title: Презкнтація Біологія

text:
Алкани, алкени, алкіни
Презентацію  підготувала
учениця 11-А класу
Трачук Олеся
Гомологічний ряд алканів
Номенклатура алканів

Будова молекул алканів
Будова молекули метану
Для алканів здебільшого характерні структурні ізомери. Перші три члени гомологічного ряду алканів мають тільки по одному ізомеру. Тим часом бутан має вже два ізомери:

Пентан має вже три ізомери:

Ізомери алканів
Способи добування алканів

Ni
t
У лабораторних умовах метан добувають взаємодією алюміній карбіду з водою (а) або нагріванням суміші натрій ацетату з натрій гідроксидом (б):
          Al4C3 + 12H2O       4Al(OH)3 + 3CH4        (а)
        CH3COONa + NaOH       Na2CO3 + CH4   (б)
Інші алкани можна отримати взаємодією металічного натрію з моногалогенпохідними алканів (реакція Вюрца):
2H3C–CH2–Br +2Na      H3C–CH2–CH2–CH3 + 2NaBr
t
t
У молекулах алканів є лише неполярні й доволі міцні σ-зв’язки C – C і C – H. Тому сполуки малоактивні в хімічних реакціях. Однак за жорстких умов (висока температура, підвищений тиск, ультрафіолетове опромінення тощо) ці сполуки можуть вступати в деякі реакції:
повне окиснення  (горіння):
2H3C–CH3 + 7O2      4CO2 + 6H2O
2. часткове окиснення (каталітичне окиснення):
H3C–(CH2)n–CH3     суміш оксигеновмісних сполук
3. розкладання:
H3C – CH3     2C + 3H2
Хімічні властивості алканів
t
4. заміщення:
CH4 + Cl2        CH3 – Cl + HCl
CH4 + HONO2     CH3–NO2 + H2O
5. ізомеризація:
H3C – CH2 – CH2 – CH3             H3C – CH – CH3
  I
      CH3

t/AlCl3
t
hv
Фізичні властивості алканів
Перші чотири члени гомологічного ряду алканів (С1-С4) - гази, наступні 13 членів (С5-С17) - рідини. Алкани, до складу молекул яких входить 20 і більше атомів Карбону - тверді речовини.
Застосування алканів
Алкани широко використовують у різних галузях промисловості і сільського господарства. Метан є сировиною для отримання багатьох хімічних продуктів, паливом на підприємствах і в побуті. З вищих алканів добувають ароматичні вуглеводні, застосовують як паливо для двигунів внутрішнього згорання (бензини), для дизельних двигунів (солярові масла), реактивних двигунів (гас). Насичені вуглеводні – добрі розчинники жирів і деяких інших органічних речовин.
Алкени
Гомологічний ряд алкенів
У алкенах з нерозгалуженим карбоновим ланцюгом нумерацію атомів Карбону починають із того кінця, до якого ближче перебуває подвійний зв’язок. У назві відповідного алкану закінчення -ан замінюється на -ін (-ин). У розгалужених алкенах головний ланцюг вибирають так, щоб він містив подвійний зв’язок, навіть якщо він при цьому й не буде найдовшим. Перед назвою головного ланцюга вказують номер атома Карбону, при якому перебуває замісник, і назву цього замісника. Номер після назви головного ланцюга вказує положення подвійного зв’язку, наприклад:

Номенклатура алкенів
Будова молекул алкенів
Характерна риса будови алкенів – наявність в молекулі одного подвійного карбон-карбонового  зв'язку. Подвійний зв'язок утвориться за допомогою двох пар узагальнених електронів (чьотирьох-електронний зв'язок). Карбонові  атоми, зв'язані подвійним зв'язком, знаходяться в стані sр2-гібридизації, кожний з них утворює три           -зв'язки, що лежать в одній площині під кутом 120°. Негібридизовані орбіталі р-електронів розташовані перпендикулярно до площини               -зв'язків і паралельно один одному і внаслідок «бічного» перекривання утворюють другий зв'язок, який називається  -зв'язком. Електронна хмара -зв'язку частково розташована над площиною, а частково під площиною, у якій лежать атоми. Таким чином, подвійний зв'язок являє собою сполучення - і -зв'язків. Бічне перекривання негібридизованних       р-орбіталей, що утворюють -зв'язок, зближує атоми Карбону і відстань між ними стає коротшою – довжина подвійного С=С-зв'язку 0,133 нм (довжина простого С-С-зв'язку 0,154 нм). Схема розташування атомів і зв'язків у молекулі етилену:
Будова молекули етилену
Ізомери алкенів
Структурні ізомери алкенів можуть відрізнятися будовою карбонового ланцюга  і положенням подвійного зв'язку. Так, для бутену С4Н8 відомі три ізомери:
СН2 = СН – СН2 – СН3  (бут-1-ен)
СН3 – СН = СН – СН3   (бут-2-ен)
СН2=С–СН3    (метил-пропен)

          СН3
Цей приклад показує, що число ізомерів у алкенів вище, ніж у алканів.
    Для етиленових сполук можлива просторова ізомерія, що пов'язана з розташуванням замісників стосовно площини подвійного зв'язку. Ця ізомерія спостерігається в тих випадках, коли кожний з атомів Карбону, зв'язаних подвійним зв'язком, витрачає інші дві одиниці валентності на зв'язок із двома різними замісниками. Розташування пари однакових замісників по одну сторону площини подвійного зв'язку дає цис-ізомер, по різні сторони — транс-ізомер, наприклад:
(цис-бут-2-ен (tпл =  –139,3°С,  tкип =  +3,7°С))
(транс-бут-2-ен(tпл=  –105,8°С,  tкип= +0,96°С))
     Перетворення цих ізомерів один в одного вимагає обертання навколо подвійного зв'язку, тобто необхідно порушити перекривання р-орбіталей і розірвати -зв'язок. На це потрібно затратити понад 250 кДж/моль енергії. Такий енергетичний бар'єр утруднює обертання й обумовлює існування цис-транс-ізомерів як стійких індивідуальних речовин. Природа цієї ізомерії така ж,  як у заміщених циклах.
     Як правило, транс-ізомери більш стійкі, мають більш високу температуру плавлення. При нагріванні цис-транс-ізомери можуть переходити один в одний: між ними встановлюється рівновага.
Способи добування алкенів
Подвійний  C=C-зв’язок утворюється внаслідок відщеплення двох замісників від сусідніх атомів Карбону насичених сполук. Зокрема, алкени є продуктами таких реакцій:
1. відщеплення галогеноводню від моногалогенпохідних алкану:

      HC3 – CH – CH2 + NaOH                H3C – CH=CH2 + NaCl + H2O

                 H       Cl
2. відщеплення галогену від дигалогенпохідних алканів, у яких атоми  галогену зв’язані з сусідніми атомами Карбону:
      H3C – CH – CH – CH3 + Zn      H3C – CH = CH – CH3 + ZnCl2

                Cl       Cl
3. відщеплення води від спиртів:
     H2C – CH2                      H2C = CH2 + H2O

         H    OH
4. відщеплення водню від алканів (дегідрогенізація):
    H2C – CH2                      H2C = CH2 + H2O

         H    H

Спирт
t

У промисловості значні кількості алкенів отримують крекінгом нафтопродуктів. Внаслідок крекінгу алканів утворюється 50% алканів і 50% алкенів.
Під час крекінгу С – С зв’язок може розриватися у будь-якому положенні, тому утворюється складна суміш насичених і ненасичених сполук.
Хімічні властивості алкенів
кат.
H2SO4 (конц.), t
[OH-]
3. Реакції полімеризації:
Алкени, як й інші ненасичені сполуки, вступають у реакції   полімеризації. Внаслідок полімеризації утворюються високомолекулярні сполуки (полімери). Етен за високого тиску й підвищеної температури утворює поліетилен:nH2C=CH2                                   n
(–CH2 – CH2 –)
Фізичні властивості алкенів
Застосування алкенів
Алкени широко використовують у промисловості органічного синтезу для отримання різноманітних речовин. Наприклад, етен є сировиною для добування етанолу, 1,2-дихлоретану, поліетилену. Його використовують у сільському господарстві для прискорення дозрівання плодів. Пропен є сировиною для отримання пропан-2-олу, ацетону, гліцеролу і поліпропілену.
Алкіни
Гомологічний ряд алкінів





Номенклатура алкінів
Назви алкінів утворюють із назв відповідних насичених вуглеводнів заміною суфікса -ан на суфікс -ин (-ін). Якщо молекула алкіну розгалужена, головним ланцюгом вважають найдовший із тих, що містить потрійний зв’язок. Нумерують атоми Карбону головного ланцюга з того краю, до якого ближче знаходиться потрійний зв’язок.
Будова молекул алкінів
Будова молекули ацетилену
Ізомери алкінів
Структурна ізомерія

1. Ізомерія положення потрійного зв’язку (починаючи  з С4Н6):
СН  ССН2СН3 	                  СН3СССН3
   бутин-1                                      бутин-2

2. Ізомерія карбонового скелету (починаючи з С5Н8):
СН ССН2СН2СН3	СН ССНСН3
                                                        
                                                        СН3
        пентин-1	                  3-метилбутин-1

3. Міжкласова ізомерія  з алкадієнами і циклоалкенами, (починаючи з С4Н8):
                                                                                СН = СН
СН С–СН2–СН3	            СН2=СН–СН=СН2                
                                                                                СН2 –СН2
      бутин-1	              бутадієн-1,3	               циклобутен
Способи добування алкінів
Найпоширеніший представник алкінів – ацетилен. У промисловості його добувають трьома методами.
Карбідний метод. Спочатку з вапняку і коксу отримують кальцій карбід, який під час взаємодії з водою утворює ацетилен.
CaCO3       CaO + CO2
CaO + 3C           CaC2 + CO
CaC2 + 2H2O        CH  CH + Ca(OH)2
Піроліз метану. Внаслідок нагрівання метану без доступу повітря (піроліз) утворюється ацетилен, а як побічний продукт – водень.
2CH4              CH  CH + 3H2
Дегідрогалогенування дигалогенопохідних алканів.

t
2500Oc
1500Oc
Хімічні властивості алкінів
Хімічні властивості алкінів обумовлені наявністю в їхніх молекулах потрійного зв’язку. Типовими реакціями для ацетилену та його гомологів є реакції приєднання. Відмінність алкінів від алкенів полягає в тому, що реакції приєднання можуть протікати у дві стадії. На першій стадії йде приєднання до потрійного зв’язку утворенням подвійного зв’язку, а на другій стадії — приєднання за подвійним зв’язком. Реакції приєднання для алкінів протікають повільніше, ніж для алкенів.
1. Галогенування. Галогени приєднуються до алкінів у дві стадії. Наприклад, приєднання брому до ацетилену призводить до утворення диброметену, який, у свою чергу, реагує з надлишком Вr2 з утворенням тетраброметану:
Алкіни, так само як і алкени, знебарвлюють бромну воду.
2. Гідрогалогенування. Галогеноводні приєднуються до потрійного зв’язку важче, ніж до подвійного. Для активації галогеноводню використовують АlСl3. З ацетилену при цьому можна добувати вінілхлорид (хлоретен), який використовують для добування важливого полімеру — полівінілхлориду:
У разі надлишку галогеноводню відбувається повне гідрогалогенування, причому для несиметричних алкінів на кожній стадії приєднання йде за правилом Марковникова, наприклад:
3. Гіоратація. Приєднання води до алкінів каталізується солями ртуті (II):
На першій стадії реакції утворюється ненасичений спирт, в якому гідроксильна група перебуває безпосередньо в атома Карбону при подвійному зв’язку. Такі спирти заведено називати вініловими, або енолами. Прикметною рисою енолів є їхня нестійкість. У момент утворення вони ізомеризуються в більш стабільні карбонільні сполуки (альдегіди або кетони) за рахунок перенесення протона від гідроксильної групи до сусіднього атома Карбону при подвійному зв’язку. При цьому подвійний зв’язок між атомами Карбону розривається й утворюється подвійний зв’язок з атомом Карбону та атомом Оксигену. Причиною ізомеризації є більша міцність подвійного зв’язку С=О порівняно з подвійним С=С.
У результаті реакції гідратації тільки ацетилен перетворюється в альдегід; гідратація гомологів ацетилену протікає за правилом Марковникова, і утворені еноли ізомеризуються в кетони. Наприклад, пропін перетворюється в ацетон:
Реакцію гідратації алкінів відкрив М.Г. Кучеров (1881 р.), саме тому її й називають реакцією Кучерова.
4. Кислотні властивості. Особливістю алкінів, що мають кінцевий кратний зв’язок, є їхня здатність відщеплювати протон під дією сильних основ, тобто проявляти слабкі кислотні властивості. Таким чином, алкіни, на відміну від алкенів та алканів, здатні утворювати солі, які називають ацетиленідами:
Ацетиленіди Аргентуму и Купруму(I) легко утворюються й випадають в осад при пропусканні ацетилену через аміачний розчин аргентум оксиду або купрум (І) хлориду. Ці реакції слугують для виявлення алкінів з потрійним зв’язком у кінці ланцюга:
Ацетиленіди Арґентуму й Купруму як солі дуже слабких кислот легко розкладаються при дії хлороводневої кислоти з виділенням вихідного алкіну:
Таким чином, використовуючи реакції утворення й розкладу ацетиленідів, можна виділяти алкіни із сумішей з іншими вуглеводнями.
5. Полімеризація. У присутності каталізаторів алкіни можуть реагувати один з одним, причому залежно від умов утворюються різні продукти. Так, під дією водного розчину СuСl та NH4Cl ацетилен димеризується, утворюючи вінілацетилен:
Вінілацетилен має велику реакційну здатність, приєднуючи хлороводень, він утворює хлоропрен, який використовують для добування штучного каучуку:
При пропусканні ацетилену над активованим вугіллям при температурі +600°С відбувається тримеризація ацетилену з утворенням бензену:

