title: Гігієнічне та ветеринарно-санітарне обґрунтування впливу випоювання питної води з використанням пробіотику на організм щурів

text:
7,4
[1]
0,3
1,5
352
5,3
6,0
[1]
1,7
3,0
0,15
0,3
324
400
[1]
82
130
[1]
9,0
[1]
0,4
45
0,02
3
11,0
500
5,2
350
      153,5±2,5
     153,9±2,4
      240,6±1,4
      265,2±2,4
      284,3±1,5
      319,4±2,5
7,0±1,0
7,0±1,0
18,5±0,1
13,3±0,1
111,0±1,8
136,0±1,4
%
38,0±2,0
40,0±2,5
1220,0±5,8
1200,0±5,5
2,5±0,05
2,0±0,05
58,4±1,8
67,6±2,5
63,0±1,5
64,0±2,0
56,0±2,0
55,0±2,0
5,5±0,4
5,5±0,2
8,1±0,5
8,4±1,0
270,0±3,5
325,0±3,0
2,0±0,02
2,1±0,04
307,0±3,0
315,0±2,0
493,0±2,5
500,0±2,5


title: ФІЗІОЛОГІЯ ГЕМОДИНАМІКИ

text:
4
<90
140-149
<90
>140
>110
>180
100-109
160-179
90-94
140-149
90-99
140-159
85-89
130-139
<85
< 130
< 80
< 120
>160
140-159
120-139
< 80
< 120
6
1
2
3
5
4
7
8


title: Формені елементи крові

text:
Формені елементи крові
Схема будови крові
Склад крові
Еритроцити
Лейкоцити
Тромбоцити


title: Еритроцити. Переливання крові

text:
Еритроцити. Переливання крові
Робота з умовним кодом
Завдання: випишіть номери тільки правильних  тверджень.
З крові в тканинну рідину поступає кисень, вода, поживні речовини.
Транспортуючи гормони, кров виконує видільну функцію.
Кров належить до сполучної тканини.
Кров складається з плазми і формених елементів.
0.9%-ий розчин солей називають фізіологічним.
Робота з умовним кодом
Завдання: випишіть номери тільки правильних  тверджень.
6.   У плазмі домінує суха речовина.
7.   Кров знищує віруси та мікроорганізми.
8.   Еритроцити, лейкоцити та тромбоцити входять до складу плазми.
9.   До кровотворчих органів відносяться серце та легені.
10. Сталість внутрішнього середовища – необхідна умова життя.
Робота з умовним кодом
Код для перевірки роботи:
1 + 3 + 4 + 5 + 7 + 10 = 30 = 3 + 0 = 3
Історична довідка
Антоній ван Левенгук
голандський дослідник, сконструював мікроскоп власної конструкції. Випадково відкрив, що кров людини складається “з великої кількості рожевих утворень, які нагадують кульки”

Лабораторія «Цитології»
Лабораторія «Цитології»
Лабораторія «Гематології»
Скориставшись довідниковою літературою, розв’яжіть проблемну ситуацію:
«Кількість еритроцитів в крові людини визначається рівнем гемоглобіну в крові при сдачі аналізів (норма гемоглобіну для чоловіків 130-160 г/л, для жінок 124-144 г/л.) Який діагноз поставить лікар пацієнту, якщо у нього рівень гемоглобіну – 90 г/л. Пацієнт скаржиться на загальну слабкість, головний біль, різке схуднення. Поясніть причину цього захворювання. Які рекомендації щодо лікування можна надати хворому?»
«Спеціалісти станції переливання крові»
Скориставшись матеріалом підручника, зробіть аналіз таблиці «Групи крові». Поясніть механізм переливання крові. Заповніть схему «Резус-фактор»
Лабораторія «Дослідники»
Завдання: Проведіть соціальне опитування учнів свого класу та їх батьків щодо груп крові та резус-фактора. Побудуйте стовбчасту діаграму отриманих результатів. Зробіть висновки щодо розповсюдженості груп крові серед населення.
Цифровий диктант
Завдання: З поданого переліку ознак виберіть тільки ті, що стосуються еритроцитів.
Форма вогнутого диска.
Цитоплазма не має забарвлення.
Ядро відсутнє.
Містять гемоглобін.
Підвищення рівня гемоглобіна – анемія.
Тривалість життя – 120 діб.
Четверту групу можна переливати в першу.
Цифровий диктант
Завдання: З поданого переліку ознак виберіть тільки ті, що стосуються еритроцитів.
Rh- людей більше, ніж Rh+.
Основна функція – транспорт газів.
Має ядро.
Цитоплазма забарвлена у червоний колір.
Основна функція – захисна.
В 1 мм3 крові міститься 5-5,5 млн клітин.
Еритроцити людини менші за розміром, ніж у  жаби.
Цифровий диктант
Умовний код:
1, 3, 4, 6, 9, 11, 13, 14
Домашнє завдання
Опрацювати відповідний параграф підручник
Завдання на вибір:
 скласти кросворд за темою
“Формені елементи крові”
  підготувати шпаргалку за вивченою темою.


