title: Найжахливіші рослини планети

text:
Найжахливіші рослини планети
Кащенко Ірина Петрівна, вчитель початкових класів Уманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 ім. В.І.Чуйкова
Кривавий зуб
Цей милий грибок схожий на пожовану жувальну гумку, яка сочиться кров'ю і пахне полуницею. Але не здумайте його з'їсти, бо це буде останнім «ласощем», який Ви скуштуєте у своєму житті. Грибок відомий людству з 1812 року і вважається неїстівним, тобто колись, в темні-претемні часи жив геній, який пожертвував на славу науки своїм життям, щоб застерегти нащадків від поїдання цього "ласоща". Крім своїх видатних зовнішніх якостей, ця мерзота має антибактеріальні властивості і містить хімічні речовини, що розріджують кров. Та що там говорити, незабаром цей гриб може стати заміною пеніциліну (який, до речі, був виведений з гриба виду Penicillium notatum). Якщо Вам не вистачає гострих відчуттів, і Ви маєте намір в щоб те не стало увічнити своє ім'я в анналах історії (премія Дарвіна і звання самого тупого самогубця на планеті Земля у вас, вважайте, вже в кишені), то просто лизніть це чудо природи ...
Лялькові оченята
У кращому випадку, ця «краса» схожа на інопланетний бур'ян, а в гіршому на вкопаний в землю тотем з насадженими на нього людськими очима, яким серійний вбивця позначив місце поховання всіх своїх 666 жертв. Ця незвичайна рослина отримала назву "лялькові оченята". Існує так само менш промовиста назва цього остраху - білий воронець. Ніякими особливостями, крім свого зовнішнього вигляду ця рослина не має, можете навіть її спробувати на смак, потім розкажете про свої відчуття.
Гриб морський
Часом, споглядаючи подібні творіння, починаєш замислюватися про осудність творця. Звичайно ж, бувають випадки, коли і огидні речі виявляються на перевірку досить приємними на смак, запах ... але це не той випадок: гриб, який отримав назву "смердючий ріг восьминога", не тільки огидно виглядає, але й смердить, так, що не описати словами.
Диявольський кіготь
"Диявольський кіготь" - це щось на зразок колючок нашого реп'яха, які будучи запущеними міткою рукою кращого друга не раз заплутувалися в вашому волоссі. Головна відмінність між цими двома приліпалами полягає в зовнішньому вигляді: якщо колючки реп'яха - маленькі симпатичні грудочки, які так і просяться в руки, то диявольський кіготь більше схожий на злісного павука-людожера, який тільки й чекає, щоб вчепитися Вам в глотку. Коли сь ці демонічні штуковини "водилися" тільки в Арізоні, де корінні американці (індіанці) плели з них страхітливого вигляду кошики і викладали ними цілі "мінні поля", які вороги частіше оминали. Сьогодні "демонічні кігті" вже повністю окупували весь Північний захід США.

Китайський мишецвіт
Все ж таки Бетмен не випадково вибрав символом залякування кримінального населення Готем кажана. Бо ці породження темряви жахливі: маленькі злі очі, тонкі лапки з величезними гачкуватими ногтіщами, гострі зубки, пухкеньке тільце, нерівномірно покрите волоссям, і величезні крила - чим не опис страшного монстра із чергового страшного, фільму жахів? І якщо Ви один з тих, хто вважає їх милими звірятами, що харчуються фруктами, то напевно змінете свою думку, коли одна з цих тварюк вчепиться вам в обличчя і висмокче до краплі всю вашу кров ..., але, на жаль, для Вас буде вже пізно. Матінка природа потрудилася на славу в спробі створити найстрашнішу і разом з тим найогиднішу рослину, наділивши її всіма відмінними ознаками кажана і додавши для вірності пучок жгутовидних щупалець. Це породження дитячих кошмарів отримало назву китайський мишецвіт.
Рука Будди
Не знаю який недоумкуватий геній вирішив, що ця штуковина схожа на руку Будди, як на мене це щось швидше нагадує хентайні щупальця, які ось-ось пов’яжуть чергову  красуню. На перевірку мерзенні щупальця виявляються досить-таки їстівним, можна навіть сказати смачним, цитрусовим фруктом, який неймовірно популярний в Китаї та Японії. Китайці та японці радіють від поїдання цієї дивини. По суті, рука Будди, - це дивного вигляду лимон, в якому часто крім шкірки нічого й немає. Фрукт приваблює східні народи не тільки незвичайним зовнішнім виглядом, але і своїми ароматичними властивостями: в Японії з нього заварюють чай, а в Китаї зберігають удома як талісман, який приносить в будинок удачу, щастя, відганяє всяку нечисть і дарує довголіття. Ще з цих Лимонових щупалець роблять варення, мармелад і духи, які пахнуть фіалками. І трохи про серйозне: традиційно вважається, що Будда може хитро загортати, згортати і перевертати свої пальці вчасно молитви і в такі моменти його руки дуже схожі на ці монстровідні Лимончики. Ви як хочете, але якщо це дійсно так, то якби мені випала можливість зустріти в темному підворітті Будду або добряка Фредді Крюгера, я б з великою ймовірністю вибрав останнього.
Венерина мухоловка

Смію припустити, що ще якихось пару мільйонів років тому ці чудовиська пожирали динозаврів і були повноправними господарями планети. Але еволюція - це ворог максималізму і всі гіганти вже або вимерли, або для того щоб вижити придбали більш земні розміри, тому сьогодні мухоловка - це невелика рослина, що харчується виключно комахами, гусеницями, слимаками та жабами. Як це працює: всередині пащі-листка розташовано безліч дрібних чутливих волосків. Жертва, заповзає на лист, дратує ці волоски, які в свою чергу подають сигнал до скорочення клітин внутрішньої частини листа і «паща" починає закриватися. Через деякий час внутрішня частина листа починає виділяти травну рідину і знесилена від безуспішних спроб вибратися назовні жертва починає повільно перетравлюватися (цей процес займає досить тривалий час. Наприклад, щоб переварити слимака мухоловці потрібно близько тижня).
Кедрово-яблучний гниючий гриб
Що перетворює соковите здорове яблуко в гниючу грудку мерзенного жаху, що дає притулок цілого виводка хробаків? Якщо Ваша відповідь кедрово-яблучний гниючий гриб (скор. КЯГГ), то, швидше за все, Ви проявили кмітливість і просто прочитали це хитре переплетення букв, що прикрашає початок цієї розповіді! КЯГГ - грибкова інфекція, яка перетворює яблучні і кедрові плоди до невпізнання. Про цю гидоту хоч щас можна знімати фільми жахів: інфіковані плоди буквально за кілька місяців перетворюються в огидних потвор. Ось як це відбувається: з крихітної спори грибка розвивається значних розмірів кулясте тіло - від 3,5 до 5 сантиметрів в діаметрі. При намоканні ця мерзота розшаровується, утворюючи мерзотні вусики. В результаті, кедрові горішки і яблучка перетворюються на маленьких злобних Ктулху.
Раффлезія

Раффлезія - паразитична рослина сімейства молочайних (Euphorbiacea) з найбільшими квітками в світі, деякі з яких сягають в діаметрі більше одного метра і маси більше одинадцяти кілограмів. Паразит проводить більшу частину свого життя в тканинах рослини-хазяїна, в ролі якого виступають ліани із сімейства Виноградових, що виростають у вологих тропічних лісах Індонезії і Філіппін. У цієї незвичайної рослини відсутнє стебло і коріння, а його основну частину складає гігантська квітка з п'ятьма м'ясистими пелюстками. Гігантський паразит був відкритий ще в 1818 році, під час експедиції Томаса Стемфорда Раффлза Раффлезія на острів Суматра. Знайдений тоді екземпляр був 1 метр в діаметрі і важив 6 кілограмів. Мандрівників вразив не стільки сама квітка і її неймовірні розміри, як жахливий трупний запах, що виходив від неї. Через це незвичайного запаху квітку раффлезії запилюють звичайні мухи. До речі квіти - це єдине, що залишилося у раффлезії від її родичів - «нормальних» покрито насінних рослин. Ведучи паразитуючий образ життя на «тілі» ліан, раффлесія повністю втратила всякі ознаки рослини - коріння, стебла, здатність до фотосинтезу, а всі поживні речовини паразит отримує з «тіла» господаря. Проросток раффлезії поступово впроваджується в коріння рослини-хазяїна за допомогою присосок. Ті частини проростка, які з якоїсь причини виявилися поза «тіла» господаря просто відмирають. Імовірно, насіння раффлезії, пробуджуються до проростання під впливом виділень потенційних рослин-господарів. Ці ж речовини і орієнтують напрямок росту проростків.
Китайська рунічна квітка
Плоди "рунічної квітки" володіють лякаючими формами, завдяки яким вони схожі на маленьких картопляних людей. Китайці викорчовують цих крихітних підземних жителів з землі, щоб використовувати їх нагі беззахисні тіла, як панацею від всіх хвороб, серед яких імпотенція, рак, СНІД, недоумство і т.д., і т.д ...
Перш ніж перетворитися в цілющий порошок, чоловічки піддаються всіляким тортурам, в числі яких: кип'ятіння, освіжовування, замочування в самогоні і розчленування.
Поркупинський томат
Поркупин - деревний дикобраз.
Поркупинський томат - виростає на Мадагаскарі півтораметрове чудовисько, листя якого вкриті страхітливого вигляду колючками оранжевого кольору. У цього шипастого чуда-юда неймовірно красиві фіолетові квіти, зібрані в грона, якими він приманює до себе своїх жертв: і ось ви вже нахиляєтеся, щоб зірвати один з них і опиняєтеся насадженими на "смертоносні" шипи. Крім того, що поркупинський томат колючий і отруйний, його ще практично неможливо вбити: більшість хімікатів йому байдуже і він може пережити люті холоди і навіть сильну посуху. Як Ви вже зрозуміли це творіння природи - монстрообразний бур'ян, який поставив за мету свого існування захоплення вашої присадибної ділянки. За короткий час одна рослина може наплодити цілу армію поркупинських томатиків, які за кілька тижнів перетворяться в 1,5 метрових гігантів, кожен з яких буде боротися до останнього і проллє не один літр вашої крові, перш ніж буде з коренем викорчуваний з землі.
У презентації використані ресурси Інтернету
http://straxa-net.pp.ua/?p=906
http://ves-elo.ru/index.php/interesno/54-a-vy-ne-znali/354-samye-zhutkie-rastenija-planety-zemlja
http://nnm.ru/blogs/lapuchka_/samye_zhutkie_rasteniya_planety_zemlya/page2/#comment_15963870


title: "Поліембріонія"

text:
Підготувала: Тимошенко Єлизавета, 11-Б клас
Поліембріонія

Поліембріонія — процес розвитку кількох зародків з однієї заплідненої яйцеклітини. Поліембріонія може бути у людей,тварин та рослин.
Поліембріонія  у людей або однояйцеві близнюки
Близнюќи— дві, або зрідка більше, особи народжені від тієї самої вагітності. Одна з кожних 83 вагітностей завершується близнятами.
Однояйцеві близнята походять з однієї заплідненої яйцеклітини, що ділиться на 2 або більше частин, з яких розвиваються самостійні зародки. Такі близнята завжди однієї статі і дуже схожі зовнішністю, оскільки мають абсолютно однаковий набір генів. При неповному розділенні яйця народжуються т. з. з'єднані близнята(сіамські), які життєздатними бувають дуже рідко.