В аналогічні реакції тримеризації можуть також вступати й найближчі гомологи ацетилену, наприклад:
6. Реакції окиснення й відновлення. Алкіни легко окиснюються різними окисниками, зокрема калій перманганатом. При реакції розчин калій перманганату знебарвлюється, що свідчить про наявність потрійного зв’язку. При окисненні зазвичай відбувається розщеплення потрійного зв’язку, утворюються карбонові кислоти:
У присутності металевих каталізаторів алкіни відновлюються шляхом послідовного приєднання молекул водню, перетворюючись спочатку в алкени, а потім в алкани:

Застосування алкінів
Серед усіх алкінів найбільше застосовують ацетилен (етин). Світова продукція його обчислюється мільйонами тонн за рік. Більша частина C2H2 витрачається на зварювання і різання металів. Ацетилен також є сировиною для отримання багатьох хімічних речовин: оцтового альдегіду, оцтової кислоти, етанолу, галогенопохідних, етену та етану, синтетичного каучуку, пластичних мас тощо. Чистий етин має типовий для ненасичених вуглеводнів запах, виявляє наркотичну дію, тому знаходить застосування в медицині.
Дякую за увагу!


title: Корисні бактерії

text:
Тема. Корисні бактерії.
Перевірка виконання учнями домашнього завдання.
Учні обмінюються шпаргалками, які вони зробили вдома, і намагаються розкрити зміст та оцінити їх. Іншим завданням можна запропонувати учням, користуючись власними шпаргалками, переказати текст підручника. Оцінюється повнота і правильність переказу. Після цього можна запропонувати переказати текст без шпаргалки.

У природі та житті людини бактерії відіграють як позитивну, так і негативну роль. Існують бактерії, які розмножуються в середовищі, багатому на вуглеводневі сполуки і позбавленому кисню. Вони можуть жити за рахунок нафти і нафтових газів. Завдяки цим бактеріям геологам швидше вдається виявити ці корисні копалини. Вони беруть проби ґрунту й підземних вод. У пробірках бактерії утворюють великі колонії — це доводить, що в надрах є нафта.

Бактерии помогают перегнивать листьям, упавшим на землю. Участвуют в образовании полезных ископаемых, поддерживают запасы углекислого газа и кислорода в атмосфере.

Возникшие миллиарды лет назад слоистые каменные структуры -строматолиты – результат жизнедеятельности бактерий.
Часто трапляється, що вологі купи зерна, сіна, торфу, ганчір'я самозаймаються. Цю "роботу" виконують бактерії, які виділяють під час розмноження і життєдіяльності багато тепла. Це тепло використовують для обігрівання теплиць і парників.
Корисну для людини роль бактерій ми будемо вивчати на сьогоднішньому уроці.

План
Бактерії і грунт.
Очищення стічних вод та газів.
Симбіотичні бактерії.
Промислові процеси бродіння.
Антибіотики.
Використання бактерій біотехнологією та генною інженерією.
Бактерії і продукти харчування людини.

N2
Бактерії і ґрунт
Розповідь з елементами бесіди. З курсу природознавства пригадайте, що таке ґрунт. Від чого залежить родючість ґрунту? Як утворюється гумус?
Вам вже відомо, що родючість фунту визначається кількістю гумусу. Гумус утворюється в результаті розкладання сапрофітними бактеріями рослинних решток. Крім того, бактерії відіграють головну і визначальну роль у природному збагаченні грунту Нітрогеном, без якого ріст і розвиток рослин стає неможливим.
Нітроген (азот) є одним з основних складових елементів органічної речовини, яку утворюють зелені рослини. Від кількості Нітрогену залежить родючість ґрунтів та продуктивність рослин. У повітрі міститься близько 78% вільного азоту. Однак атмосферний азот рослини не можуть засвоювати. Для того, щоб азот став доступним для їхнього живлення, його повинні перетворити на сполуки азотфіксуючі бактерії. Тому присутність в гранті азотфіксуючих бактерій свідчить про його родючість.
N2
Давно було помічено, що після вирощування бобових культур родючість грунту значно зростає. Вперше це явище вивчив та описав вчений С. Виноградський у 1895 р. З розвитком кореневої системи рослин, на яких вони оселяються, активність цих бактерій в зоні діяльності коренів посилюється. Під впливом життєдіяльності бактерій клітини кореня розростаються у кулясті бульбочки, де в клітинах рослини-господаря нагромаджуються колонії азотфіксуючих бактерій. Такі бактерії називають бульбочковими (демонстрування зображення). Тут бактерії концентруються і живляться за рахунок виділень рослини-господаря, а самі вони приносять користь цій рослині, зв'язуючи атмосферний азот у легкі для засвоєння рослиною сполуки. Азотфіксуючі бактерії вступають у симбіоз переважно з рослинами родини Бобові.

Очищення стічних вод та газів
Як ви гадаєте, яким чином відбувається очищення стічних вод та газів на великих підприємствах? Велике значення мають бактерії як живі фільтри. Для очищення річок від шкідливих відходів використовують бактерії, які живляться фенолом та іншими хімічними речовинами. Цей спосіб застосовують і для очищення стічних вод коксохімічних заводів та побутових вод. Для цього стічні води відстоюють і розділяють на рідку частину та драглистий осад. А потім переробляють у декілька етапів, використовуючи аеробні та анаеробні бактерії. Пригадайте, що це за бактерії. Після очищення отримують очищену рідину, яку зазвичай спускають у річки та мул, що складається з нешкідливих органічних і неорганічних речовин, його можна висушити і в подальшому використовувати як добриво. На одному з заводів Німеччини було створено багатошаровий фільтр для очищення газів з неприємним запахом. Для фільтру взяли штам бактерій, які знищують запахи. Забруднене повітря проходить крізь цей фільтр і позбавляється запаху. Такі установки можна використовувати на тваринницьких фермах.

Симбіотичні бактерії
Пригадайте, які бактерії називають симбіотичними. Яким чином вони пов 'язані з тваринами ?Бактерії і тварини перебувають у взаємозв'язку через процес травлення. Травоїдні тварини харчуються переважно травою, основна маса якої складається з целюлози. Ссавці та інші тварини не можуть перетравлювати целюлозу, оскільки у них відсутні відповідні травні ферменти. Тут "на допомогу" приходять бактерії та найпростіші (організми, які складаються з однієї клітини, належать до тварин), які живуть у кишечнику. Харчуючись целюлозою, вони перетравлюють її, розкладають на більш прості речовини, здатні перетравлюватися травною системою травоїдних тварин. У кролів такі бактерії живуть у сліпій кишці й апендиксі, а у корів та овець — в частині шлунка — рубці. Непрямий стосунок ці бактерії мають до людини, бо вона вживає у їжу м'ясо травоїдних тварин.

Людини безпосередньо стосуються бактерії, які живуть у її кишечнику. Вони синтезують вітаміни групи В і вітамін К. Вітаміни групи В мають винятково важливе значення для людини, оскільки беруть участь у багатьох процесах обміну речовин, особливо впливаючи на її м'язову систему. Вітамін К регулює процес зсідання крові.

Промислові процеси бродіння
Багато корисних органічних продуктів отримують у результаті бродіння. Так, якщо у розчин, що містить спирт, помістити бактерію Ацетобактер, то ця бактерія буде харчуватися спиртом й утворювати оцет. Тож якщо ви бачите на пляшці з оцтом напис "Оцет спиртовий", знайте, що він отриманий саме таким чином.

Зі скошеної трави, зеленої кукурудзи і
    діяльності бактерій Ешеріція, Аеробактер
    та анаеробних мікроорганізмів отримують
    силос, яким харчується велика рогата худоба.

З молока за допомогою бактерій Лактобацілюс отримують масло, сир, йогурт
З  оцетової  бактерії  виробляють закваску для квасу.  Також  бактерії допомагають  зробити  з  тіста хліб..

квас
Антибіотики
З 30-х років XX сторіччя багато дослідників почали займатись виділенням природних речовин з бактерій і грибів, які мають здатність вбивати інші мікроорганізми, тобто мають ефект антибіотиків. Ці дослідження тривають і досі. Антибіотики мають винятково важливе значення для лікування людей і тварин. Найбільшу кількість речовин антибіотичної дії отримують із бактерій, які живуть у ґрунті. Більш ніж 50 антибіотиків успішно застосовуються у лікувальній справі. Серед них — стрептоміцин, антибіотики тетрациклінового ряду (демонстрування таблеток і мазі). Вони виявлені у бактерій роду Стрептоміцес. Стрептоміцин був винайдений невдовзі після пеніциліну, але, на відміну від нього, діє на туберкульозну паличку.

Використання бактерій біотехнологією та генною інженерією
В останні роки XX сторіччя з'явилось нове джерело їжі, так званий білок одноклітинних, який отримують із мікроорганізмів. Використання мікроорганізмів має цілий ряд переваг: не треба великих площ для сівби, приміщень для худоби; мікроорганізми швидко ростуть на найдешевших чи побічних продуктах сільського господарства та промисловості (наприклад, на нафтопродуктах, метанолі чи папері). Білок одноклітинних можна використовувати як корм для худоби замість продуктів, що використовуються людьми. Так, наприклад, в різних країнах світу фермери при відгодівлі тварин використовують дуже багато зерна і заміна цих кормів на білок одноклітинних допоможе зберегти зерно для людей.

Бактерії , які живуть глибоко під водою допомагають створювати  лосьон  для ефективного захисту  шкіри   від згубних променів сонця.

Генна інженерія — це наука, яка працює з речовинами, що несуть інформацію про спадковість організмів (ДНК). Зараз є технології, що дозволяють вносити у структуру ДНК гени, які змінюють властивості організму. Наприклад, одним із досягнень генної інженерії є перенесення в клітини бактерій генів, що кодують інформацію про синтез інсуліну в людини. І тепер практично весь інсулін (гормон, що регулює кількість цукру в крові, препарат, який приймають люди, хворі на цукровий діабет), отримують набагато дешевшим способом в результаті діяльності бактерій, а раніше — із підшлункової залози великої рогатої худоби.
Іншим досягненням генної інженерії є внесення в організм бактерій гена, який відповідає за синтез інтерферону — білка, що виробляється організмом людини у відповідь на вірусну інфекцію і призначається хворим на застуду.

Бактерії і продукти харчування людини
Спіруліну, представника відділу Ціанобактерії, використовують у харчовій промисловості. Вона містить 60-68% білка, а це втричі більше, ніж його міститься в м'ясі. У лабораторіях Франції і Мексики спіруліну розводять штучно. За рік з гектара плантацій спіруліни можна зібрати 40-45 т бактерій, які містять 25 т білка. Ця бактерія входила до харчового раціону стародавніх ацтеків. У наш час її споживає населення деяких районів Африки і Мексики. Препарати спіруліни можна купити в будь-якій аптеці. Вона очищує організм людини, поліпшує обмін речовин і самопочуття.


title: Профілактика

text:
Магнітні Властивості
Презентацію підготували
Учні 11-Б классу
СШ №211
Колган Нікіта та Орлюк Владислав

Магніт— тіло, що має власне магнітне поле, магнітний диполь.
Тіла, які тривалий час зберігають магнітні властивості, називають постійними магнітами.
Феромагнетики
Феромагнетики — сильно магнітні речовини, здатні намагнічуватися навіть у слабких магнітних полях. Феромагнетики мають намагніченість у відсутності магнітного поля. Деякі метали (залізо, нікель, кобальт, гадоліній, манган, хром та їхні сплави) з великою магнітною проникністю, що проявляють явище гістерезису; розрізняють м'які феромагнетики з малою коерцитивною силою та тверді феромагнетики з великою коерцитивною силою. Феромагнетики використовуються для виробництва постійних магнітів, осердь електромагнітів та трансформаторів.
Парамагнтики
Парамагнетики — речовини, які намагнічуються в напрямку зовнішнього магнітного поля. Парамагнетики належать до слабомагнітних речовин. Парамагнетики втягуються в магнітне поле. За відсутності  зовнішнього магнітного поля парамагнетик не намагнічений.