«Гість зі штату Колорадо» - колорадський картопляний жук

Новомиколаївська ЗШ І-ІІІ ступенів презентує
Науково-дослідницька
 робота з природознавства

Виконав:    учень 3 класу   Шевченко Владислав
                        Керівник: Коноплянко Клавдія Василівна

Цей гість без запрошення поселився поруч з нами
і своїм співіснуванням поряд з людиною приносить лише шкоду.
Батьківщина колорадського жука
(Робота з літературними джерелами)
 Батьківщина жука-  безлюдні  гірські схили північної Мексики. Він тут жив, живився двома видами диких пасльонових. Суворий клімат цього краю тримав його чисельність на низькому рівні.
 Розвідка незаселених земель виявила невеликих жовтих жуків з чорними полосами на спині. Їм дали назву «десятиполосий листоїд».
 Потоки переселенців несли до цього краю нову культурну рослину-картоплю.З’являється новий, кращий корм. В таких «санаторних» умовах жук почав швидко розмножуватися. Згодом він стає злісним шкідником.
Особливо великої шкоди наніс він штату Колорадо, повністю знищивши картопляні поля. І з тих пір отримав своє народне, недоброї слави ім’я - колорадський жук.
Я вирішив розібратися, дослідити.
Результати дослідження:
1.Вперше було знайдено цей вид жука в гірських схилах північної   Мексики.
2.Наукова його назва «десятиполосий листоїд».
3.Народне, недоброї слави ім’я – колорадський жук отримав з тих пір, як
наніс великої шкоди в штаті Колорадо.
Історія появи   жука на інших континентах
(співпраця з асистентами кафедри загального землеробства Агротехнологічного університету)
1916-1918 рік - Франція
1935 рік – жук в Іспанії і Бельгії
1936 рік – в Голландії і Германії
1937 рік - в Швейцарії

1949 рік перший «десант»  на Львівщині
Результати досліджень:
 1.Відсутність ядохімікатів на перших етапах боротьби із жуком привела до  його
перемоги над  людиною.
2.Дощові та повітряні потоки,водойми слугували жуку, як вид транспорту.
3. Сьогодні колорадський жук розповсюджений на території практично всіх країн
світу.
4.Послаблена робота карантинних служб під час другої світової війни, велика ступінь
адаптації жука до умов оточуючого середовища дали гарні шанси йому на виживання.
Зовнішній вигляд жука
дорослий жук
личинка
Життєвий цикл
Для виживання в різних кризових ситуаціях у нього виробилось надійне пристосування – сплячка - діапауза
протягом дня
самка відкладає від
5 до 80 яєць
за літо вона може відкласти до 1000 яєць
потомство однієї самки може досягти 30 млн.
Результати дослідження:
 1.Кількість поколінь колорадського жука за літо залежить від клімату і погоди.
2.На території Запорізької області, де клімат жаркий і літо довготривале, жук виводить 3 покоління.
3 Для виживання в різних кризових ситуаціях у колорадського жука виробилось надійне пристосування – сплячка - діапауза.
4.Нюх, добрий зір, близьке розташування кущів картоплі один біля одного - все це забезпечує жуку ситне життя.
5. Тривалість життя складає один рік. Проте частина жуків проживає 2 або 3 роки.
Дані дослідження
10личинок-10%-15%
15 личинок-50%
50 личинок-100%

Міри боротьби
хім. препарати
нові види картоплі
природні вороги
поради наймудріших
Всі ядохімікати проти жука в тій чи іншій мірі направлені проти людини!
Природні вороги

знищують жука раптово
Розводити
важко і дорого
Мої дослідження

Динаміка поїдання кониками личинок і колорадського жука
Чи зберігається виявлена закономірність при знаходженні коника в природі?

Неможливо коника рахувати ідеальним в боротьбі з колорадським жуком,так як він не є  хижаком.
Проте ми в природі такого не спостерігали
1день                                 2день                                  3 день
Поради мудріших
Перш за все гарних результатів можна досягнути правильним веденням господарської справи:
 Не можна вирощувати картоплю на одному й тому ж полі з року в рік
Здійснювати глибоку осінню перекопку ґрунту
Використовувати
насадження - приманки
Результати дослідження:
1.В боротьбі із жуком людство використовує: ядохімікати; модифіковані, невразливі жуком сорти картоплі; природних ворогів; народні рецепти.
2.Природні вороги і народні рецепти посідають першочергове місце в боротьбі  проти колорадського жука, так як не причиняють шкоди здоров’ю людини.
-персепективним вважається виведення комах, які знищують личинок колорадського жука, але пристосованих до більш холодного клімату.
-можливе також схрещення колорадського жука з іншими видами, що може привести до зміни його «смакових» якостей.
Висновок:
1.Колорадський жук - один із пануючих груп жуків на планеті Земля, який наносить великої шкоди господарській діяльності людини.

2.В боротьбі із жуком людство використовує: ядохімікати, модифіковані, невразливі жуком сорти картоплі, природних ворогів, народні рецепти.

3. Легке і беззусильне використання ядохімікатів в боротьбі із жуком привело до зниження імунітету та великому прояву алергій у населення.

4. Природні вороги і народні рецепти посідають першочергове місце в боротьбі  проти колорадського жука, так як не причиняють шкоди здоров’ю людини.

5.Всупереч величезним збиткам, які наносить колорадський жук господарській діяльності людині по вирощуванню картоплі та впливу хімічних препаратів, на здоров'я людини-картопля для українців залишається другим хлібом.


title: "Геронтологія"

text:
Геронтологія
Розмаїтого Дмитра, 9-б клас
Старість – дуже важкий період в житті людини, а демографічне старіння вимагає від суспільства все більших фінансових витрат й інших матеріальних ресурсів на обслуговування цієї вікової категорії населення. Суспільство повинно взяти на себе вирішення всіх проблем, пов’язаних з комплексом захисту і соціального обслуговування та забезпечення літніх й старих людей.
Старіння населення є однієї з глобальних проблем сучасного світу. Відповідно до класифікації Всесвітньої організації охорони здоров'я до літнього віку відноситься населення у віці від 60 до 74 р., до старого - від 75 до 89 років, а до довгожителів - 90 років і більше. Соціологи називають ці періоди людського життя "третім віком", і демографи вводять поняття "третього" (60-75 років) і "четвертого" (понад 75 років) віків.
Соціальна геронтологія на сучасному етапі відчуває потребу у:
теоретичній систематизації, яка б дозволила обґрунтувати феномен старіння у всіх його аспектах;
навчанні професіоналів, здатних розробляти і виконувати державні програми стосовно населення літнього і старого віку, а також проводити політику соціального захисту осіб цієї вікової категорії.