Ідентичні близнюки не пов'язані з родинною спадковістю, а є скоріш аномалією. Цікаво що, найвищий відсоток близнюків серед народжень, зафіксований в бразильському місті Кандиду-Годой, яке іменують «Світовою столицею близнюків».
Поліембріонія у тварин
Поліембріонія досить поширена серед різних груп тварин (війчасті та кільчасті черви, іноді у членистоногих, риб, птахів і ссавців). Як постійне явище вона притаманна деяким комахам (наприклад, їздцям) і ссавцям (наприклад, броненосцям). Розрізняють специфічну поліембріонію (нормально властиву даному виду) і спорадичну (випадкову).
Специфічна поліембріонія зустрічається в деяких мшанок, паразитичних перетинчастокрилих і віялокрилих комах, з ссавців — у броненосців. Разючий приклад специфічної поліембріонії — розвиток з 1 зиготи до 3 тис. личинок у їздця з роду Litomastix. У куцохвостого броненосця з 1 яйця розвивається 7-9 зародків, кожен з яких лежить у власному амніоні, але мають загальний хоріон.
Спорадична поліембріонія зустрічається у всіх тварин, але особливо часто у деяких гідроїдних поліпів і дощових черв'яків. У хребетних вона виникає шляхом розділення зародка на кілька частин зазвичай до або на початку гаструляції. У людини в разі спорадичної поліембріонії народжується кілька (2—5) близнюків однієї статі.
Поліембріонія у рослин
Поліембріонія трапляється також у рослин. При цьому в одній насінині розвивається кілька зародків (тюльпани, лілії, латаття, суниці тощо). Додаткові зародки в насінині можуть розвиватись не тільки із заплідненої яйцеклітини, а й з інших клітин насінини.
За справжньої поліембріонії кілька зародків розвиваються з однієї зиготи в результаті неправильного її розподілу (наприклад, у деяких тюльпанів), або внаслідок розщеплення предзародка або його верхівкової клітини (у латаття), а також з клітин підвіска (у лобелії). Нерідко при справжній поліембріонії зародки виникають з 1 або 2 синергід (наприклад, в ірису, лілії, мімози) або антипод (запашна цибуля). Додаткові зародки можуть виникати без запліднення
При помилковій поліембріонії зародки утворюються або в результаті розвитку в сім'ябруньці кількох зародкових мішків (суниця, піретрум), або завдяки розвитку не однієї з 4 мегаспор, як зазвичай, а декількох (наприклад, в лілії, манжетки), або завдяки розвитку додаткових апоспоричних (з вегетативних клітин) зародкових мішків поряд з нормальним

Кінець


title: Презентація "Здоровий спосіб життя"

text:
л
Здоровий спосіб життя

Виконала Орлова Марія

Фізичне
Харчування,рухливість,відпочинок і догляд за тілом

Холістична модель здоров’я

Благополуччя -  це життєва енергія, натхнення і задоволення від насиченого подіями життя. Це здатність ставити цілі і досягати їх, максимально реалізувати свій потенціал. свобода від болю, руйнівних пристрастей, егоїзму і духовного занепаду.
Холістична модель не є ново. Адже ще 2500 років тому Гіппократ казав, що здоров’я людини є виявом її внутрішньої гармонії і гармонії з оточенням.

    - Це сукупність ознак,які характеризують рівень розвитку людського організму, функціональні можливості його органів і систем.
Фізичне благополуччя

Робота серця;
Стан імунної системи;
Здатність організму засвоювати кисень;
Стан опорно-рухового апарату;
Стан нервової системи;
Стан системи травлення;
Стан сечової системи організму;
Базові показники фізичного здоров’я
Порушення сну;
Відсутність апетиту;
Нездатність витримувати  фізичні навантаження;
Порушення травлення; витримувати
Зіпсовані зуби;
Нездорова шкіра;
Підвищена втомлюваність;
Загальна слабкість
Показники фізичного нездоров’я за відсутність високої температури, болю,висипки та інших ознак хвороби
                                              забезпечує енергію для щоденного життя,полегшує адаптацію  до навколишнього середовища, допомагає виживати в екстремальних ситуаціях . Фізичне благополуччя підвищує наші шанси захиститися від інфекцій та уникнути травм,а також швидко одужувати при захворюванні.
Добре фізичне здоров’я
Для підтримання фізичного здоров’я потрібно повноцінно відпочивати,підтримувати нормальну вагу тіла, дбати про свою фізичну форму,особисту гігієну, а також регулярно проходити медичний огляд і лікуватися у разі потреби . Також важливо уникати шкідливої дії на організм тютюну,алкоголю,інших психоактивних і токсичних речовин.
Параметри об’єктивної оцінки здоров’я
Маса тіла;
Флюорографія грудної клітини;
Частота серцевих скорочень;
Артеріальний тиск;
Життєвий обє’м легень;
Вміст гемоглобіну в крові;
Експрес-оцінка фізичного здоров’я
Частота серцевих скорочень;
Артеріальний тиск;
Співвідношення зросту і маси тіла;
Стаж регулярних оздоровчих тренувань;
Сила,спритність та інші показники тренованості;
Ефективність роботи імунної системи;
Наявність хронічних захворювань;
Психологічне благополуччя
Наше психологічне благополуччя залежить від того ,о ми думаємо про себе,як долаємо стреси,засвоюємо інформацію і приймаємо рішення . Найважливішим критерієм психологічного благополуччя є відчуття психологічної рівноваги,яка пов’язана із гармонійною організацією психіки та її можливістю адаптуватися до стресів.
Люди з високим рівнем психологічної рівноваги демонструють:
Позитивну самооцінку,яка тісно повя’зана зі здатність керувати своїм життям;
Послідовність і передбачуваність ,що свідчить про сформованість характеру;
Цілеспрямованість,яка ґрунтується на позитивному баченні майбутнього і потребі у самореалізації;
Автономність(незалежність),яка забезпечує уміння приймати відповідальні рішення;
Відчуття єдності з іншими людьми,що приносить у життя стабільність і поповнює його сенсом;

Соціальне благополуччя
Соціальне благополуччя залежить від якості спілкування і стосунків з людьми.
Люди з високим рівнем соціального благополуччя:
Мають розвинуті комунікативні навички,уміють слухати й говорити,уникати непорозумінь;
Приязні у спілкуванні,демонструють толерантність і повагу до співрозмовника,їхня манера спілкування викликає до них повагу;
У разі конфлікту дбають про інтереси усіх сторін,здатні запропонувати взаємовигідне рішення ,або піти на компроміс;
Легко знайомляться, добре почувають у незнайомій компанії;
Уміють дружити і вибирати хороших друзів;
Дбають про добрі родинні стосунки;
Уміють надавати і отримувати допомогу,працювати в команді;
Здатні мотивувати і переконувати,бути
Лідером                                                                                і вести за собою;
Що впливає на здоров’я
Спосіб здоров’я
Спадковість
Довкілля
медицина
Що впливає на здоров’я
Спадковість
Це те,що біологічно передається людині від батьків.
Науково доведено вплив спадковості майже на всі аспекти фізичного і психічного здоров’я.
Спадковість,також, впливає на базові інтелектуальні здібності й таланти – у спорті, у музиці , образотворчому мистецтві.
Медицина
Якість і доступність  медичних послуг – важливий чинник охорони здоров’я. У кризових ситуаціях він є вирішальним. Але набагато важливіше запобігати проблемам зі здоров’я , тобто більше уваги приділяти профілактиці.
Довкілля
Природне. З-поміж природних чинників на здоров’я людей найбільше впливають несприятливі по годні умови:сизоні та стихійні лиха.
Техногенне– це доступні нам досягнення технічного прогресу . Сучасні медичні технології у діагностиці і лікуванні продовжують життя багатьом людям,вакцинація – суттєво зменшує поширення інфекційних захворювань,

Технології очищення викидів промислових підприємств та інші.
Однак розвиток технологій може й негативно впливати на здоров’я: техногенні аварії,техногенні забруднення,механізми та автомати,розважальні пристрої зробили людину малорухомою, і майже повністю звільнили людину від фізичної праці.
Соціальне довкілля
Це насамперед родина,друзі, інші люди з якими ви щодня спілкуєтесь . Сприятливе оточення – важливий чинник підтримання психологічної рівноваги.
Також на здоров’я людини впливають і такі чинники як культура,засоби масової інформації та релігія.
Спосіб життя
Здоров’я і благополуччя передусім залежить від нас самих . Кожному під силу правильно харчуватися, покращувати фізичну форму, керувати стресами, не палити, не вживати алкоголю та інших психоактивних речовин. Кожен здатен подбати про своє довкілля , гармонійні стосунки з оточенням , особистий розвиток і наповненість свого життя глибоким сенсом.


title: "Різноманітність ракоподібних"

text:
                  Різноманітність ракоподібних.

Ракоподібні населяють будь-які існуючі на Землі водойми, прісноводні і морські, маленькі і великі, живуть на дні і в товщі води, проникають у підземні води, опускаються на граничні глибини Світового океану. Більшість ракоподібних вільно пересувається по дну або в товщі води, але серед них є і сидячі-прикріплені види, наприклад морські жолуді і морські качечки, є і паразити, що прикріплюються до риб та інших водних тварин. Водне середовище - царство ракоподібних, однак деякі з них пристосувалися і до життя на суші. Такі загальновідомі мокриці, деякі тропічні краби і раки-відлюдники.
Багато ракоподібних надзвичайно численні. Морський планктон під усіма широтами і на всіх глибинах в основному (не менш ніж на 90% за вагою) складається з ракоподібних. Дуже велике значення ракоподібних і в планктоні прісних вод. Донні ракоподібні також нерідко зустрічаються в масовій кількості.
В даний час відомо більше 30 000 видів ракоподібних.
Ряд Гіллястовусі раки
Група давніх і примітивних ракоподібних.

Налічує близько 1500 видів. Деякі види вивчені добре, наприклад артемія Artemia, дафнії, і використовуються як корм у акваріуму або як об'єкт вивчення.
Представниками ряду є дафнії. Мешканці прісних водойм. Їхні розміри дуже невеликі: тіло (1-3 мм) дафнії укладено в напівпрозору двостулкову черепашку.
Дафнії плавають з допомогою другої пари вусиків,стрибкоподібно. На їхній голові розташовані два складних й одне просте око. Харчування фільтраційне, з допомогою грудних ніжок. Розвиток прямий. Улітку дафнії розмножуються партеногенетично (з яєць виходять лише самки), а восени - статевим шляхом (з партеногенетичних яєць виходять і самки, і самці.

Дафнії відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів.
Ряд Веслоногі раки
Представниками ряду є циклопи.  Мешканці прісних водойм і морів, хижаки і паразити.
 Їхні розміри дуже незначні.
Циклопи плавають з допомогою першої пари вусиків і грудних ніжок. На голові розташоване одне просте око. Зябра відсутні, газообмін відбувається крізь зовнішні покриви. Розвиток непрямий.

Циклопи відіграють важливу роль у біоценозах прісних водойм, тому що є основною кормовою базою багатьох водних організмів. Можуть бути проміжними хазяями деяких паразитичних червів.
Ряд Вусоногі раки
Представники -морський жолудь
морська качечка . Мешканці морів та океанів.
Сидячий спосіб життя .
Розміри їх варіюють від висоти 0,3 см діаметру 7-10 см
Тіло вкрите вапняним панцирем або вапняковими лусками.

Ушкоджують кораблі .
Деяки види є  паразитами
Ряд Короnоїди
Паразитичні ракоподібніі, що є паразитами риб. Живуть не тільки в прісних водах, але а в морях. Їх  передній відділ тіла зверху покритий широким щитом - карапакса, на спинний поверхні якого розташована пара великих фасеточных очей. Завдяки здатності запасати їжу про запас коропоїди можуть до 3 тижнів не харчуватися.

Можуть спричиняти масову загибель риби.
Ракоподібні. Верхній ряд, зліва направо: спелеонектес (гребненогі), дафнія (гіллястовусі), триопс (щитні), артемія (зяброноги). Нижній ряд, зліва направо: морський жолудь (вусоногі), морська уточка (вусоногі), циприс (черепашкові), діаптомус (веслоногі)
Вищі раки
Вищі раки - клас найбільших ракоподібних, що включає більшість тварин, які для неекспертов є класичними прикладами раків: крабів, омарів і креветок. Містить більше 22 тисяч видів, будучи другим за чисельністю класом ракоподібних. Його представники поширені в морях, прісних водах, а деякі види пристосувалися до життя на суші. Найбільш древні копалини вищих раків датуються епохою кембрію.
Ряд Десятиногі
Найширше відомий ряд ракоподібних. До його представників належать широко відомі Їстівні ракоподібні. Це річковий рак, омари, лангусти, краби, креветки.
Представниками десятиногих раків є раки самітники. Вони 'мають м'яке черевце, яке ховають у порожніх черепашках молюсків.
Ланки в ланцюзі харчування, симбіонти, некрофаги, об'єкт промислу.
Десятиногі вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: лисмата Вурдемана, креветка чилім, гігантський краб, камчатський краб. Нижній ряд, зліва направо: лофолітодес, звичайний лангуст, креветка пенеус, ваблячий краб
Ряд Рівноногі раки
 З водних видів цього ряду в Україні часто зустрічає'гься водяний ослик. Але найширше відомі рівноногі раки, що живуть на суходолі, -- мокриці. Переселившись на суходіл, вони не втратили зябрового дихання. Зябра мокриць прикриті кришечкою, що утворена розширеною парою черевних ніжок. Завдяки цьому навколо зябер завжди волога атмосфера і вони можуть здійснювати газообмін. Деякі види мокриць живуть навіть у пустелях.
Ланка в ланцюзі харчування, деякі паразити
Вищі раки. Верхній ряд, зліва направо: звичайна стонога (рівноногі), норвезький криль (эуфазиеві), морська козочка (різноногі), льохова стонога (рівноногі). Нижній ряд – десятиногі вищі раки, зліва направо: широкопалый річковий рак, пальмовий злодій, блакитний краб-плавунец, тропічний наземний рак-отшельник
Ланка в ланцюзі харчування.
Черепашкові раки мають дуже невеликі розміри (від 0,3 до 0,5 см). Тіло вкрите щільною двостулковою черепашкою. Живуть у неглибоких спокійних водоймах, в озерах і великих ставках. Численні в заростях прибережних рослин. Іноді масово розмножуються в дрібних водоймищах, калюжах, навіть садових бочках. Ведуть планктонний спосіб життя або повзають по поверхні водних рослин, харчуючись різноманітною рослинною і тваринною їжею.
Надклас  Черепашкові
Виділені в окремий підкласс мешканці морських печер, рачки, які не схожі на інших ракоподібних. Тіло цих тварин, довжиною до 43 мм, підрозділі на голову, тулуб, що складається не більше ніж з 32 сегментів. Голова, крім звичайних 2 пар антен, несе парні лобові вирости. Тварини плавають спиною вниз, загрібаючи воду ніжками.