До парамагнетиків відносяться алюміній, платина, багато інших металів (лужні і лужноземельні метали, а також сплави цих металів), кисень , оксид азоту (NO), оксид марганцю (MnO), хлорне залізо (FeCl3) та інші.
Діамагнетики
Діамагнетики — речовини, що намагнічуються проти напрямку зовнішнього магнітного поля. За відсутності зовнішнього магнітного поля діамагнетики немагнітні. Під дією зовнішнього магнітного поля кожний атом діамагнетика набуває магнітного моменту, пропорційного магнітній індукції  й напрямлений назустріч полю. Діамагнетики, які вносять у магнітне поле, послабляють це поле. Це ослаблення можна пояснити виникненням у діамагнетику внутрішнього магнітного поля, напрямленого проти зовнішнього магнітного поля.

Приклади діамагнетіків: всі речовини з ковалентним хімічним зв'язком, лужно-галоїдні кристали, неорганічне скло, напівпровідникові з'єднання А3В5, А2В6, кремній, германій, бор та інші. Ряд металів: мідь, срібло, золото, цинк, ртуть, галій та інші, водень, азот, вода та інші.

Спостерігаючи за поведінкою магнітної стрілки в середовищі довкола провідника зі струмом ,французький учений Ампер, запропонував ідею, що магнетизм Землі викликано струмом, який тече всередині земної кулі. Далі Ампер висунув більш загальні висновки - магнітні властивості будь-якого тіла визначаються замкнутими електричними струмами всередині нього.

Відповідно до гіпотези Ампера, всередині молекул і атомів циркулюють елементарні електричні струми. Згодом стало відомо, що ці струми являють собою рух електронів по орбітам в атомі. Якщо площини, в яких циркулюють ці заряди, розташовані невпорядковано по відношенню одна до одної внаслідок теплового руху молекул, з яких складається тіло, то їх взаємодія взаємно компенсується і ніяких магнітних властивостей тіло не проявляє. І навпаки: якщо площини, в яких обертаються електрони, паралельні одна одній і напрям нормалей до цих площин однаковий, то такі речовини мають зовнішнє магнітне поле.
Дякую за увагу!


ПроектНеймовірна клітина


Методика проведення штучного дихання і закритого масажу серця


Речовини_і_їх_обмін


Професія” дощового черв’яка


Міжклітинна комунікація


title: онкологія

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master subtitle style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level

1 290 000
     (12,3 %)
 19 500
1 050 000
     (10,4 %)
 16 000
945 000
     (9,4 %)

 18 400
876 000
     (8,7 %)

 13 400
564 000
     (5,6 %)

543 000
     (5,4 %)
 5 800
244
266
263
272
390
413
383
508
342
341
Opistorchis viverrini
Schistosoma haemotobium
Helicobacter pylori
1
1
1
1
1
1
1
1
1
1
1
1


Продукти харчування


"Охорона біосфери"


ПОНЯТТЯ ПРО ЗОВНІШНЮ БУДОВУ РИБ


title: "Перша медична допомога"

text:
30
2
30
2


Редька


НЕРВОВА СИСТЕМА


title: природні ресурси

text:
117
159.3
4.1
123
179.2
1.12
210
1094.7
27
91
38.5
1.117
717
44067.7
115
3169.8
8.4
84
28335.5
236.7
8
2358.9
15.8
10
29.54
0.78
5
62.25
0.46
13
3059.59
2.61
4
207.2
0.9
16
541.0
0.33
16
2138.7
39
94
247.3
0.53
692
9027.1
2.9
120
2371.7
25.6

1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1999
2001
164.8
135.6
133.7
115.8
94.6
83.8
70.5
81.7
61.6
155.5
128.4
127.9
111.7
91.9
81.5
68.9
80.5
60.8
9.3
7.2
5.8
4.1
2.7
2.3
1.6
1.2
0.8


"Органічний світ Гімалаїв"


Міжклітинні сполучення


title: Мікробіологія

text:
	.
    Antony van Leeuwenhoek.  (1632-1723)
Louis Pasteur (1822-1895)

monohacteria
monobacilli
E. coli
Y. pestis
C. tetani
C. botulinum
diplohacteria
diplobacilli
K. pneumoniae
streptobacteria
streptobacilli
 Haemophilus ducreyi
(chancroid)
Bacillus anthracis
(anthrax)
. Vibrio cholerae
Borrelia. Borrelia hispanica, Borrelia persica
Leptospira interrogans
Treponema pallidum
Klebsiella pneumonie
Bacillus anthracis
Streptococcus pneumoniae
2,5 %
3,4 %
9,1 %
3,1 %
20,5%
55 %

	.
	.
Louis Pasteur (1822-1895)

monohacteria
monobacilli
E. coli
Y. pestis
C. tetani
C. botulinum
diplohacteria
diplobacilli
K. pneumoniae
streptobacteria
streptobacilli
 Haemophilus ducreyi
(chancroid)
Bacillus anthracis
(anthrax)
. Vibrio cholerae
Borrelia. Borrelia hispanica, Borrelia persica
Leptospira interrogans
Treponema pallidum
Klebsiella pneumonie
Bacillus anthracis
Streptococcus pneumoniae
2,5 %
3,4 %
9,1 %
3,1 %
20,5%
55 %
	.
Louis Pasteur (1822-1895)

monohacteria
monobacilli
E. coli
Y. pestis
C. tetani
C. botulinum
diplohacteria
diplobacilli
K. pneumoniae
streptobacteria
streptobacilli
 Haemophilus ducreyi
(chancroid)
Bacillus anthracis
(anthrax)
. Vibrio cholerae
Borrelia. Borrelia hispanica, Borrelia persica
Leptospira interrogans
Treponema pallidum
Klebsiella pneumonie
Bacillus anthracis
Streptococcus pneumoniae
2,5 %
3,4 %
9,1 %
3,1 %
20,5%
55 %
Borrelia. Borrelia hispanica, Borrelia persica
Leptospira interrogans
Treponema pallidum


title: Отруйні та їстівні гриби. Вічна проблема

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


"Основні положення ті досягнення біотехнологій"


методи очистки води за допомогою фіторемедіаціїї


Поширення плодів і насіння


ПОПУЛЯЦІЯ, БІОЦЕНОЗ ТА ЕКОСИСТЕМА


Одуд - птах року


"Різноманітність птахів"


Родина Розові. Значення у природі та житті людини.


мікроеволюція видоутворення та види


Поняття про відділ Покритонасінні


“Різноманітність птахів”


title: Молекулярні механізми імунної системи

text:
Idiotype network
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
The Nobel Prize in Physiology or Medicine 2011
"discovery of the dendritic cell and its role in adaptive immunity"
Ralph M. Steinman
www.ncbi.nlm.nih.gov/mhc
LMP2
LMP7
MECL
CLIP - Class II-associated invariant chain peptide
HLA-DO expands the repertoire of peptides presented by class II MHC molecules such as HLA-DR
Warren EH Blood 2012;120:3165-3167
Niels Kaj Jerne
The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1984
"for theories concerning the specificity in development and control of the immune system and the discovery of the principle for production of monoclonal antibodies"
S
Ig E, G4
HLA-DO expands the repertoire of peptides presented by class II MHC molecules such as HLA-DR. (Top) In the MIIC, HLA-DM facilitates the exchange of CLIP for specific DM-resistant peptides into the binding groove of class II molecules, which are then transported to the cell surface. The loading of DM-sensitive antigens is inhibited. (Bottom) In the presence of HLA-DO, both DM-resistant and DM-sensitive antigens are loaded, leading to a more diverse repertoire of peptide/class II MHC molecules displayed on the cell surface. Professional illustration by Debra T. Dartez.
Idiotype network
Idiotype network


title: МОЛЕКУЛЯРНА ФІЗІОЛОГІЯ НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ

text:
SNAP & SNARE
cAMP response element (CRE)-bindingprotein (CREB)
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Membrane potential
Difference of charges across the plasma membrane
Resting potential
Resting cells are (-) inside and (+) outside
Large amounts of Na+ outside the cell and K+ inside
Action potential/impulse
Rapid reversals in charges across the plasma membrane
Caused by the exchange of ions across the membrane of the neuron
Threshold level (-55mV) needed to stimulate neurons ALL-OR-NONE principle
RESTING
Na+, K+ channels closed
+ outside, - inside
Resting potential maintained
DEPOLARIZATION
Action potential generated
Na+ channels open, K+ channels  close
+ inside, - outside
Rise in membrane potential
REPOLARIZATION
Na+ channels close, K+ channels  open
- inside, + outside
Drop in membrane potential
UNDERSHOOT/
HYPERPOLARIZATION
Na+ channels close, K+ channels  remain open longer
more - inside, + outside
further drop in membrane potential
 refractory period of neuron
P - Post synaptic density protein (PSD95), D - Drosophila disc large tumor suppressor (Dlg1), Z - zonula occludens-1 protein (zo-1)
NOBEL LECTURE
The Molecular Biology of Memory Storage: A Dialog between Genes and Synapses
CCAAT-enhancer-binding proteins (or C/EBPs)
* NaB - sodium butyrate


title: МОЛЕКУЛЯРНА ФІЗІОЛОГІЯ ЕНДОКРИННОЇ СИСТЕМИ

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Різноманітність птахів


МОЛЕКУЛЯРНІ ОСНОВИ БУДОВИ ТА ФУНКЦІЙ КЛІТИНИ


title: МОЛЕКУЛЯРНА ФІЗІОЛОГІЯ НИРОК


КУЩІ ТА ДЕРЕВА УКРАЇНИ


title: МОЛЕКУЛЯРНА ФІЗІОЛОГІЯ ПЕЧІНКИ

text:
Multidrug Resistance Protein (MDR)
Oratz, M. 1970. Oncotic pressure and  albumin synthesis. In Plasma Protein Metabolism, ed. M. A. Rothschild, T. Waldmann, 223-38. New York: Academic. 560 pp.
Pietrangelo A, Panduro A, Chowdhury JR, Shafritz DA. Albumin gene expression is down-regulated by albumin or macromolecule infusion in the rat // J Clin Invest. 1992 Jun;89(6):1755-60.
Pietrangelo A, Shafritz DA. Homeostatic regulation of hepatocyte nuclear transcription factor 1 expression in cultured hepatoma cells // Proc Natl Acad Sci U S A. 1994 Jan 4;91(1):182-6.
Oka T, Komori N, Kuwahata M, Okada M, Natori Y. Vitamin B6 modulates expression of albumin gene by inactivating tissue-specific DNA-binding protein in rat liver // Biochem J. 1995 Jul 1;309 ( Pt 1):243-8.
Kang J, Holland M, Jones H, Kaysen GA. Coordinate augmentation in expression of genes encoding transcription factors and liver secretory proteins in hypo-oncotic states // Kidney Int. 1999 Aug;56(2):452-60.

Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Multidrug Resistance Protein (MDR)
HNF1 contain a POU-homeodomain and bind to DNA as homodimers

HNF3 contain a winged helix DNA-binding domain and bind to DNA as monomers

HNF4 are nuclear receptors and bind to DNA either as homodimers or RXR heterodimers

HNF6 contain a cut-homeodomain (ONECUT) bind to DNA as monomers
CRTAM
(cytotoxic and regulatory T-cell molecule)
ZBTB16
(zinc finger and BTB domain containing 16)
MOBP
(myelin-associated oligodendrocytic basic protein)
miR-9
+ CO
BTL
BBBP
OABP
MOAT-D
(ABCC3)
1
3
2
Multidrug Resistance Protein (MDR)
Oratz, M. 1970. Oncotic pressure and  albumin synthesis. In Plasma Protein Metabolism, ed. M. A. Rothschild, T. Waldmann, 223-38. New York: Academic. 560 pp.
Pietrangelo A, Panduro A, Chowdhury JR, Shafritz DA. Albumin gene expression is down-regulated by albumin or macromolecule infusion in the rat // J Clin Invest. 1992 Jun;89(6):1755-60.
Pietrangelo A, Shafritz DA. Homeostatic regulation of hepatocyte nuclear transcription factor 1 expression in cultured hepatoma cells // Proc Natl Acad Sci U S A. 1994 Jan 4;91(1):182-6.
Oka T, Komori N, Kuwahata M, Okada M, Natori Y. Vitamin B6 modulates expression of albumin gene by inactivating tissue-specific DNA-binding protein in rat liver // Biochem J. 1995 Jul 1;309 ( Pt 1):243-8.
Kang J, Holland M, Jones H, Kaysen GA. Coordinate augmentation in expression of genes encoding transcription factors and liver secretory proteins in hypo-oncotic states // Kidney Int. 1999 Aug;56(2):452-60.

