title: Хижі рослини

text:
Хижі рослини
Введення
Хижі рослини вважаються дивом природи. Зазвичай такі рослини мешкають в збіднених азотом місцях, а тварин використовують як додаткове джерело азоту. Залучаючи комах забарвленням, запахом або солодкими речовинами, рослини ловлять їх тим або іншим способом, а потім виділяють в пастку ферменти, які переварюють спійману жертву. Продукти, що утворюються в результаті такого позаклітинного травлення, всмоктуються і засвоюються.
 Налічується 450 видів таких рослин, що відносяться до 6 сімейств; їх можна виявити по всьому світу в самому різному житлі.
 Оскільки ці хижі рослини                                               харчуються в основному дрібними                                                  комахами, то їх ще називають                                 комахоїдними.

     Хижі рослини використовують п'ять різних типів пристосувань для упіймання видобутку:
1. Глеки - пастки
2. Пастки, що закриваються
3. Липучі пастки
4. Засмоктуючі пастки
5. Ловушки-рачевні

   Вигляд пастки не є ознакою,                                            по якій хижі рослини                                        розділяються на сімейства

Введення
Кувшинчики - пастки
Ці рослини застосовують різні прийоми для заманювання видобутку. Краї і внутрішні стінки ловецького листя деяких з їх забарвлені в яскраво-червоний колір, тоді як інші виділяють цукристу речовину.
 Є два можливі пояснення, чому видобуток не вилітає з пастки: дурманна речовина, що міститься в цукристій рідині і швидко усипляє видобуток, або нависаюча кришечка, яка дезорієнтує комаху.

Пастки, що закриваються
Пастка формується на кінці аркуша, черешок грає роль петлі, а сам аркуш утворює дві облямованих зубцями долі. На кожній з них є чутливі волоски, що наводять в дію пастку.
 Це відбувається, коли комаха потривожить один з волосків. Але лише при тому, що стосується другого волоска з підстави рослини поступає досить потужний електричний імпульс, що заставляє пастку закритися. Пастка закривається дуже швидко - в межах однієї п'ятої частки секунди.

Липучі пастки
Деякі рослини використовують клейку речовину. Як тільки комахи сідають на аркуш, вони в'язнуть в цукристій рідині, що виділяється особливими стебловими залозами листя. Намагаючись вирватися, жертва заставляє сусідні волоски нахилитися у бік джерела руху і в результаті виявляється ще міцніше схопленою.

Засмоктуючі пастки
Ці рослини живуть в ставках. З їх листя звисають бульбашки, що мають отвір, що закриває вільнопідвішений клапан. Особливі залози викачують з бульбашки майже всю воду, аби клапан залишався щільно закритим завдяки тиску води зовні. Потім виділяється цукриста речовина, що залучає видобуток і одночасно зміцнююче клапан. Щетини направляють видобуток до клапана, який миттєво відкривається при торканні жертвою сигнальних волосків. Тиск заставляє клапан відкритися усередину, і видобуток разом з водою засмоктується в бульбашку. Далі клапан швидко закривається, вода викачується назовні, і починається переварювання улову.

 Пастки - рачевни
Ловецьке листя рослини має короткий черешок, розділений на дві що вирушають під воду або під землю трубки. По всій довжині трубок проходит спіральний проріз, уздовж внутрішньої поверхні, якою знаходиться ряд направлених всередину волосків. Залозки, розташовані на зовнішньому краю, виділяють клейку речовину. Невеликі водні або грунтові  організми прямують волосками всередину пастки, звідки вони вже не можуть вибратися.

Кувшинчики - ловушки
Непентес
Тропическое растение-хищник непентес способно ловить не только насекомых, но даже мелких мышей, лягушек и пресмыкающихся.
Через 5-7 часов пойманная добыча полностью переварена. Внутри крупных кувшинчиков - до литра пищеварительного сока.
Эту кисловатую освежающую жидкость с большой охотой пьют орангутаны.
Саррацения
Кувшинчики - ловушки
Это северо-американское болотное растение.
Ловит тараканов и мух длинными трубковидными ловушками - зелёными изящными "бокалами" высотой 10-15 см, которые представляют собой видоизмененные листья, вырастающие из корневища. Над ловушками возвышаются широкие образования в виде зонтиков, возникающие в результате расширения срединной жилки.
Произрастает в Венесуэле и  Гайане.
Это многолетние травы, с листьями-ловушками в форме кувшинчиков, образуют розетки. В верхней части широко раскрытой воронки есть небольшой ложковидный вырост, в котором вырабатывается большое количество нектара. Высота растений колеблется в пределах 7-40 см. Окраска листьев зеленая с пурпурным оттенком, центральная жилка — ярко-пурпурная.
Гелиамфора
Кувшинчики - ловушки
Дарлінгтонії зустрічаються на болотистих грунтах західного побережжя Північної Америки.
 Листя - пастки цієї рослини досягають висоти одного метра і небезпечні навіть для дрібних птиць. Вони нагадують кобру, що виготовилася до нападу, з роздутою шиєю.
 Їх солодкий запах залучає повзаючих комах, що літають.

Кувшинчики - пастки
Липучі пастки
Росоліст - комахоїдна рослина, що виростає в Португалії і Марокко переважно на сухих кам'янистих грунтах.
 Лінійне листя і стебло густо покриті железками, що виділяють клейку рідину, схожу на краплі роси. Комаха, попавши на аркуш, обливається рідиною, гине,  розчиняється і всмоктується рослиною.

В центрі аркуша залізисті волоски короткі, а по краях довші. Голівку волоска оточує прозора крапелька густою липкою тягучого слизу. Дрібні мухи або мурашки, притягнені блиском цих крапельок, сідають або вповзають на аркуш і прилипають до нього. Комаха кидається і б'ється, намагаючись звільнитися з пастки, і при цьому неминуче зачіпає за сусідні липкі краплі. Всі волоски потривоженого аркуша згинаються назустріч видобутку і скоро обволікають її слизом.
 Одна рослина росянки за день здатна переварити декілька десятків комах.

Липучі пастки
Ловецький апарат жирянки - аркуш. На верхній стороні аркуша знаходяться залозки на ніжках, що виділяють цукристий слиз для залучення комах, і сидячі залозки, що виробляють слиз з набором ферментів для переварювання видобутку.
 Комаха, що сіла на аркуш, приклеюється до його поверхні, після чого відбувається повільне скручування аркуша і переварювання захопленої комахи.

Жирянка
Липучі пастки

Харчується комахами і павуками.
 Виростає у вологому помірному кліматі на Атлантичному побережжі США.
 Якщо видобуток малий, вона може виповзти з пастки, але якщо усередині стулок виявилася комаха товще 3-4 мм, воно неминуче загине. Чим відчайдушніше б'ється воно в пастці, тим міцніше стискуються стулки аркуша, все сильніше прилягаючи одна до іншої і здавлюючи видобуток. Внутрішня поверхня аркуша усіяна дрібними червоними железками, що виділяють рідину, яка містить травні ферменти і мурашину кислоту.

Венерина мухоловка
Пастки, що закриваються
Альдрованда вільно плаває у водоймищі.
 Її тонке трав'янисте стебло з мутовками з 7-9 листя, схожого на листя венериной мухоловки, завжди знаходиться під водою.
 Широкі плоскі листовидні черешки листя звужені біля листової пластинки, де закінчуються довгими шиловидними щетинами, які, як списи, стирчать на всі боки. Листова пластинка складається з двох напівкруглих, нахилених одна до іншої половинок. Це ловецький апарат рослини.

Альдрованда

Пастки, що закриваються
Пузырчатка

Це цікава рослина віддає перевагу змуленим, багатим гумусом водоймищам, що стають у весняно-осінній період притулком великої кількості водних організмів.
 Захопити видобуток цьому растеню допомагає унікальний орган - ловецька бульбашка, за що вони і отримали назву «пухирчатку».

Засмоктуючі пастки

Генлісєї можна зустріти в Південній Америці і тропічних районах Африки
 Є справжніми хижаками, хоча їх зовнішній вигляд не вказує на їх підступні властивості. Річ у тому, що, по-перше, їх ловецькі органи розташовуються під землею, а по-друге, видобуток генлисей вельми малий.
 Підземні выросты виділяють особливу сигнальну речовину, що заманює одноклітинних в отвори-пастки.