Метою курсу є ознайомлення майбутніх спеціалістів:
з біосоціальною сутністю старіння і старості;
зі старінням населення як демографічним процесом у всіх його соціальних наслідках;
з соціальними, психологічними, медичними проблемами літнього і старого віку;
з особливостями адаптації до пенсійного періоду життя;
з можливостями трудової діяльності людини в літньому віці;
з основами догляду за безпомічними старими людьми, а також іншими соціально-психологічними, морально-етичними проблемами.

Основні поняття геронтології
Геронтологія – (з грец. мови геронтос – старіння і логос – наука) – це наука про старість і старіння, що вивчає процеси старіння із загально-біологічних позицій, а також досліджує суть старості та вплив її приходу на людину і суспільство.
Необхідно чітко розрізняти поняття старіння і старість. Старість – закономірно наступаючий заключний період вікового індивідуального розвитку. Старіння – це руйнівний процес, що призводить до зниження фізіологічних функцій організму. Старіння представляє собою постійно розвиваючі і незворотні зміни структур і функцій живої системи. Старіння – це перш за все функція часу, його не можна зупинити. Старість і смерть – неминучі.
Старіння – процес суперечливого розвитку живих клітин від моменту зародження життя до його закінчення. Припущення, що потенційно безсмертні мікроорганізми, позбавлені наукової цінності життя планети як ціле – безмежне, можливостям її розвитку немає меж, але життя в рамках індивідуального існування, обмеженого в часі, не володіє цими властивостями. Для етапу індивідуального розвитку життєві програми запрограмовані, включаючи старіння і закінчення життя - смерть.
Основні поняття геронтології – вік, старіння, старість, довголіття, безсмертя – відображають людські уявлення про життєві процеси, об’єктивні закони життя, а також сильне бажання жити довго.

Існує дві традиційні точки зору на причини розвитку старіння
Старіння – генетично запрограмований процес, результат закономірної реалізації програми, закладеної у генетичному апараті.
Старіння – результат руйнування організму, викликаний різними факторами, дія яких повторюється і накопичується на протязі всього життя.

Відомий геронтолог В. В. Фролькис писав, що кожна людина легко може визначити відмінність між молодим і старим, але ніхто не може дати вичерпну наукову характеристику суті старіння і механізмів її розвитку. Вчений А. Комфорт підкреслював, що ні одна із висунутих гіпотез не в змозі пояснити старіння.
У даний час існує більш як 200 різних теорій процесу старіння. До прикладу:
Вихідною позицією представників так званої теорії зношування є: “Живі системи старіють під впливом інтенсивних життєвих процесів, а старіння прискорюється чи сповільнюється за законами фізики в залежності від динаміки процесів на рівні клітини, тканин, цілого організму”. Вчені цієї теорії доводили, що всі індивіди в популяції мають приблизно однакову тривалість життя, але її межа визначається темпом зношування, при цьому тривалість життя залежить від середньої величини витраченої енергії на 1 кг маси індивіда.
Теорія витрачення "життєвої" енергії в клітинах. Представники цієї теорії старіння (М. Бергер) вважають, що кожний організм отримує у спадщину визначену кількість "життєвого фермента", який з часом витрачається, що наближує організм до смерті.
Математична модель старіння і старості дозволила досліджувати старість як закономірні, математичні вимірювані явища, що протікають з поступовим збільшенням захворювань і ймовірності смерті.
Інтоксикаційні теорії старіння. В кінці XIX ст. Ч. Бухард висунув положення "Кожен організм є лабораторією для токсинів". Вчені вважають, що старіння представляє собою процес само-інтоксикації в результаті збільшення рівня токсинів у клітині.
Теорію дисгармонії представляє концепція внутрішніх протиріч, згідно якої старіння є результатом порушення можливості оновлення клітини.
Існує концепція, яка пояснює старіння впливом біофізичних факторів на генетичний апарат клітин і накопичення радіоактивних речовин. Висока концентрація радіоактивних елементів порушує обмінні процеси і викликає процеси старіння в клітині.
Види старіння
Одна із основоположних проблем геронтології полягає в наступному: яким слід вважати процес старіння – нормальним, фізіологічним чи хворобливим, патологічним? Це питання дискутується давно. Римський філософ Теренцій Публій вперше висловив думку, що "старість є хвороба", а Сенека підкреслив, що старість – "невиліковна хвороба".
Гален був переконаний, що старість – це не хвороба, а особливий стан організму і в той же час це не здоров’я, характерне для молодості. Він розміщував старість на півдорозі між хворобою і здоров’ям.
Френсіс Бекон вважав, що старість представляє собою хворобу і її треба лікувати.
І. В. Давидовський вважав, що старість може бути ранньою або пізньою виключно з біологічних причин, але як правило, завжди своєчасною, і тільки смерть завжди завчасна.