Multidrug Resistance Protein (MDR)
Oratz, M. 1970. Oncotic pressure and  albumin synthesis. In Plasma Protein Metabolism, ed. M. A. Rothschild, T. Waldmann, 223-38. New York: Academic. 560 pp.
Pietrangelo A, Panduro A, Chowdhury JR, Shafritz DA. Albumin gene expression is down-regulated by albumin or macromolecule infusion in the rat // J Clin Invest. 1992 Jun;89(6):1755-60.
Pietrangelo A, Shafritz DA. Homeostatic regulation of hepatocyte nuclear transcription factor 1 expression in cultured hepatoma cells // Proc Natl Acad Sci U S A. 1994 Jan 4;91(1):182-6.
Oka T, Komori N, Kuwahata M, Okada M, Natori Y. Vitamin B6 modulates expression of albumin gene by inactivating tissue-specific DNA-binding protein in rat liver // Biochem J. 1995 Jul 1;309 ( Pt 1):243-8.
Kang J, Holland M, Jones H, Kaysen GA. Coordinate augmentation in expression of genes encoding transcription factors and liver secretory proteins in hypo-oncotic states // Kidney Int. 1999 Aug;56(2):452-60.


title: "Мікроелементи"

text:
Мікроелементи
та їх значення
Історія досідження
В живих організмах мікроелементи були знайдені ще в ХІХ сторіччі, але їх роль в організмі залишалась невідомою. Велику роль у вивченні впливу мікроелементів на життєдіяльність зробив В. І. Вернадський. Згідно з сучасними дослідженнями близько 30 мікроелементів є життєво-необхідними для рослин та тварин. Більшість з них — метали (Fe, Сu, Mn, Zn, Mo, Со тощо), а також неметали (I, Se, Br, F, As). Позначенню для організму мікроелементи поділяють на безумовно необхідні (Со, Fe, Cu, Zn, Mn, I, F, Br), умовно необхідні (Al, Sr, Mo, Se, Ni). Значення та локалізація у органах деяких елементів невідомі (Sc, Zr Nb Au, La тощо).
      Значення мікроелементів
В організмі мікроелементи входять до складу різних біологічно-активних речовин: ферментів(Zn — до карбоангідрази, Cu — в поліфенілоксидазу, Mn — в аргіназу, Mo — в ксантиноксидазу; всього відомо біля 200 металоферментів), вітамінів (Со — до складу вітаміну B12), гормонів (I — до тироксину, Zn и Со — до інсуліну, дихальних пігментів (Fe — до гемоглобіну та інші залізовмісні, Cu — до гемоціаніну). Дія мікроелементів, що входять до складу перерахованих речовин, полягає в зміні інтенсивності тих чи інших процесів життєдіяльності. Деякі впливають на ріст (Mn, Zn, I — у тварин; В, Mn, Zn, Cu — у рослин), розмноження(Mn, Zn — у тварин; Mn, Cu, Mo — у рослин), кровотворення (Fe, Cu, Со) тощо.
Джерела надходження
Головне джерело мікроелементів для людини — їжа рослинного та тваринного походження. Питна вода забезпечує тільки 1 — 10 % добової потреби в таких елементах як I, Cu, Zn, Mn, Со, Mo та тільки для таких як F, Sr є головним джерелом. Вміст різних мікроелементів у харчовому раціоні залежить від геохімічних умов місцевості, в якій були отримані продукти, а також від набору продуктів, що входять до раціону.
Людина
Мікроелементи розподіляються в організмі нерівномірно. Підвищене їх накопичення в тому чи іншому органі пов'язано з фізіологічним впливом того чи іншого елементу на життєдіяльність цього органу. Так накопичення Zn у статевих залозах пов'язано з впливом цього елементу на процес утворення статевих клітин. Рівень вмісту мікроелементів в органах та тканинах може суттєво коливатись в залежності від місця проживання, раціону та від індивідуальних особливостей організму. Також встановлено, що концентрація деяких мікроелементів у крові підтримується на постійному рівні (Со 4—8 мкг %, Cu 80—140 мкг %, Fe 45—60 мкг %). Більшість мікроелементів знаходиться в організмі у зв'язаному з органічними сполуками стані, але деякі можуть бути присутні у вигляді іонів.
Використання мікроелементів в клінічній медицині має обмежений характер. Ефективно використовуються у боротьбі з деякими видами анемій препарати Со, Fe, Cu, Mn. Як фармакологічні засоби використовують препарати Br и I. Також мікроелементи використовуються у галузі гігієни: йодування солі та хліба для попередження ендемічного зобу, фторування води для попередження карієсу тощо.

Тварини
В годуванні сільсько-господарських тварин мікроелементи використовують для підвищення продуктивності. Солі або розчини мікроелементів додають до силосу та грубих кормів. Вони входять до складу багатьох комбікормів, що випускаються промисловістю.
Рослини
Рослини отримують мікроелементи з ґрунту, де вони можуть міститись у досить великий кількості, але представлені переважно нерозчинними сполуками, в той час як рослини можуть засвоювати тільки розчинні форми. На рухомість мікроелементів та їх доступність для рослин впливають кислотність та вологість ґрунту, наявність органічних речовин тощо. Нестача або надлишок мікроелементів шкідливий для рослин. Так при нестачі Мо пригнічується утворення квітів у деяких бобових, нестача Cu — у злаків, при надлишку В рослини уражаються гниллю, хворіють хлорозом.


title: популяційні хвилі

text:
Популяційні хвилі
1.-Чисельність і густота
Популяцій хвилі або  хвилі життя
2.- Сезонні популяційні хвилі
3.- Несезонні популяційні хвилі
4.- Репродуктивний (біотичний) потенціал -
характеризує здатність данного виду до розмноження за відсутності лімітуючих факторів.


title: презентація

text:
Віруси, одноклітинні рослини і тварини
Хламідомонада і хлорела


title: "Організм людини як біологічна система"

text:
Організм людини як біологічна система
Подубієнко Цвітани 9-Б
Організм людини
Організм людини – це цілісна система, яка володіє властивостями: обміном речовин і енергії, подразливістю, гомеостазом, саморегуляцією, саморепродукцією, адаптацією, ростом і розвитком.Обмін речовин і енергії – це головна умова і ознака життя. В організмі людини, в його органах, тканинах, клітинах безперервно утворюються, руйнуються, оновлюються клітинні структури і складні хімічні сполуки.
Живі організми - це цілісні біологічні системи
Кожна біологічна система здатна й до саморегуляції, тобто до регулювання власних життєвих функцій та підтримання сталості свого внутрішнього середовища. Завдяки цьому живі організми мають змогу пристосовуватись до змін у навколишньому середовищі та відповідати на них зміною інтенсивності власних процесів життєдіяльності.
Гуморальна регуляція підпорядковується нервовій регуляції і становить разом з нею єдину систему нейрогуморальної регуляції функцій організму. Це відіграє важливу роль у підтримці відносної сталості складу та властивостей внутрішнього середовища організму – гомеостазу та пристосування його до змінних умов довкілля.Таким чином, регуляція функцій не може здійснюватися за допомогою лише нервової чи гуморальної регуляції, тому що це єдиний комплекс – нейрогуморальна регуляція.
Поняття про біологічні системи. Особливості будови клітин
Організм людини складається з величезної кількості клітин, різних за формою, розмірами, масою і функціями, але всі вони мають деякі спільні риси будови. Основні частини клітин - цитоплазма і ядро. У ядрі містяться хромосоми — носії спадкових задатків організму. Клітина вкрита мембраною, що забезпечує вибірну проникність речовин. У цитоплазмі містяться органели: ендоплазматична сітка, рибосоми,мітохондрії, лізосоми, комплекс Гольджі, клітинний центр. Органели функціонують взаємоузгоджено, забезпечуючи нормальну життєдіяльність клітини. Отже, клітина є цілісною біологічною системою.
Етапи біологічного розвитку людини


title: "Причини деградації біорізноманіття"

text:
Причини деградації біорізноманіття
Підготувала Йойна Юлія
  Вступ
Поняття «біорізноманіття» почало широко застосовуватися після того, як 1986 року в США відбувся Національний форум з біорізноманіття, а 1988 року за результатами його діяльності відомий американський біолог Едвард Вілсон видав книжку «Біорізноманіття». Біорізноманіття — це тканина життя, складовою частиною якої є ми і від якої ми повністю залежимо. Для людей біорізноманіття має економічну, рекреаційну, культурну, екологічну та інші цінності. Наше власне здоров'я, а також здоров'я економіки й суспільства в цілому залежить від безперервного отримання різноманітних «екосистемних послуг», замінити які буде або дуже дорого, або просто неможливо, тобто тих вигод, які людство отримує від екосистем. Це послуги екосистем із забезпечення людства природними ресурсами, здоровим середовищем існування, іншими екологічно й економічно значущими «продуктами».
Руйнування природного середовища життяЦе основна причина вимирання біологічних видів. Сюди належить заготовка деревини, добування корисних копалин, вируб лісу під пасовища, будівництво дамб і автомагістралей на місці незайманих ділянок дикої природи. Екосистеми змушені «відступати», а флора й фауна, що живе в них, утрачає необхідніумови існування. Природне середовище розчленовується, руйнується і знищується. Порушуються маршрути міграцій. Генетичне різноманіття бідніє. Популяції тварин і рослин не можуть протистояти хворобам та іншим несприятливим факторам. Урешті-решт біологічні види один за одним вимирають.
Надмірна експлуатація природних ресурсівДеякі біологічні види гинуть саме з цієї причини. Яскравий приклад цього — мандруючий голуб. На початку XIX століття популяція цих птахів у Північній Америці була найчисельнішою. Але наприкінці того ж століття, у результаті полювання на них, цей вид опинився на межі зникнення, а у вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.
Швидке зростання населенняУ середині XIX століття чисельність населення Землі складала один мільярд осіб. Через півтора століття, коли ця кількість збільшилася до шести мільярдів, люди стали замислюватися, що використання ними природних ресурсів перевищує допустимі норми. Населення нашої планети невпинно зростає, і з кожним роком темпи витіснення нами різних видів тварин викликає все більше тривоги.
Загроза глобального потеплінняЗгідно з оцінками Міжурядової комісії з кліматичних змін, протягом останнього століття температура на Землі може підвищитися на 3,5 градуса за Цель-сієм. Таке різке потепління може викликати зникнення деяких видів тварин і рослин. За даними досліджень, підвищення температури води — одна з причин загибелі коралових рифів, які є середовищем життя багатьох морських організмів.За оцінками вчених, підняття рівня Світового океану на 1 м може призвести до затоплення великих прибережних ділянок заболочених земель, багатих різноманітною флорою та фауною. Деякі вчені вважають, що глобальне потепління викличе танення льодового покриву Гренландії й Антарктиди, а це загрожує екологічною катастрофою.


title: "Причини і наслідки деградації біорізноманіття"

text:
ПідготувалаУчениця 11 класу
Радчук Руслана
Причини і наслідки деградації біорізноманіття
Біорізноманіття
У Конвенції про охорону біологічного різноманіття термін «біологічне різноманіття» визначається як різноманітність живих організмів з усіх джерел, включаючи наземні, морські та інші водні екосистеми й екологічні комплекси, частиною яких вони є; це поняття включає в себе різноманітність у рамках виду, між видами й різноманітність екосистем».

Застосування терміну
Поняття «біорізноманіття» почало широко застосовуватися після того, як 1986 року в США відбувся Національний форум з біорізноманіття, а 1988 року за результатами його діяльності відомий американський біолог Едвард Вілсон видав книжку «Біорізноманіття».

Причини деградації
Руйнування природного середовища життя
Чужорідні види
Надмірна експлуатація природних ресурсів
Швидке зростання населення
Загроза глобального потепління
Руйнування природного середовища життя
Це основна причина вимирання біологічних видів. Сюди належить заготовка деревини, добування корисних копалин, вируб лісу під пасовища, будівництво дамб і автомагістралей на місці незайманих ділянок дикої природи. Екосистеми змушені «відступати», а флора й фауна, що живе в них, утрачає необхідні умови існування.