Пастки - рачевни
Кореневі пастки генлисеи


title: Із історії хліба

text:
Із історії хліба
Тільки - но з печі - скоринка в золі,
Свіжа хлібина лежить на столі.
День починається з цієї хлібини...
В ній - наш достаток, могутність країни.
			Наших морів не стривожена синь,
			Шлях до зірок у космічну глибінь.
			Кажуть в народі правдиві слова:
			Хліб - годувальник, всьому голова!
Із історії хліба
Із історії хліба
Вперше хліб з’явився на землі 15 тисяч років тому. У пошуках їжі перші люди звернули увагу на злакові рослини - предків сучасних пшениці, жита, вівса.
Тривалий час люди вживали свіжі зерна, пізніше навчилися розмелювати їх між каміннями, отримуючи крупу.
Перший хліб мав вигляд рідкої каші. Зерно мололи, змішували з водою і тому їли як кашу.
Ручний млин, ступки були винайдені 6-5 тисяч років тому. Археологи передбача -ють, що одного разу каша випадково витекла і на гарячій плиті перетворилась на рум’яну паляницю. З тих пір хліб почали пекти.
Із історії хліба
Вважають, що в Давньому Єгипті через недогляд раба тісто підкисло.
Щоб уникнути кари, раб ризикнув і випік паляницю. Та на диво вона виявилася більш рум’яною,  пишнішою, смачнішою, аніж із прісного тіста. З того часу почали пекти хліб з тіста, що перебродило.
Із історії хліба
Мистецтво готувати хліб від давніх єгиптян перейшло до Греції та Риму. Такий хліб вважався делікатесом, був доступний тільки багатіям. Хліб прирівнювався до Сонця і до золота. На його честь складали гімни. Пекарі давніх держав користувалися великою пошаною.
Із історії хліба
Хліб був важливим продуктом харчування ранніх цивілізацій, зокрема в Єгипті, де вже у той час хліб у великих кількостях виготовлявся в пекарнях. У античні часи єгиптяни мали прізвисько хлібоїди.
Вже між 2860 і 2840 до Різдва Христового в країні на Нілі було відомо 30 різних сортів хліба. З Єгипту знання про випічку хліба через Грецію і Римську Імперію потрапили в Європу.
Із історії хліба
У своїх творах грецький автор Автенеус описує різні види хліба, пирогів, печива та інших кондитерських виробів, які були доступні в класичний період. Серед хлібів він згадує корж, який пекли на сковорідці, медовий хліб, «грибний» хліб та військовий хліб, який пекли на рожні. Тип та якість борошна, яке використовувалося для приготування хліба, також були дуже різні.
Із історії хліба
Отто Фредеріка Рогведдера вважають батьком нарізного хліба. У 1912 р. він почав роботу над машиною, що нарізає хліб, але пекарні неохоче її використовували, бо боялися, що хліб швидше черствітиме. Це продовжувалося до 1928 р., коли Рогведдер створив машину, яка і нарізає, і упаковує хліб. Це значно збільшило популярність нарізного хліба.
Із історії хліба
Впродовж довгого часу білий хліб вважали хлібом багатих, в той час як бідняки їли темний хліб. Хоча в кінці XX ст. темному хлібу стали віддавати перевагу через більшу харчову цінність, тоді як білий хліб став асоціюватися із неосвіченістю в харчуванні нижчого класу.
Із історії хліба
Інша важлива подія сталася в 1961 році, коли винайшли машину, яка значно автоматизувала роботу із тістом та значно зменшила період ферментації і час виготовлення однієї буханки. Цей спосіб зараз широко використовується у всьому світі.
Із історії хліба
Залежно від виду борошна, яке використовується для приготування тіста, хліб поділяється на житній, пшеничний, житньо-пшеничний і пшенично-житній; від способу випікання - формовий і подовий; від рецептури - простий і поліпшений.
Із історії хліба
Під час розкопок в Україні знайдено зерносховища, печі, зернотерки, глиняний посуд для зерна.
Виготовлення хліба вважалося важкою і виснажливою працею аж до середини XIX століття, поки не з'явилися механізми і машини.
Із історії хліба
Хліб люди завжди берегли, цінували, ставилися до нього, як до святині. Про нього створено багато повір’їв, які мали практичний і ритуально-магічний зміст.
Пильнували, щоб хліб не падав додолу. А як упаде, слід підняти його, перепросити, поцілувати і з"їсти. Якщо так не зробити, будуть великі збитки.
Із історії хліба
За гріх уважалося надкусити й недоїсти шматок. Хліб, який залишився після поминок, роздавали людям. Не можна було його давати свиням,"бо на тому світі покійному хліба не дістанеться."
Не позичали нікому з дому хліб, коли вперше йшли сіяти, бо не вродить. Перший хліб нового врожаю давали потроху собаці чи котові, щоб людям не вадило.
Із історії хліба
Весільний хліб, коровай, шишки треба скоро з"їсти, щоб не засохли, "бо в молодих життя всохне".  По випеченому весільному короваю передбачали долю нової сім"ї.
Цілушку давали дівчатам, щоб цілували хлопці.
Із історії хліба
Крихти зі столу ніколи не змітали на долівку, ретельно збирали й віддавали курям, а крихти свяченої паски - худобі й птиці.
Коли хтось знаходив на дорозі окраєць, не можна було його переступати. Треба підняти його, обтрусити й покласти не видному місці - птахам.
Із історії хліба
Виявляється, що запах хліба - один із найбагатших і складніших за своїм складом. Виникає він при взаємодії більш, ніж шістдесяти ароматичних елементів.
З одного зернятка виходить близько двадцяти міліграмів борошна, і це означає, що для випікання одного буханця потрібно борошно від помелу приблизно 10 тисяч зерен.
Із історії хліба
Коли господиня збиралася пекти хліб, вона одягалася в усе чисте.
Хліб пекли для кожного члена сім"ї і декілька хлібин "на позику", або гостям у дорогу.
Молитва «Отче наш» містить такі рядки: «Хліб наш насущний дай нам сьогодні». «Хліб» тут мають на увазі як потреби для життя взагалі.
Із історії хліба
Дорогих гостей зустрічають хлібом - сіллю. Приймаючи хліб - сіль на рушнику, його потрібно поцілувати. Люди, які розломили буханець хліба, ставали друзями на все життя, бо хліб - посол дружби між народами.
Із хлібом проводжали на фронт, зустрічали тих, хто повертався з війни.
Із історії хліба
Політично вимога хліба завжди мала велике значення:
- у Римській імперії правителі зробили висновок, що народ хотів «хліба і видовищ».
- з часів французької революції відомо, що населення Парижа вимагало хліба перед замком Версалю, і Марія Антуанетта промовила: «Якщо вони не мають хліба, то повинні їсти пироги».
Із історії хліба
У СРСР Володимир Ленін та інші більшовики обіцяли «Мир, землю і хліб», що пізніше стало головним лозунгом радянської пропаганди.
У двадцяті роки ХХ століття, в часи «депресії» вживався виборчий лозунг «роботи і хліба».
Із історії хліба
В Іспанії хліб називають «пан», і ця країна має найбільше видів хліба на землі - 315.
У Британії і США найпопулярніший м'який хліб з тонкою скоринкою, який продається нарізаним у пакетах. Цей хліб виготовляють на фабриках, які здатні виробляти до 10 000 буханок за годину.
У південній Азії їдять роті та чапаті (різновидності плаского хліба). Їх найчастіше готують із гірчичного борошна. Інший вид - пурі, тонкий плоский хліб, який смажать, а не печуть, і під час смаження дують на нього.
Із історії хліба
Один з найпопулярніших різновидів канапок - «Сендвіч» був названий на честь графа Сендвіча - відомого картяра. Саме він придумав класти м’ясо між двома скибками хліба, щоб не забруднити руки за грою.
З перших століть нашої ери в Індії існував закон, за яким злочинців карали тим, що на певний час забороняли їсти хліб. При цьому індійці були впевнені, що той, хто не їсть хліб, матиме погане здоров'я і нещасну долю. І говорили при цьому: "Все є їжа, але хліб є її велика мати".
Із історії хліба
- Коровай (Україна, Росія, Білорусь)
- Бейгл (США)
- Брецель (Німеччина)
- Бріош (Нормандія, Франція)
- Наан (Індія)
- Тандир-нан (Середня Азія)
- Лаваш (Кавказ)
- Юха (Азербайджан)
Із історії хліба
- Маца (Ізраїль)
- Піта (Близький Схід)
- Піца (Італія)
- Тортилья (Мексика)
- Фолар (Португалія)
- Багет (Франція)
- Чапаті (Індія)
- Чіабатта (Італія)
- Пумпернікель (Німеччина)
У  кожної країни існують свої національні назви хліба:
Про хліб народ склав багато прислів’їв і приказок:
- Хліб - усьому голова.
- Без хліба нема обіду.
- Хочеш їсти калачі, не сиди на печі.
- Хліба край, так і під ялиною рай.
- Без солі не смачно, а без хліба не ситно.
- Є хліб, буде і пісня.
Хліб - годувальник, святиня людська.
Щоб хліб мати, треба добре працювати.
Із історії хліба
- Де хліб та вода, там нема голода.
- Без хліба і любов гине.
- Паляниця - хлібові сестриця.
- Яка пшениця, така й паляниця.
- Добрий хліб, коли нема калача.
- З полови хліба не спечеш.
- З неба хліб не падає.
- Клади перед людей хліб на столі, будеш у людей на чолі.
Із історії хліба
- Як є хліба край, то і в хліві рай, а як хліба ні куска, так і в горниці тоска.
- Коли хліб, тоді й розум.
- Краще сухий хліб з водою, ніж паляниця з бідою.
- Краще їсти хліб з водою, ніж жити чужиною.
- Найсмачніший хліб од свого мозоля.
- Як хліб буде, то і все буде.
- Де є хліб, там є життя, де є життя, там є надія.
Із історії хліба
Бережіть хліб!


title: "Історія відкриття вітамінів"

text:
Історія відкриття вітамінів
Вітамі́ни — низькомолекулярні органічні сполуки різної хімічної природи, з високою біологічною дією, необхідні для нормального обміну речовин і життєдіяльності живих організмів в дуже малій кількості.
Історія відкриття вітамінів бере свій початок в кінці 18 століття. До другої половини 19 століття було з'ясовано, що харчова цінність продуктів харчування визначається вмістом в них в основному наступних речовин: білків, жирів, вуглеводів, мінеральних солей і води.
Вважалося загальновизнаним, що якщо в їжу людини входять в певних кількостях всі ці поживні речовини, то вона повністю відповідає біологічним потребам організму. Ця думка міцно вкоренилося у науці і підтримувалося такими авторитетними фізіологами того часу, як Петтенкофер, Фойт і Рубнер.

Однак практика далеко не завжди підтверджувала правильність укорінених уявлень про біологічну повноцінність їжі.
Практичний досвід лікарів і клінічні спостереження здавна з переконливістю вказували на існування низки специфічних захворювань, безпосередньо пов'язаних з дефектами харчування, хоча останнє повністю відповідало зазначеним вище вимогам. Про це свідчив також багатовіковий практичний досвід учасників тривалих подорожей. Справжнім бичем для мореплавців довгий час була цинга, від неї гинуло моряків більше, ніж наприклад в боях чи від корабельних аварій. Так, з 160 учасників відомої експедиції Васко да Гама прокладав морський шлях до Індії-100 людей загинули від цинги.
Історія морських і сухопутних подорожей давала також ряд повчальних прикладів, які вказували на те, що виникнення цинги може бути попереджено, а цинготні хворі можуть бути вилікувані, якщо в їх їжу вводити відому кількість лимонного соку або відвару хвої.
Таким чином, практичний досвід ясно вказував на те, що цинга і деякі інші хвороби пов'язані з дефектами харчування, що навіть сама рясна їжа сама по собі ще далеко не завжди оберігає від подібних захворювань і що для попередження і лікування таких захворювань необхідно вводити в організм якісь додаткові речовини, що містяться не у всякій їжі.
Експериментальне обгрунтування та науково-теоретичне узагальнення цього багатовікового практичного досвіду, вперше стали можливі завдяки відкриттю нової глави в науці дослідженням російського вченого Миколи Івановича Луніна, що вивчав в лабораторії Г.А.Бунге роль мінеральних речовин у харчуванні.
Микола Іванович зробив вагомий внесок в історію відкриття вітамінів М. І. Лунін проводив свої досліди на мишах, що були на штучно приготовленій їжі. Ця їжа складалася із суміші очищеного казеїну (білок молока), жиру молока, молочного цукру, солей, що входять до складу молока та води. Здавалося, в наявності були всі необхідні складові частини молока; тим часом миші, що знаходилося на такій дієті, не росли, втрачали у вагу, переставали поїдати наданий їм корм, і нарешті, гинули.
У той же час контрольна партія мишей, що отримала 1 натуральне молоко, розвивалася цілком нормально. На підставі цих робіт М. І. Лунін у 1880 прийшов до наступного висновку: "... якщо, як вищезгадані досліди вчать, неможливо забезпечити життя білками, жирами, цукром, солями і водою, то з цього випливає, що в молоці, крім казеїну, жиру, молочного цукру і солей, містяться ще інші речовини, незамінні для харчування. З'являється великий інтерес досліджувати ці речовини і вивчити їх значення для харчування ".
Це було важливе наукове відкриття, яке спростує стале положення в науці про харчування. Результати робіт М. І. Луніна стали оскаржуватися; їх намагалися пояснити, наприклад, тим, що штучно приготовлена їжа, якою він у своїх дослідах годував тварин, була нібито несмачною.

У 1890 р. К.А.Сосін повторив досліди М. І. Луніна з іншим варіантом штучної дієти і повністю підтвердив висновки Н. І. Луніна. Все ж і після цього бездоганний висновок не одразу отримав загальне визнання. Блискучим підтвердженням правильності виведення Н. І. Луніна встановленням причини хвороби бері-бері, яка була особливо поширена в Японії та Індонезії серед населення, харчувались головним чином полірованим рисом.