Види старіння:
Природне (фізіологічне, нормальне) старіння характеризується визначеним типом і послідовністю вікових змін, що відповідають біологічним, адаптаційно-регулятивним можливостям даної людської популяції.
Сповільнене (ретардіроване) старіння відмічається більш повільним, темпом вікових змін. Проявом цього типу старіння є феномен довголіття.
                        (патологічне, прискорене) старіння характеризується раннім розвитком вікових змін чи більш вираженим їх проявом в цей чи інший віковий період.

Передчасне
Передчасне старіння обумовлене як впливом факторів зовнішнього середовища (кліматичних, професійних, соціально-економічних, екологічних, побутових та ін.), так і дією різних, особливо хронічних, захворювань на функції визначених систем і органів людського організму.

Знайомтеся, це Девін Скалліон. І йому 16 років. Не віриться? Йому теж. Девін страждає прогерією - рідкісним і смертельним генетичним захворюванням, який пришвидшує процес старіння у дітей і підлітків.
http://warnet.ws/news/56707
Фотогалерея “Молодість та старість”
Дякую за увагу


Форми інстинктивної поведінки людини. Набута поведінка


"Гістотехнологія"


Гіппеаструм


title: "Цікаві факти з генетики"

text:
Цікаві факти з генетики

Генетична корекція людини цілком може стати реальністю найближчого майбутнього. Так, у грудні 2008 року було оголошено, що в Лондоні очікується народження першого в світі генетично модифікованого дитини. У січні 2009 року було оголошено про успішне народженні дівчинки.
    Оптимістичний або песимістичний погляд на світ кожної конкретної людини програмується генетично. Згідно з дослідженнями вчених з Мічиганського університету, він визначається концентрацією нейропептидів Y в мозку: знижена концентрація змушує сприймати навколишнє песимістично і депресивно.
Чисельність гепардів у всьому світі постійно скорочується. Пов'язано це в першу чергу з дуже малою генетичною різноманітністю серед їх особин. Якщо у більшості досліджуваних генетиками тварин гени збігаються приблизно на 80%, у гепардів цей показник доходить до 99%. Така унікальна ідентичність пояснюється наслідками льодовикового періоду - можливо, всі теперішні гепарди є нащадками всього однієї пари. Наслідком кровозмішення стала підвищена сприйнятливість виду до щонайменших змін навколишнього середовища і вірусам.
    Народжена в 1993 році американська дівчинка Брук Грінберг за своїми фізичними і розумовими параметрам досі є немовлям. Її зріст - 76 см, вага - 7 кг, зуби - молочні. Аналізи медиків показали, що в її генах, які відповідають за старіння, немає мутацій. Проте вчені не втрачають надії за допомогою нових досліджень цієї дівчинки наблизитися до розуміння причини старіння людей.
    Основна мета такого експерименту - можливість візуального спостереження за розвитком тканин при пересадці стволових клітин.
У 2006 році тайванські вчені вивели зелених поросят, що світяться. Для цього в ДНК-ланцюжок ембріона ввели ген зеленого флуоресцентного білка, запозиченого у медузи. Світиться у свинок не тільки шкіра, але і всі внутрішні органи.
У 1961 році була виведена нова порода кішок - шотландська висловуха. Причиною загнутих уперед і вниз вух виявилася генна мутація. Парування котів цієї породи викликає порушення опорно-рухового апарату у потомства, тому для отримання нових висловухих кошенят потрібно схрещувати висловухих кішок з нормальними особинами.
   Блакитний колір очей - це результат мутації в гені HERC2 через яку у носіїв такого гена знижена вироблення меланіну у райдужній оболонці ока. Виникла ця мутація приблизно 6-10 тис. років тому на Близькому Сході, так що всі люди з блакитними очима можуть вважатися родичами.
   Двоголове кошеня народилося в листопаді 2008 року в Мейдвеле (США). Незважаючи на зовнішню потворність він виявився абсолютно здоровим. Він поводився так само як і будь-які інші кошенята - нявкав, бігав і їв. Деформація його голови виникла в результаті генетичних помилок які відбулися ще на ранній стадії розвитку ембріона.
Вченим вдалося вивести вид дерев, які можуть виростати до 27 метрів всього за шість років. Ці дерева створюються не для краси, вчені намагаються знайти альтернативний вид палива, що відноситься до поновлюваних ресурсів. Власне, зробити це вдалося, дерева дійсно ростуть з величезною швидкістю, так що є шанс на успішний результат експерименту.
 Самі дерева, звичайно ж, не використовуватимуться у вигляді дров - ні, мова йде про спирт, який учені і збираються отримувати з цих дерев. Точніше, не з них самих, а з целюлози, яка є основною складовою частиною деревини. Цілком може трапитися, що етанол, який отримується з дерев, і буде паливом майбутнього.
Вченим вдалося клонувати мишу, яка пробула в замороженому стані більше 16 років. Після декількох невдалих спроб вченим все ж таки вдалося створити клон цієї миші, що вважається величезним досягненням генної інженерії.
 Ще трохи - і по Землі почнуть бродити мамонти і інші вимерлі тварини, ДНК яких ще можна виділити. До речі, починають вже говорити про клонування людей, які заповіли заморозити себе після смерті.
 На жаль, оживити заморожені тіла поки немає ніякої можливості, проте клонувати їх все ж таки можна.
Вчені з’ясували, що найбільшим геномом у світі володіє рослина, яка поширена на землях Японії. Розмір генома цієї рослини набагато більший, ніж людський. Розмір її генома становить 152.23 пікограми (пг).

За словами наукового співробітника лабораторії Іллі Лейтча, якщо б розплутати геном цієї невеликої рослини, то він був би значно довший за Біг-Бен, висота якої має 96,3 метрів.
Спеціалісти із Оксфордського університету, що у США, зробили важливе відкриття. Вони змогли виявити ген, який пробуджує сильну головну біль у людини – мігрень. Цей ген отримав назву TRESK.