Ці сліпі депігментовані тварини спочатку були виявлені в затопленої морем печері на глибині 19 м на Великому Багамському острові. Згодом їх виявили на інших островах Багамського архіпелагу. Дивно те, що вони були знайдені і в одній з лавових печер на Канарських островах.
Надклас  Гребненогі
Отже:
Існування майже всіх риб, як морських, так і прісноводних, в значній мірі залежить від ракоподібних. Деякі риби, як наприклад оселедець, все своє життя харчуються планктонними ракоподібними, інші використовують їх тільки незабаром після виходу з ікринки, а потім переходять на яку-небудь іншу їжу. Для гігантів моря - беззубих китів - ракоподібні служать основною  іжею.
Ракоподібні відіграють дуже важливу роль в економіці природи. Органічна речовина у водоймах створиться головним чином за рахунок життєдіяльності мікроскопічних водоростей. Ракоподібні поїдають ці водорості і самі, у свою чергу, поїдаються рибами. Вони виступають в якості посередників, які роблять так , що створюється у водоймах органічна речовина доступним для риб. З іншого боку, вони використовують в їжу величезні маси загиблих водних тварин, забезпечуючи таким чином очищення водойм.
Багато ракоподібні безпосередньо використовуються людиною в якості високоцінних харчового продукту. У багатьох країнах розвинений промисел креветок, крабів, омарів, лангустів і деяких інших їстівних видів. Останнім часом проводяться успішні досліди використання морських планктонних ракоподібних для добування вітамінів, жирів та інших важливих речовин. На рибоводних заводах розводяться деякі види ракоподібних, необхідні для годування молодих риб.
Це цікаво!
Найбільшим з усіх ракоподібних (але не найважчим за вагою) вважається "гігантський морський павук" (Macrocheira kaempfen), якого називають "крабом на ходулях". Він зустрічається в глибоководних місцях на південно-східному узбережжі Японії. Дорослі  представники цього виду звичайно мають розміри 254 на 305 мм, а розмах їх клешнів коливається від 2,43 до 2,74 м. Однак були дані про розмах клешнів до 5,79 м ( хоча вони не підтверджені). Один з представників важив 18,6 кг, а розмах його клешнів дорівнював 3,69 м.

Максимальна глибина, на якій коли-небудь був виявлені ракоподібні, - 10500 м. Так, в листопаді 1980 р американське науково-дослідне судно "Томас Вашингтон" виявило на цій глибині в Маріанській западині, західна частина Тихого океану, живих представників цього класу. Вони також зустрічалися і на висоті 4053 м в Еквадорських Андах.
Найбільшим серед омарів і найважчим серед ракоподібних вважається американський, або північноатлантичний, омар (Homarus americanus). 11 лютого 1977 в районі Нова Скотня, Канада, був спійманий омар вагою 20,14 кг і довжиною від кінчика хвостового плавця до кінчика  клішні 1,06 м. Пізніше цей омар був проданий власнику ресторану в Нью-Йорку.
Це цікаво!
Це цікаво!
Найдрібнішою серед ракоподібних вважається водяна блоха з роду Alonella розміром менше 0,25 мм у довжину .Вона живе у водах Великобританії.

Найдрібнішим серед відомих омарів є Homarus capensis, що живе на півдні Африки Його загальна довжина лише 10-12 см.

Найдрібніші краби в світі - так звані "горохові" (родина Pmnothendae) Окремі види цих крабів мають розмір панцира, що дорівнює 6,3 мм.

Довгожитель серед ракоподібних - американський омар (Homarus americanus). Найбільші представники цього виду живуть до 50 років.


title: радіація

text:
Виконала студентка
334 групи
Васількова Тетяна
Радіація і здоров’я людини

Радіація відіграє величезну роль у розвитку цивілізації на даному історичному етапі. Завдяки явищу радіоактивності був зроблений істотний прорив в області медицини й у різних галузях промисловості, включаючи енергетику.
Проблема радіаційного забруднення стала однією з найбільш актуальной. Особливо після аварії на ЧАЕС і тим більше після аварії в Японії на АЕС «Фукусіма - I».
Тому необхідно прояснити обстановку і знайти вірний підхід. Радіоактивність варто розглядати як невід'ємну частину нашого життя, але без знання закономірностей процесів, пов'язаних з радіаційним випромінюванням, неможливо реально оцінити ситуацію.

1 березня 1896 французький фізик А. Беккерель виявив за почорнінням фотопластинки випускання сіллю урану невидимих променів сильної проникаючої здатності. Незабаром він з'ясував, що властивістю лучевипромінення володіє сам уран.
А в 1898 році  французькі Вчені М. Склодовська - Кюрі и П. Кюрі відділили з уранового мінералу Дві нових Речовини, радіоактивних набагато більш Сильної мірою, ніж уран. Так були Відкриті два невідомих на ту  годину радіоактивні елементи - полоній и Радій и Відкрито Явище радіоактивності.
Радіоактивність— спонтанне перетворення нестійких ізотопів одного хімічного елемента в ізотопи іншого елемента, що супроводжується випромінюванням елементарних частинок або альфа-частинок. Поняття «Радіоактивність» іноді поширюють і на перетворення елементарних частинок (нейтронів, мезонів).
Радіація - потік частинок і квантів електромагнітного випромінювання, проходження яких через речовину призводить до іонізації і збудження його атомів або молекул. Це електрони, позитрони, протони, нейтрони та інші елементарні частинки, а також атомні ядра і електромагнітне випромінювання гамма-, рентгенівського і оптичного діапазонів. У разі нейтральних частинок (g-кванти, нейтрони) іонізацію здійснюють вторинні заряджені частинки, що утворюються при взаємодії нейтральних частинок з речовиною (електрони і позитрони - у разі g-квантів, протони або ядра віддачі - у разі нейтронів)
Розрізняють два види радіоактивності:
природна і штучна.

Природна радіоактівность спостерігається у нестійких ізотопів, які існують в природі.
Штучнаж радіоактивність спостерігається у ізотопів, отриманих штучно при ядерних реакціях.
видИ радІоактивного ВИПРОМІНЕННЯ
Альфа-випромінювання - являє собою потік важких частинок, що складаються з нейтронів і протонів, не здатна проникнути навіть крізь аркуш паперу і людську шкіру. Стає небезпечним, тільки при попаданні всередину організму з повітрям, їжею, через рану.
Бета-випромінювання являє собою потік негативно заряджених частинок, здатних проникати крізь шкіру на глибину 1-2 см. Це випромінювання може зупинити металева пластина.
Гамма-випромінювання - має найвищу проникаючу здатність. Такий вид випромінювання може затримати товста свинцева або бетонна плита. І це випромінювання є найнебезпечнішим для людини.

Джерела радіоактивного випромінювання дуже різноманітні, але їх можна об'єднати в дві великі групи: природні і штучні (створені людиною). Причому основна частка опромінення (більш 75% річної ефективної еквівалентної дози) приходиться на природний фон.

Атомна ЕлектростанцІя  — ядерна установка для виробництва енергії в заданих режимах і умовах застосування, що розташовується в межах визначеної проектом території, на якій для здійснення цієї мети використовуються ядерний реактор (реактори) і комплекс необхідних систем, пристроїв, обладнання та споруд з необхідними працівниками.

ЧОРНОБИЛЬСКА АЕС
Чорнобильська атомна електростанція ім. В.І. Леніна стала всесвітньо відомою після аварії в 1986 році.Будівництво ЧАЕС почалося в 1970 році. А в 1977 році вже був запущений в дію 1-ий енергоблок. Всього було запущено в дію 4 енергоблоку.
Великі були наслідки цієї аварії. Від сильного опромінення гинули працівники станції, були багатомільярдні фінансові втрати, на території понад 30-ти км. від АЕС не можна було жити, знищені сотні дрібних населених пунктів, з сільськогосподарського обороту було виведено близько 5 млн. га. земель.
На цій електростанції було зафіксовано кілька аварій, але катастрофічною виявилася аварії 26 квітня 1986 року, коли був дозволений 4-ий енергоблок. Руйнування мало вибуховий характер, реактор був повністю зруйнований, і в навколишнє середовище було викинуто велику кількість радіоактивних речовин.

Коли наслідки трагедії оцінили з усією серйозністю, над 4-м реактором за допомогою дистанційного монтажу стали зводити «саркофаг» (т.зв. об'єкт «Укриття»), який повинен був найближчі 20 років захищати світ від шкідливих впливів радіації, що випромінюється залишками шкідливого виробництва . Гарантований термін закінчився. Для перекладу «Укриття» на екологічно безпечний об'єкт був спроектований новий «саркофаг» («Укриття-2») у формі арки. Він буде побудований поблизу четвертого енергоблоку, а потім насунений на нього. Термін експлуатації нового саркофага повинен скласти 100 років.
ЯПОНСКА АЕС «ФУКУСІМА-1»
«Фукусіма – 1» –атомна електростанція, розташована в місті Окума. Станом на лютий 2011 року її 6 енергоблоків робили Фукусіму - одна з 25 найбільших атомних електростанцій у світі.
12 березня 2011 на першому енергоблоці АЕС стався вибух, в результаті якого обвалилася частина бетонних конструкцій.14 березня стався вибух на третьому енергоблоці, 15 березня - на другому.
Наслідки били набагато серйозніше, ніж можна було припустити. У пробах грунту, води і деяких продуктах були виявлені радіоактивні елементи, сліди радіоактивних речовин були відзначені по всій земній кулі, багато країн заборонили ввезення в країну продуктів з Японії, були травмовані працівники станції, кілька людей загинули, впали ціни на природний уран.В цілях безпеки, АЕС «Фукусіма - 1» закриють, і за типом чорнобильського «саркофага», буде побудований "саркофаг" над «Фукусімою - 1».

НОВОВОРОНСька АеС
Нововоронська АЕС - атомна електростанція, розташована у Воронезькій області поруч з містом Нововоронеж.Нововоронська АЕС є джерелом електричної енергії, на 85% забезпечуючи Воронезьку область. Станція є не тільки джерелом електроенергії. З 1986 року вона на 50% забезпечує місто Нововоронеж теплом.

Будівництво її розпочалося в 1957 році. А в 1964 році був введений в експлуатацію 1-ий енергоблок з 5.
Так само як і на багатьох АЕС на ній були аварії. Але згідно з міжнародною шкалою тяжкості аварій 21 порушення, що сталося на станції, відповідали «нульовий» оцінкою, які передбачають технічні несправності без погіршення радіаційної обстановки.
Вплив  РАДіАЦії НА ЗДОРОВ’я людини

Вплив радіації на організм може бути різним, але майже завжди воно негативно. У малих дозах радіаційне випромінювання може стати каталізатором процесів, що призводять до раку або генетичних порушень, а у великих дозах часто призводить до повної або часткової загибелі організму внаслідок руйнування кліток тканин.Складність у відстеженні послідовності процесів, викликаних опроміненням, пояснюється тим, що наслідки опромінення, особливо при невеликих дозах, можуть проявитися не відразу, і найчастіше для розвитку хвороби вимагаються роки чи навіть десятиліття.

Людина піддається опроміненню двома способами. Радіоактивні речовини можуть знаходитися поза організмом і опромінювати його зовні; в цьому випадку говорять про зовнішнє опромінення. Або ж вони можуть опинитися в повітрі, яким дихає людина, в їжі або у воді і потрапити всередину організму.
Такий спосіб опромінення називають внутрішнім. Опромінення від природних джерел радіації піддається будь-який житель Землі, проте одні з них одержують більші дози, ніж інші. Це залежить, зокрема, від того, де вони живуть.