Лікар Ейкман, також зробив внесок у історію відкриття вітамінів, працювавши в тюремному госпіталі на острові Ява, в 1896 році помітив, що кури, що містилися у дворі госпіталю і харчувалися звичайним полірованим рисом, страждали захворюванням, що нагадує бері-бері. Після переведення курей на харчування неочищеним рисом хвороба проходила.
Спостереження Ейкмана, проведені на великій кількості ув'язнених у в'язницях Яви, також показали, що серед людей, що харчувалися очищеним рисом, бері-бері хворів у середньому однин чоловік з 40, тоді як в групі людей, що харчувалися неочищеним рисом, нею хворіла лише одна людина з 10000.
Велике значення в розвитку вчення про вітаміни мали роботи Гопкінса, Степпа, Мак Коллума, Меленбі та багатьох інших вчених.
В даний час відомо близько 20 різних вітамінів. Встановлено і їх хімічна структура; це дало можливість організувати промислове виробництво вітамінів не тільки шляхом переробки продуктів, у яких вони містяться в готовому вигляді, але і штучно, шляхом їх хімічного синтезу.
На сьогодні існують насупні види вітамінів:
Жиророзчинні вітаміни, Водорозчинні вітаміни, Вітаміноподібні речовини.
Водорозчинні вітаміни не можуть накопичуватися в організмі і «живуть» тільки в крові. Надлишок цих вітамінів, як правило, не несе якихось складнощів, а просто швидко виводиться з сечею (звичайно, при цьому сильно завантажується печінка і нирки, тому не варто з`їдати по півпачки аскорбінки за раз).
Жиророзчинні вітаміни можуть накопичуватися в жирових тканинах і печінці. Їх недолік може виникнути не тільки через відсутність певних продуктів в раціоні, а й через порушення всмоктування жирів в ШКТ. При надмірному вживанні такі вітаміни токсичні.Як відомо, вітаміни  значною мірою руйнуються в процесі приготування страв. Однак, не всі вони руйнуються від температури! Зате є багато інших способів убити вітаміни.
Жиророзчинні  вітаміни:
вітамін A
вітамін D
вітамін E
вітамін K
Водорозчинні вітаміни:
Вітаміни комплексу В (близько двох десятків вітамінів, що відрізняються один від одного за хімічними та біологічними властивостями, що впливають на різні функції організму шляхом впливу на нервову систему)
вітамін С
вітамін PP
Дякуємо за увагу !!!


title: Иммуноглобул_

text:
IgM
IgM
IgG
Ig D

IgM
IgM
IgG
Ig D
IgM
IgM
IgG
Ig D
IgM
IgM
IgG
Ig D


title: Клас Дводольні

text:
1
5
(5)
(5)
20
21
12
15
13
4
14
16
17
18
19


title: Кір

text:
Вірусні ХВОРОБИ.кІР
Кір
Кір - вірусна хвороба, спричинена вірусом роду Morbillivirus, що характеризується лихоманкою, млявістю, слабкістю, головним болем, висипом, ураженням кон'юнктиви і нежиттю.
Вірус кору під мікроскопом
історія
Повідомлення про хвороби, що нагадують кір, зустрічаються з 6 ст. до н. е., проте, перший науковий опис хвороби і його відмінності від віспи віднесений до персидського лікаря Ібн Разі (Разеса) 860–932 рр., який видав книгу названу «Віспа і кір». У 1954 р. був ізольований вірус, що спричиняє хворобу, і вакцини проти цієї хвороби стали доступні в 1963 р.
Проведена вакцинація у різних країнах світу (2010)
Причини виникнення та Розвиток захворювання
Симптоми
Інкубаційний період при кору становить від 7 до 21, рідше 28 днів. Початок захворювання гострий. У хворих з'являються симптоми інтоксикації, катаральні явища. Температура звичайно висока, турбує головний біль, слабкість, нежить, кашель, виникають симптоми кон'юнктивіту. До кінця першого — початку 2-го тижня хвороби на слизовій оболонці щоки виникають плями, ніби посипані манною крупою. Це цінна діагностична ознака, що дозволяє поставити діагноз до появи висипу. Він носить назву плями Бельського-Філатова-Копліка. Плями існують 2-3 дні, іноді довше і зазвичай зникають з появою висипу.
 Температура на короткий час знижується, потім звичайно підвищується знов, і у хворого з'являється висип.
Симптоми
Перші елементи висипу з'являються за вухами і на обличчі, потім висип поширюється на тулуб і кінцівки. Елементами висипу є плями — папули(горбики), що підносяться над поверхнею шкіри. Зникнення висипу відбувається в зворотній послідовності, тобто він починає згасати спочатку на кінцівках, потім на тулубі і нарешті на обличчі.
У хворих частий пульс, низький тиск. Іноді спостерігається ураження шлунково-кишкового тракту: зниження апетиту, нудота і блювання, почастішання випорожнень. У деяких хворих буває мітигирований кір, ця форма розвивається при введенні імуноглобуліну або вакцини. Вона характеризується тривалішим інкубаційним періодом і легшим перебігом. Необхідно пам'ятати, що в наш час кір зустрічається не тільки у дітей, але і у дорослих, причому перебігає, як правило, важче. В більшості випадків кір перебігає сприятливо, але при розвитку ускладнень, особливо енцефаліту і менінгоенцефаліту, можливі летальні наслідки.
Діагностика.профілактика та лікування
Дякую за увагу!


Кишечник


title: генетична і кінетична інженерія

text:
Тема:Генетична і клітинна інженерія
Згадайте
ДНК - нуклеїнова кислота, що забезпечує зберігання, передачу  і реалізацію генетичної програми розвитку й функціонування живих організмів з покоління в покоління .
Полімеразна ланцюгова реакція (ПЛР)
експериментальний метод молекулярної біології, спосіб значного збільшення малих концентрацій бажаних фрагментів ДНК в біологічному матеріалі (пробі). Була відкрита Кері Маллісом і був нагороджений Нобелівською премією.
Полімеразна ланцюгова реакція
Зразок ДНК
Рекомбінантні ДНК
це молекули ДНК, утворені лабораторними методами генетичної рекомбінації для об'єднання генетичного матеріалу з безлічі джерел, створюючи послідовності, які інакше не були б знайдені в геномі.
Культура клітин
 генетично однорідні популяції клітин, що ростуть у постійних умовах оточуючого середовища.Це можуть бути штами нормальних клітин людини, тварин, рослин або тканин злоякісних пухлин.
Біотехнологія - це галузь знань, яка вивчає та розробляє методи використання живих організмів і біологічних процесів у виробництві.

Галузі біотехнології :
1.Клітинна інженерія - це галузь біотехнології, яка розробляє й використовує технології культивування клітин і тканин поза організмом у штучних умовах.
У рамках клітинної інженерії розробляють
і використовують технології гібридизації
клітин.
 Клітинна інженерія
А) Культивування клітин широко використовується для наукових досліджень.  Клітини, які вирощені на спеціальному середовищі, можна використовувати для дослідження процесів, які в них відбуваються
У таких культурах можна вирощувати віруси, що здатні розмножуватися тільки в живих клітинах, і досліджувати їх взаємодію з клітинами певних тканин, досліджують дію нових фармакологічних препаратів на клітини.
В медицині  перспективною вважається  ця технологія роздруківки органів тіла на 3D-принтері, яку зараз розробляють.

Б) Соматичну гібридизацію клітин широко використовують у дослідженнях процесів регуляції роботи генів та визначення їхньої функції.
Соматичну гібридизацію клітин дозволяє об’єднувати в межах однієї клітини геноми організмів, які не можна об’єднати інших способом: миші і пацюка або людини і миші. Соматична гібридизація клітин тварин і рослин. Тривалий час такі гібриди зазвичай існувати не можуть, але для дослідження часу їх існування вистачає.
В) Клонування - процес створення ідентичних копій організмів або інших об'єктів у біології, котрі називають клонами. Термін «клон» запропонував Джон Бердон Сандерсон Голдейн, який походить від дав.-гр. κλών — паросток, пагін.
Технологія клонування тварин
Клоновані тварини
Клонування рослин, дозволяє дуже швидко розмножувати найбільш цінні особини рослин, які характеризуються гарною врожайністю, підвищеною стійкістю до хвороб або іншими якостями(дерев)
Клонування рослин
Клонування дерев велетнів  у США
Г) Використання стовбурових клітин
це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах, здатні до необмеженого поділу, що дають початок новим клітинам при формуванні тканин,містяться в пуповинної крові, плаценті, відповідальні за оновлення клітин крові і, в тому числі імунітету.
Стовбурові клітини є  ідеальним матеріалом для трансплантаційних методів терапії. Найбільш доступними вважаються стовбурові клітини дорослого організму. в медицині є ембріональні стовбурові клітини людини: з них можна отримувати будь-які типи клітин організму.
Хоумінг- потрапляючи в організм під час трансплантації, стовбурові клітини продовжують ділитися й самі знаходять місце, де їхня допомога найпотрібніша.
2. Генетична (генна) інженерія - це галузь
біотехнології, яка розробляє й використовує технології виділення генів з організмів і окремих клітин, їх видозмінення й уведення в інші клітини або організми.
Суть генетичної інженерії полягає в штучному створенні генів із потрібними властивостями і введення їх у відповідну клітину. Перенесення гена здійснює вектор (рекомбінантна ДНК).
Генетична інженерія використовується як у наукових дослідженнях, так і в новітніх методах селекції.
ГМО рослини
ГМО тварини
У Європі модифіковані рослини сої та кукурудзи для виготовлення харчових продуктів дозволені з 1997 року, а харчові ферменти, добавки, одержані в результаті генної інженерії, використовують понад двадцять років.
Запитання та завдання
1. Чому використання методів генетичної інженерії для вирощування сільськогосподарських культур стало причиною дискусій ученої спільноти й громадськості?
2. Які недоліки має технологія використання стовбурових клітин?
Домашнє завдання
§ 75. Генетична і клітинна інженерія
 11 клас профіль  К.Задорожний


title: класи адг мол

text:
КЛАСИ АДГЕЗИВНИХ МОЛЕКУЛ
ВИКОНАЛА:
Кузнєцова Мар’яна
група біохімії

	На сьогодні визначають п’ять класів адгезивних молекул:
Імуноглобуліни
Кадгерини
Інтегрини
Селектини
Трансмембранні протеоглікани
ТРИ МОДЕЛІ КЛІТИННОЇ АДГЕЗІЇ
	Існують три шляхи клітинної адгезії:
У гомофільних взаємодіях беруть участь дві однакові адгезивні молекули клітини
гетерофільні взаємодії передбачають взаємодію двох різних молекул
третій компонент (лінкерна молекула) знаходиться між двомамолекулами клітинної адгезії – взаємодія через лінкер молекули (є одним з найбільш ранніх систем клітинної адгезії , які були вивчені у губок)

ТРИ МОДЕЛІ КЛІТИННОЇ АДГЕЗІЇ

ІМУНОГЛОБУЛІНИ
Трансмембранні білки, які можуть зв'язуватися з системою цитоскелету в межах клітини
Поза клітиною, зв'язування може бути гомофільним або гетерофільним
N-CAM (neural cell adhesion molecule) насправді зустрічається у різних типів клітин, включаючи нервові клітини;. Зв'язування гомофільне
ІСАМ (intercellular adhesion molecules) можуть зустрічатися на активованих ендотеліальних клітинах . Це ліганд-мішень для інтегринів, експресованих на лейкоцитах (гетерофільне зв’язування)
L1, відносяться до молекул адгезії, що грають важливу роль у процесах росту нейронів
	Вперше молекули адгезії клітин були названі CAM, але CAM - характеризує надродини Ig. N-CAM є одним з десятків CAM, але це був перший представник, що був охарактеризований

Молекули адгезії нервових клітин, що містять: • глікопротеїни: 30% залишків сіалової кислоти (вага) • представник надродини  імуноглобулінів• є посередником Са 2 +-незалежної клітинної адгезії• Регулює зміни цитоскелету • У нейронах N-CAM взаємодіє з рецептором фактора росту фібробластів, ініціючи  передачу сигналу
Розрізняють чотири форми N-CAM. Різні ступені глікозилювання, особливо щодокількості сіалової кислоти можуть вплинути на адгезію молекули. Крім того, альтернативний сплайсинг первинного РНК-транскрипту призводить до утворення різних форм N-CAM, які мають різні функції в клітинах.

КАДГЕРИНИ

Са2+ - залежні адгезивні молекули
Майже всі хребетні клітини експресують один або кілька кадгеріни
 трансмембранний глікопротеїн включає близько 700-750 залишків
 Позаклітинні домени:
містять близько 100 амінокислотних залишків
  містять кальцій сайтів зв'язування
  є посередниками взаємодії між цитоскелетом клітини (актин)
    послідовність His-Ala-Val можуе бути залучена у гомофільне   зв'язування кадгеринів  Внутрішньоклітинний домен зв'язується зі специфічними білками цитоскелету (катеніни).

є складовою десмосом
Епітеліальна клітинна адгезія за участі E-кадгеріна демонструє внутрішньоклітинні молекули, які пов'язані з процесом клітинної адгезії.