Руйнування природного середовища життя
Природне середовище розчленовується, руйнується і знищується. Порушуються маршрути міграцій. Генетичне різноманіття бідніє. Популяції тварин і рослин не можуть протистояти хворобам та іншим несприятливим факторам. Урешті-решт біологічні види один за одним вимирають.

Чужорідні види
Коли людина ввозить у будь-яку екосистему чужорідні біологічні види, вони можуть зайняти екологічні ніші, що до того належали іншим видам. Іноді чужорідні види змінюють усю екосистему настільки, що витісняють інші види, або приносять із собою такі хвороби, проти яких у них немає імунітету.

Надмірна експлуатація природних ресурсів
Деякі біологічні види гинуть саме з цієї причини. Яскравий приклад цього — мандруючий голуб. На початку XIX століття популяція цих птахів у Північній Америці була найчисельнішою. Але наприкінці того ж століття, у результаті полювання на них, цей вид опинився на межі зникнення, а у вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.

Швидке зростання населення
У середині XIX століття чисельність населення Землі складала один мільярд осіб. Через півтора століття, коли ця кількість збільшилася до шести мільярдів, люди стали замислюватися, що використання ними природних ресурсів перевищує допустимі норми. Населення нашої планети невпинно зростає, і з кожним роком темпи витіснення нами різних видів тварин викликає все більше тривоги.

Загроза глобального потепління
Згідно з оцінками Міжурядової комісії з кліматичних змін, протягом останнього століття температура на Землі може підвищитися на 3,5 градуса за Цельсієм. Таке різке потепління може викликати зникнення деяких видів тварин і рослин. За даними досліджень, підвищення температури води — одна з причин загибелі коралових рифів, які є середовищем життя багатьох морських організмів.
Загроза глобального потепління
За оцінками вчених, підняття рівня Світового океану на 1 м може призвести до затоплення великих прибережних ділянок заболочених земель, багатих різноманітною флорою та фауною. Деякі вчені вважають, що глобальне потепління викличе танення льодового покриву Гренландії й Антарктиди, а це загрожує екологічною катастрофою.

Наслідки
- зменшення видового різноманіття
- порушення природнього балансу
- втрата певних генів в природі
- нестабільність екосистем


title: Презентація до уроку біології 7 клас."Вищі спорові рослини"

text:
Вищі спорові рослини  Загальна характеристика вищих спорових рослин

Вважають, що життя з’явилось у воді, а перші рослини — водорості. Вони розвивались, урізноманітнювались. У прибережних мулистих частинах водойм, що часто пересихали, склалися умови для виходу рослин на суходіл.
Перші рослини суходолу належать до відділуРиніофіти. Це вимерлі рослини, про них відомо дуже мало. Їх тіло складалося з підземної (ризоїди) та надземної частин. Розмножувались вони спорами. Виникли від зелених водоростей 400 млн років тому.
Особливості розмноження вищих спорових рослин
Вищі спорові рослини (відділи Мохоподібні, Плауноподібні, Хвощеподібні, Папоротеподібні) мають чергування поколінь. Це означає, що в життєвому циклі чергуються особини нестатевого (спорофіт) та статевого (гаметофіт) поколінь.
Статеві органи розвиваються на статевому поколінні. Чоловічі статеві органи — антеридії — утворення овальної форми, усередині яких розвиваються рухливі сперматозоїди (джгутикові чоловічі статеві клітини); жіночі статеві органи — архегонії, колбоподібної форми, у них розвивається нерухлива жіноча статева клітина —яйцеклітина.
Для запліднення сперматозоїд повинен потрапити в зовнішнє середовище і запліднити яйцеклітину, що знаходиться всередині архегонію.

Для переміщення сперматозоїда необхідна вода. Із заплідненої яйце-клітини утворюється зародок. Він проростає іперетворюється на дорослу особину нестатевого покоління (спорофіт), яка розмножується спорами, що утворюються на ній у спорангіях. Особини статевого і нестатевого покоління дуже відрізняються між собою за будовою.

Розселяються мохи, плауни, хвощі та папороті за допомогою спор. Поширені вони в різних кліматичних зонах. Однак більшість мешкає на вологих ділянках суходолу, бо для статевого розмноження їм необхідна вода. Проте певні види цих рослин трапляються і в сухих борах, і навіть у пустелях.


title: "Пам’ять Види пам’яті"

text:
Тема : Пам’ять Види пам’яті .
Виконала
Учениця 9 класу
Тхір Софія
Па́м'ять - психічний процес, який полягає в закріпленні, збереженні та наступному відтворенні минулого досвіду, що дає можливість його повторного застосування в життєдіяльності людини.
Властивості  пам’яті:
Швидкість;
Тривалість;
Готовність;
Обсяг;
Точність.
Основні риси пам’яті :запам’ятовування ;збереження ;відтворення ;забування.
Види пам’яті:
 -за методами запам’ятовування :
мимовільна ;
довільна .
-за збереженням інформації:
 короткочасна ;
довготривала.

За характером переважаючої психічної активності:
рухова — пам'ять на рухи та їх системи.
емоційна — пам'ять на почуття, які виступають стимулом до діяльності.
образна — пам'ять на уявлення: зорова, слухова, нюхова, смакова, дотикова.
словесно-логічна — специфічна людська, запам'ятовується думка у формі понять.
За тривалістю збереження інформації:
сенсорна пам'ять триває 0,2 - 0,5 секунди, дозволяє людині орієнтуватися в оточенні.
короткочасна пам'ять забезпечує запам'ятовування одноразової інформації на короткий проміжок часу - від кількох секунд до хвилини;
довготривала пам'ять — збереження інформації протягом тривалого часу;
оперативна пам'ять — проявляється під час виконання певної діяльності і необхідна для її виконання в кожний заданий проміжок часу.
Кінець
Дякую за увагу!


title: Мікроеволюція

text:
     Мікроеволюція
Підготувала учениця 11 класу
Литвин Алевтина
                  План:
Введення
Неправильне вживання мікроеволюції
Форми природного добору
Стабілізуючий добір
Рушійний добір
Розриваючий добір
Критерії виду
   Введення
Мікроеволюція - це поширення в популяції малих змін в частотах алелів протягом декількох поколінь; еволюційні зміни на внутривидовом рівні. Такі зміни відбуваються через наступних процесів: мутації, природний відбір, штучний відбір, перенесення генів і дрейф генів. Ці зміни призводять до дивергенції популяцій всередині виду, і, в кінцевому підсумку, до видоутворення.Тобто, мікроеволюція – це сукупність еволюційних процесів, які відбуваються в популяціях одного виду.
Згідно із синтетичною гіпотезою еволюції, природний добір спрямовує різні елементарні зміни фенотипів, що виникли внаслідок мутацій, у бік формування пристосувань організмів до змін умов довкілля. В цьому і полягає творча роль природного добору. Тому його часто називають рушійною силою еволюції.
Мікроеволюції часто протиставляють макроеволюції, яка представляє собою значні зміни в частотах генів на популяційному рівні в значній геологічному проміжку часу. Кожен підхід вносить свій вклад в еволюційні процеси.

 Друге поняття мікроеволюції - процес видоутворення.
Неправильне вживання
Термін мікроеволюція став популярний в недавній час серед руху проти еволюції, зокрема серед креаціоністів, що дотримуються теорії Ранньою Землі. Припущення, що мікроеволюції кількісно відрізняється від макроеволюції, вводить в оману; так, креаціоністи стверджують, що головна відмінність між цими процесами полягає в тому, що мікроеволюція відбувається на рівні кількох поколінь, в той час як макроеволюція - протягом тисяч років. Насправді мікро-і макроеволюція описують один і той же процес. Багато провідні світові наукові організації, у тому числі і AAAS, вважають спроби знайти відмінність між макро-і мікроеволюції не мають наукової основи.  Проте не можна вважати це питання остаточно вирішеним.
Які виділяють форми природного добору?
Залежно від спрямування адаптаційних змін, розрізняють стабілізуючий, рушійний і розриваючий природний добір
Стабілізуючий добір
Стабілізуючий добір проявляється в постійних умовах довкілля. Він підтримує сталість певного фенотипу, який найбільше відповідає середовищу, і відкидає будь-які менш пристосувальні зміни. Цим він звужує межі модифікаційної мінливості, тобто норму реакції. Наслідком дії стабілізуючого добору є досконала пристосованість до певних умов існування, або спеціалізація видів (наприклад, ярусність рослин).
Рушійний добір
Рушійний добір відбувається за змін умов довкілля або під час пристосувань організмів до нових умов у разі розширення ареалу. Він зберігає спадкові зміни, що відповідають змінам у довкіллі. Завдяки дії рушійного добору в певний бік зсувається і норма реакції.

Наприклад, під час заселення ґрунту як середовища життя у різних неспоріднених груп тварин кінцівки перетворилися на копальні (вовчок, жуки-гнойовики, кроти тощо).
Розриваючий добір
Розриваючий добір діє одночасно у двох, рідше — кількох напрямах, однак не сприяє збереженню усереднених (проміжних) станів ознак. Наприклад, у популяціях комах океанічних островів, де постійні сильні вітри, зберігаються або безкрилі особини, або особини з добре розвиненими крилами, здатні протистояти повітряним течіям. Комахи з середнім ступенем розвитку крил зникли, оскільки їх здувало в океан. Так розриваючий добір сприяє виникненню кількох різних фенотипів в одній популяції (явище поліморфізму).
Які критерії виду?
Встановити видову самостійність певної групи особин можна лише за сукупністю різних критеріїв.
Морфологічний критерій - це ступінь подібності особин виду за будовою. До нього відносять усі матеріальні структури: від хромосом до особливостей будови органів та їхніх систем. Ознаки, унікальні для особин певного виду (або систематичної групи вищого рангу: роду, родини тощо), називають діагностичними. Наприклад, види-близнюки комарів або землерийок різняться своїми хромосомними наборами.

Фізіологічний критерій - це подібність або відмінність у процесах життєдіяльності особин одного чи різних видів. Наприклад, здатність до парування та народження плодючих нащадків або ж, навпаки, репродуктивна ізоляція.

Біохімічний критерій - це особливості хімічного складу та перебігу певних біохімічних реакцій, характерні для особин певного виду. Наприклад, близькі види відрізняються за білковим складом тощо.

Географічний критерій полягає в тому, що популяції кожного виду заселяють певну частину біосфери (ареал), яка відрізняється від ареалів близьких видів.

Екологічний критерій охоплює всі критерії, оскільки популяції кожного виду мають свою екологічну нішу в біогеоценозі. Наприклад, деякі близькі за будовою види паразитичних червів розрізняються за видами хазяїв або мешканням у різних органах хазяїв одного виду.
Екологічний критерій дає змогу встановити видову самостійність будь-яких сукупностей організмів, незалежно від того, здатні вони до перехресного запліднення чи ні.


Найважливіші форми взаємовідносин між організмами в біоценозі
Форми взаємозв'язків організмів у біоценозі надзвичайно складні і різноманітні. В цілому їх можна розділити на дві великих групи: внутрішньовидові та міжвидові відносини. Для біометоду особливе значення мають міжвидові відносини антогоністичного характеру.
Серед основних форм взаємозв'язків організмів виділяють мутуалістичні (симбіонтні), форетичні, паразитичні, антибіотичні, хижацькі та інші.
Примітка: пригнічення популяції: -; сприятливий вплив: +; відсутність впливу: 0.

Мутуалізм — взаємовигідні відносини між видами. Ступінь їх розвитку може бути найрізноманітнішим — від тимчасових, необов'язкових контактів — до такого стану, коли присутність партнера стає обов'язковою умовою життя кожного з них.
Такі неподільні корисні зв'язки двох і більше видів дістали назву симбіозу. Поняття «симбіоз» впровадив у наукову лексику німецький ботанік А. де Барі (1879 р.) за досліджень лишайників, до складу яких входять гриби та водорості. Згодом встановлено чимало прикладів симбіонтних відносин організмів (найпростіші в кишечнику термітів, кишкові симбіонти жуйних, гризунів, жуків-точильників, личинок хрущів та ін., азотфіксуючі мікроорганізми на корінні бобових та інших рослин, мікроорганізми в тілі кліщів і п'явок, що сприяють перетравлюванню крові вищих тварин тощо).

А. де Барі
Однією з форм симбіозу є коменсалізм, або утриманство при якому один вид (коменсал) живиться рештками їжі іншого. У членистоногих коменсалів називають, як правило, інквілінами, а такий тип коменсалізму інквілінізмом. Тварина-інквілін проникає в житло іншої тварини і знищує господаря. Так, у деяких комах-їздців личинки, поселяючись у галах, спочатку висмоктують личинку комахи галоутворювача, а потім переходять до живлення стінками гала.
До коменсалізму вдаються і деякі види бджіл-блисківок, які живляться у личинковому стані в гніздах різноманітних видів бджіл.