Захворювань, викликаних опроміненням велика кількість. До них відносяться:

Променева хвороба.
Порушення  обміну речовин і ендокринної равноваги.
Пораження органу зору.
Рак.
Анемія.
Лейкоз.
Некроз мозку.
Прискорення старіння організму.Порушення психічного і розумового розвитку.Органічні ураження нервової системи.Виникнення тимчасової або постійної стерильності.Злоякісні пухлини мозку.Місцевий променеве ураження.

Яким би сильним не було радіоактивне випромінювання, воно завжди несе з собою негативні наслідки. На жаль, уникнути випромінювання неможливо. Необхідно стикатися з ним якомога менше, щоб уникнути всіляких захворювань.


Порода та її структура


title: Різдво христове

text:
Різдво Христове
Різдво́ Христо́ве — велике християнське свято, день Народження Ісуса Христа, Спасителя світу і Відкупителя людей з полону гріха (Спасителя від влади гріха).
Римо-Католицька Церква, більшість протестантських церков, а також більшість православних, включаючи Константинопольську, Антіохійську, Александрійську, Кіпрську, Болгарську, Румунську й Грецьку церкви, святкують Різдво в ніч з 24 на 25 грудня.
Єрусалимська, Російська, Сербська, Грузинська православні церкви, усі Українські православні церкви, а також Українська греко-католицька церква святкують Різдво в ніч на 7 січня (що відповідає 25 грудня за старим Юліанським календарем).[1]
Вірменська апостольська церква святкує Різдво 6 січня, в один день із Хрещенням Господнім.
                               Святкування Різдва на Заході
Закон про загальне святкування свята Різдва Христового містився у кодексах імператора Теодосія з 438 року і імператора Юстиніяна. Проте у Римі почали відзначати у цей день Різдво значно раніше. Існують дані, що Різдво святкували окремо 25 грудня в Римі вже у 353 р., бо з промови папи Ліберія 352 р. легко зробити висновок, що того року Різдво святкувалося разом із Богоявленням, а в так званому Хронографі Філокалюса з 354 р. поміж християнськими святами знаходиться вже й Різдво 25 грудня. У Католицькій церкві Різдво має найвищий статус торжества.Встановлення дати святкування 25 грудня імовірно було пов'язане із Римським святом Непереможного Сонця (Dies Natalis Solis Invicti), що було введено імператором Авреліаном у 274 році і пов'язане з переходом Сонця через точку зимового сонцестояння і, відповідно, зі збільшенням тривалості дня. На цей символічний зв'язок пізніше вказували отці Церкви, зокрема Св. Іван Золотоустий: «Люди називають святий день Народження Господнього днем нового сонця…» і св. Авґустин: «Ми святкуємо день 25 грудня  не задля  народження сонця , а задля народження Того ,хто це сонце створив»
                                             Святкування Різдва на Сході
Вирішальну роль у впровадженні окремого свята Різдва Христового на Сході зіграли три Отці Східної Церкви — святий Василій Великий, святий Григорій Богослов і святий Йоан Золотоустий. Під їх впливом святий Григорій Богослов запроваджує це свято у Константинополі. Василій Великий святкував Христове Різдво 25 грудня в Каппадокії між 371 і 374 роками. Йому приписують одну проповідь на Христове Різдво.В Єрусалимі натомість Різдво святкувалося разом із Богоявленням аж до 634 року. Службу на свято Христового Різдва уклали Роман Сладкопівець, патріарх Герман, Андрій Критський, Йоан Дамаскин, Косма Маюмський і патріарх Анатолій. У VI ст. свята Єлена, мати імператора Костянтина Великого, побудувала у Вифлеємі храм на честь Христового Різдва.Слід зазначити, що щодо святкування Богоявлення та Різдва між Сходом і Заходом довго не було згоди. Навіть при кінці IV ст., коли ці два свята вже святкувала вся християнська Церква, зміст, що вкладався в ті свята був і, до певної міри, залишився різний — на Заході 25 грудня святкували тільки день народження Христа, на Сході додавали до нього згадку про прихід волхвів і присвячували Народженню Христа нічну службу, а поклонінню волхвів день. Друге розходження виникло щодо свята Богоявлення: у латинян головна точка цього свята — прихід волхвів чи царів- у греків цей момент зовсім тоді не існував. Греки згадують тоді хрещення Христа в Йордані, а в латинській Церкві цей факт ледве згадується. Нарешті, грецьке Богоявлення цілковито поминає чудо в Каннах, що в латинян припадає теж на цей день.
На Україні підготовка до Різдва починається 2 січня. До приходу Різдва на Україні люди намагаються впоратися з усією важливою роботою. До Різдвяних свят господині ретельно прибирають будинок, застилають нові скатертини, намагаються зробити обновки. З 4 січня українці заготовлюють усі необхідні продукти для приготування святкової різдвяної вечері. За традицією, на Святвечір (Різдво) готують 12 пісних страв.Традиційно 12 страв готується тому, що вважається, що впродовж року місяць "обходить" 12 разів землю. Кожному місяцю українці присвячують по одній страві. З 12 традиційних різдвяних страв нині готують: кутю (варену пшеницю, до якої додають мак, мед, родзинки, волоські горіхи), узвар (відвар з сушених фруктів: груш, яблук, слив, вишні), гречану або пшоняну кашу, квасолю, варений горох, гриби, пісні пироги з капустою або ягодами, вареники, голубці з рисової каші в капустяному листі, а також коржі з маком, капусняк (борщ з капусти, який заправляють пшоном і соняшниковою олією) і так далі. Особлива увага приділяється приготуванню куті. Вона, як і узвар готується першою. На передодні Різдва - 6 січня, удосвіта виставляють святкову пшеничну кашу на вікна і стіл. Кутя, як правило, займає найпочесніше місце у будинку.Кутя. Традиційна різдвяна страва в УкраїніЗа звичаєм, кожен член сім'ї в різдвяний вечір має бути удома. Для родичів і інших відсутніх членів сім'ї ставлять на столі дві тарілки і чарки. Вважається, що під час Святої вечері в кожному будинку також є  присутніми родичі, що померли, - саме для них готують і ставлять кутю. Раніше за традицією страви вживали із загальних мисок. Зараз цієї традиції майже не зустрінеш. Після вечері, яка зазвичай триває декілька (3-4) години, кутю і інші святкові страви не прибирають із столу, а залишають для духів родичів, що померли. Для них також залишають склянку води, чистий рушник.Після закінчення вечері співають колядки. За звичаєм, діти носять обід до своїх хресних. Вже надвечір йдуть перші колядники (звичайно, це діти), з сумками для гостинців. Колядувати (виспівувати народні обрядові пісні) і заходити у будинок господаря  в день Різдва дозволяється тільки чоловікам, які, згідно із звичаєм, приносять у будинок благополуччя, світ, спокій. Тому господарі радісно обдаровують хлоп'ят грошима і гостинцями (яблуками, цукерками, Різдво в Україні. Карпатигоріхами і так далі). Після Святої Вечері, в 2-3, іноді і о 4 годині ночі колядують дорослі. На Волині, Поділлі і Галичині після Вечері проводяться народні ворожіння. Наступного дня уся сім'я йде в церкву на урочисте Різдвяне богослужіння. Цього дня прийнято щедро пригощати гостей, а також ходити в гості до  хороших знайомих, кумів, друзів і сусідів.
                                                         Різдвяна легенда
Свято Різдва належить до великих християнських, так званих Дванадесятих неперехідних свят, та має п'ять днів передсвяткування і шість днів післясвяткування і завершується святом Обрізання Господнього.
Цього дня сталася велика для всього християнського світу подія — народження Ісуса Христа у Вифлеємі (Ісус у перекладі з єврейської означає «спасіння»). Усі християни переконані, що Ісус Христос був посланий Богом на землю задля спокутування гріхів і спасіння людства. Старозавітні пророки провістили місце і час народження Спасителя світу — 5508 рік від створення світу. Отже, 7 січня — це день народження Сина Божого на землі. Від цього дня починається відлік часу.Згідно з переказами Євангелія, мати Ісуса Христа Марія та її чоловік Йосип жили в Назареті, а до Вифлеєму прийшли, виконуючи наказ правителя Августа з'явитися всьому населенню на перепис. Оскільки на перепис населення Римської імперії зібралося дуже багато людей, Марія та Йосип не змогли знайти місця для ночівлі, а тому їм довелося шукати прихистку в невеликій печері, де за поганої погоди зазвичай ховалися чабани. Там Марія і народила Сина Божого. Тоді янгол спустився з неба й повідомив чабанам, які в цей момент не спали, що Бог народився. Чабани перші прийшли вклонитися немовляті.На небі засяяла Вифлеємська зоря, що сповіщала світу про народження спасителя та вказувала шлях до Царя всіх людей. За пастушками до печери з Марією та Ісусом Христом прийшли язичницькі мудреці й принесли Богу подарунки: золото, ладан і миро. Золото символізувало царську владу, ладан — Божу волю, смирно — долю пророка. До речі, саме тих давніх часів сягає традиція виготовляти вифлеємську зірку та прикрашати нею новорічну ялинку.Пославши свого Сина на землю, Бог-отець намагався показати людству важливість любові, добра, співчуття та взаєморозуміння між людьми. День народження Ісуса Христа — найбільш широко шанований день народження у світі. Люди різних соціальних верств, матеріального становища, переконань і поглядів не минають це свято своєю увагою.
Традиція різдвяного святкування
Різдву, за церковним статутом, передував чотиритижневий Різдвяний піст (Пилипівка), з 27 листопада до 6 січня. У цей час виконувалися всі хатні роботи: світлицю білили, прибирали розписами, вивішували найкращі рушники, розкладали килими. Покуття оздоблювали особливо урочисто й прикрашали запаленою свічкою чи лампадою. Тут ставили перший символ усіх трьох зимових свят — дідух (сніп з колосків жита чи пшениці, зібраних наприкінці жнив). Зерно з дідуха зберігали до весни, примішуючи потім до посівного — для забезпечення багатого врожаю. Особливого значення надавали різдвяній погоді. По ній визначали майбутній врожай. Різдвяні свята в Україні, за язичницькою традицією, пов’язані із культом предків, з шануванням душ померлих. Відтак, узвар і особливо кутя, які обов’язково мають бути на кожному столі – насправді є поминальними стравами.
Вранці 7 січня українці йшли до церкви, щоб віддати шану новонародженому Христові. Після закінчення церковної відправи родина знову збиралася на святковий обід, який вже не був пісним, та починалася велика різдвяна гостина. Сало, печінка, ковбаса, різні смаженості та копченості, все за чим сумувала під час посту душа, повинно стояти на столі.
По обіді наступає час заслуженого відпочинку. В гості ж потрібно йти вже після обіду. Одружені діти, як правило, йдуть до своїх батьків. Дуже давньою є українська традиція миритися в цей день, пробачати одне одному образи, вільні й мимовільні, щоб на повну міру відчути радість життя.
                             Коляда
Споконвіку існував у нашому народі гарний звичай бажати один одному і господарям щастя-здоров'я, многих літ і всяких статків у хаті і родині. Вже по Святій Вечері українці починали ходити по хатах, піснями та відтворенням побутових сценок поздоровляли господарів та їхніх дітей та вінчували їм злагоду й достаток. Колядувати починають не в усіх місцевостях України одночасно: на Покутті діти ідуть колядувати вже на Святий Вечір; на колишній Гетьманщині, в Слобідській Україні та в Гуцульщині — на перший день Різдва Христового, після того, як у церкві скінчиться Богослуження. На Західному Поділлі йдуть колядувати на другий день свят вранці.
Готувалися до колядування заздалегідь — виготовляли колядницькі обладунки: восьмикутну зірку, маски Кози, Ведмедика. Різдвяні колядницькі гурти споряджали переважно парубки. Вони обирали отамана — хлопця, котрий вирізнявся спритністю, дотепністю і якого в селі поважали. Крім того, він мав уміти гарно починати пісню, зробити в ній вивід. Традиційний одяг колядницьких ватаг — білі та коричневі кожушки й свитки, чоботи власної роботи, хустки або віночки у дівчат. Святкові ватаги залежно від регіону різнилися своїм кількісним складом і обрядовими персонажами.
             Дитяча коляда