ТИПИ КАДГЕРИНІВ
ІНТЕГРИНИ

Позаклітинні рецептори  мають вибіркову спорідненість для певних білків матриці
Зв'язати відбувається з відносно низькою спорідненістю (Ка = 106-109 л/моль): це забезпечує "ефект липучки», який дозволяє клітинам досліджувати своє оточення
 є Са2+ і Mg2+ залежне зв'язування. Позаклітинний сайт з лігандом матриці
У внутрішньоклітинному сайті є  білками, пов'язані з актином цитоскелета (талін і альфа-актинін), деякі інтегрини зв'язуються з проміжними філаментами.
Інтегрин містить альфа і бета-субодиницю (гетеродимер).
Специфічність зв'язування залежить від комбінації альфа- і бета-субодиниць.
ІНТЕГРИНИ
Приклади:
Клітини, що містять альфа-6, бета-4 інтегрини – це гемідесмосоми. Г. зв'язують білки матриці  базальної мембрани (ламініни), проміжні філаменти – кератини цитоплазми.

Лейкоцити містять альфа-1 і бета-2 інтегрини, які зв'язують їх з ендотеліальними клітинами.

Макрофаги мають aльфа? і бета 2 інтегрини, що також пов'язують м. з ендотеліальними клітинами.

Тромбоцити мають бета-3 субодиниці в складі інтегринів, що дозволяє їм зв'язуватися з фібриногеном під час згортання крові.

У людей з генетичною хворобою під назвою "дефіцит адгезії лейкоцитів" спостерігається вісутність синтезу бета-2 субодиниці. Таким чином, у лейкоцитів відсутні бета-2 рецептори, необхідні для зв'язування з ендотеліальними клітинами. Люди страждають від повторних бактеріальних інфекцій.
СЕЛЕКТИНИ

Трансмембранні білки (лектинів).
Са2+-залежне зв'язування зі специфічними олігосахаридами іншої клітини.
Гетерофільниа клітинна адгезія
Приклад:
P-селектин забезп. початк. зв'язування лейкоцитів з ендотеліальними клітинами
  Місцеві хімічних медіаторів в місці запалення дають сигнал ендотеліальним клітинам для синтезу P-селектину.
  Нейтрофіли, що знах. Поруч, експресують гліколіпіди і глікопротеїни на їх мембрані.
  Таким чином, вони зв'язуються в цьому місці запалення на ендотеліальних клітинах


title: Генна інженерія

text:
Виконали студентигрупи 2-Е-30Охрименко Д., Моргунов А.,Миненко А., Михайлюк О.,Остащенко Д. Викладач: Яценко С.Г.
«Генна інженерія людини: досягнення та ризики. Біоетичні проблеми сучасної медицини. Сучасна біотехнологія та її основні напрямки. Застосування досягнень молекулярної генетики, молекулярної біології та біохімії у біотехнології. Поняття про біологічну небезпеку , біологічний тероризм та біологічний захист. Біологічна небезпека та основні напрямки її реалізації»
Паспорт проекту
Предмет: біологія
Мета: сформувати нові знання щодо методів і проблем сучасної біології, біохімії, генетики; щодо біоетики та біотехнології; донести згубність екологічного тероризму, екологічної небезпеки та зброї тощо
Суміжні предмети: екологія, хімія, інформатика
Цільова аудиторія:11 клас
Тип проекту: дослідницький, пошуковий, екологічний
Способи дослідження проблеми: пошук інформації  за допомогою мережі Інтернет, вивчення матеріалу за підручником
План виконання проекту:
Ознайомлення з темою проекту, розподіл обов’язків  між членами групи
Постановка мети та задачі проекту
Пошук та опрацювання матеріалу з досліджуваної теми
Узагальнення матеріалу, підбиття підсумків вивчення проблеми
Оформлення результатів у вигляді презентації та реферату
Представлення проекту
Робота команди:кожен учасник має план, згідно з яким буде здійснюватися захист проекту

 Головним  скарбом  життя  є  не  землі,  що  ти  їх  завоював,  не  багатства,  що  їх маєш  у  скринях...  Головним  скарбом  життя  є  здоров’я,  і,  щоб  його  зберегти, потрібно багато що знати.  (Авіценна)
Ібн Сіна Авіценна- — перський науковець-енциклопедист, філософ, лікар, хімік, астроном, теолог, поет.
Сучасна біотехнологія та її основні напрямки
Підготував Моргунов Андрій
Біотехнологія — це сукупність промислових методів, які застосовують для виробництва різних речовин із використанням живих організмів, біологічних процесів чи явищ.
З найдавніших часів людина використовувала біотехнологічні процеси при хлібопеченні, приготуванні кисломолочних продуктів, у виноробстві тощо, але лише завдяки роботам Луї Пастера у середині 19 століття, що довели зв'язок процесів бродіння з діяльністю мікроорганізмів, традиційна біотехнологія одержала наукову основу.
В неї входить технологічна мікробіологія, а також технічна, біохімічна та інженерна ензимологія
В неї входить генетична та клітинна інженерія
Одним з найбільш перспективних напрямків традиційної біотехнології є використання мікроорганізмів як один із засобів захисту рослин від шкідників. Розвиток цього напрямку зумовлюється багатьма вадами пестицидів та інших засобів захисту рослин.
Методи біотехнології:
синтез генів поза організмом(синтез генів)
виділення з клітини та перебудова окремих генів або їх частин(генна інженерія )
копіювання та розмноження виділених та синтезованих генів.
введення генів та їхніх груп у геном інших організмів
поєднання різних геномів в одній клітині
Генна інженерія
Генна інженерія – прикладна галузь молекулярної генетики та біохімії. Її завдання – це розробки методів перебудови геномів організмів.
Клітинна інженерія
Клітинна інженерія – галузь біотехнології, у якій застосовуються методи виділення клітин з організму і перенесення на штучні поживні середовища, де продовжується їх життєдіяльність. Її завданнями є: отримання соматичних клітин різних видів, створення культурних клітин (тканин) для отримання цінних речовин.
Химерні організми
Химерні тварини - це генетичні мозаїки, що утворяться в результаті об'єднання бластомерів від ембріонів з різними генотипами.
Клонування
Клонування – перспективний напрям клітинної інженерії.
Клон – сукупність клітин або особин, що виникли від спільного предка нестатевим шляхом.
Біотехнологія застосовується навколо нас у багатьох предметах щоденного вжитку — від одягу, який ми носимо, до сиру, який ми споживаємо. Протягом століть фермери, пекарі та пивовари використовували традиційні технології для зміни та модифікації рослин та продуктів харчування — пшениця може слугувати найдавнішим прикладом, а нектарин — одним з останніх. Сьогодні біотехнологія використовує сучасні наукові методи, які дозволяють покращити чи модифікувати рослини, тварини, мікроорганізми з більшою точністю та передбачуваністю.

Генна інженерія людини: досягнення та ризики
Підготував Михайлюк Олександр
Чим є генна інженерія?
Генна інженерія - це метод біотехнології, який займається дослідженнями по перебудові генотипів. Генна інженерія дозволяє шляхом операцій в пробірці переносити генетичну інформацію з одного організму в інший.Перенесеннягенів дає можливість долати міжвидові бар'єри і  передаватиокремі спадкові  ознаки одних організмів іншим.
Історія виникнення
Генна інженерія виникає 1972 році як нова галузь молекулярної біології, головна завдання якої – активна й цілеспрямована перебудова генрв живих істот, їх конструювання, тобто управління спадковістю.
Ця робота була розпочата англійським ученим Ф. Сенгером і американським вченим У. Гілбертом.
У. Гілберт
Ф. Сенгер
Першим штучнозміненним продуктом став помідор. У втім, вибір міг би пасти на будь-яку іншу рослину, але став саме помідор. Його новою властивістю стала здатність місяцями лежати в недоспілому вигляді за нормальної температури 12 градусів. Але щойно такий помідор поміщають у тепло, він за кілька годин стає спілим.
ГМО
НОРМА
Генна інженерія в медицині
Генно-инженерні організми використовують у прикладній медицині з 1982 року, коли  було зареєстровано в якості  ліків інсулін, отримуваний з допомогою генетично модифікованих бактерій. Також проводяться експерименти з лікування раку геномодифікованими лікарскими препаратами.
У застосуванні до людини генна інженерія могла б застосовуватися для лікування спадкових хвороб.
Переваги генної інженерії
За допомогою генетичної інженерії можна збільшити вміст корисних речовин і вітамінів порівняно з "чистими" сортами.

Генетично зміненим продуктам можна надати лікувальних властивостей.

Ліси – легені нашої планети .Можна буде вирощувати набагато швидше і з меншими затратами.
Недоліки генної інженерії
Підвищена небезпека алергічних реакцій

Можлива токсичність і небезпека  для здоров'я

Стійкість до впливу антибіотиків

Поява супершкідників

Досягнення генної інженерії
Застосування досягнень молекулярної генетики, молекулярної біології та біохімії у біотехнології
Підготував Миненко Артем
Молекулярна біологія
Молекулярна біологія - галузь біології, що вивчаєбіологічні процеси на рівні біополімерів - нуклеїнових кислот і білків та їх надмолекулярних структур.

Молекулярна біологія разом з молекулярною генетикою стали фундаментом для клітинної інженерії, мета якої - створення новихклітин та отримання тканин, органів й організмів з клітинногоматеріалу.
Основними методами молекулярної біології, що їх застосовують у біотехнології, є:
Молекулярна біохімія
Біохімія - наука про хімічний склад і хімічні процеси, щовідбуваються в клітинах живих організмів. Сучасна біохімія вивчаєорганізми на молекулярному рівні за допомогою цілої низки методів:
електрофорезу
хроматографії
електронної мікроскопії
ультрацентрифугування
полярографії
 методу мічених атомів

Успіхи біохімії є фундаментом для розвитку таких напрямів біотехнології, як:
інженерна ензимологія
мікробіологічний синтез
екологічна інженерія
Молекулярна генетика
Молекуля́рна гене́тика — галузь науки, яка вивчає структури, що зберігають та формують генетичну інформацію (гени та інші структури, котрі беруть участь у генетичних процесах на субклітинному й молекулярному рівнях) та їх функціональні властивості. У центрі цієї науки лежить концепція генетичного коду, який первинно зумовлює такі ознаки живої матерії, як спадковість і мінливість.
Біоетичні проблеми сучасної медицини
Підготував Остащенко Денис
Біоетика (з грецької мови βίος — життя, ἔθος — звичай) — нормативне знання, що охоплює моральну проблематику, пов'язану з розвитком біомедичних наук, які стосуються питань генетики, медичних досліджень, терапії, турботи про здоров'я і життя людини.
Термін «біоетика» ввів у 1927 Фріц Ягр у статті «Біоетичний імператив», як поняття про моральні засади використання лабораторних тварин і рослин
До біоетичних проблем зазвичай відносять:
моральні та філософські проблеми аборту;
нові репродуктивні технології(штучне запліднення, запліднення «в пробірці», сурогатне материнство);
проведення експериментів на людині і тваринах;
визначення смерті при самогубстві та евтаназії
проблеми ставлення до вмираючих хворих в спеціальних закладах, так званих "хоспісах";
СНІДу;
демографічної політики і планування сім'ї; генетики (включаючи проблеми, геномних досліджень, генної інженерії та генотерапіі);
трансплантології;
відкритості в охороні здоров'я;
клонування людини;
маніпуляцій із стволовими клітинами і ряд інших.

Поняття про біологічну небезпеку , біологічний тероризм та біологічний захист. Біологічна небезпека та основні напрямки її реалізації
Підготувала Охрименко Діана
 - це небезпека для здоров'я й життя людини, пов'язана із впливом на нього агентів біологічної природи. До біологічних чинників небезпеки належать:
труйні рослини отруйні гриби
отруйні тварини
патогенні неклітинні форми життя (віруси, пріони, віроїди);
хвороботворні мікроорганізми
продукти життєдіяльності організмів
генетично модифіковані організми та генетичні конструкції
БІОЛОГІЧНА НЕБЕЗПЕКА
Дія деякий отруйних рослин на організм людини

Дія деякий отруйних тварин на організм людини

У наш час широкого вжитку набули щеплення проти чуми, туляремії, бруцельозу, туберкульозу, сибірки, правця, дифтерії, черевного тифу, висипного тифу, натуральної віспи, коклюшу тощо.

