surgery employed:
enucleation - 8
enucleoresection - 25
resection - 7
13
15
3
3
3
Indications to organ-sparing surgery
Type of indication
No. of patients
13
Chronic pyelonephritis of
contralateral kidney  *
15
Diabetic nephropathy
3
Chronic glomerulonephritis
3
Bilateral RCC
3
* including calculous pyelonephritis in 9 cases
Postoperative follow-up protocol:
First year:
	- ultrasonography 2 times (1 in 6 months)
	- plain chest film 2 times (1 in 6 months)

Next year(s):
	- ultrasonography 2 times (1 in 6 months)
	- plain chest film 1 time (1 in 12 months)
Radical nephrectomy control group
%
%
14
35
15
37,5
25
62,5
25
62,5
1
2,5
-
-
40
100
40
100
Characteristics of tumor size in both groups
Size of tumor
Main group
Control group
abs.
%
abs.
%
4 cm. <
14
35
15
37,5
4-7 cm.
25
62,5
25
62,5
> 7 cm.
1
2,5
-
-
Total
40
100
40
100
Tumor location in organ-sparing surgery subgroup:
Peculiarities of technique:
4
3
3
2
Remote results:
Overall cancer-specific 5-year survival rate:
	Main group: 86,4%,
	Control group: 90,0%.

Type of tumor relapse observed in operated patients
Main group
Control group
Metastasizing
4
3
Local recurrence
3
2
Isolated local recurrence cases
	 In 2 patients with local recurrence (of 5) there was an isolated lesion in the remnant of the kidney (left after organ-sparing surgery). In both cases repeated surgery was undertaken (repeated resection and nephrectomy, respectively). Survival after these operations was 15 and 13 months, respectively.

	In the other 3 cases of local recurrence it was accompanied by metastasizing
The prognostic factor of tumor pseudocapsule
Current problems  of organ-sparing surgery in RCC.
CONCLUSIONS:
1) Our experience shows that organ-sparing surgeries in RCC are justified in individual approach in each specific case.
2) Developing an algorithm for indications to performing organ-sparing surgeries in RCC is a current problem of contemporary Urology.
3) The positive outcomes of performing organ-sparing surgeries depend primarily on preoperative diagnosis of tumor multifocality.
THANK YOU FOR
YOUR ATTENTION!


Органи тіла


title: "Клонування і ембріотехнології"

text:
Ембріотехнології і клонування
 Підготувала:
учениця 11-Б класу
Колчаг Юлія
Мабуть, наймолодшим напрямком сучасної медицини можна вважати клітинні технології, в яких клітини є джерелом тих або інших необхідних чинників, наприклад пухлинних антигенів під час вакцинотерапії. Але використовувати клітину можна не тільки як джерело будь-яких субстанцій, а й для регенеративної медицини. Тут особливий інтерес викликають технології, засновані на стовбурових клітинах.

Стовбурові клітини (також відомі як шматові клітини) - це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини, а також можуть дифференціюватися в досить велику кількість спеціалізованих типів клітин. Цей термін вперше був введений у біологію О.О. Максимовим у 1908р.
Здатність до необмеженого поділу й перетворення на різні типи клітин (так звана плюрипотентность) робить їх ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії.
На ранніх стадіях розвитку ембріона, клітини неспеціалізовані. Вони отримали назву стовбурових (СК), тому що розташовані біля основи уявного стовбура генеалогічного дерева клітин, яке вінчає корона з різних спеціалізованих клітин.
На відміну від звичайних клітин, приречених виконувати чітко визначені функції в організмі,СК у процесі розвитку мають можливість набувати спеціалізації. СК розмножуються шляхом поділу, як і всі інші клітини. Відмінність полягає в тому, що вони можуть ділитися необмежено, а зрілі клітини зазвичай мають обмежену кількість циклів поділу.
Також ці клітини здатні до диференціювання — процесу необоротньої спеціалізації клітин.
Потрапляючи в організм під час трансплантації, СК продовжують ділитися й самі знаходять місце, де їхня допомога найпотрібніша. Ця здатність СК отримала назву хоумінга. Отже, хоумінг — це здатність клітин до міграції в «потрібне місце» — «рідний» орган і тканину (у свою стовбурову нішу) або в ділянку ушкодження.
Клонування — це метод розмноження статевороздільних істот (тварин і людей), з допомогою якого в нестатевий спосіб можна отримати новий організм, який буде генетично ідентичним до організму, що передбачається клонувати.
Існують два різні шляхи, з допомогою яких можна досягнути клонування.    1. Перенесення ядра клітини суб’єкта, якого хочуть клонувати (дублювати).     2. Розщеплення ембріонів, тобто штучне проведення природного процесу формування ідентичних близнюків (або монозигот), який полягає в мікрохірургічному поділі ембріональних клітин на перших стадіях їхнього розвитку (до 14 днів після запліднення) на два або більше ідентичних ембріонів.