Колядують діти, дорослі парубки та дівчата, а в Галичині інколи колядують і ґазди. Але першими оповісниками народження Христа в різдвяних обрядах у давнину були діти та підлітки, які обходили ватагою багаті й бідні оселі, співаючи колядки та щедрівки. І в кожній хаті світлішало, людям ставало легше на душі. Колядників чекали з нетерпінням і щедро віддячували їм яблуками, горіхами, бубликами. Вважалося, чим більше дітей завітає до хати, тим щедрішим для її господарів буде новий рік. Колядували, як правило, лише хлопчаки: дівчатка у різдвяних обрядах участі не брали, оскільки за давнім віруванням на великі свята першими мають з'являтися представники чоловічої статі.
                                       12 страв на Святий Вечір
Згідно з давньою українською народною традицією Свята Вечеря у переддень Різдва збирає за столом усю велику родину. І що важливо – спізнюватися до столу аж ніяк не можна. У цей день наші прадіди нічого не їли аж до самого вечора. І лише з першою зорею на небі, яка, за біблійними переказами, несе благу звістку про народження спасителя – Ісуса Христа, українці розпочинали святкову трапезу.
Хоча Святий Вечір припадає на останній день Різдвяного (пилипівського) посту, і всі страви, які до свята готують господині - пісні, називається вона багатою вечерею, бо стіл у цей вечір багатий 12-тьма стравами. Традиційно на Святу Вечерю стіл прикрашали:
1.Кутя
2.Борщ з вушками
3.Грибова юшка
4.Вареники
5.Голубці
6.Маринований оселедець
7.Мариновані гриби
8.Заливна риба
9.Тушкована капуста
10.Квасоля
11.Узвар
12.Пампушки

Кутя – обрядове поминальне блюдо (особлива зернова каша). Готують її з немеленої пшениці, рису, вівса або ячменю та солодкої добавки – меду, цукру, родзинок, варення, цукатів, сухофруктів. (Зерно в куті символізує вічне життя і достаток, а солодкість – символ райського блаженства.) До багатьох видів куті обов’язково входить сироп з меду, приготований на воді, відварі від крупи, маку, мигдалю, конопляного молочка, горіхи, мак, прянощі.Частини куті, як правило, готують окремо: зерно або крупу відварюють у великій кількості води або варять розсипчасту кашу, потім додають солодку частину і добавки. Після з’єднання всіх компонентів кутю прогрівають протягом 10 хв. (краще в глиняному горщику).У залежності від кількості доданої рідини кутя може бути напіврідкою або розсипчастою. Справжню кутю варять із зерен пшениці на меду, вона повинна бути напіврідкою, і їдять її ложками. Пшеницю попередньо готують наступним чином. Спочатку зерно товчуть у дерев’яній ступі, підливаючи по чайній ложці теплої води, щоб оболонка зерна повністю зруйнувалася. Потім ядра відокремлюють від полови, просіваючи і промиваючи. І тільки після цього варять на воді з чистих зерен кашу.Розрізняють пісну і скоромну («багату, щедру») кутю. Пісну кутю їли у Водохресний і Різдвяний свят-вечори, а також у поминальні дні, а на хрестини та інші свята – скоромну (на молоці, вершках, з великою кількістю масла). Обрядове значення має переважно пісна кутя.
Рецепт куті на Свят-вечір
Зерно опиханої пшениці (0,5 л) промити холодною водою, поставити варити, поки не стане м'яким. За той час, поки охолоджується зерно, промити горячою водою мак (250 г). Воду злити і висипати мак до макітри. Перетирати його до появи молочкуватої суміші. Краще терти мак, якщо додати до нього 50 г цукру.
Взагалі цю справу варто доручити в чоловічі руки.
Зварене зерно пшениці помістити в макітру з перетертим маком, перемішати, додаючи мед чи цукор та горіхи до смаку.
Під час вечері першим пробує кутю господар!

Пампушки
                      1 кг борошна,
                       50 г дріжджів,
                      0,5 склянки цукру.
  200 г вишневого або трояндового варення для начинки
Розчинити водою половину муки і дріжджів до однорідної маси з консистенцією домашньої сметани. Поставити в тепло. Коли тісто підійде, замісити його, додаючи решту муки, сіль і цукор. Знову поставити в тепло.Коли тісто підросте виложіть його частину на посипану борошном дошку і викачайте корж завтовшки 1 см. До половини коржа склянкою позначте кола. В центрі кожного кола покладіть варення без сиропу, накрийте другою половиною коржа і склянкою виріжте пампушки. Складіть їх на посипану борошном дошку і накрийте. Так само зробіть пампушки з решти тіста і всі разом поставте у тепле місце, щоб підійшли.
Смажать пампушки в соняшниковій олії. Вважайте, щоб жир не дуже кипів, тому що при швидкому смаженні пампушки всередині можуть залишитися сирими. Готові пампушки можна посипати цукровою пудрою. Подавати їх краще за все з узваром.
Пісний борщ
сушені гриби — 150 г,
буряк — 500 г,
морква — 100 г,
буряковий квас — 400 г,
борошно — 50 г,
вершкове масло — 100 г,
сіль, перець — за смаком.
Сушені гриби промити й відварити. Буряки, моркву почистити й теж відварити. Овочевий і грибний відвари з'єднати. Буряки нарізати соломкою і вкинути у відвар, заправити сіллю, перцем, буряковим квасом, додати борошно, підсмажене на вершковому маслі, і добре прокип'ятити борщ.
Пісний борщ подають на стіл разом з «вушками».
Вушка для борщу
Для вушок: 1 1/2 склянки пшеничного борошна, 1/2 склянки води, 2 ст. ложки вершкового масла або маргарину, воду, сіль — за смаком.
Для начинки: гриби сушені або свіжі, цибуля, сіль, рослинна олія
Замісити тісто як на пельмені. Для начинки потрібно сушені або свіжі гриби. Якщо гриби сушені, то їх потрібно замочити у воді і потім відварити. Якщо свіжі, то досить їх відварити. Злегка підсмажити цибулю. Варені гриби відцідити від води, дрібно порізати і додати в цибулю і трішки посмажити. Тісто розкачати на маленькі кружечки, покласти начинку з грибів і зліпити таким же чином, як ліпляться пельмені та відварити в підсоленій воді протягом 1 хв.

Грибова юшка
гриби сушені – 100 гр.
вода – 1,5 л.
цибуля ріпчаста – 1 шт.
борошно – 1-2 ст. л.
олія
сіль – за смаком
перець чорний – за смаком
Приготування:
Сушені гриби залити водою. Залишити на 2-3 години. Відварити в цій же воді. Процідити. Гриби дрібно нарізати. Ріпчасту цибулю подрібнити, посолити і обсмажити. Додати гриби і 150 мл. грибного відвару. Тушкувати на помірному вогні. Додати спеції.
До склянки грибного відвару додати борошно. Ретельно перемішати і вилити у сковороду з цибулею і грибами. Поперчити. Тушкувати до тих пір, поки не загусне. Зняти з вогню.
Вареники
Для тіста:
Борошно пшеничне вищого сорту – 2 склянки
Вода – 0,5 склянки
Дріжджі сухі – 1,5 столових ложки
Сіль – щіпка
Рослинна олія – 2 столові ложки
Для начинки:
1 цибулина,
приблизно 700 г білокачанної капусти,
2 ст. ложки рослинної олії,
сіль, перець (за смаком)
1. Начинка: обсмажити дрібно нарізану цибулю, додати дрібно нарізану капусту, посолити, перемішати, протушкувати хвилин 10-15 на маленькому або середньому вогні, стежити щоб не підгоріла, поперчити за смаком.
2. Тісто: додати в просіяне борошно сухі дріжджі, сіль, перемішати, додати теплу воду з розмішати в ній рослинним (соняшниковою без запаху) маслом, добре розмішати дерев’яною лопаточкою, щоб тісто відставало від посуду, накрити рушником, поставити в тепле місце без протягів. Коли тісто збільшитися в 2 рази, обмять його і дати ще раз підійти. З тіста робити кульки, які розкачуємо на посипаній борошном дошці, кладемо начинку, защипуємо. Вареники повинні бути за розміром як великі пельмені або маленькі пиріжки. Варимо в пароварці 15 хвилин.

Пісні голубці
11-12 капустяного листя
350-400 гр. картоплі
250-300 гр. грибів
1 цибулина
1 морква
200 гр. томатної пасти
1 лавровий лист
Трохи зелені кропу
Сіль за смаком
Рослинна олія для обсмажування
Картоплю очистити і відварити до готовності в підсоленій воді, потім воду злити, картоплю розім’яти в пюре.
Гриби обсмажити з дрібно нарубаною цибулею і натертою на тертці морквою до золотистого кольору на олії, додати в картопляне пюре, по необхідності додати солі за смаком і трохи рубленого кропу, добре перемішати.
Капустяне листя відварити до м’якості у воді (воду не зливати), зрізати грубі прожилки, начинити листя картопляним пюре і сформувати голубці.
На сковороді розігріти трохи рослинного масла, обсмажити голубці з двох сторін (сильно “стріляє”, тому краще накрити кришкою), укласти голубці у вільну каструлю.
У невеликій кількості води в якій варилася капуста розчинити томатну пасту і трохи солі, залити голубці так, щоб рідина злегка їх прикрила. Посипати рубаним кропом, додати лавровий лист, довести до кипіння, накрити кришкою і готувати на маленькому вогні 20-25 хвилин.
Маринований оселедець
На 250 г води додати 2 лаврових листки, 1,5 ст. л. оцту, 4 горошини чорного та пахучого перцю. Це все кип’ятити.
Нарізати шматками очищену і помиту рибу. Цибулю нарізати кружальцями. Складати в банку (1 л): один шар риби, один цибулі і т. д. Потім залити охолодженим маринадом. Через день рибу можна подавати на стіл.

Мариновані гриби
Гриби відварюють в злегка підсоленій воді (2 столові ложки солі на 1 літр води), потім відкидають на друшляк і після розкладають по банках і заливають охолодженим маринадом з розрахунку 250 – 300 г маринаду на 1 кг грибів.
Маринад готують так: на 0,4 л води береться 1 чайна ложка солі, 5 – 6 горошин перцю, лавровий лист, кориця, гвоздика, лимонна кислота на кінчику ножа; все це кип’ятять протягом 20 -30 хвилин на слабкому вогні, трохи охолоджують і додають і додають 6 – 8%-ий оцет у кількості 1/3 гранованої склянки.

Заливна риба
Ніжна заливна риба прикрасить будь-який святковий стіл. Смак страви в багато залежить від типу риби. Традиційними залишаються щука, сьомга, судак, лосось.
1,5 кг риби
2 цибулини
4 моркви
1 корінь петрушки
1 корінь селери
2-3 лаврових листки
1/2 склянки столового оцту
2-3 ч.л. желатину
гвоздички, запашний перець горошком
1/2 ст.л. солі і цукру
1. Рибу підготувати, видаливши шкірку і кістки, нарізавши на шматки.
2. Голову, плавники, хвіст, кістки залити холодною водою, довести до кипіння, додати нарізані шматочками моркву, корінь петрушки і селери, ріпчасту цибулю, горошки перцю, гвоздику, сіль.
3. Варіть бульйон близько 1 години. Потім відвар процідити, знову закип’ятити і покласти в нього шматки риби. Варити до готовності риби 15-20 хв.
4. Готову рибу вийняти і остудити. У відвар додати оцет, цукор, замочений у воді желатин. Прогріти до повного розчинення желатину, процідити, охолодити до кімнатної температури. Скласти рибу в  посуд, залити відваром і охолодити. При подачі на стіл прикрасити зеленню петрушки, запропонувати хрін.
Порада: Рибу можна теж запекти в духовці, поки вариться бульйон. Запікати 15-20 хвилин при 180С. Так можна і час заощадити, і риба буде ніжнішою.
Тушкована капуста
1 середня капуста-1кг
250 грам Квашеної капусти
Гриби
5-6 штук невеликих солоних огірки
2 столові ложки томатної пасти
1 столова ложка цукру
Рослинна олія
Сіль і перець за смаком
1. Нашаткувати дрібно капусту
2. Нагріти в сковороді олію і помістити капусту у сковороду
3. Додати 0.5 стакона води
4. Накрити кришкою і тушкувати 30 хвилин.
5. Потім додаємо порізані на кружальця огірки, гриби, кислу капусту, цукор і томатну пасту
6. Якщо треба солимо і перчимо.
7. Все добре перемішуємо і тушкуємо ще 15 хвилин.