Для захисту від проникнення в організм людини інфекції використовують такі ж засоби, як і для захисту від радіоактивних та хімічні: отруйних речовин. Ці засоби захисту поділяють на:
індивідуальні (протигази, захисні маски і засоби захисту шкіри
колективні (спеціально обладнані інженерні споруди
У комплексі заходів, спрямованих на протибіологічний захист, обов'язковими складовими є дезинфекція, дезинсекція і дератизація.

Біотероризм — тип тероризму, що здійснюється шляхом поширення біологічних агентів (пріонов, вірусів,  бактерій або їх токсинів) як в природній, так і в модифікованій людиною формі.
Тероризм (від лат terror – страх, жах) – один з варіантів тактики політичної боротьби, зв'язаний із застосуванням ідеологічно мотивованого насильства з метою залякування.
                                       Для досягнення своєї мети терористи
                                          використовуються різні методи, але
                                          особливу небезпеку для людського суспільства
                                          являє собою загроза несподіваного використання зброї масового знищення – хімічного, бактеріологічного, радіологічного, ядерного. Біологічна зброя, з погляду фахівців, представляє найбільшу небезпеку серед зброї масового знищення, оскільки має найвищий, в порівнянні з іншими видами зброї, що має уражаючий потенціал.

Висновок:

Людина може досягти успіху у будь-чому, але не в змозі попередити наслідки своєї діяльності.


title: грунт

text:
Середовище існування.Ґрунт
Ґрунт (від нім. Grund - земля, основа) — самостійне природно-історичне органомінеральне тіло, що виникло у поверхневому шарі літосфери Землі в результаті тривалого впливу біотичних, абіотичних і антропогенних факторів, має специфічні генетико-морфологічні ознаки і властивості, що створюють для росту і розвитку рослин відповідні умови.
Ґрунт, як будь-яке інше середовище, — густо заселений різними тваринами і мікроорганізмами, залишається при цьому основним життєвим субстратом для рослин. Ґрунтова фауна, або едафон, включає представників багатьох найвищих за ранґом таксонів. Відомо, що близько 90% видів комах на тих чи інших стадіях свого онтогенезу пов'язані з ґрунтом.
Сучасна наука про ґрунти — ґрунтознавство — визначає ґрунт як складову частинупедосфери разом з іншими біокосними тілами — ґрунтоподібними тілами (педолітами), ґрунтовими плівками, підґрунтовим ярусом біосфери.
Види грунтів:
Чорнозем
Бурий (лісовий)
грунт
Підзолистий
грунт


title: Китоподібні

text:
Китоподібні
Китоподібні виключно водні ссавці. Вони живуть, народжують дитинчат, вигодовують їх молоком, дихають атмосферним повітрям і, коли приходить час, вмирають у водній стихії.

 Форма тіла дельфінів витягнута, добре обтічна. Задні кінцівки зникли і лише зрідка зустрічаються у вигляді рудиментарних утворень, а передні перетворилися на веслообразні грудні плавці - рулі глибини,поворотів і гальма,
Забарвлення тіла китоподібних варіює від аспідно-чорній до чисто-білої,з різними видовими варіаціями в співвідношенні темних і світлих ділянок,утворюють плями, смуги, розлучення, що створює характерну для видозабарвлення.
У деяких видів забарвлення змінюється з віком тварини (белуга, продельфін).
Шкірний покрив

 У ході еволюції у китоподібних, що пересуваються в щільній водне середовище, утворилися легко обтічна форма тіла, пружний шкірний покрив,здатний затримувати поява турбулентних пульсацій в прикордонному шарі води, сформувався особливий локомоторним орган - хвостовій плавник -ефективний махають рушій. що приводиться в рух сильної мускулатурою,

 Однак проблема пересування китоподібних з високою швидкістю була вирішена природою лише тоді, коли з'явилися два найважливіших пристосування
- Саморегуляція гідроупругості плавців і самонастроювання шкіри до швидкогоплавання шляхом демпфування. Саморегуляція плавців - не відоме ранішеявище - була відкрита радянськими вченими в 1968 році на основарізнобічних дослідження проведених на п'яти видах дельфінів. Цідослідники встановили, що у китоподібних відбувається автоматичне
(рефлекторний) регулювання пружності плавців, особливо хвостового, взалежно від швидкості плавання за допомогою специфічних комплекснихартерио-венозних судин, загального розподільного вузла кровоносноїсистеми та особливої структури покривних тканин хвостового плавця, що включаютьпокриття з сухожильних тяжів.
Слух і локації
Китоподібні видають численні і різноманітні звуки, які вописовому плані можуть бути охарактеризовані, як рев, стогін, ревіння,вереск, тріск, трель, скрип, удар, гуркіт, постріл і т.д. До теперішньогочасу можна вважати встановленим, що всі види китоподібних видаютьзвуки, але повнота їх вивченості у різних видів, пологів і сімействнеоднакова. Найкраще досліджені сигнали дельфінів.

 Звуки зубастих китів охоплюють надзвичайно широкий спектр частот - віддекількох герц до майже трьохсот кілогерців, ці сигнали можна розділити наімпульсні і безперервні. Імпульсні сигнали (клацання) складаються з окремихпосилок широкої смуги (з максимумом інтенсивності від 20 до 50 КГц) з дужекрутим переднім фронтом, тривалістю близько 0,1 мсек. Частота посилоктаких імпульсів в секунду може змінюватися від одиниць до сотень, і на слухвони зливаються в щебет, скрип, гавкіт. Тривалість кожного сигналу можезмінюватися від клацання до клацання і звичайно зменшується при зростанні числаімпульсів в секунду, а так само в басейні в порівнянні з морем.
Нервова система
Будова мозку китоподібних підтверджує думку про те, що китиє найбільш атиповими і спеціалізованими представникамиссавців.

 Для всіх видів дельфінів показано, що вони для орієнтування користуютьсяпринципом ехолокації за допомогою ультразвукового сонару. Відповідноцим спостереженням в їх мозку виділяються сильно розвинені слухові нерви,трапецієвидне тіло, медіальне колінчаті тіло. Всі ці утворенняє центральними утворень слухового аналізатора.

 Вже макроскопічно помітні кількісні відмінності окремихвідрізків акустичної системи в різних видів китів, по видимому, пов'язані звстановленими біоакустіческімі відмінностями сонограмі.
У мозковому стовбурі китів довгастий мозок, міст, середній мозоквиявляються на типових для них місцях. Нижні оливи у всіх китіврозвинені дуже сильно. У більшості видів китоподібних мозочок розвиненийсильніше, ніж у наземних ссавців. У дельфінів мозочок майже зовсімприкривається великим переднім мозком. За відносним вазі мозочкарічкові дельфіни виділяються серед інших зубастих китів - 6,7-11,8%загальної ваги мозку; у решти - 15-19%. Кора півкуль багата борознами ідобре виражена.
Травна система
Травна система ссавців - одна з найбільш доступних дляпереконливою функціональної трактування, будова її у китоподібних маєглибокі риси подібності з такою у інших ссавців, але в той же часпоказує деякі важливі, глибокі відмінності, що різною мірою характернідля різних представників загону китоподібних.

 Ротовий отвір обмежене з боку верхньої щелепи щільнимискладками шкірного покриву, позбавленими власної мускулатури і покритимибагатошаровим ороговілі епітелієм. Таким чином, можна сказати, що укитоподібних немає типових губ, характерних для ссавців, так само як немаєі щік. Однак з анатомічної точки зору ці щільні шкірні складкиє губами, що визначають межі ротової порожнини.


title: Китайський алігатор

text:
Китайський           алігатор

  Царство: ТвариниТип: ХордовіКлас: ПлазуниЗагін: КрокодилиСімейство: АлігаторовіРід: АлігаторВид: Китайський алігатор

Наукова класифікація
Поширення
  Зараз китайські алігатори мешкають тільки в басейні р.Янцзи на східному узбережжі Китаю.  Колись популяція цього виду була значно чисельнішою і його ареал займав набагато більшу територію. Перші згадки про китайського алігатора відносяться до 3 тис. р. до н.е.
  У 1998 р. вчені підрахували, що тільки за останні роки природний ареал цих тварин скоротився більш ніж у 10 разів.
     Китайські алігатори м'ясоїдні                                                  напівводні рептилії з довгим,                                 масивним хвостом, що становить                              половину довжини тіла. Хвіст                         виконує ряд функцій:                                         допомагає рухатися у воді,                              використовується як лопата                                         при будівництві гнізд, служить                                     в якості зброї при захисті від                                 ворогів, а також служить складом жиру, який алігатор використовує протягом зими.
Опис
    Лапи короткі, пазуристі, на кожній є по п'ять частково перетинчастих пальців. Верхня та нижня частина тіла покриті кістяними щитками, що служать для захисту. На відміну від багатьох інших видів                                                            крокодилів четвертий                                                          зуб на нижній щелепі                                                          не видно при закритій                                                     пащі. На  віях є кістяні                                                             щитки, що  відрізняє їх                                           від родича - американського алігатора.
Опис
	Вага близько 40 кг.
	Тривалість життя до 30-35 років.
	Довжина самців може досягати 2,2 м від носа до кінчика хвоста, але зазвичай не перевищує 1,5 м. Самки досягають в довжину до 1,7 м.
Параметри  тіла
      Молоді особини схожі на дорослих, але уздовж тіла мають виразні жовті смуги. У середньому на тілі є по п'ять смуг, на хвості вісім. У міру зростання ці смуги поступово зникають.
Малюнок на спині
    Очі прикриті напівпрозорою мембраною, яка тягнеться від переднього куточка ока до заднього, захищаючи очне яблуко від механічних пошкоджень і пересихання. Над ніздрями є складки шкіри, які можуть закривати їх, оберігаючи від попадання води, що дозволяє алігаторові протягом тривалого періоду перебувати під водою без дихання.
Очі
	 Китайські алігатори мають широкий набір криків. Крики, що нагадують рев, використовуються в шлюбний період для залучення партнерів, вони ж служать для визначення меж території і для з'ясування відносин між самцями. Інколи можуть видавати хрюкаючі звуки. А звуки, що видаються малюками, служать для контакту з матір'ю, щоб попередити її про небезпеку та дискомфорт.
голос
живлення
Алігатори є хижаками, що ведуть нічний спосіб життя. Дорослі особини харчуються рибою, зміями, молюсками, невеликими ссавцями і водоплавними птахами. Молоді алігатори вживають в їжу комах та інших дрібних безхребетних.
 Шлюбний сезон наступає в червні, через місяць після початку сезону дощів. Як самці, так і самки гарчать у пошуках партнера. Ще одним приваблюючим маневром служить мускусна залоза під нижньою щелепою, яка випускає характерний запах. Один самець за сезон може доглядати за декількома самками.