Дослідники з’ясували, що коли TRESK починає працювати неправильно, то значно посилюється чутливість нервових центрів у мозку людини. Це і призводить до появи головного болю.

Цей ген, так само як і більшість інших, мабуть, передався нам від предків. Але, також багато залежить від чутливості нервів головного мозку певної людини.

Дане відкриття насамперед корисне тим, що тепер вчені зможуть боротися з даною проблемою, завдяки розробці спеціальних лікарських препаратів. В результаті, може поліпшитися життя багатьох людей, адже статистика показує, що мігренню страждають одна із п’яти жінок та один із десяти чоловіків.
Дякую за увагу!


title: Гіллястовусі

text:
Презентація на тему:
Гіллястовусі.
Артемія.
Артемія здатна жити в неймовірно солоній воді і розмножуватися в ній у величезній кількості. Якщо такий водойм пересохне, то артемія, звичайно загине. Зате у висохлому мулі завжди буває величезна кількість її яєць.
Мешкає в самих різних місцях земної кулі, де існують постійні або тимчасові озера з солоною водою. Там живуть одноклітинні водорості, які служать їжею артемії, Артемія широко поширена на земній кулі. У нас вона населяє солоні водойми від одеських лиманів до забайкальських солоних озер. Для них характерні свої біологічні і хімічні особливості.

Дорослі рачки двостатевих видів досягають довжини 10міліметрів, деякких партеногенетичних-20. Забарвлення залежно від споживаної їжі і концентрації розчиненого у воді кисню від зеленуватого до яскраво-червоного.
Артемії
Артемія проживає в хлоридних, сульфатних і карбонатних водах, солоність їх досягає 300промілей. Але деякий час вона може жити навіть у прісній воді , що дозволяє використовувати її як живого корму для прісноводних акваріумних риб.
Невимогливі вони і до вмісту в воді кисню, дефіцит якого в солоних водоймах-аж ніяк не рідкість.Порогова концентрація кисню для дорослої форми дуже низька-0,5 міліграм на літр, Рачок живе до двох годин навіть в анаеробному  (безкисневому) середовищі.

Артемією харчуються багато тварин, але головним її споживачем слід вважати фламінго.


title: Функціональна асиметрія мозку. Здібності людини

text:
Функціональна асиметрія мозку
Здібності людини
Базові поняття й терміни:
мозок,
кора,
нейрони,
нервові центри,
права півкуля,
ліва півкуля,
функціональна спеціалізація.
Розумова діяльність — це дії, контрольовані мозком.Види розумової діяльності:
навчання;  письмо; малювання; читання;
творення; аналізування; розв’язання; вирахування; уява; зосередження; ігнорування; чуттєвість; сон; сновидіння та ін.

Функціональна асиметрія мозку – це складна властивість мозку, що відображає розходження в розподілі нервово-психічних функцій між правою і лівою півкулями. Формування і розвиток цього розподілу відбувається в ранньому віці під впливом комплексу біологічних та соціокультурних факторів. Функціональна асиметрія півкуль є однією з причин існування у людини певної структури психіки.

Яке обличчя веселіше? Тест Дж. Джейна.
Якщо Ви вважаєте, що ліве, то у вас домінує права півкуля мозку. Якщо, на Вашу думку, задоволеніше праве обличчя, то у вас «головніша» ліва півкуля мозку.

Усна мова
Читання
Лист
Вербальне мислення
Метр прози та поезії
Ритм музики
Назва квітів
Класифікація квітів
Рахунок
Права частина зовнішнього простору
Інтерпретація міміки і жестів
Метафорний зміст промови
Почуття гумору
Емоційне забарвлення мови
Інтонація усного мовлення (просодія)
Звуковисотні відносини, тембр і гармонія в музиці
Просторові поняття і уявлення, стереоскопічний зір, обертання в просторі
Просторові координати, загальна просторова орієнтація
Геометрія, гра в шахи
Сприйняття "гештальтів"
Ліва та права частини зовнішнього простору
Розпізнавання міміки і жестів
Пізнавання осіб
Емоційні реакції

Отже, встановлено, що наш мозок складається з двох півкуль, і при народженні кожна з них має потенціал контролювати більшість, а можливо, і всі, - види діяльності в тілі. Однак півкулі незабаром починають «спеціалізуватися»: у більшості людей - тих, хто пише правою рукою - ліва півкуля відповідає за мову, логічну обробку інформації та багато іншого, включаючи рухи правою стороною тіла. Права півкуля «контролює» образне мислення, інтуїцію, творчість, уяву і є сполучною ланкою з почуттями (відчуттями). Припускають також, що існує зв'язок між правою півкулею і почуттям гумору. Ця ж півкуля керує рухами лівої частини тіла. При цьому будь-яка людина може переважно обробляти інформацію за допомогою лівої чи правї півкулі, або бути представником «змішаного» мозку.

Існують докази, що лівші мають переваги у розвитку інтелектуальних здібностей, емоційному розвитку, краще адаптуються до кліматичних умов. У ліворуких чоловіків і жінок була виявлена велика креативна здатність, вони були більш емоційні, ніж правші, у них яскравіше виражені художні здібності, просторові здібності. Лівшами були геніальні люди, відомі в історії. Серед них Леонардо да Вінчі, Мікеланджело, Пабло Пікассо, Олександр Македонський, Юлій Цезар, Карл Великий, Наполеон, Жанна д'Арк, Льюїс Керролл, М. Лєсков, видатні вчені І. П. Павлов, Максвелл, Пуанкаре, знаменитий Пол Маккартні ( «Бітлз») і президент США Біл Клінтон. Багато з них писали лівою рукою і дзеркально.
Види здібностей та рівні їх прояву

Рівні прояву здібностей

Рівні кількісного прояву здібностей

Thank You !
http://pidruchniki.com/16381204/psihologiya/vidi_zdibnostey_rivni_proyavu
http://pidruchniki.com/16381204/psihologiya/vidi_zdibnostey_rivni_proyavu
Та ін.