Узвар із сухофруктів
Сушені яблука – 100 г
Сушені груші – 100 г
Чорнослив – 100 г
Родзинки – 50 г
Мед – 3/4 стакана
Вода – 5 л
Сухофрукти перебираємо, промиваємо та заливаємо водою, додаємо мед. Всипаємо в каструлю родзинки, накриваємо кришкою і варимо на середньому вогні протягом години. Готовий узвар настоюємо протягом 3-4 годин, потім охолоджуємо і подаємо на стіл.
Сухофрукти потрібно перебрати, добре промити, залити водою і варити, враховуючи термін варіння кожного фрукта. Спочатку відварити сухі груші та яблука, потім покласти чорнослив, родзинки і довести до кипіння. Відвар злити, процідити, розчинити в ньому мед або цукор, залити зварені фрукти і ягоди і довести до кипіння. Потім поставити узвар в холодне місце і дати настоятися 5-6 годин. Можна приготувати узвар з будь-яких сушених фруктів і ягід.
Тушкована капуста з квасолею

Квасоля, квашена капуста, цибуля, морква, часник, томатний сік, олія, борошно, спеції. Зварити склянку квасолі. Дрібно нарізати цибулю, натерти моркву. Налити в сковорідку олію, вкинути цибулю та моркву. Трошки присмажити, всипати дві столові ложки борошна й добре вимішати. Влити трошки варива з-під квасолі й ще раз вимішати. Додати капусту та квасолю. Перемішати та залити томатним соком. Посолити. Тушкувати, періодично помішуючи.
Салат із білої квасолі

300 г білої квасолі, 3 столові ложки рослинної олії, 1 цибулина, 1 солодкий болгарський перець, 4 дольки часнику, сіль, томат-паста, оцет за смаком.
Відварити до м'якості в невеликій кількості води (до повного її випарювання) підготовлену й замочену на ніч квасолю. У ще теплу квасолю влити рослинну олію. Додати потовчений із сіллю часник, натерту на дрібній тертці цибулю, дрібно нарізаний перець, томат-пасту й оцет за смаком.
Дякую за увагу
                         Робота
                        учениці
                         8 класу
             Ясеновецького НВК
                  Олійник Уляни
Вчитель:Фірак.О.І


природний добір


title: Родина Тонконогові

text:
1
2
4
3
1.
2.
3.
4.


title: Пристосування у тваринному світі

text:
Пристосування         у тваринному світі та їх відносний характер
Захисне забарвлення
Пристосування у тваринному світі
   Забарвлення, яке співпадає з кольором довкілля і допомагає тварині залишиться непомітною, називається маскуючим або захисним.
 Мешканці полюсів, де вічні сніги, мають білу шерсть або біле оперення. Пустельні тварини сірувато-жовті, як пісок та рослинність пустель.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
   Для коників, богомолів, жаб, ящірок, які
мешкають в траві, характерне зелене
забарвлення.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
   Захисне забарвлення переважає на тілі комах, амфібій та рептилій тропічних лісів, де навіть серед птахів багато видів із зеленим оперенням.
	   Нерідко захисне забарвлення включає в себе малюнок. Наприклад, у деяких метеликів  крила сірувато-бурі з великою кількістю смужок, ліній, плямочок. Коли така комаха сідає, вона повністю зливається з квітками, листками чи малюнком кори.

Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
   Захисне забарвлення називають  криптичним, його назва походить від  грецького «криптос» -
                                             тайна. Таке забарвлення
                                             дозволяє організму
                                             «злитися» з фоном,
                                              затаїтись, стати
                                              непомітним.
                                              Воно характерне в
основному для незахищених у навколишньому середовищі організмів.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
   Для багатьох водних організмів найкращий спосіб маскування – мати прозоре тіло. У водному середовищі – це досяжно, на відміну від наземного.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
	   Важливим елементом захисного забарвлення є  принцип протитіні, при якому освітлена  сторона тіла тварини забарвлена темніше, ніж та, що знаходиться в тіні. Таке забарвлення зустрічається у риб.              Темна, але освітлена сонячними     променями  спинка, та світле, але затінене черевце, роблять риб малопомітними для хижаків, як зверху, так і знизу.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
   Часто тваринам необхідно замаскувати очі.     З цією метою біля очей можуть розміщуватися темні плями, які доповнюють захисне забарвлення або на тілі можуть бути великі  «псевдоочі», що здатні ввести хижака в оману, тоді як справжні очі замасковані.
Пристосування у тваринному світі
Захисне забарвлення
	   Немало тварин, які мають захисне забарвлення, можуть змінювати його у залежності від пори року, коли змінюється забарвлення оточуючого середовища. Песці  та куріпки влітку змінюють забарвлення під колір тундрової рослинності та каміння, вкритого  лишайниками, а взимку                                     воно знову стає білим                                               і зливається  зі                                              сніговим покривом.

Пристосування у тваринному світі
Сезонне забарвлення
	   Змінюється протягом року колір шерсті деяких лісових звірів, таких як ласка, заєць-біляк або горностай. У ласки до зими шерсть стає зовсім білою, у зайця-біляка залишаються темними тільки кінчики вух, а у горностая — китичка на кінці хвоста.

Пристосування у тваринному світі
Сезонне забарвлення
	  Сезонне забарвлення спостерігається і серед комах, наприклад, листовидок, які зі складеними крильцями дивовижно схожі на листок. Влітку листовидки зелені, а з настанням осені колір їхніх                            крил стає бурувато-жовтим                                під стать пожовтівших                                           листків. Таким  чином                                                  побачити                                                     цю комах                                                                  важко в                                                              різний час.

Пристосування у тваринному світі
Сезонне забарвлення
   «Одягається» по сезону і гусінь метелика-човника дубового. Навесні, коли гусінь живиться дубовими бруньками, вона має рожеве забарвлення,  влітку стає зеленою, а восени – коричневою.
Пристосування у тваринному світі
Сезонне забарвлення
   Розподілене забарвлення – це також захисне забарвлення. В цьому випадку  на тілі тварин наявні яскраві, контрастні                                    смуги, плями. Здалеку                                               хижаку дуже важко                                                       розрізнити межі тіла                                         потенційної жертви.
Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
	   Забарвлення багатьох тварин являє собою поєднання контрастних за кольором плям та смужок, які не відповідають формі тварини, але за тоном та малюнком зливаються з навколишнім середовищем. Таке  забарвлення неначе розчленовує тіло тварини, тому і називається розподіленим.

Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
	   Розподілене забарвлення мають зебри, жирафи. Їхні  смугасті та плямисті фігурні малюнки майже непомітні на фоні рослинності  африканських саван, особливо в сутінки, коли  виходять на полювання хижаки.

Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
     З допомогою розподіленого забарвлення  досягається великий маскувальний ефект у деяких амфібій. Тіло африканської жаби -Bufo superciliaris неначе розподілене на дві                                               частини, завдяки                                                      чому тварина повністю                                          втрачає свої обриси.
	   Прекрасне розподілене забарвлення мають багато змій. Яскравий геометричний малюнок стирає контури тіла змії та робить її зовсім непомітною на фоні строкатої рослинності та опалого листя.

Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
	   Характерний такий вид забарвлення і для багатьох мешканців підводного світу, особливо для коралових риб.

Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
	   Розподілене забарвлення зустрічається і у комах. Найкраще його демонструють метелики, які перебувають у спокійному стані. Метелик медведиця, яка сидить зі складеними крильцями та гусінь, що повільно рухається.

Пристосування у тваринному світі
Розподілене забарвлення
	   Тварини з яскравим забарвленням добре помітні на фоні оточуючого середовища. Вони тримаються відкрито, а при небезпеці не ховаються. Їм не потрібно бути обережними або швидко тікати, оскільки частіше всього вони бувають неїстівними чи отруйними. Їхнє забарвлення є своєрідним  попередженням  для оточуючих — не чіпай!

Пристосування у тваринному світі
Відлякуюче забарвлення
	      Відлячуюче (попереджувальне) забарвлення являє собою різноманітні поєднання найбільш контрастних кольорів: червоного, чорного, жовтого, білого. Воно характерне для багатьох комах, які мають отруйні залози, наприклад, для жуків-наривників, божих корівок, гусені молочайного бражника або махаона. Більшість птахів зазвичай не чіпають комах з подібним забарвленням.

Пристосування у тваринному світі
Відлякуюче забарвлення
	   Відлякуюче забарвлення мають також тварини, шкірні залози яких виділяють отруйний слиз. Наприклад, вогняні саламандри або дереволази. Слиз дереволазів настільки отруйний, що туземці використовують його для обробки стріл для полювання. Одна отруєна стріла може вбити такого звіра, як леопард.
Пристосування у тваринному світі
Відлякуюче забарвлення
   Вважається, що «очі» на крилах багатьох метеликів  слугують для дезорієнтації ворога.  Це свого роду погрозливе забарвлення.
Пристосування у тваринному світі
Відлякуюче забарвлення
    Мімікрія – це подібність зовнішнього вигляду, забарвлення та форми тіла тварини до природних предметів. Види мімікрії:
 класична або мімікрія Бейтса – подібність незахищеного виду організму  до захищеного;
 мімікрія Мюллера – подібність забарвлення у цілого ряду видів захищених і незахищених організмів;
 мімезія – подібність до неживих предметів;
 колективна мімікрія – створення загального образу цілою групою організмів;
 агресивна мімікрія – елементи подібності                      у хижаків з метою приваблювання жертви.
Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
   Бейтсівська мімікрія – це коли незахищений (їстівний) організм наслідує забарвлення захищеного (неїстівного) виду. Таким чином імітатором експлуатується стереотип, сформований у пам’яті хижака контактом із захищеним організмом.                        Наприклад, муха-дзюрчалка,                    уподібнюється за забарвленням                            та формою тіла до оси.
Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
   Мюллерівська мімікрія – це коли ряд захищених, неїстівних видів мають подібне забарвлення («одна реклама на всіх») до їстівних  видів. Таким чином досягається наступний ефект:
по-перше, хижаку не потрібно пробувати по одному
                      організму кожного виду, загального образу
                      однієї помилково з’їденої тварини буде
                      достатньо для загального враження;
по-друге, хижаку не потрібно запам’ятовувати десятки різних варіантів яскравого застережливого забарвлення різних видів.
    Найяскравіше колективна мімікрія                  проявляється у перетинчастокрилих комах.
Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
	   Серед нежалоносних комах широко поширена подібність до жалоносних перетинчастокрилих. Наприклад, метелики-склівки, схожі на шершнів. Є  мухи-сирфіди,
                                 яких важко відрізнити від  ос,
                                 бджіл та джмелів. У одних
                                 комах подібність дуже велика,
                                 а в інших обмежена лише забарвленням, але в обох випадках це захищає їх від багатьох птахів.

Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
	  Явище подібності беззахисного виду з видом добре захищеним в природі, вперше було виявлено серед південноамериканських                             метеликів, коли в зграях                       неїстівних для птахів                                 геліконід були помічені                                   дуже схожі на них за                               забарвленням, формою,                                 размірами та поведінкою                                     при польоті, їстівні метелики-білянки.
Пристосування у тваринному світі

Мімікрія
	   Дивовижні приклади мімікрії серед риб. Так, морська собачка аспидонт, що живе в тісному сусідстві з губаном-чистильщиком, дуже подібна з ним за розміром, формою тіла, малюнком та способом переміщення. Губани очищають риб від             паразитичних рачків та                          бактерій, із-за такого                        «лікування» їх не чіпають                              навіть хижі мурени.

Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
	   Своєрідна мімікрія була визначена між трьома видами змій, де королівські змії та отруйні коралові аспиди в рівній мірі наслідують багаточисленним зміям родини вужових — еритролампрусам.

Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
   Мімезія – наслідування неживим предметам природи. Прикладом може бути подібність                        яєць кулика-сороки, зуйки та інших птахів за забарвленням та формою до камінців гальки.                           Деякі жуки-довгоносики та гусені  метеликів-парусників, мають темне забарвлення у поєднанні з білим, що нагадує пташиний послід.  Але частіше виявляється подібність до органів рослин.
    Таким чином, мімезія – це захисна                                          форма, що допомагає вижити тваринам                          у боротьбі за існування.
   При агресивній мімікрії хижак має пристосування,  які дозволяють йому приваблювати потенційну жертву. Прикладом може бути риба, у якої на голові  наявні вирости, що нагадують черв’ячків, які навіть ворушаться.  Сама риба спокійно                                                 лежить на дні, маючи криптичне                              (маскуюче) забарвлення, та чекає                                        наближення  жертви, що зайнята                       відшукуванням поживи.
Пристосування у тваринному світі
Мімікрія
	   Цікавим прикладом захисної форми та захисного забарвлення є гусінь метеликів п’ядунів. Переміщаються вони як                    би  «п’ядями», вигинаючи тіло                   дугою і наближаючи задні ніжки                      до передніх. Коли гусінь сидить                    нерухомо на гілці, вона витягується
                             до неї під кутом і стає схожою на
                             короткий сучок або гілочку.
Пристосування у тваринному світі
Захисна форма
   Ще більше схожі на сухі гілки комахи паличники, які мають характерну паличкоподібну форму тіла і кінцівок.
Пристосування у тваринному світі
Захисна форма
	   Подібність із рослинами особливо широко поширена серед тропічних видів комах. Наприклад, богомол диявольський схожий на квітку орхідеї.
Пристосування у тваринному світі
Захисна форма
	   З допомогою захисної форми тіла маскуються і деякі риби. Зовнішній вигляд таких риб досить  своєрідний і назви у них оригінальні: морський клоун, коник-тряпичник, риба-голка. Завдяки забарвленню та причудливій формі вони зовсім губляться в заростях.