Шлюбний період
  У липні самки влаштовують гніздо в заростях трави по берегах річок і озер. Передніми і задніми лапами вона створює горбик приблизно 1 м заввишки. Далі самка в поглибленні на вершині пагорба відкладає 10-40 яєць і вкриває їх травою. Гнізда часто створюються недалеко від нір, так що мати могла знаходитися недалеко кладки.
СТВОРЕННЯ ГНІЗДА
  Самки часто відвідують гніздо і охороняють його від хижаків, у той час як самці не беруть в цьому участі. Виводок з'являється у вересні. Почувши писк, самка розриває верхній шар і переносить дитинчат вниз до води. Вона також може допомогти дитинчаті вилупитися, повільно катаючи яйце по землі або натискаючи на шкаралупу. Самка залишається разом зі своїм потомством на першу зиму.
піклування
Китайський алігатор знаходиться під загрозою зникнення і включений до Міжнародної Червоної книги.
Загроза зникнення  охорона


title: "Кісткові риби"

text:
Кісткові риби
Підготувала
Учениця 8-В класу
Кошина Анна
Клас Кісткові риби - це найбільша за кількістю видів (понад 20 тис.) і найбільш давня група первинно водних хордових тварин. Риби
заселили всі види морських, прісних і солонува-
тих водойм. Вся їхня організація несе на собі від-
биток пристосування до життя у щільному вод-
ному середовищі. У водоймах України мешкає
181 вид кісткових риб (з них у Дніпрі - 80). Дослід-
жуючи водойми важкодоступних районів і гли-
боководних частив Світового океану, вчені про-
довжують відкривати все нові й нові види риб.
Кісткові риби, за застарілою (традиційною) кла-
сифікацією, клас риб, поділявся на підкласи (зараз класи) лопастеперих і променепе-рих риб. За сучасною класифікацією представники групи разом із чотириногими скла-дають кладу Euteleostomi.
Найголовніші особливості їх організації наступні:
1. Форма тіла обтічна за рахунок плавного переходу її відділів - голови, тулуба і хвоста - один в одного і сплющена з боків.
2. Шкіра багата залозами, рясно виділяють слиз, і покрита лускою.
3. Органи руху та стабілізації положення тіла спиною вгору - це непарні і парні плавці.
Загальна інформація
Плавучість кісткових риб підтримується гідростатичним органом-плавальним міхуром.
4. Скелет хрящової або кістковий. Череп нерухомо з'єднаний з хребтом. У хребті два відділи: тулубний і хвостовий. Пояси кінцівок не пов'язані з осьовим скелетом.
5. М'язи слабо диференційовані, сегментовані. Руху ня тіла одноманітні, змієподібні і переважно в горизонтальній площині.
6. Захоплення їжі активний з допомогою щелеп. Передній і середній відділи кишечника сильно диференційовані. Розвинені травні залози: печінка та підшлункова залоза.
7. Органи дихання - зябра.
8. Кровоносна система замкнута, має одне коло кровообігу і двокамерну серце. Органи і тканини риб забезпечуються артеріальною кров'ю.
9. Органи виділення - парні тулубні нирки. Кінцевий продукт азотистого обміну, виведений з організму,- аміак чи сечовина.
10. Центральна нервова система представлена головним і спинним мозком. Головний
                                                                     мозок диференційований на п'ять відділів. Будова
                                                                     органів чуття - зору, нюху, слуху - адаптовано до
                                                                     функціонування у водному середовищі. Розвинений
                                                                     особливий орган бічної лінії, що дозволяє рибам орі-
                                                                     єнтуватися в потоках води.
                                                                     11. Риби роздільностатеві. Розмноження тільки ста-
                                                                     теве. У більшості запліднення зовнішнє, у воді. Роз-
                                                                     виток з неповним метаморфозом(є стадія личинки).
Будова
Тіло кісткових риб складається з трьох відділів: голови, тулуба та хвоста. На голові розташовані парні очі та ніздрі, ротовий отвір і зяброві кришки, по задньому краю яких проходить межа між головою та тулубом. На тулубі містяться парні (грудні та черевні) і непарні (спинні та анальний) плавці – вирости шкіри. Всередині плавців розташовані плавцеві промені. Межа між тулубом та хвостом проходить на рівні анального отвору. Хвіст закінчується хвостовим плавцем. Він забезпечує поступальний рух, непарні плавці – стійкість тіла під час пла-
вання, а парні – слугують
«стерном» глибини. За їх-
ньою допомогою риба та-
кож може повільно пливти
вперед або назад (наприк-
лад, щука, яка підкрада-
ється до здобичі у зарос-
тях водяних рослин).

                     Внутрішня та
                   зовнішня будова
                       кісткових риб
Скелет риб складається з черепа, хребта, скелета непарних, парних плавників і їх поясів. У тулубному відділі до поперечних відростках тіла приєднуютья ребра. Хребці зчленовуються один з одним за допомогою суглобових відростків, забезпечуючи вигин переважно в горизонтальній площині. Череп утворений великим числом кісток і несе щелепи, забезпечені зубами. Скелет служить опорою для м'язів і захистом для внутрішніх органів.
Потужна мускулатура риб складається із сегментів, розділених сполучнотканинними перегородками, і в цілому нагадує м'язову систему ланцетника. Окремі пучки м'язів
                                                                                керують рухами очей, зябер,
                                                                                щелеп.

                                                                                Скелет кісткових риб

Тіло кісткових риб вкрите захисною лускою, що здебільшого має вигляд тонких напівпрозорих пластинок, які черепицеподібно
накладаються одна на одну. При цьому своїм
переднім краєм луска занурена в шкіру, а зад-
нім налягає на луску наступного ряду Під час
росту тварини луска наростає шарами, бо взим-
ку ріст риби припиняється і поновлюється нас-
тупної весни. Цей процес нагадує утворення
річних кілець у деревині дерев наших широт.
Так, за нашаруваннями луски визначають вік
риби. Шкіра має багато залозистих клітин. Вони виділяють слиз, який захищає шкіру від
                                                                               проникнення хвороботворних організмів та
                                                                               полегшує плавання, зменшуючи тертя об воду.

                                                                                Харчуються риби різноманітною їжею.
                                                                                Харчова спеціалізація відбивається на будо-
                                                                                ві органів травлення. Рот веде в ротову порож-
                                                                                нину, в якій зазвичай є численні зуби, роз-
                                                                                ташовані на щелепних, піднебінних і інших
                                                                                кістках. У деяких представників зуби розвинені
                                                                                дуже сильно і для людини представляють
                                                                                велику небезпеку, наприклад піранья.
                                                                                Слинні залози відсутні. З ротової порожнини
                                                                                їжа проходить у глотку, прориву зябровими щілинами, і по стравоходу потрапляє в шлунок, залози якого рясно виділяють травні соки. У деяких риб (коропові і ряд інших) шлунка немає і їжа надходить відразу в тонкий кишечник, де під впливом комплексу ферментів, що виділяються залозами самого кишечника, печінки та підшлункової залози, відбувається розщеплення їжі і всмоктування поживних речовин. У більшості риб є тонкостінний виріст кишечника, заповнений сумішшю газів, - плавальний міхур. Він виконує гідростатичну функцію, тобто зрівнює щільність риби з щільністю води, що дозволяє рибі без м'язових зусиль триматися на будь-якій глибині. Газова суміш, якою наповнений міхур, може поглинатися або виділятися капілярами стінок міхура, що змінює питома вага риби.
Травна система
Дихальна система
Органи дихання - зябра - розташовані на зябрових дугах. Ззовні кожного краю зябрової дуги розта-шовані два ряди зябрових пелюсток червоного кольору. В них розгалужуються кровоносні судини і відбувається газообмін. Риба заковтує ротом воду із розчиненим у ній киснем. Завдяки рухам зяб-рових кришок вода проходить через глотку, омиває зяброві пелюстки і виходить назовні через зяброві щілини.
З внутрішнього боку від зябрових пелюсток роз-міщені біляві зяброві тичинки, які запобігають потраплянню сторонніх часток із водою у зябра. Так вони виконують функцію цідильного апарату. Отже, їжа затримується в ротоглотці й не заважає газообміну в зябрах.
У деяких риб (дводишних), крім зябер, є ще одна чи дві легені - органи, які дають змогу дихати атмосферним киснем. Легені являють собою порожні міхури, що сполучаються із стравоходом.
Кровоносна система
Кровоносна система кісткових риб має серце, що міститься на черевному боці тіла. Воно складається із двох послідовних камер: передсердя та шлуночка. Почергово скорочуючись, ці відділи серця забезпечують рух крові по замкненій системі судин. Через серце тече лише венозна кров. По великій артерії (аорті) вона рухається від серця до дрібних зябрових судин, де насичується киснем, тобто стає артеріальною. Артеріальна кров тече до різних органів, де віддає кисень і стає венозною. По венах венозна кров повертається до серця. Отже, у більшості
риб є лише одне коло кровообігу.
У крові риб є різні типи клітин, зокрема
еритроцити. Вони, мають червоне забарв-
лення, зумовлюючи відповідне забарвлен-
ня крові. В еритроцитах є особливий ди-
хальний пігмент (гемоглобін), який здат-
ний приєднувати і транспортувати кисень
або вуглекислий газ.
Кісткові риби – холоднокровні тварини.
Тобто вони неспроможні підтримувати
постійний рівень температури тіла: вона
у них залежить від температури довкілля.
Центральна нервова система складається з головного і спинного мозку. Головний мозок у риб, як у всіх хребетних, представлений п'ятьма відділами: переднім, проміжним, середнім, мозочком і довгастим мозком. Від переднього мозку відходять добре розви-нені нюхові частки. Найбільшого розвитку досягає середній мозок, який здійснює аналіз зорових сприйнять, а також мозочок, регулюючий координацію рухів і збереження рівноваги. На будову органів чуття сильний вплив зробила життя у водному середовищі. Так, очі мають пласку рогівку і майже кулястої форми кришталик, що дає можливість рибам бачити тільки близько розташовані предмети (до 10 - 15 м). Оскільки природні води відрізняються низькою прозорістю, далеке бачення у риб не розвинене. Акомо-
                                                                                дація, тобто наводка на чітке бачення предме-
                                                                                та, здійснюється скороченням м'язового
                                                                                відростка кришталика, що переміщує його по
                                                                                відношенню до сітківки. Пошуку злиденні,
                                                                                зустрічі особин різної статі, здатності трима-
                                                                                тися в зграї риб допомагає гострий нюх.
                                                                                Органом нюху є парні мішечки, вистелені чут-
                                                                                ливими клітинами, до основи яких підходять
                                                                                волокна нюхового нерва.

Нервова система
Нюхові мішечки відкриваються назовні отвором - ніздрів. Орган смаку представлений численними смаковими сосочками, розташованими на губах, в стравоході, глотці і навіть на плавниках. Орган слуху і рівноваги представлений лише внутрішнім вухом, розташованим з боків задньої частини черепа. Швидкість поширення звуку у воді в чотири рази вище, ніж у повітрі. Тому простий за будовою орган слуху риб дозволяє їм через кістки черепа чуйно сприймати звукові хвилі. Риби здатні видавати звуки зубами, зябровими кришками, плавцями, плавальним міхуром. За допомогою звукової сигналізації риби висловлюють емоційний стан - загрозу, попередження, заклик, сиг-
нал тривоги та ін. Особливу роль в житті риб грає ор-
ган бічної лінії. Він представлений поздовжніми ка-
налами, що лежать з боків тіла в шкірі і сполученими
з зовнішньої середовищем через велике число ліній-
но розташованих отворів. На дні каналів навпроти от-
ворів лежать чутливі клітини, забезпечені віями. Во-
ни сприймають змін у тиску та напрямки води, що
дає можливість рибі безперешкодно орієнтуватися в
її потоках, успішно плавати як у денний так і в нічний
час і уникати зіткнень з підводними предметами. Цей орган є тільки у первічноводних, тобто у риб і амфібій. Найбільшого розвитку вона досягла у риб.
Органами виділення служать парні стрічкоподібні тулубні нирки, розташовані в порожнині тіла під хребтом. Вони втратили зв'язок з порожниною тіла і видаляють
                                                                                шкідливі продукти життєдіяльності,
                                                                                фільтруючи їх із крові. У прісновод-
                                                                                них риб кінцевим продуктом білко-
                                                                                вого обміну є отруйний аміак. Він
                                                                                розчиняється великою кількістю
                                                                                води, і тому риби виділяють багато
                                                                                рідкої сечі. Виведена з сечею вода
                                                                                легко компенсується за рахунок її
                                                                                постійного надходження через
                                                                                шкіру, зябра і з їжею. У морських
                                                                                риб кінцевим продуктом азотистого
                                                                                обміну служить менш отруйна
                                                                                сечовина, виведення якої вимагає
                                                                                меншої кількості води. Новоутворе-
                                                                                на в нирках сеча по парним сечово-
                                                                                дах відтікає в сечовий міхур, звідки
виводиться назовні через видільні отвір.
Видільна система
Розмноження
Кісткові риби, як правило, роздільностатеві тварини, але інколи трапляються і гермафродити (наприклад, морський
окунь). Статеві залози, як правило, парні
й мають статеві протоки, через які стате-
ві клітини виводяться назовні. Для біль-
шості кісткових риб характерне зовнішнє
запліднення, але відомі види із внутріш-
нім заплідненням (гуппі).
Відкладання самками ікри з подальшим
її заплідненням сім'яною рідиною сам-
ців називають нерестом. Для розмноже-
ння риби шукають місця, придатні для
відкладання ікри і розвитку нащадків.
Багато видів риб розмножується у тих
самих водоймах, де й живуть (наприклад, сазан, річковий окунь, сом). Інші види долають великі відстані, щоб дістатися до місць розмноження. При цьому вони можуть змінювати своє звичне середовище існування на інше: одні з них мігрують на нерест із морів до річок, інші - навпаки.
Розвиток
Час від відкладення ікри риб до виходу з неї личинок - інкубаційний період - залежить від температури води. Розвиток ікри більшості риб України, які нерестяться навесні та влітку, триває від трьох до восьми діб. У тих видів, нерест яких відбувається восени та взимку (наприклад, лососі, миньок), розвиток ікри триває до весни.
У переважної більшості кісткових риб розвиток непрямий. З ікринки виходить маленька личинка, що має лише розвинені непарні плавці; кишечник в неї не функціонує, а живиться вона поживними речовинами жовточного мішка, розташованого на черевному
                                                                                боці. Згодом запас жовтка вичерпується,
                                                                                личинка починає живитись одноклітинни-
                                                                                ми організмами, а потім їжею, яку спожи-
                                                                                вають і дорослі риби. У неї з'являються
                                                                                парні плавці й личинка перетворюється на
                                                                                молоду рибку - малька. У деяких видів
                                                                                (наприклад, у акваріумних гуппі) зародок
                                                                                розвивається до малька всередині ікринки
                                                                                в материнському організмі, й народжується
                                                                                вже сформована маленька рибка (прямий
                                                                                розвиток).
Дякую за увагу!
Джерела
 http://school.xvatit.com
 http://ped.sumy.ua
 http://myrefs.org.ua
 http://uk.wikipedia.org