Форми коменсалізму можуть бути різноманітними:
Паройкія — тип коменсалізму між незахищеними тваринами і організмами, що мають засоби захисту.
Епіойкія — використання поверхні тіла одного організму іншими організмами.
Ентойкія — мешкання одного організму в тілі іншого і т. д.
Форезія — своєрідна форма взаємовідносин організмів, коли один з партнерів прикріплюється до іншого виключно для пересування.
	Типовим прикладом таких відносин є личинки майок Меlое чи шпанської мухи Lytta vesicatoria Z. — триунгуліни, що мають чіпкі ноги, чекають на квітках диких бджіл рр. Роdalirius і Соlletes і переходять на них. Бджоли переносять триунгулінів у свої гнізда, де останні паразитують на личинках цих бджіл.
	Якщо форезія не пов'язана з паразитизмом, то така форма взаємозв'язків називається — синойкією (квартиранством).

Lytta vesicatoria
Colletes daviesanus
Триунгулінова личинка
Паразитизм — специфічна форма взаємозв'язків організмів різних видів, серед яких один (паразит) перебуває в більш або менш тривалому безпосередньому зв'язку з іншим (живителем, або господарем) використовуючи його як джерело живлення і життєве середовище.
Протягом циклу розвитку один паразит може мати кількох господарів (проміжні господарі). Сукупність паразитів та інших симбіонтів одного господаря становить паразитоценоз.
Типовим прикладом паразита може бути браконіда Арапteles glomeratus L. в гусені білана ріпакового, або яйцеїд Тrichograтта тіпutum Rіlеу в яйцях східної плодожерки.
Паразитичні форми організмів виникли в процесі еволюції від вільноживучих форм.

Розрізняють фітопаразитизм — форма паразитизму, коли нападаючий організм належить до рослинного царства, і зоопаразитизм — коли він належить до тварин.
При ектопаразитизмі паразит залишається на поверхні тіла господаря. При ендопаразитизмі він проникає в тіло господаря і там живиться. Чимало видів кліщів та клопів є ектопаразитами, личинки перетинчастокрилих і двокрилих комах розвиваються як ендопаразити.
При облігатному паразитизмі нападаючий організм може вести лише паразитичний спосіб життя, при факультативному — він може в окремих випадках пристосовуватися до паразитизму, а в інших — до вільного способу життя і за звичайних умов паразитом не стає.

Гриби-трутовики
Хижацтво — це така форма взаємовідносин між організмами, коли один з видів (хижак) з метою живлення нападає на іншого (жертву). На кожній жертві хижак перебуває обмежений час, жертва гине відразу ж після його нападу. В деяких випадках дуже важко встановити істотну різницю між паразитизмом і хижацтвом.
Наприклад, клоп подізус живиться як паразит на колорадському жуку і якщо нападає на личинок першого віку, то вони гинуть відразу ж, разом з тим личинки старших віків і імаго після нападу клопа зберігають життєздатність.

Однією з форм хижацтва є канібалізм, тобто поїдання особин свого виду. Канібалізм проявляється у хижих видів, зрідка у фітофагів, в умовах скупченості і нестачі їжі. Це явище звичайне у личинок хижих жуків, сітчастокрилих, окремих видів лускокрилих.
Хижаки можуть бути облігатними, тобто обов'язковими, факультативними — здатними живитися не лише живими організмами, але й трупами тварин (некрофаги) або рослинами (фітофаги), і випадковими.

Серед інших форм взаємовідносин між організмами важливе значення для біометоду має антибіоз. Суть явища антибіозу полягає в тому, що різні види організмів виділяють у навколишнє середовище речовини, що пригнічують або затримують розвиток інших організмів. Серед таких речовин виділяють антибіотики, які продукують різні групи мікроорганізмів, та фітонциди, що виділяють рослини. Антибіотичну дію мають також токсини різної природи, ферменти та деякі інші речовини.

Крім різних форм міжвидових взаємовідносин, що визначають динаміку функціонування біоценозів, для біометоду важливим є також використання даних, пов'язаних з розшифруванням механізмів передачі інформації на рівні внутрішнього середовища організму і на внутрішньовидовому рівні. На рівні організму передача інформації між органами і тканинами здійснюється різними видами гормонів. Серед гормонів, що застосовуються у біометоді, можна назвати ювенільний (личинковий) гормон, що перешкоджає процесу метаморфозу у комах, екдістероїдні гормони, що ініціюють линяння у комах і беруть участь у процесах регуляції метаморфозу та репродуктивного розвитку. Є також низка інших біологічно активних речовин, зокрема інформони, шо забезпечують нормальний перебіг фізіологічних процесів і становлять потенційний інтерес для регулювання чисельності організмів.
Передача інформації на внутрішньовидовому рівні (між особинами одного виду) здійснюється за допомогою феромонів — речовин, що регулюють поведінку, аутоінгібіторів — запобігають перенаселеності при зростанні щільності популяції, аутостимуляторів — стимулюють розвиток і розмноження особин свого виду.
Знання різних форм взаємозв'язків живих організмів у біоценозі та механізмів передачі інформації на всіх рівнях організації живого дають людині невичерпні можливості для специфічного впливу на окремі види фітофагів з метою регулювання їх чисельності в агробіоценозах.


title: Рижій

text:
Презентація про рослину із родини Капустяні - Рижій

 Завдання даної роботи
 Рижій – не всім відома рослина, але згадуючи її при вивченні родини Капустяні або Хрестоцвіті, стало цікаво:
  рижій – олійна культура, сировина для біопалива чи просто бур’ян? А, можливо – три в одному?
Рижі́й - рід однорічних рослин з родини хрестоцвітих. Стебло 30-100 см заввишки, квітки з жовтими пелюстками.
В Україні вирощується 6 видів. Посівна площа рижію займає 5 - 6 000 га (3% всіх олійних рослин), головним чином у північній частині лівобережного Лісостепу.
Рижій має короткий вегетаційний період і його можна вирощувати як проміжну та післяжнивну культуру.
 Про рижій
Рижій – однорічна, ранньостигла культура з вегетаційним періодом 65-90 днів, невибаглива до ґрунтів. Добре вдається на чорноземних, легких супіщаних і опідзолених ґрунтах. Малопридатними для вирощування рижію є важкі глинисті ґрунти, на яких він терпить від ґрунтової кірки і знижує схожість. Рижій добре реагує на внесення добрив.
Насіння проростає при температурі 1°С. Рослини витримують весняні заморозки до -10°С. В період вегетації малочутливий до засухи. Рижій належить до рослин довгого дня.
 Про рижій
Ботаніки стверджують, що рижій має вісім видів. Собою являє однорічну траву, покриту сидячим серцевидним листям. Квіти бліді або золотисто-жовті, зібрані в китицеві суцвіття. Стручки дещо здуті, грушевидні (десь такі, як у грициків).
Вирощування рижію – справа не складна. Висівається він по яровому клину. Пожнивні рештки, практично, не придатні для годівлі худоби. Тож стеблову масу приорюють. Догляд за посівами заключається в прополюванні бур’янів та розпушуванні міжрядь. Норма висіву з міжряддями 15 см –            4-6-8 кг/га (8 млн. насінин).
 Про рижій
Сівбу рижію можна проводити в ті самі строки, що й сівбу ранніх ярих культур, тобто за фізичної стиглості ґрунту.
В районах, де волога не є лімітуючим фактором, посів можна проводити пізніше, бо у цьому випадку при передпосівній культивації поля звільняються від бур’янів, що позитивно впливає на дальший ріст і розвиток рижію.
За сівби в оптимальні строки глибина загортання насіння складає від 1 до 3 см, а при пізніших строках та підсиханні верхнього шару ґрунту – 3–4 см з обов’язковим післяпосівним коткуванням.
 Про рижій
Насіння рижію, містить 25 - 46% олії, яку використовують:
 у техніці (для змащування різних частин);
 для виготовлення оліфи, лаку;
 для миловаріння;
 для харчування;
 у текстильній та металургійній галузях промисловості.
 Про рижій
Харчові якості олії рижію низькі. За смаковими властивостями вона значно поступається соняшниковій олії через гіркуватий смак. При тривалому зберіганні олії рижію гіркуватість її підсилюється.
Макуху рижію згодовують тваринам невеликими дозами. Це пов’язано з тим, що в ній містяться шкідливі для організму глюкозиди.
 Про рижій
Збирають рижій як роздільним способом, так і прямим комбайнуванням. До роздільного збирання приступають при побурінні нижніх стручків і затвердінні в них насіння.
Рижій, скошений в валки після підсихання  підбирається і обмолочується переобладнаними зерновими комбайнами для збирання дрібнонасінних культур.
Відразу ж після збирання проводять первинне очищення від домішок та соломи, а потім уже кінцеве очищення та, за необхідності, доводять до кондиційної вологи.
Насіння зберігають при вологості не більше 9-10%.

 Про рижій
Рижій посівний – екологічно безпечна олійна культура для виробництва біопального. В даний час в значній мірі поновився інтерес до рижію, як олійної культури, для виробництва біодизеля в Росії, США та інших країнах.
Екологічна безпечність вирощування рижію посівного на насіння, порівняно з ріпаком, редькою олійною, гірчицею білою, перш за все, полягає в тому, що у цієї культури не виявлені шкідники та хвороби, що не потребує застосування інсектицидів та фунгіцидів, як екологічно небезпечних препаратів .
Таким чином, є об’єктивні підстави стверджувати, що рижій посівний в найближчу перспективу знайде чільне місце у виробництві біодизелю, завдяки екологічній безпечності та надзвичайній біологічній пластичності до агроекологічних умов вирощування, і високій рентабельності виробництва.

 Про рижій
Рижій вже не бур’ян, так як фермери штату Монтана (США) в останні роки сіють його. Дослідні групи штатів Орегона і Айдахо вивчають можливість засіяти рижієм площу до 1 млн. акрів. Деякі сенатори домагаються внести рослину в список тих, що потрапляють до федеральної програми страхування, і пропонують законопроекти про кредитування виробників рижію.
Звідки така зацікавленість бур’яном? Та тому, що рижій – відмінна сировина для виробництва олії з подальшим її використанням для отримання біодизеля. Як вважають учені агрономи, з одного гектара посівів можна отримати біля 580 літрів олії, бо ж її у стиглому насінні рослини є до 29%.
 Про рижій
Сказати, що американці щось особливе винайшли, − буде неправдою. Ще на початку XX століття рижій на невеликих площах вирощувався в Полтавській, Чернігівській, Київській, Херсонській, Єкатеринославській та Курській губерніях. Рижій був відомий, як культурна рослина, і в Європі. Його вирощували в районах Середземномор’я та в Середній Європі. Практикували посіви і в Середній Азії, для отримання олії для освітлення і  фарбування. Вживали олію і в їжу. Сьогодні рижикову олію використовують для парфюмерних потреб.
 Про рижій
Таким чином, рижій - давно забута олійна культура, на сьогоднішній день може зайняти не останнє місце серед рослин, вирощування яких не впливатиме негативно на екологію планети.
 Про рижій