Пристосування у тваринному світі
Захисна форма
	   Коник-тряпичник мало нагадує рибу. Його тіло має багаточисленні шипи та стрічкоподібні шкірясті вирости, які весь час коливаються. Тому таку рибу від водоростей відрізнити майже неможливо.

Пристосування у тваринному світі
Захисна форма
	   Природа нагородила деяких тварин здатністю змінювати забарвлення при переході із одного кольорового середовища в інше. Така властивість слугує тварині надійним захистом, оскільки робить її малопомітною в різних середовищах.  Наприклад, камбала.

Пристосування у тваринному світі
Мінливе забарвлення
	   Окрім камбали, яка змінює своє забарвлення, відомі риби, які у товщі води, наприклад, сині, а на дні стають жовтими. Миттєво маскуються морські голки: в зоні червоних водоростей вони набувають червоного забарвлення, серед зелених водоростей — зеленого, а в жовтому середовищі стають жовтими.

Пристосування у тваринному світі
Мінливе забарвлення
	   Змінюють свій колір і деякі

    ящірки. Особливо яскраво ця властивість проявляється у хамелеона. Швидка зміна забарвлення від  зеленого до жовтого або бурого робить його майже непомітним між гілками та листками. Крім того хамелеон може відлякувати ворога швидкою зміною забарвлення  контрастних кольорів, стаючи то яскраво-зеленим, то червоним або чорним.

Пристосування у тваринному світі
Мінливе забарвлення
	   Змінює своє забарвлення в момент небезпеки і головоногий молюск восьминіг. Ця тварина може миттєво маскуватися під грунт якого-завгодно кольору, повторюючи найхитріший малюнок морського дна або водоростей. Цікаво це робить також каракатиця.

Пристосування у тваринному світі
Мінливе забарвлення
	 Майстерно керують своїм різноманітним забарвленням, навіть, павуки. Наприклад, павук-бокохід, забарвлення якого стає то білим, то жовтим, то зеленим, у залежності від кольору листків та пелюсток, по яких                     він  переміщується.

Пристосування у тваринному світі
Мінливе забарвлення
	   Більшість тварин, які не мають достатньої сили дати відсіч ворогу, намагаються все-таки відлякувати його, приймаючи різноманітні погрозливі пози.              Наприклад, ящірка                                круглоголовка розкриває                                  рот і розтягує  білявушні                                    складки, які наливаються                          кров’ю  і разом з ротом                                                         створює враження                                            величезної пащі.
Пристосування у тваринному світі
Погрозлива поза
   Ще більший відлякуючий ефект досягається у плащоносної ящірки. Приймаючи погрозливу позу, вона раптово, неначе парасольку, розкриває кожну перетинку, розміщену
                      навколо шиї. Раптове виникнення
                      яскраво розкритого комірця-плаща,
                      що оточує широко оскалену пащу,
                        відлякує багатьох
                                її ворогів.
Пристосування у тваринному світі
Погрозлива поза
	 Серед змій погрозливою позою цікаві кобри, ошийкові змії та особливо сіра деревна змія, у якої при відлякуванні ворога різко змінюється форма і забарвлення передньої частини тіла.                                                                                Крім того, змія                                                        висовує довгий                                                 червоний язик та                                          закидає його на                                              голову.

Пристосування у тваринному світі
Погрозлива поза
	   Погрозлива поза як спосіб відлякування виробилась у деяких комах. Змінюються в момент небезпеки богомоли, особливо тропічні види, вони  піднімають надкрила і показують яскраві плями, одночасно приймаючи вичурну позу.

Пристосування у тваринному світі
Погрозлива поза
	   Метелик «глазчатая зубчатка» при виникненні небезпеки розводить в сторони покривні крила і показує  яскраві задні, повертаючи при цьому черевцем. Намагаються злякати ворогів              незвичайною позою і деякі гусені, наприклад,  гусінь метелика                        великої  гарпії                              різко піднімає догори передню                         частину тіла та піднімає довгі                                                   рухливі «хвости».

Пристосування у тваринному світі
Погрозлива поза
	   Інстинкт  завмирання добре розвинений у птахів. Яскраво виражена така поведінка в поодиноких птахів у період насиджування. Завмирають на день нічні птахи, наприклад, дрімлюги.                                  Так, сидячий на гнізді вальдшнеп,                        помітивши  небезпеку, щільно                               притискується  до землі і завмирає.

                                                    Криптичне забарвлення і така
                                                    нерухома поза роблять птахів
                                                    абсолютно непомітними.

Пристосування у тваринному світі
Завмирання
	  Існують тварини, які в момент небезпеки впадають в стан оціпеніння. Класичним прикладом є поведінка опосума. Не маючи можливості вчасно втекти від ворога, звірок валиться на бік і стає нерухомим, імітуючи смерть. Нападаючий,                                        обнюхаючи розплескане                                       тіло, в основному йде геть,                                         а опосум через деякий час                                «оживає» і рятується втечею. Така поведінка, можливо, не притворство, а шокуюча реакція тварини на критичну ситуацію.

Пристосування у тваринному світі
Завмирання
	   Стан рефлекторної нерухомості (каталепсія) зустрічається і у комах. При ляканні падають на землю та лежать нерухомо, неначе «вмирають», жуки із родини карапузиків.

    Враження смерті створюють і деякі плазуни, наприклад свиноносі змії, які у випадку небезпеки лежать нерухомо на землі черевом вгору.

Пристосування у тваринному світі
Завмирання
	   Аутотомія- здатність миттєво відкидати певну частину тіла у момент нервового подразнення. Така реакція характерна, наприклад, для багатьох ящірок. Самокаліцтво відбувається несвідомо і не від того, що орган неміцний, адже у мертвої    ящірки хвіст відірвати дуже важко. Біль,
                         спричинена хвосту, призводить до
                         різкого скорочення певних м’язів,
    і тому той автоматично відкидається.
Пристосування у тваринному світі
Аутотомія
	   Рефлекторне самокаліцтво зустрічається і серед безхребетних тварин. У спійманого за ногу павука-косарика, вона раптом відпадає і залишається у руках. Автотомують при небезпеці також деякі види коників, паличники. Схоплені за клешні річкові раки або краби обламують кінцівки, причому у строго певному місці. Восьминоги жертвують щупальцями.
                                                   Деякі види голотурій
                                                   при небезпеці
                                                   викидають на
     з’їдання ворогу свої деякі внутрішні органи.

Пристосування у тваринному світі
Аутотомія
	   Для своєї безпеки деякі тварини споруджують або пристосовують різноманітні переносні укриття. Так, раки-самітники, що мають м’яке незахищене твердим покривом черевце, ховають  його в пусту раковину черевоногого молюска, яку постійно тягають за собою.

Пристосування у тваринному світі
Переносні укриття
	   Краби дориппе натягують собі на спину створку раковини і бігають з нею по дну, прикриваючись нею як щитом.

Пристосування у тваринному світі
Переносні укриття
	   Багато комах, в основному личинки, будують спеціальні переносні будиночки-чохлики. Такий чохлик створює гусінь метеликів родини  мішочниць і чохликоносок. Вони вистилають чохлик тонким щільним шовком, до якого зовні прикріплюють шматочки рослин або мінеральні частинки. В чохлику гусінь проводить все життя, переміщаючись за допомогою грудних ніжок.

Пристосування у тваринному світі
Переносні укриття
	   Влаштовують переносні укриття і личинки струмочників (ручейников). Дорослі струмочники схожі на міль і мешкають на суші, а їх червоподібні личинки живуть у  воді. Для свого захисту вони будують будиночки різноманітної  форми: у вигляді трубочок, спіралі або рога із однорідного матеріалу, який личинка відшукує на дні: з піщинок, рослинних шматочків, з раковинок. Такі чохлики слугують для                       личинок не лише захисним                      укриттям, але і маскуючим                                     пристосуванням.

Пристосування у тваринному світі
Переносні укриття
   Будуючи будиночок з матеріалу, що вкриває дно, личинка маскується. На піщаному дні мало помітна трубочка, зроблена з піщинок, а на мулистому дні — будиночок із рослинних частинок.
Переносні укриття
Пристосування у тваринному світі
	   Нерідко заради безпеки та продовження роду тварини об’єднуються в групи і діють проти ворога спільно. Наприклад, вівцебики при нападанні на них вовків утворюють коло, в яке ховають телят і самок, а самці шикуються по зовнішньому колу, виставляючи назустріч ворогу міцні роги.

Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Серед гризунів виробилась інша тактика колективного захисту. Бобри, наприклад, б’ють хвостом по воді, оповіщаючи так інших членів колонії про наближення ворога. У лугових собачок, деяких видів сурків та ховрахів у випадку небезпеки                                            кожний звірок видає                                 пронизливий крик,                               попереджаючи сусідів                                       про те, що необхідно ховатися.

Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Як спосіб захисту утворюються і риб’ячі зграйки.  При небезпеці вони збиваються так щільно, що утворюють великий компактний шар. На поверхні такого шару виявляється найменша кількість рибок, яким загрожує небезпека.

Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Збираються в групи і морські їжаки-діадеми. На рівній ділянці дна вони розміщуються один від одного на відстані довжини голки. Довгі, рухливі та отруйні голки діадем роблять таку групу тварин малодоступною для багатьох хижаків.

Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Колективний захист зустрічається і у птахів.  Разом охороняють свої гнізда граки, чайки, береговушки, самовіддано вступаючи у   боротьбу з хижими птахами та звірами.
Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Масове скупчення заради захисту характерне і для деяких дрібних комах, в основному яскравих. У їхній великій кількості краще помітне попереджувальне забарвлення, яке відлякує багатьох комахоїдних тварин.
Пристосування у тваринному світі
Колективний захист
	   Інколи для своєї безпеки тварини використовують  якості інших тварин. Раки-самітники та краби  саджають собі на клешні актиній, у яких наявні жалкі щупальці. Актинії слугують надійним захистом і при зміні раковини, рак-самітник обов’язково пересаджує свою актинію в новий «дім».

Пристосування у тваринному світі
Надійні захисники
	   Для рятування від ворогів використовують актиній  деякі риби, які живуть серед коралових рифів. Актинії в цих місцях великі і можуть заповнювати своїм тілом різноманітні щілини. Серед їхніх численних отруйних  щупалець ховаються рибки амфіпріони. У кожної актинії є свої «квартиранти», які живуть серед щупалець сім’ями і навіть виводять потомство. Актинія їх не чіпає, хоча «чужого» амфіпріона вбиває.

Пристосування у тваринному світі
Надійні захисники
	   Деякі мальки риб: європейської мерлузи, тріски, знаходять захист під колоколом великих медуз, а рибки номеї все життя проводять серед жалких щупалець сифонофори фізалії.

Пристосування у тваринному світі
Надійні захисники
Висновок.
   Кожен із наведених прикладів корисний для організмів лише в певних умовах середовища існування. При зміні умов ці пристосування можуть стати дезадаптивними або навіть,                          шкідливими.
Виникнення пристосувань є                   важливою умовою                                 виживання тварин у природі.
Пристосування у тваринному світі


title: Різновиди молюсок

text:
Різновиди молюсків

Черевоногі молюски
Тіло черевоногих молюсків складається з трьох відділів: голови, ноги та нутрощевого мішка, який вкритий черепашкою. Отвір, через який тіло висувається                           назовні має назву устя.
Черепашка цих молюсків є                      непарною. Вона може бути спірально закрученою або мати вигляд ковпачка.
Черевоногі молюски
Двостулкові молюски
Двостулкові або Пластинчастозяброві - це молюски, найхарактерніші особливості будови яких - наявність мушлі з двох                       стулок, розташованих обабіч                               тіла, а також редукція голови                              і всіх пов'язаних з нею утворень.
Це виключно водна група, живуть як у солоних, так і в прісних водоймах, зустрічаються переважно на глибині до 100 метрів.
Двостулкові молюски
Головоногі молюски
Головоногі - клас високоорганізованих морських молюсків. Раковини або відсутні зовсім, або рудиментарні. Довжина тіла з щупальцями становить від 1 см до 5 м (у гігантських кальмарів - до 18 м). Хижаки.
Широко поширені у всіх морях з                  високою солоністю, тому у значно            опріснених Чорному та Азовському                 морях не трапляються. Мешкають у          товщі води і на дні.
Головоногі молюски