title: "Грудний період"

text:
Грудний період (1-12 місяців)
1 місяць
Голівка повернена в один бік. Спить більшість часу.
Ручки стиснуті у кулачки, але хапають палець, якщо  ним торкнутися долоні
Уважно вивчає обличчя матері. Починає усміхатися на 5-6 тижні.
6 місяців
Сідає з підтримкою. Утримує рівно голову і спину. Озирається.
Бере все до рота. Повертається на звук знайомого голосу.
Хапає предмет у долоню. Перекладає предмети з руки в руку.
9 місяців
Рачкує. Стоїть недовго, з опорою.
Утримує горнятко. «Агукає». Кричить, аби привернути увагу.
Хапає предмети великим і вказівним пальцями. Торкається вказівним пальцем.
12 місяців
Ходить, тримаючись однією чи обома руками, відступає убік.
Утримує руки і ноги під час одягання, розуміє прості прохання.
Кидає іграшки на підлогу і спостерігає за їхнім падінням.
Раннє дитинство (1-3 років)
18 місяців
Будує башту з трьох-чотирьох кубиків. Малює олівцем.
Підіймається та опускається східцями з опорою. Кидає м’яч.
Користується ложкою. Виказує потребу до туалету. Вживає окремі слова.
2 роки
Легко бігає. Відкриває двері. Копає м’яч без втрати рівноваги.
Гортає книги. Будує башту зі шести-семи кубиків.
Одягає шкарпетки, черевики. Висловлюється. Просить їсти.
3 роки
Малює лінії та кола. Будує місток з трьох блоків.
Грається з іншими. Пробує чепуритися. Використовує виделку.
Катається та триколісному велосипеді, ходить на пальцях.
Перше дитинство (4-6 років)
Стрибає на одній нозі, бігає на пальцях, лазить по деревах.
Копіює літери, як от О, М, Т, Х і Н. Може намалювати людину і будинок.
4 роки
Одягається і роздягається. Мовлення правильне за формою і змістом.
5 років
Ковзається на ногах. Легко бігає на пальцях. Танцює під музику.
Копіює квадрати, трикутники. Самостійно пише деякі літери.
Миє і витирає обличчя. Користується ножем. Пам’ятає день свого народження.


title: "Клас Двостулкові молюски"

text:
Клас Двостулкові молюски
Підготувала
учениця 8-В класу
Кошина Анна
Двостулкові — клас мо-
люсків, найбільш характерні
особливості будови яких
наявність мушлі з двох стулок,
розташованих обабіч тіла, а
також практично повна
редукція голови і всіх пов'я-
заних з нею утворень, включ-
но із радулою.
У світовій фауні відомо
близько 15 тис. видів
двостулкових в межах СРСР — до 5000, з них) на Україні — близько 80.
Двостулкові населяють гідросферу від літоралі до океанічних западин (10,8 км). Особливо велика біомаса цих тварин у прибережних мілководних зонах На суші не зустрічаються. Тобто Виключно водні тварини. Завдяки своїй мантійній порожнині вони перекачують воду, вибираючи з неї поживні речовини. Такий спосіб живлення називається фільтрацією. Він не потребує особливої рухомості організмів, тому в представників класу спостерігається деяке спрощення в будові порівняно з представниками інших класів.
Будова
Усі молюски цього класу мають двостулкову черепашку (звідси й назва кла-
су). Стулки черепашки з'єднані особливою еластичною зв'язкою, яка знахо-
диться на спинній стороні молюска. До стулок черепашки прикріплюються
м'язи-замикачі, їхнє скорочення сприяє наближенню стулок, зачиненню
черепашки, при розслабленні їх — черепашка розкривається.

Ріст черепашки відбувається нерівномірно, що залежить від пори року й умов навколишнього середовища. Внаслідок цього утворюються смуги при-росту, за якими можна визначити вік молюска. Передній край черепашки тупий, задній — загострений.
На нижньому боці між розкритими стулками висувається м'язова нога — орган переміщення молюска. Чимало молюсків, користуючись ногою, зариваються в мул або пісок У багатьох морських представників класу в нозі є бісусна залоза, що виділяє речовину — бісус, за допомогою якого молюск прикріплюється до підводних предметів.
Мантійна порожнина з'єднується із навколишнім середовищем двома сифонами: ввідним, або зябровим, крізь який надходить вода, і вивідним, або клоакальним, крізь який вода виходить назовні. Надходження води забезпечується рухом вієчок епітелію, що вкриває мантію, зябра і сифони Голова редукована.
У зв'язку з малорухливим способом життя органи чуття розвинені слабко Біля основи зябер є осфрадії, а в нозі — статоцисти У деяких по краю мантії розташовані очі.
Рот знаходиться на передньому кінці тіла, над основою ноги. По боках від нього — ротові лопаті, війки яких підганяють частки їжі до ротового отвору. Слинні залози не розвинені.
Будова річкової скойки
Черепашки
Живлення і дихання
Живляться двостулкові пасивно, переважно детритом, планктонними організмами, бактеріями, які потрапляють у мантійну порожнину разом із водою. Дихають за допомогою зябер, що розташовані в мантійній порожнині по обидва боки від ноги. Для живлення і дихання двостулкові молюски пропускають крізь своє тіло велику кількість води, яка крізь ввідний сифон всмоктується у мантійну порожнину і фільтрується крізь зябра. Кисень, розчинений у воді, надходить у кровоносні судини зябер, а завислі у воді часточки осідають на їх слизовій оболонці. Вієчки, розташовані на зябрах, гонять слиз із осілими часточками вперед, до ротового отвору. Все їстівне
                                                                (мікроскопічні рослини і тварини,
                                                                 органічні рештки) надходять до органів
                                                                 травлення, а неорганічні речовини
                                                                 окутуються слизом і виводяться назовні
                                                                 через вивідний сифон.
Розмноження і розвиток
                                                                       Більшість двостулкових — різностатеві
                                                                       тварини. Протоки сім'яників і яєчників
                                                                       відкриваються в мантійну порожнину.
                                                                       Запліднення яєць зовнішнє.
                                                                       Запліднення відбувається в мантійній
                                                                       порожнині самки, куди через нижній
                                                                       сифон разом з водою потрапляють
                                                                       сперматозоїди. З яйця розвивається
                                                                       личинка, що має двостулкову
                                                                       черепашку із зазубреними
                                                                       колючками на краях.
Подальший розвиток личинки відбувається на зябрах або шкірі риби. На тілі риби утворюється пухлина, всередині якої знаходиться личинка. Вона живиться і росте за рахунок риби, перетворюючись у молодого молюска, який прориває пухлину й потрапляє на дно. Паразитичний спосіб життя личинки сприяє розселенню малорухомої беззубки. Серед двостулкових є й гермафродити, наприклад устриці.
Життєвий цикл
річкової скойки
Тож розвиток у більшості видів із метаморфозом. Личинка морських форм — парусник — подібна до трохофори кільчастих червів. Личинки прісноводних молюсків — глохідії — паразитують на зябрах риб. За допомогою личинкової стадії ці малорухливі тварини розселяються у гідросфері.
Різноманітність
У наших проточних водоймах на піскуватих відмілинах зустрічається перлівниця звичайна (довжина від 9 до 14,5 см, висота до 4 см). Стулки в неї товстостінні, з добре розвиненим перламутровим шаром; закриваються за допомогою замка.
У стоячих водоймах з мулистим дном поширена жабурниця звичайна (довжина до 20 см). Черепашка у жабурниці ширша й
округліша, ніж у перлівниці, тонкостінна, без замка.
Рухаються ці тварини дуже повільно (1 —1,5 м за
годину). Восени зариваються у ґрунт дна, де й прово-
дять зиму в стані заціпеніння. Тривалість життя цих
молюсків в середньому 15 років.
У морях Радянського Союзу поширені мідії. Мідії
належать до довгожителів (окремі види живуть до 100
років), вони є численними у Чорному, Азовському та
інших морях. Ведуть сидячий спосіб життя, прикріплю-
ючись бісусними нитками до субстрату. Зустрічаються
на глибині від 9 до 78 м.
Звичайна мідія витримує значні коливання солоності води й опріснення до 3%о (0,3 %). Однак якщо вона постійно живе при зниженій солоності, то росте повільно і розміри її значно зменшуються. Цей молюск належить до евритермних організмів: влітку на літоралі сильно прогрівається сонцем, а взимку в суворих умовах Білого і Баренцевого морів може навіть промерзати, залишаючись живим.
Із зростанням сонячної активності швидкість росту мідії зменшується в 2—2,5 рази, а в роки з низькою активністю ріст найінтенсивніший.
                                                 У морях СРСР поширена звичайна, або їстівна
                                                 устриця. У Балтійському морі її немає, бо
                                                 солоність води понижена. Устриці здебільшого
                                                 живуть на камінні та піщано-кам'янистих ґрунтах,
                                                 приростаючи своїми стулками до субстрату на
                                                 глибині від 1 до 50—70 м. Вони дуже чутливі до
                                                 температури води, особливо в період
                                                 розмноження, що відбувається при температурі
                                                 18—20 °С. Мінімальна солоність, при якій можуть
                                                 жити ці тварини,— не нижче 12 %о. Солоність
                                                 впливає і на їхній ріст та смакові якості. При
                                                 високому вмісті солей (до 35 %) вони ростуть
                                                 добре, проте м'ясо їх стає жорстким і
                                                  неприємним на смак.
Найжирнішими та найсмачнішими вони бувають при солоності між 20 і 30%о — у місцях, де спостерігається незначне опріснення моря річковими водами. Устриці дуже чутливі також до чистоти води та вмісту у ній кисню. Часто гинуть при заносі їх піском та мулом під час шторму.