"Гігієна зору"


Гістотехнології та стовбурові клітини


title: Генна інженерія

text:
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level
Click to edit Master title style
Click to edit Master text styles
Second level
Third level
Fourth level
Fifth level


Генна інженерія та генна терапія


title: ФІЗІОЛОГІЯ КРОВОНОСНИХ СУДИН. КРОВОТІК В АРТЕРІАЛЬНІЙ СИСТЕМІ


гістотехнології


Гіпотези виникнення життя на Землі


title: ФІЗІОЛОГІЯ КРОВОНОСНИХ СУДИН. КРОВОТІК В АРТЕРІАЛЬНІЙ СИСТЕМІ ЛЮДИНИ


title: "Цікаві факти про плазунів"

text:
Цікаві факти про плазунів

Пітон страждає здуттям живота. Його тіло наповнене газами ще декілька днів після прийняття їжі. Щодня пітони з’їдають кількість їжі, що відповідає масі їхнього тіла. Одного разу в шлунку пітона було знайдено тіло леопарда. Довжина цього пітона становила 5,7 м.

Коралових аспідів (рід отруйних змій) називають "хвилинними зміями", оскільки існує думка, що вкушена ними тварина помирає протягом хвилини. Звичайно на крупну здобич це не поширюється. Зіткнувшись з перешкодою, наприклад з каменем, кораловий аспід лякається, ховає голову під згорнуте тіло, перекочується з боку на бік, а задню частину тіла піднімає вертикально, звернувши хвіст у кільце.

По краях щелепи плащеносних ящірок ростуть зуби, схожі на людські корінні, ікла і різці.

Стать дитинчати крокодилів залежить від температури. При температурі 33,9°С з яєць вилуплюються самці, якщо температура нижче 30°С – самки.

Назва "саламандра", в перекладі з арабської і перської мов, означає "живе у огні". Саламандри володіють могутньою зброєю боротьби з ворогами. У момент небезпеки в маленьких порах, розкиданих по всій її спині виділяється біла липка рідина. Вона отруйна на стільки, що може вбити невеликого ссавця. Людина після контакту з саламандрою відчуває приступ блювоти.

*Шлунок змії може переварювати кістки і зуби, а волосся чи шерсть ні

*Змія не може вкусити під водою, інакше вона захлинеться

Гігантська ящірка

Варан
Середня довжина самців комодського варана (Varanus comodoensis), який також називається гігантським вараном і живе в Індонезії, становить 2,25 м, а маса – приблизно 159 кг. Живе він на невеликому острові Комодо  і декількох прилеглих островах.
Харчується варан в основному свинями, оленями, мавпами і дрібної живністю. Найбільшою особиною був варан, виставлений в 1937 р. в зоопарку Сент-Луїса, штат Міссурі, США. Його довжина дорівнювала 3,10 м, а маса – 166 кг.


title: "Еритрометрія"

text:
Еритрометрія

Що таке еритрометрія? Навіщо вона потрібна?

Зміни як форми клітини, так й архітектоніки її поверхні, для певних видів еритроцитів є процес зворотний.

Основні напрямки деформабільності еритроцитів

Обґрунтовані та апробовані в експерименті та клінічних спостереженнях п’ять рівнів змін червоної крові за даними ПМЕ: норма (ПМЕ < 0,5), незначні зміни (0,5< ПМЕ <1,5), помірні зміни (1,5< ПМЕ <2,5), виражені зміни (2,5< ПМЕ <5,0) та важкі зміни (ПМЕ>5,0).

Етапи методу досліждення
Розроблений нами метод містить наступні етапи:
приготування нефарбованого мазка крові;
отримання відеозображення та його модифікація;
підрахунок кількості еритроцитів різних груп за ознаками стану деформабільності;
розрахунок показника мінливості еритроцитів (ПМЕ).

Деформабільності еритроцитів

Висновки

Дякую за увагу!