title: Найрозумніші тварини планети

text:
Найрозумнішітварини планети
Кащенко Ірина Петрівна, вчитель початкових класів
Уманської загальноосвітньої школи №5 ім. В.І.Чуйкова
Маленький зубастий кит. До цих пір невідомо яким чином кити знаходять на відстані один одного. Цей кит хоч і маленький, мозок у нього достатньо великий, але навіть з ним - лише десятий рядок у рейтингу найрозумніших тварин у світі.
Головоногі (восьминоги, кальмари). Їх можна віднести до нічних тварин, так як вдень їх активність значно знижена. Восьминоги живуть серед скель і водоростей. Є найрозумнішими серед безхребетних. Вони піддаються дресируванню, мають гарну пам'ять, відмінно навчаються, здатні розрізняти геометричні фігури та їх розташування (вертикально або горизонтально). Впізнають людей, звикають до тих, хто їх годує і можуть навіть стати ручними.
Вівці. Мають добре розвинуту пам'ять, впізнають обличчя людей і тварин. Погану репутаю вівці отримали за свою боязкість, але ніяк не за інтелект. У це складно повірити, але це факт - вівці - в десятці найрозумніших тварин світу.
Папуга Какаду. Найбільш товариські птахи. Какаду дуже допитливі, легко йдуть на контакт, добродушні, рухливі. Ці птахи дуже люблять ласку і можуть вимагати до себе уваги. Вони прекрасні артисти. Розлуку переносять важко, можуть самі собі вищипувати пір’я.
Ворони. У списку найрозумніших тварин у світі всього два види птахів, серед них - ворони, які вважаються найрозумнішими птахами у світі. Воронам властиво злодійство. Вони фахівці не тільки в дрібних крадіжках, але й пташенят. Ці розумні птахи здатні відрізнити властивості грунту, а саме, коли їм не вдається розбити горіх, вони піднімаються високо з ним і кидають на тверду поверхню. Також вони можуть рахувати до п'яти.
Мавпи. Здатні бачити себе в дзеркалі і прекрасно усвідомлювати що це вони. Можуть контролювати своє оточення, спілкуватися з представниками свого виду, у них навіть розвинені певні мовні навички.
Пацюки. Ці тварини не тільки розумні, але й дуже мстиві. Вони можуть нанести шкоду навіть людині, в їх сечі можуть міститися елементи, які здатні нашкодити людині. Ці елементи виділяються лише у випадку, коли пацюки мстять. У щурів чудова здатність адаптуватися, також вони легко розпізнають отруєні приманки і легко дістають їжу з пасток, не потрапляючи в них.
Дельфіни. Відомо, що британська розвідка під час війни використовувала дельфінів як диверсантів. До речі, деякі вчені припускають, що дельфіни можуть бути розумнішими навіть за людей. До речі, дельфіни ніколи не сплять в повній мірі, оскільки дві півкулі їх мозку вимикаються поперемінно.
Слони. У слонів відмінна пам'ять і високий інтелект. Аристотель якось сказав, що слон - "тварина, яка перевершує інших в дотепності й інтелекті". Зв'язуються слони між собою на далекій відстані гуркотом, який видають, а їхні побратими в свою чергу, завдяки чутливій шкірі на підошвах отримують сигнал. Таким чином у списку найрозумніших тварин у світі вони на другій сходинці.
Мавпи. Поки вважається, що найрозумніші мавпи - це горили і шимпанзе. Сила, здатність будувати і оберігати житло, різноманітна міміка та жестикуляція, здатність користуватися знаряддями праці, - це основні особливості шимпанзе.
Використано ресурси Інтернету:
http://www.liveinternet.ru/users/mserg112/post139228886/
http://copypast.ru/2011/05/10/umnejjshie_iz_umnykh.html
http://animalworld.com.ua/news/news_518?page=2


title: Редкие цветы Украины

text:
Редкие цветы Украины

Нарцисс  узколистный
Многолетнее луковичное растение семейства амариллисовых . Цветут они в апреле. Растёт на западе Украины, а самая большая популяция нах-ся в Долине нарциссов при Карпатском заповеднике.

Безвременник осенний
Вид травянистых луковичных ядовитых растений. Растёт в Карпатах. Это луковичное лекарственное растение-лечит подагру. Второе название – шафран.
Любка  двулистная,или Ночная фиалка
Вид многолетних травянистых клубневых растений из рода Любка, семейства Орхидные. Высокодекоративное растение. Любка двулистная с древних времён применяется в народной медицине.
Лилия  лесная
Многолетнее растение, достигающее в высоту до 1,5 метра. В основном она встречается в буковых лесах, реже- в хвойных Карпат, Полесья и Лесостепи. Лесная лилия размножается семенами, которые находятся в шестигранной капсуле.
Рябчик  горный
Научно- латинское название рябчика «фритилярия», за одними толкованиями означает «бокал», а за другими «шахматная доска». Растёт на склонах на юго-западе Украины. Высота растения 20-50 см.
Тюльпан шренка
 Категорически запрещён сбор растений на букеты и выкапывания луковиц. Назван в честь Александра Ивановича Шренка.
Растёт на юге и юго-востоке Украины. Цветки чаще красные, но бывают жёлтые или беловатые.
Пион  тонколистный
Многолетнее цветковое растение. Стебель высотой 10-50 см. Цветки крупные, диаметром до 8 см. Растёт в степи на чернозёмных почвах.
Сон-трава, или Прострел
Растение высотой 7-15см. Стебли  одеты густыми  волосками. Один из самых красивых цветов Крыма. Появляется ранней весной из снега. Цветы начинают распускаться даже при нулевой температуре. Это объясняется строением лепестков, похожих на вогнутое зеркальце, которое притягивает солнышко и держит температуру внутри цветка до восьми градусов тепла. Чашечка сон-травы напоминает маленький тюльпан, поэтому его иногда называют «подснежный тюльпан».


title: "Профілактика інфекційних захворювань"

text:
Профілактика інфекційних захворювань
Підготувала учениця 11-А класу Бойко Наталія
Інфекція - боротьба між двома організмами: збудником (бактерія, вірус) і людиною.
Профілактика (prophylaktikos - запобіжний) - термін, що означає комплекс різного роду заходів, спрямованих на попередження будь-якого явища та / або усунення факторів ризику.

Заходи щодо профілактики інфекційних захворювань можна умовно розділити на дві великі групи - загальні та спеціальні.
 До загальних належать державні заходи, спрямовані на підвищення матеріального добробуту, поліпшення медичного забезпечення, умов праці та відпочинку населення, а також санітарно-технічні, гідротехнічні та меліоративні заходи, раціональне планування та забудова населених пунктів і багато іншого, що сприяє успіхам профілактики та ліквідації інфекційних хвороб.

Спеціальними є профілактичні заходи, що проводяться фахівцями лікувально-профілактичних та санітарно-епідеміологічних установ. Система профілактичних заходів включає і міжнародні заходи, коли питання стосується особливо небезпечних (карантинних) інфекцій.

В даний час всі профілактичні заходи поділяються на три основні групи: санітарно-гігієнічні, дезінфекційні та дезінсекційні.

При кишкових інфекціях (черевний тиф, паратиф, дизентерія, холера) основними факторами передачі збудника служать їжа і вода, рідше - мухи, брудні руки, предмети побуту. Загальносанітарні є комунально-санітарні заходи, харчовий, шкільний і промисловий санітарний нагляд, підвищення рівня і санітарно-гігієнічної культури населення. А також дезінфекція, яка проводиться у вогнищах інфекційних захворювань, а також у громадських місцях.

При інфекції дихальних шляхів (кір, краснуха, дифтерія, скарлатина, менінгококова інфекція, грип та ін.) Для припинення шляхів передачі збудника представляє великі труднощі. У механізмі передачі цих інфекцій по повітрю беруть участь бактеріальні аерозолі (краплинна і ядерна) і пил, тому попереджувальними заходами є санація повітряного середовища приміщень та застосування респіраторів. Дезінфекцію проводять лише при скарлатині й дифтерії.
Залежно від стану здоров'я, наявності факторів ризику захворювання або вираженої патології можна розглянути три види профілактики.

Система заходів попередження виникнення та впливу факторів ризику розвитку захворювань (вакцинація, раціональний режим праці і відпочинку, раціональне якісне харчування і т. д.).
Комплекс заходів, спрямованих на усунення виражених чинників ризику, які за певних умов можуть призвести до виникнення, загострення і рецидиву захворювання.
Комплекс заходів, з реабілітації хворих, які втратили можливість повноцінної життєдіяльності. (соціальна, трудова, психологічна, медична реабілітація)


title: РІЗНОМАНІТНІСТЬ РАКОПОДІБНИХ

text:
	Порівняння клітинної організації прокаріот і еукаріот
Підготувала:Ясінська Юлія,студентка I курсу біологічного факультету
план
Клітина- елементарна структурна,функціональна і генетична одиниця,що входить до складу всіх організмів.
Будова прокаріотної клітини .
Особливості будови еукаріотів.
Основні відмінності між еукаріотами і прокаріотами.
	          клітина
Клітина-(грец.kytos.-порожнина)-основна структурно-функціональна одиниця всіх живих організмів,за винятком вірусів,для якої характерний власний метаболізм та здатність до відтворення.Від оточуючого середовища клітина відмежована плазматичною мембраної(плазмалемою).Розрізняють два основні типи клітин: прокаріотичні,що не мають сформованого ядра,характерні для бактерій і архей, та евкаріотичні,в яких наявне ядро,властиві для всіх інших клітинних форм життя:рослин,грибів та тварин.
	Будова прокаріотної клітини

Клітини двох основних груп прокаріот:бактерій та архей схожі за структурою,найхарактернішими їхніми ознаками є відсудтність ядра та мембранних органел.Основними компонентами прокаріотичної клітини є:клітинна стінка,капсула,плазматична та внутрішні мембрани,плазміди,рибосоми,пілі,джгутики,нуклеоїд,ендоспори,цитоплазма,плазмолема.

      оточує клітинну ззовні, захищає її, надає сталої форми, запобігає осмотичному руйнуванню. У бактерій клітинна стінка складається із пептидоглікану муреїну, що побудований із довгих полісахаридних ланцюгів, з'єднаних між собою короткими пептидними  перемичками. За будовою клітинної стінки розрізняють дві групи бактерій:
Грам-позитивні бактерії (наприклад роди Staphylococcus ,Bacillus, Lactobacillus) мають простішу структуру клітинної сінки, що складаєтсья майже виключно із муреїну;
У грам-негативних бактерій (наприклад роди Salmonella, Escherichia, Azotobacter) клітинна стінка мітсить менше пептидоглікану, і має додаткову зовнішню мембрану, що складається із фосфоліпідів.
Клітинна стінка архей не містить муреїну, а в основному побудована із різноманітних білків та полісахаридів.

наявна у деяких бактерій слизова оболонка,розташована ззовні від клітинної стінки.Складається в основному із різноманітних вуглеводів,білків та уронових кислот.Капсули заахищають клітини від висихання.можуть допомагати бактеріям в колоніях утримуватись разом,а також індивідуальним бактеріям прикріплюватись до субстрату.Окрім цього капсули надають клітині додатковий захист:наприклад,капсульовані штами пневмококів вільно розмножуються в організмі і викликають запалення легень,тоді як некапсульовані швидко знищуються імунною системою і є апсолютно нешкідливими.
Клітинна стінка
Капсула

тонкі волоскоподібні вирости, присутні на поверхні бактерійних клітин. Існують різні типи пілей, із яких найбільш пошириними є
Фімбрії — пілі, що слугують для прикріплення. Наприклад збудник гонореї—Neisseria  gonorrhoeae використовує фімбірії для утримання на слизовій оболонці живителя.
Cтатеві пілі (F-пілі) - задіяні у процесі кон'югації в бактерій.
забезпечують рухливість бактерій, вони наявні не у всіх прокаріот. Бактерійний джгутик збудований значно простіше ніж еукаріотичний і в 10 разів тонший за нього, зовні він не вкритий плазматичною мембраною, і складається із однакових молекул білків, що утворюють циліндр. У мембрані джгутик закріплений за допомогою базального тіла.
Пілі або ворсинки-
Джгутики

невеликі додаткові кільцеві молекули ДНК, що несуть зазвичай всього декілька генів. Плазміди, на відміну від бактерійної хромосоми, не є обов'язоковим компонентом клітини. Зазвичай вони надають бактерії певні корисні для неї властивості, такі які стійкість до антибіотиків, здатність засвоювати певні енергетичні субстрати із середовища тощо. Існують також F-плазміди, що відповідають за здатінсть бактерії виступати донором генетичного метеріалу під час статевого процесу - кон'югації.
не відмежована мембранами ділянка цитоплазми, у якій розміщена кільцева молекула ДНК - «бактерійна хромосома», де зберігається весь генетичний матеріал клітини.

Плазміди
Нуклеоїд-

прокаріот, як і у всіх інших живих організмів відповідають за здійснення процесу трансляції (одного із етапів біосинтезу білка). Проте бактерійні хромосоми дещо менші за еукаріотичні (коефіцієнти седиментації 70S та 80S відповідно) і мають інший білковий та РНК-вий слкад. Через це бактерії, на відміну від еукаріот, чутливі до дії таких антибіотиків як еритроміцин та тертрациклін, що вибірково діють на 70S рибосоми.
оточені щільною оболонкою структури, що містять бактерійну ДНК і забезпечують виживання бактерій у несприятливих умовах. До утворення ендоспор здатні тільки деякі види прокаріот, наприклад представники родів Clostridium (C.tetani — збудник правцю, C.botulinum — збудник ботулімзу, C.perfringens — збудник газової гангрени тощо) та Bacillus(зокерма B.anthracis— збудник сибірської виразки). Для утворення ендоспори клітина реплікує свою ДНК і оточує копію щільною оболонкою, із утвореної структури видаляються надлишок води, і в ній сповільнюється метаболізм. Спори бактерій можуть витримувати досить жорсткі умови середовища, такі як тривале висушування, кип'ятіння, короткохвильове опромінення тощо.