Великі устричні банки (місця скупчення) є вздовж Кримського та Кавказького узбереж Чорного моря.
Значення у житті та природі
                                               Людина вживає в їжу устриць, мідій, морських
                                               гребінців, вишуканими черепашками
                                               прикрашає свої житла. Дуже цінуються ювелірні
                                               прикраси із застосуванням перлин. Як утворюються
                                               перлини? Коли будь-яке стороннє тіло (наприклад,
                                               піщинка, дрібний організм) випадково потрапляє
                                               між мантією і  черепашкою, воно оточується тими
                                               самими шарами, що властиві черепашці:
                                               всередині розташований роговий шар, над ним –
                                               порцеляноподібний, а ззовні - перламутровий.
                                               Ці шари виділя-
                                               ють залози мантії.
                                               Отже, утворення
перлин є прикладом захисної реакції з
боку молюсків.
 Із деяких двостулкових молюсків Серед-
земного моря одержують цінний барвник –
пурпур. Черепашки викопних видів молюс-
ків утворили особливий вид вапняку –
черепашник, який використовують у будів-
ництві.
Велика роль черепашок викопних видів молюсків і як «керівних копалин». Учені вивчають можливість біологічного очищення забруднених водойм молюсками-фільтраторами. Наприклад, жабурниця пропускає через мантійну порожнину близько 20 л води за добу.
Водночас двостулкові молюски мають і пев-
не негативне значення. Прісноводний
молюск дрейсена, або трикутниця утворює
колонії на підводних спорудах (на шлюзах,
трубопроводах тощо). Проникаючи до водо-
провідних труб, вона може їх закупорювати,
а після своєї загибелі псувати воду для пиття.
Оселюючись на днищах кораблів,
дрейсена знижує їхні гідродинамічні якості.
У морських водоймах подібну роль
відіграють інші види двостулкових.
Молюск корабельний черв’як дістав свою
назву через червоподібну форму тіла, яке
сягає завдовжки 10 см. Своєю загостреною
черепашкою, розташованою на
передньому кінці тіла, він проробляє ходи у дерев’яних днищах кораблів і човнів, різних спорудах, розташованих у воді.
Унаслідок руйнування природних місць  мешкання та масового промислу чисельність багатьох видів молюсків скорочується. Тому їх заносять до Міжнародної та національних Червоних  книг низки країн. Так, до Червоної книги  України занесено 11 видів черевоногих  та 1 вид двостулкових (устриця їстівна) молюсків.
Дякую за увагу!
Джерела
 http://referatu.net.ua
 http://www.refine.org.ua
 http://ua.wikipedia.org
 http://school.xvatit.com


title: Фізіологія любові

text:
Частина 6. Функціональні системи
Лекція 40. Фізіологія любові
Авторський експериментальний проект
Студ.парламент НМУ
СНТ імені О.А. Киселя
Disclaimer
Зважаючи на неоднозначність та провокативність теми, а також на моральні перепони, які треба подолати для її повноцінного осмислення та засвоєння, велике прохання не соромитися ставити Лектору питання, на які вельмишановне Панство бажає отримати відповідь, або звертатися до Лектора з метою моральної (і не лише) підтримки.
Але, в той же час, з метою економії часу та уникнення потенційних провокативних дискусій, Лектор має одне, але величезне прохання:
Тримайте свої хтиві помисли та збочені думки при собі!
Disclaimer #2
Зважаючи на різноманітність моєї лекційної аудиторії та на серйозність сприйняття сьогоднішньої теми і викладеного матеріалу, маю інше серйозне прохання:
Прошу всіх морально незрілих та психічно нестабільних  людей, а також тих, хто має певні моральні та етичні бар’єри, що не дозволяють вільно сприймати всю викладену тут інформацію
НЕГАЙНО ПОКИНУТИ ЛЕКЦІЙНУ АУДИТОРІЮ!!!
Репродуктивна (статева) система
Репродуктивна система – це функціональна система, оригінальна діяльність якої полягає у продовженні роду організму з метою збереження біологічного виду.
Репродуктивна система, як і інші функціональні системи, має три рівні контролю за своєю діяльністю.
Репродуктивна система складається з гонад (статевих залоз) та статевих органів, специфічних для кожної статі.
Любов
Любов – це філософське поняття, що включає в себе три підпоняття:
Ерос – тілесна любов, фізичний контакт
Філос – духовна любов, приязнь до людини
Агапе – Любов Всеохоплююча
Секс
Секс – це фізичне навантаження, яке супроводжує статевий контакт у будь-якій його формі, і яке виконується з метою запліднення і продовження роду або, що більш характерно, для отримання фізичного та морального задоволення. Інколи секс використовується як спосіб демонстрації влади або авторитету над іншими особами.
Сексуальне збудження
Сексуальне збудження – це нервове збудження з супровідними нервово індукованими процесами, що виникає внаслідок безпосередньої стимуляції статевих органів, сегментарно зв’язаних зон іннервації, парасегментарних рефлексогенних зон (ерогенних зон) або умовно-рефлекторного збудження від одного або декількох подразників
Сексуальна поведінка
Сексуальна поведінка – це поведінка, що зв’язана з пошуком статевого партнера. Поведінка визначається природно обумовленими потягами, власно та/або соціально створеними обмеженнями за певними критеріями та за додатковими ситуаційними обмеженнями.
Сексуальна ідентичність
Сексуальна ідентичність – це та частина особистості людини, що асоціюється з пошуком статевих партнерів та сексуальною поведінкою. Сексуальна ідентичність не обов’язково зв’язана зі статтю або сексуальною орієнтацією, і може мінятися з віком або залежно від ситуацій, які людина пережила в житті.
Сексуальна орієнтація
Сексуальна орієнтація – це термін, який характеризує преференції сексуальних партнерів людини виключно на основі статі.
Гетеросексуальність – вибір статевого партнера серед представників протилежної біологічної статі. Класичний варіант сексуальної орієнтації.
Гомосексуальність – вибір статевого партнера серед представників однакової біологічної статі.
Бісексуальність – вибір статевого партнера не залежить від біологічної статі.

Сексуальні преференції
Сексуальні преференції – це соціально та індивідуально обумовлений вибір найбільш сумісного статевого партнера за допомого таких критеріїв як вік, стать, раса, етнічна належність, соціальний статус, характер, інтелект, матеріальний статок, фізичний стан окремо взятих частин тіла і т.д.
Педофілія vs Ефебофілія
Педофілія – це статевий потяг до дітей, які ще не проходять через період статевого дозрівання, не залежно від статі.
Ефебофілія – це статевий потяг до дітей чоловічої статі, які знаходяться в стадії статевого дозрівання
Сексуальні практики
Сексуальна практика – це вид сексуальної фізичної активності, який практикується людиною під час її статевих контактів. Є сексуальні практики, що індивідуальні для представників різних сексуальних орієнтацій, та універсальні, які можуть використовуватися представниками декількох або всіх сексуальних орієнтацій.
Класичний статевий контакт
Класичний статевий контакт або вагінальний секс – це контакт між представниками різних статей, при якому (в класичному варіанті) статевий член всовується в піхву, в результаті фрикцій статевого члена по стінкам піхви чоловік доводиться до еякуляції,  і еякулят потрапляє в піхву, а далі в матку.
Єдиний варіант безпосереднього статевого контакту, при якому можливе запліднення та продовження роду.
Оральний секс
Оральний секс – це вид статевого контакту, при якому один з партнерів своїм ротом стимулює статеві органи іншого партнера.
Оральний секс буває односторонній та двусторонній.
Фелляція – статевий акт, при якому один партнер стимулює статевий член іншого партнера-чоловіка
Куннілінгус – статевий акт, при якому один партнер стимулює статеву щілину іншого партнера-жінки
Аннілінгус – статевий акт, при якому один партнер стимулює анус іншого партнера
Анальний секс
Анальний секс – це вид статевого контакту, при якому партнер чоловічої статі проникає в пряму кишку іншого партнера, незалежно від статі.
Petting – це різновид анального сексу, при якому партнер, переважно жіночої статі, проникає в пряму кишку іншого партнера за допомогою фалоімітатора або інших допоміжних засобів.
Мастурбація
Мастурбація – це сексуальна практика, що полягає у тому, що людина збуджує та  здебільшого доводить сама себе або свого партнера до оргазму.
Мастурбація буває одностороння або двостороння, індивідуальна, парна або групова, власна та взаємна, органічна (частинами тіла) та з допоміжними засобами.
Поллюція
Поллюція – це спонтанна еякуляція (у чоловіків) або спонтанне виділення секрету залоз Бартоліні чи настання оргазму (у жінок), що виникає переважно вночі (через домінантну функцію парасимпатичної нервової системи) та характерна здебільшого для тих людей, які довгий час не мали статевого контакту або мастурбації.
Нестандартні сексуальні практики
Нестандартні сексуальні практики – це форми статевого контакту, які можуть супроводжувати та доповнювати основний статевий контакт, або ж використовуватися окремо для збудження та/або досягнення оргазму себе та партнера.
Кровообіг та його регуляція
2 лютого о 17:00
Аудиторія №2 (3 поверх)
морфологічного корпусу НМУ
(проспект Перемоги,34)
Лекція №41
#theormed
Тримаємо руку на пульсі!
(Спільно з кафедрою спортивної медицини
та кафедрою пропедевтики внутрішніх хвороб №1)
Наступна лекція


title: Проект консультування злиття

text:
Проект консультування злиття ІнтелектСервіс та ТехноСервіс
З позиції незалежної групи консультантів:
Дмитрецький Д., Король О., Канавець А., Чупахін Є. Каскевич Є., Єгорочкіна Т.
Причини труднощів з консультуванням:
Успішне злиття
1. Керівництво ІнтелектСервіс
2. Організаційна структура
3.Ефект синергії
4.Персонал нової компанії
5. Організаційна культура
6.Двухстороній зв’язок
1.1.
2.2.
2.1.
4.1.
1.3.
3.2.
3.1.
6.2.
5.2.
4.2.
6.1.
5.1.
Метод Ішикави
1.2.
1. Керівництво ІнтелектСервіс
1.1. Роль директора
1.3. Бачення кінцевої стратегії
1.2. Погляд на проблеми в новій фірмі
2. Організаційна структура
2.1. Неповність структури
2.2. Розподіл повноважень
3.Ефект синергії
3.1. Ідентичність компаній
3.2. Рівність компаній
4. Персонал нової компанії
4.1. Ставлення до злиття
4.2. Розподілення ролей
5. Організаційна культура
5.1. Цінності, та устої компаній
5.2. Спільний погляд на існування

6.Двухстороній зв’язок

6.1Зв’язок з керівництвом
6.2. Взаємодія між персоналами компаній
Зони конфліктів
Позиційний аналіз
За критерієм формальної незалежності груп
За критерієм підтримки змін, визнання цінностей спільної системи:

Злиття:керівники компаній Р. Кривенко та С.Макаренко
Опір змінам:
Топ-менеджмент, який має достатньо незалежну від керівника позицію у полі своєї роботи
Байдужість:Працівники нижчого рівня, робота яких контролюється відповідно до статуту

За критерієм активності працівників в інноваційному процесі:
Інноваційний потенціал персоналу
Я буду діяти як господар
Я господар

Очікування та результати
Мотиваційний механізм
Альтернативи розв’язку завдання
Вибір альтернативи
Злиття
Зміна орг. структури
Співробітництво
так
ні
Якісне злиття, з усуненням супутніх проблем
Швидке, але не якісне злиття
так
ні
Експертна оцінка альтернатив
Діагностика методом силового поля
Можливість усунення чинників
Еластичність
Оптимальний варіант подолання генеральної проблеми
Недосконалість ОСУ
+
=
Наслідки Реорганізованої ОСУ
Яким чином???
Відбір найкращих

=
Процес відбору
Комунікація та зворотній зв'язок
Для чого нам потрібні контракти?
Адаптація, тренінги
Об'єднання стратегій
Етап Ініціації
Етапи проведення запропонованих змін
Етап ініціації
Етап діагностики(7днів)
Етап планування (9днів)
Етап завершення (3 дні)
Етап реалізації (17 днів)
3 дні
 3 днів
 3 дні
2 дні
4 днів
2 дні
Дякуємо за увагу!!!