title: Гатерія

text:
Гатерія

Гате́рія, або туата́ра - єдина представниця поширених у давні часи дзьобоголових рептилій.
Тварини проіснували майже 200 млн років без істотних змін будови (реліктовий вид).
До 1989 року вважалося, що існує тільки один вид цих рептилій,  але було описано і другий - туатару острова Бразер.
Гатерія досягає довжини 1 метра. Її масивне тіло прикрашене від голови до хвоста гребенем, тому туземці Нової Зеландії ще називають цю тварину «шипоносна».
Ареал поширення охоплює 13 невеликих скелястих островів в затоці Пленті. Раніше траплялася по всій Новій Зеландії, але була винищена завезеними хижаками.
 Гатерія зовні схожа на інших великих ящірок, особливо на ігуан. У тварини чотиригранна голова, а трохи вкорочене тіло гатерії спирається на чотири потужні кінцівки.
По шиї і спині тягнеться гребінь з шипами.
Тіло покрите щитками, а знизу дрібною лускою.
 Раніше гатерії жили на обох островах Нової Зеландії (Північному та Південному), проте близько 120 років тому цей вид тут вимер. Рифи і острівці (їх загальне число - приблизно 20), на яких новозеландська гатерія живе до сьогоднішнього дня, знаходяться поблизу північно-східного узбережжя Північного острова і в протоці Кука, що розділяє Північний та Південний острови.
Деякі науковці виділяють підвиди гатерії, як окремі види, тому вважається, що на острівцях живуть два види, що відрізняються меншими розмірами і білими плямами на тілі.
Дослідникам відомо близько 30 розрізнених місць, де мешкають гатерії. Деякі популяції цих плазунів дуже невеликі та складаються тільки з дорослих особин. Інші популяції дещо більші - до 200 особин.
Гатерія - нічна істота, що виповзає з нори, коли температура спаде до 10 градусів. Має досить добре розвинене «третє», або тім'яне око, яке серед сучасних рептилій збереглося тільки в неї та деяких ящірок. Його функції малозрозумілі, але більшість досліджень вказує на те, що воно відіграє певну роль у синхронізації добових ритмів з циклом зміни дня й ночі, а також в орієнтуванні у просторі.
Живуть гатерії 100–200 років.
Малята народжуються з яєць через 15 місяців.
Живляться комахами та іншими безхребетними, іноді поїдають яйця птахів.
Першим європейцем, який дізнався про існування цих дивних ящірок, був відомий мореплавець Джеймс Кук. З його свідчень люди дізналися, що в Новій Зеландії водяться величезні ящірки довжиною більше 2 метрів і завтовшки з дорослу людину.
Його люди також свідчили, що гатерії можуть напасти на людину і з’їсти її.
 Останнім часом гатерія стала досить рідкісною твариною. А таких гігантів про які розповідав Кук, вже, на жаль, не зустрічається. Найбільший екземпляр, який вдалося впіймати, був трохи більше метра.
На сьогоднішній день, на жаль, гатерія вважається вимираючим видом.
 Минуло багато часу поки вчені зоологи не познайомилися з гатеріями. З’ясувалося, що ця тварина єдина, яка вижила з тих багатьох плазунів, що жили кілька мільйонів років тому.
Внутрішня будова гатерії схожа на будову змій, крокодилів, черепах, риб та давно вимерлих мегалозаврів та іхтіозаврів.
Щоб повірити сказаному і побачити гатерію необхідно здійснити подорож до Нової Зеландії.


title: "Геном Людини"

text:
Геном Людини
Міжнародні проекти геному людини
 Найбільш масштабним і дорогим біологічним науково-дослідним проектом вважають проект "Геном людини". Під час його 15-річної історії виникла біоінформатика, тобто те, чим учасники медичних проектів розподілених обчислень (РО), допомагають займатися колективам дослідників небезпечних хвороб.
Проект "Геном людини" (Human Genome Project)
Прое́кт гено́му люди́ни (англ. Human Genome Project, HGP) — міжнародний проект наукових досліджень геному людини, мета якого полягає у визначенні послідовностей ДНК та локалізація генів та їх функцій.
Загальна характеристика
 Головною метою, поставленої перед проектом, стало визначення точної послідовності азотистих основ і положення генів у молекулі ДНК кожного виду клітин людини, що відкрило б причини спадкоємних захворювань і шляхи до їхнього лікування. Крім того, потрібно було одержати три типи карт хромосом: генетичні, фізичні й секвенсові (від англ. sequence - послідовність). Виявити всі гени, що є присутніми у геномі, і встановити відстані між ними - значить локалізувати кожен ген у хромосомах. Такі генетичні карти крім інвентаризації генів і визначення їхніх положень відповідають на винятково важливе питання про те, як гени визначають ті або інші ознаки організму. Адже багато ознак залежать від декількох генів, часто розташованих у різних хромосомах, і знання положення кожного з них дозволить зрозуміти, як відбувається диференціювання (спеціалізація) клітин, органів і тканин.
Мета
 В 1988 р. один з першовідкривачів знаменитої подвійної спіралі ДНК, нобелівський лауреат Дж. Уотсон, привселюдно висловив думку про те, що наука впритул наблизилася до розкриття хімічної основи спадковості людини. На той час було вже відомо, що спадкоємний апарат людини, геном, становить близько 3 млрд. нуклеотидних пар. У той час ця величина здавалася небачено великою, і сама думка, що такий обсяг інформації може бути отриманий, здавалася зовсім фантастичною.
   Основні етапи й результати роботи проекту "Геном людини"
 В 1980-ті роки технології були занадто примітивними для вирішення завдання розшифровки генома й серед біологів було багато супротивників цього проекту. Біологи всерйоз побоювалися, що їх усіх змусять нескінченну кількість разів виконувати нудні операції із ДНК людини. Такі побоювання розсіялися після появи нових технологій, що дозволили передати машинам рутинну роботу з визначення послідовності. І 1990-ті роки ввійшли в історію як роки впевненого вдосконалювання можливостей визначати послідовність повних геномів.
 В 1988 р. засоби на вивчення геному людини виділило Міністерство енергетики, а в 1990 р. - Конгрес США. В Роквіллі (штат Меріленд) з'явився Національний інститут дослідження генома людини(Natіonal Human Genome Research Іnstіtute, NHGRІ), директором якого став Френсіс Колінз (Francіs Collіns), і робота над проектом пішла повним ходом.
1995. NHGRІ публікує першу повну послідовність ДНК живого організму - бактерії Haemophіlus іnfluenzae. За цією бактерією незабаром пішли інші організми.
 1998. Опублікована перша послідовність ДНК багатоклітинного організму - плоского хробакаCaenorhabdіtіs elegans.
  В червні 2000 року Крейг Вентер і Фрэнсис Коллинз, керівник проекту "Геном людини" в NHGRІ й Національних інститутах здоров'я США, оголосили про подію, названою ними "першою збіркою генома людини". Власне кажучи, це була перша реконструкція повного генома людини, виконана методом безладної стрілянини.
Вивчені гени людини
Протягом наступних років різні групи вчених у всьому світі поступово розшифровували хромосоми людини, періодично звітуючи про результати своєї роботи. Так, в 2003-му було оголошено про повну розшифровку ДНК, залишалася тільки перша хромосома людини - остання з нерозшифрованих хромосом.
 І от, 17 травня 2006 р. дослідники Wellcome Trust Sanger Іnstіtute разом з американськими й англійськими колегами оголосили про закінчення останнього етапу роботи з розшифровки повного генома людини - секвенування найбільшої, першої хромосоми. Про це повідомляється в статті S.G. Gregory "The DNA sequence and bіologіcal annotatіon of human chromosome 1", опублікованої 18 травня в журналі Nature.
ENCODE (ENCyclopedіa Of DNA Elements) - проект Natіonal Human Genome Research Іnstіtute. Завдання проекту: дослідження окремих зон геному для детального моніторингу функцій і виявлення індивідуальних варіацій.
Проекти функціональної геноміки, що діють на цей час
Дослідники з Каліфорнійського університету, у свою чергу, займаються картуванням промоторів - регуляторних ділянок ДНК, що забезпечують вмикання або вимикання генів. Використавши "ДНК-чипи" від NіmbleGen Systems і розроблені в університеті витончені комп'ютерні алгоритми, дослідники вже ідентифікували місце розташування й структуру 10 тисяч регуляторних ділянок у клітинах сполучної тканини (фібробластах) людини.