Селекція


Рефлекси


title: Родина айстрові, соняшник

text:
РОДИНА  АЙСТРОВІ
СОНЯШНИК
             БУДОВА КВІТКИ
Соняшник - однорічна рослина з родини айстрових
Коренева система стрижнева, досить розгалужена, стебло у соняшнику пряме, здебільшого нерозгалужене, вкрите шорсткими волосками. Висота стебла соняшнику коливається в значних межах: 50-70 см у скоростиглих сортів, близько 4 м у силосних листки черешкові, великі Суцвіття - багатоквітковий кошик. Основа суцвіття складається з великого квітколожа. Квітки двох типів: язичкові й трубчасті. Віночок трубчастих квіток п'ятизубчастий, оранжево-жовтий. Тичинок п'ять, які зрослися з пиляками й утворили трубочку навколо маточки. Маточка має стовпчик і дволопатеву приймочку,. Важливою особливістю будови квітки соняшнику є наявність спеціальних органів - нектарників, які виділяють нектар.
          СУЦВІТТЯ СОНЯШНИКА
Суцвіття — це групи квіток, розміщених близько одна до одної в певному порядку. Розташування квіток у суцвіттях неоднакове. Суцвіття бувають прості і складні. У суцвіття, як правило, зібрані дрібні квітки, завдяки чому вони добре помітні  для комах-запилювачів. Кошик — це суцвіття соняшника, айстри, кульбаби, осоту, будяка та багатьох інших рослин. У такому суцвітті звичайно численні дрібні сидячі квітки розміщені на потовщеному й розширеному ложі суцвіття. Зовні це суцвіття захищене зеленими листками — обгорткою.
               ПЛОДИ КВІТКИ
 Плід соняшнику – сім`янка з дерев`янистою плодовою оболонкою (оплоднем), яка не зростається з насіниною. Насінина (ядро) вкрита тонкою прозорою оболонкою. Оболонка плода (лузга) вкрита зверху епідермісом, забарвлення якого буває білого, чорного, сірого, чорно-фіолетового, коричневого кольору
                     ГАЛЕРЕЯ

           Презентацію на тему Родина                     Айстрові  "Соняшник"                 Підготувала учениця 7 класу
                         Арбора Ірина


Презентація "Фенілкетонурія"


title: "Мікроеволюція"

text:
«Мікроеволюція»
                                                                                Підготувала
учениця 11-Б класу
Брикова Ганна
В цій презентації ми розглянемо:
Поняття мікроеволюції
Мікроеволюція – це сукупність еволюційних процесів, які відбуваються в популяціях одного виду.
Взаємозв’язки основних мікроеволюційних понять
Е.Е.Ф.       Е.Е.М.     Е.Е.Я.      Е.Е.О.
Е.Е.Ф. – елементарні еволюційні фактори.
Е.Е.М. – еволюційний матеріал.
Е.Е.Я. – елементарне еволюційне явище.
Е.Е.О. – елементарна еволюційна одиниця.
Популяція птахів
Дрейф генів
Природний добір.
Типова і меланістична форми березової п'ядениці
Елементарні еволюційні фактори (Е.Е.Ф.)
Елементарні еволюційні фактори – чинники еволюційного процесу, що мають не спрямовуючий характер і викликають зміну генофонду популяції.
Фактори:
хвилі життя;
дрейф генів;
міграція;
ізоляція.

Популяційні хвилі («хвилі життя»)
Популяційні хвилі - коливання чисельності особин у природних популяціях.
Близькою до максимальної вважають зміну чисельності особин в                  1 млн разів, встановлену для однієї із зауральських популяцій травневого хруща. Аналогічні коливання відомі для масових видів тварин (таргани, мишоподібні гризуни).
Причини коливань переважно екологічні
(клімат, їжа, збудники захворювань тощо.)
Популяційні хвилі бувають:
періодичні,
аперіодичні,
сезонні,
виникаючі внаслідок природних катастроф (лісова пожежа, повінь, посуха),
внаслідок діяльності людини.

Ізоляція
Ізоляція – унеможливлення схрещування між особинами одного виду внаслідок відсутності контактів між ними.
Розрізняють кілька її форм:
географічна;
етологічна;
екологічна (за видом їжі; просторовим розміщенням;             часом і місцем розмноження.)

Географічна ізоляція
Різні популяції одного виду роз’єднані нездоланними для них просторовими бар’єрами, наприклад річкою, гірським хребтом, лісовим масивом чи степами.
Етологічна ізоляція
Особливості поведінки тварин.
Наприклад в о.Севан  (Вірменія) мешкає кілька стад форелі, які живляться разом. Але нерестяться риби кожного стада у різних місцях.
Екологічна ізоляція
Виникає тоді, коли всередині популяції формуються різні групи особин, кожна з яких відрізняється вимогами до умов середовища існування.
Часто утворюються групи тварин, які відрізняються видом їжі. Також в період розмноження завдяки різним місцезростанням кормових рослин, особини цих рас між собою не контактують. Ізоляція може виникнути через різні строки розмноження особин одного виду. Наприклад, окремі рослини лучних трав певного виду можуть цвісти в різні терміни, залежно від часу весняної повені: особини,що довше перебували під водою, цвітуть пізніше від тих, які взагалі не затоплювались чи перебували під водою короткий час.
Міграція
Міграція - переміщення особин або їх гамет з однієї популяції в іншу.
Внаслідок міграції відбуваються потік і інтрогресія* генів.
Інтрогресія генів - обмін генами між популяціями різних видів (поширена у рослин, коли пилок одного виду розноситься і запилює особини іншого виду). У тварин інтрогресія відбувається не часто.
Еволюційне значення міграції полягає в тому, що потік генів і інтрогресія генів змінюють генетичний склад популяцій.
Дрейф генів
Дрейф генів – випадкові і неспрямовані зміни частот алелів у малих популяціях.
Рано чи пізно зникають гетерозиготні особини і вся популяція стає гомозиготною або за домінантним (АА), або за рецесивним апелем (аа). Це може призвести до нагромадження у генофонді популяції шкідливих алелів і наступного її вимирання, а може і, навпаки, збільшити пристосованість популяції до середовища і з такої популяції під контролем природного добору утвориться новий вид.
Елементарний еволюційний матеріал (Е.Е.М.)
Елементарний еволюційний матеріал – мутації, які викликають неспорідненість популяцій і дають матеріал для еволюції.
Мутаційний процес
Мутаційний процес (мутагенез) - елементарний еволюційний фактор, який постачає елементарний еволюційний матеріал (мутації) для еволюційного процесу.
Серед спонтанних мутацій найбільше еволюційне значення мають генні мутації. Вони ведуть до виникнення серій алелів і таким чином збільшують генофонд, генетичну мінливість і гетерозиготність популяцій. Спонтанні мутації називаються випадковими в тому значенні, що піддаватись мутації може будь-який ген, у будь-який момент і в різних структурних напрямах.
Елементарне еволюційне явище (Е.Е.Я.)
Елементарне еволюційне явище – зміна генофонду популяцій в певному напрямку.
Це явище розвивається тільки в тому випадку, коли починає змінюватися елементарний еволюційний матеріал і починають діяти чинники еволюції.
Елементарна еволюційна одиниця (Е.Е.О.)
Елементарна еволюційна одиниця – популяція.
Саме в ній здійснюються всі еволюційні перетворення.
Популяція являє собою сукупність особин одного виду, які вільно схрещуються між собою, населяючи певний простір протягом еволюційно тривалого часу (ареал). Популяція формує власну екологічну нішу, має свою генетичну систему (генофонд). Вона частково ізольована від інших таких же сукупностей. Популяція зберігає в собі протягом тривалого часу значну частину генофонду виду й змінюється в поколіннях.
Природний добір
Природний добір - це переважаюче виживання і розмноження найпристосованіших до умов існування організмів певного виду.
Залежно від спрямування адаптаційних змін, розрізняють:
стабілізуючий;
рушійний;
розриваючий природний добір.
Стабілізуючий природний добір
Проявляється в постійних умовах довкілля. Він підтримує сталість певного фенотипу, який найбільше відповідає середовищу, і відкидає будь-які менш пристосувальні зміни. Цим він звужує межі модифікаційної мінливості, тобто норму реакції.
Наслідком дії стабілізуючого добору є досконала пристосованість до певних умов існування, або спеціалізація видів (наприклад, ярусність рослин).
Рушійний природний добір
Відбувається за змін умов довкілля або під час пристосувань організмів до нових умов у разі розширення ареалу. Він зберігає спадкові зміни, що відповідають змінам у довкіллі. Завдяки дії рушійного добору в певний бік зсувається і норма реакції.
Наприклад, під час заселення ґрунту як середовища життя у різних неспоріднених груп тварин кінцівки перетворилися на копальні (вовчок, жуки-гнойовики, кроти тощо).
Розриваючий природний добір
Діє одночасно у двох, рідше — кількох напрямах, однак не сприяє збереженню усереднених (проміжних) станів ознак.
Наприклад, у популяціях комах океанічних островів, де постійні сильні вітри, зберігаються або безкрилі особини, або особини з добре розвиненими крилами, здатні протистояти повітряним течіям. Комахи з середнім ступенем розвитку крил зникли, оскільки їх здувало в океан. Так розриваючий добір сприяє виникненню кількох різних фенотипів в одній популяції.
Висновок
Усі елементарні еволюційні фактори взаємозв'язані між собою під контролем природного добору. Механізм дії цих факторів різний, але спільними є ненапрямленість і випадковість їх дії. Спрямованості еволюційному процесу надає природний добір. Добір завжди має напрямлений характер. Добір, приводить генофонди у відповідність з критерієм пристосованості. Виключаючи з репродукції генотипи з малою пристосувальною цінністю, зберігаючи корисні генні комбінації, він перетворює картину генотипної мінливості, у біологічно доцільному напрямку. Результатом творчої ролі добору слугує процес органічної еволюції.
Використані сайти
http://school.xvatit.com/
http://www.darwinmuseum.ru/
http://pidruchniki.ws/12110708/prirodoznavstvo/podalshiy_rozvitok_teoriyi_evolyutsiyi_darvinizm_stolittya
http://subject.com.ua/biology/medical/175.html
http://subject.com.ua/biology/medical/176.html


Родина Бобові


title: Родина злакові пшениця

text:
Родина злакові:пшениця

Пшениця - однорічна трав'яниста рослина родини злакових; найважливіша продовольча культура.
Пшениця
За морфологічними особливостями види пшениці об'єднують у дві групи:
справжні або голозерні;
 полб'яні або плівчасті.
Плівчасті, на відміну від голозерних, утворюють ламкий колос, який у достиглому стані при легкому надавлюванні ламається на окремі колоски з зерном разом із члениками стрижня. При обмолочуванні голозерних пшениць у бункер комбайна надходить зерно без лусок.
Пшениця
До голозерних пшениць належать: м'яка, тверда, тургідум, карликова, круглозерна, польська, карталінська…
До плівчастих: спельта, однозернянка, двозернянка, Маха, Тимофєєва …
Карликова
Карталінська
Пшениця
М'яка пшениця  - однорічна озима або яра трав'яниста рослина з мичкуватою кореневою системою, яка проникає у ґрунт на глибину   1-1,5 м і більше. Це - самозапильна рослина, але у жарку погоду може запилюватися перехресно. Стебло - прямостояча соломина.
Пшениця
Листки у м'якої озимої пшениці майже голі, ярої - опушені, завдовжки 15-25 см і більше, завширшки 1-2 см.
Листки пшениці
  Колос різної довжини: короткий - до 8 см, середній - 8-10, довгий — понад 10 см.
   За формою колос буває:
циліндричний  з однаковою шириною уздовж колоса;
- веретеноподібний, який звужується до верхівки і в меншій мірі до основи;
- булавоподібний , який до верхівки потовщується.
Пшениця
У колосі утворюється 15-25 колосків - здебільшого 5-квіткових, з яких звичайно розвиваються і утворюють зерно 2-3 нижні квітки.
Пшениця
  Її насіння починає проростати при температурі 1-2 °C.      Оптимальна температура під час сівби — 14 - 16 °C.   При температурі 25 °C і вище формуються ослаблі проростки з тонкими корінцями, які сильно уражуються хворобами.
Пшениця - холодостійка культура.
Пшениця вимоглива до вологи. Протягом періоду вегетації вологість грунту повинна бути в межах 65-75%.
Пшениця
Через похмуру погоду восени відбувається неглибоке залягання вузла кущіння та погане загартування, від чого знижується: - морозо - і зимостійкість; - весною - вилягання; - під час наливу зерна - зниження вмісту білка в зерні.
Пшениця вибаглива до світла .
Пшениця вимоглива до ґрунтів. Добре розвивається на окультурених структурних ґрунтах із середнім механічним складом. Найкраще зростає на чорноземних, каштанових та сірих лісових ґрунтах. Погано підходять для вирощування пшениці солонцюваті ґрунти, легкі піщані та важкі за механічним складом глинисті                                                  грунти, у яких під час вегетації                                           застоюється вода.
Пшениця