Рибосоми
Ендоспори-

Будова еукаріотичної клітини
До еукаріот належать три основні царства живих організмів: Тварини, Рослини та Гриби, не зважаючи на незначні відмінності у будові, їхні клітини схожі між собою і відрізняються від клітин прокаріот двома основними особливостями: наявністю ядра та компартменталізацією цитоплазми на окремі ділянки за допомогою системи внутрішніх мембран.
Живий вміст клітини називається протоплазмою, протоплазма оточена напівпроникною плазматичною мембраною або плазмалемою, зовні від плазмалеми можуть розташовуватись надмембранні структури такі як клітинна стінка (у рослин та грибів) або глікокалікс(у тварин). До складу протоплазми клітини входить ядро та цитоплазма, яка у свою чергу складається із колоїдного розчину — гіалоплазми, та розміщених у ній органел — постійних структурних і функціональних елементів клітини. Окрім цього клітини можуть тимчасово накопичувати певні речовини, що утворюють клітинні включення.

Будова тваринної клітини
Будова рослинної клітини
Порівняльна характеристика прокаріот і еукаріот


title: Презентація "Бонсай"

text:
Бонсай
Бонсай
Бонса́й (яп. 盆栽, "рослина на таці") — мистецтво вирощування карликових дерев у невеликих ємкостях.
Не кожне деревце в низькому контейнері — бонсай, японські традиціоналісти обмежують список видами: сосна, ялина, ялівець, клен, азалія, рододендрон.
Авторство ідеї бонсай належить Китаю. Існують різні думки з приводу дати започаткування цього мистецтва, за різними твердженнями початок своєї історії воно отримало близько 4000 років тому.
Історія бонсаю
Існує легенда що першим «бонсаїстом» був китайський імператор династії Хань, який створив мініатюрну копію своєї імперії.
Найстарішою діючою виставкою Японії є виставка бонсай у Токіо, яка вперше відбулась ще у 1914 році і кожен рік радує людей своїми неймовірними експонатами вже майже сто років поспіль.
В 20 столітті, багатовікові традиції бонсай проникли і на інші континенти.
Останнім часом популярність цього мистецтва неймовірно виросла.

Формування рослини
      Для зменшення розміру дерева існують різні методи. Сезонне підрізування часто є запорукою успіху, проте якщо зробити його невміло, можна погубити дерево. Більшість застосованих в бонсай видів дерев можуть бути деформовані за допомогою мідного або алюмінієвого дроту. Деякі дерева не піддаються такому формуванню, їх вигляд змінюють головним чином за допомогою підрізки. Щоб створити видимість старого дерева, іноді використовують мертві дерева. Їх отримують, відрізаючи гілку від стовбура живого дерева і здираючи кору з усього стовбура або частково, створюючи видимість природних шрамів на дереві. Ці методи повинні бути використані з великою обережністю, тому що такі дії можуть призвести до зараження дерева. Також не можна здирати цілісне кільце кори зі стовбура, інакше в дереві порушиться сокорух.
Пересадка рослини
Бонсай зазвичай пересаджують приблизно раз на два роки навесні,перед тим, як вони почнуть сокорух після зимової сплячки». Чим молодша рослина, тим частіше її пересаджують. Це запобігає обростанню коренів навколо горщика зсередини і провокує зростання.
При пересадці частина коренів підрізається.
Так само пересадка - необхідний засіб при загниванні коренів. Рослину витягують з миски, оглядають пошкоджене коріння і видаляють їх.

Пересадка рослини
Ґрунт і горщик

Деякі любителі використовують тільки неорганічні ґрунти, інші - звичайні, треті - рясно удобрюють землю реагентами, і всі ці техніки мають право на існування. Всі ґрунти для бонсая повинні бути легкими і пропускати воду, найчастіше беруть суміш на основі гравію, керамічних черепків, кори, грубого піску, вулканічної глиняно-пемзової землі або кокса.
У кожного горщика повинні бути дренажні отвори, аби зайва вода могла проникнути в піддон. У бонсай застосовують глазуровані і неглазуровані, різнокольорові або гладкі горщики. Для більш формальних композицій вибирають гострокутні прямі контейнери. Важливо, щоб колір горщика підходив до кольору рослини.
Японський клен
Користується особливою популярністю, адже листки його гарно сформованої крони на осінь стають багряними або червоними.
яблуня
Для цвітущого бонсаю ідеально підходить ягідна або сибірська яблуня з білими квітами і маленькими плодами.
сосна
Сосна – «зірка серед бонсаїв»
оливка
Ця нескладна рослина, яка завдяки своїм гілкам, зморшкуватій корі та зеленим плодам виглядає дуже декоративно.


title: "Наркоманія"

text:
Наркоманія

Дія наркотиків
Групи наркотиків:Седативні отрути
Галюциногени
Речовини, які одержуються шляхом хімічного синтезу
Hypnotica
Excitantia
Обирай здоровий спосіб життя!
Харчування
 Розпорядок дня

Висновок:


Біорізноманіття.Генетичне видове і екосистемне різноманіття.
Причини і наслідки деградації біорізноманіття
Біорізноманіття
У Конвенції про охорону біологічного різноманіття термін «біологічне різноманіття» визначається як різноманітність живих організмів з усіх джерел, включаючи наземні, морські та інші водні екосистеми й екологічні комплекси, частиною яких вони є; це поняття включає в себе різноманітність у рамках виду, між видами й різноманітність екосистем».

Застосування терміну
Поняття «біорізноманіття» почало широко застосовуватися після того, як  1986 року в США відбувся Національний форум з біорізноманіття, а 1988 року за результатами його діяльності відомий американський біолог Едвард Вілсон видав книжку «Біорізноманіття».

Причини деградації
Руйнування природного середовища життя
Чужорідні види
Надмірна експлуатація природних ресурсів
Швидке зростання населення
Загроза глобального потепління

Руйнування природного середовища життя
Це основна причина вимирання біологічних видів. Сюди належить заготовка деревини, добування корисних копалин, вируб лісу під пасовища, будівництво дамб і автомагістралей на місці незайманих ділянок дикої природи. Екосистеми змушені «відступати», а флора й фауна, що живе в них, утрачає необхідні умови існування.
Руйнування природного середовища життя
Природне середовище розчленовується, руйнується і знищується. Порушуються маршрути міграцій. Генетичне різноманіття бідніє. Популяції тварин і рослин не можуть протистояти хворобам та іншим несприятливим факторам. Урешті-решт біологічні види один за одним вимирають.

Чужорідні види
Коли людина ввозить у будь-яку екосистему чужорідні біологічні види, вони можуть зайняти екологічні ніші, що до того належали іншим видам. Іноді чужорідні види змінюють усю екосистему настільки, що витісняють інші види, або приносять із собою такі хвороби, проти яких у них немає імунітету.

Надмірна експлуатація природних ресурсів
Деякі біологічні види гинуть саме з цієї причини. Яскравий приклад цього — мандруючий голуб. На початку XIX століття популяція цих птахів у Північній Америці була найчисельнішою. Але наприкінці того ж століття, у результаті полювання на них, цей вид опинився на межі зникнення, а у вересні 1914 року в зоопарку міста Цінціннаті помер останній мандруючий голуб.

Швидке зростання населення
У середині XIX століття чисельність населення Землі складала один мільярд осіб. Через півтора століття, коли ця кількість збільшилася до шести мільярдів, люди стали замислюватися, що використання ними природних ресурсів перевищує допустимі норми. Населення нашої планети невпинно зростає, і з кожним роком темпи витіснення нами різних видів тварин викликає все більше тривоги.

Загроза глобального потепління
Згідно з оцінками Міжурядової комісії з кліматичних змін, протягом останнього століття температура на Землі може підвищитися на 3,5 градуса за Цельсієм. Таке різке потепління може викликати зникнення деяких видів тварин і рослин. За даними досліджень, підвищення температури води — одна з причин загибелі коралових рифів, які є середовищем життя багатьох морських організмів.

Загроза глобального потепління
За оцінками вчених, підняття рівня Світового океану на 1 м може призвести до затоплення великих прибережних ділянок заболочених земель, багатих різноманітною флорою та фауною. Деякі вчені вважають, що глобальне потепління викличе танення льодового покриву Гренландії й Антарктиди, а це загрожує екологічною катастрофою.

Наслідки
 - зменшення видового різноманіття
 - порушення природнього балансу
 - втрата певних генів в природі
 - нестабільність екосистем


title: Основні напрямки сучасної біотехнології

text:
ОСНОВНІ НАПРЯМКИ СУЧАСНОЇ БІОТЕХНОЛОГІЇ

Виконав:
Учень 11-А класу
Добровольський Сергій
Біотехнологія — це сукупність промислових методів, які застосовують для виробництва різних речовин із використанням живих організмів, біологічних процесів чи явищ.
Сам термін «біотехнологія» з’явився в 70-х роках XX ст. (біос — життя; технос — мистецтво, майстерність; логос — слово, вчення), хоча біотехнологічні принципи людина розробила вже давно (використання життєдіяльності мікроорганізмів для випікання хліба, виготовлення сиру та інших молочних продуктів, виноробства, пивоварення).
Одним з найбільш перспективних напрямків традиційної біотехнології є використання мікроорганізмів як один із засобів захисту рослин від шкідників. Розвиток цього напрямку зумовлюється багатьма вадами пестицидів та інших засобів захисту рослин.
Біотехнологію умовно поділяють на два підрозділи: традиційна (куди входить технологічна мікробіологія, а також технічна, біохімічна та інженерна ензимологія) і нова (куди входять генетична та клітинна інженерія).
Методи біотехнології:
Синтез генів поза організмом(синтез генів)
Виділення з клітини та перебудова окремих генів або їх частин(генна інженерія )
Копіювання та розмноження виділених та синтезованих генів.
Введення генів та їхніх груп у геном інших організмів.
Поєднання різних геномів в одній клітині
Генна інженерія
Генна інженерія – прикладна галузь молекулярної генетики та біохімії. Її завдання – це розробки методів перебудови геномів організмів.
Суть генної інженерії полягає в штучному створенні (хімічний синтез, перекомбінації відомих структур) генів з конкретними необхідними для людини властивостями й уведенні його у відповідну клітину (на сьогодні це частіше за все бактеріальні клітини, наприклад кишкова паличка) — створення «штучної» бактерії — лабораторії з виготовлення необхідного для людини продукту.
Клітинна інженерія
Клітинна інженерія – галузь біотехнології, у якій застосовуються методи виділення клітин з організму і перенесення на штучні поживні середовища, де продовжується їх життєдіяльність. Її завданнями є: отримання соматичних клітин різних видів, створення культурних клітин (тканин) для отримання цінних речовин.
Химерні тварини - це генетичні мозаїки, що утворяться в результаті об'єднання бластомерів від ембріонів з різними генотипами.
Химерні організми
Трансгенні організми
Клонування – перспективний напрям клітинної інженерії.
Клон – сукупність клітин або особин, що виникли від спільного предка нестатевим шляхом.
Клонування
Стовбурові клітини, також відомі як штамові клітини — це первинні клітини, що зустрічаються в усіх багатоклітинних організмах. Ці клітини можуть самовідновлюватися шляхом поділу клітини,                 а також можуть                                          диференціюватися в досить                                       велику кількість                                                     спеціалізованих типів клітин.

Стовбурові клітини
Біотехнологія застосовується навколо нас у багатьох предметах щоденного вжитку — від одягу, який ми носимо, до сиру, який ми споживаємо. Протягом століть фермери, пекарі та пивовари використовували традиційні технології для зміни та модифікації рослин та продуктів харчування — пшениця може слугувати найдавнішим прикладом, а нектарин — одним з останніх. Сьогодні біотехнологія використовує сучасні наукові методи, які дозволяють покращити чи модифікувати рослини, тварини, мікроорганізми з більшою точністю та передбачуваністю.


Різновиди ракоподібних


title: Селекція

text:
1
2
3
4
5
6
19
1
2


Різноманіття й функції білків


Пріони, їх будова та поширення


"Роль жирів, білків і вуглеводів в організмі людини"


Перший і другий етапи сестринського процесу


title: Selectins, Ig CAM

text:
VCAM
ICAM-1
ICAM-3
ICAM-2
ICAM-4
PECAM
S
S
S
S
S
S
C
C
C
S
S
C
S
S
S
S
C
C
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
C
C
C
C
C
S
S
S
S
C
C
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
C
C
C
C
C
C
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
C
C
C
C
C
S
S
C
S
S
C
S
S
S
S
S
S
S
S
S
S
C
C
C
C
C
S
S
S
S
C
C
S
S
S
S
C
C
ICAM-5
NH2
NH2
NH2
NH2
NH2
NH2
Ig-CAMs
C