 Human Epіgenome Project - проект "Епігеном" (назва в перекладі означає "керуючий роботою генетичного апарата"). Завдання проекту: дослідження загадкового процесу метилірування ДНК ссавців (цієї модифікації частково піддається один з нуклеотидів, цитозин).
 Human Varіome Project Meetіng (Проект по варіабельності людського геному) і Genomіcs Dіsorders Research Centre (Центр дослідження геномних порушень) одним з основних своїх завдань вважають створення бази даних по всіх мутаціях людських генів. У цей час науці відомо біля ста тисяч різноманітних генних мутацій, однак, по оцінках фахівців, це всього 5% від всіх можливих відхилень такого роду. Хоча деякі з відомих генетичних мутацій вже внесені в бази даних, але все ще немає глобальних систематичних способів збору й поширення цієї інформації серед вчених світу. Створення такої бази даних значно просуне дослідження в області швидкої діагностики й ефективного лікування спадкоємних захворювань.

Таким чином, у світі зроблений прорив в області вивчення генома й стовбурної клітки людини як універсального модуля для будь-яких генно-інженерних реконструкцій.
Висновок

Роботу виконала
Учениця 11-Б класу
ЗОШ 1-3 ступенів №1
М. Калинівки
Вигонюк Марина


title: генні захворювання

text:
генні захворювання.

Генні хвороби - це різнорідна за клінічними проявами група захворювань , обумовлених мутаціями на генному рівні.
Загальна частота генних хвороб в популяціях людей - 2-4 %.
Генні мутації у людини є причинами багатьох форм спадкової патології. Нині описано більш 3 тисяч таких спадкових хвороб. Ферментопатія є найчастішим проявом генних хвороб. Також мутації , що викликають спадкові хвороби , можуть зачіпати структурні , транспортні та ембріональні білки . Патологічні мутації можуть реалізовуватися в різні періоди онтогенезу . Велика частина їх проявляється внутрішньоутробно (до 25 % всієї спадкової патології) і в допубертатном віці ( 45 %). Близько 25 % патологічних мутацій проявляються в пубертатному і юнацькому віці , і лише 10 % моногенних хвороб розвиваються у віці старше 20 років.

Классіфіція генних хвороб :
 за типом успадкування генні хвороби діляться на аутосомно - домінантні , аутосомно - рецесивні , Х - зчеплені домінантні і т.д. ?
• залежно від системи або органу , найбільш залученого в патологічний процес генні хвороби діляться на нервові , нервово - м'язові , шкірні , очні , опорно - рухового апарату , ендокринні , крові , легенів , серцево - судинної системи , сечостатевої системи , шлунково - кишкового тракту та ін .
 • за характером метаболічного дефекту генні хвороби діляться на хвороби, пов'язані з порушенням амінокислотного , вуглеводного , ліпідного , мінерального обмінів , обміну нуклеїнових кислот і ін . ? • самостійну групу становлять спадково обумовлені захворювання, що виникають при несумісності матері і плоду за антигенами груп крові

Синдром Туретта ( хвороба Туретта , синдром Жиль де ла Туретта ) - розлад центральної нервової системи , у вигляді сполучення тікообразних посмикувань м'язів обличчя , шиї і плечового пояса , мимовільних рухів губ і мови з частим покахикуванням і спльовуванням , копролалія . Хвороба може мати спадковий характер.
Синдром обумовлений зміною структури смугастого тіла мозку , але може носити і функціональний характер. Вперше описаний Жоржем Жілем де ла Туретта в 1885 році. Спостерігається у 0,05 % населення , в основному у дітей. В 3 рази частіше у чоловіків (з них 95 % у віці 2-5 років) . Також може спостерігатися у людей у віці від 15 до 30 років.
Мимовільні рухи людей страждають синдромом Туретта однотипні у своїх проявах ( різкі , швидкі , рвучкі ) . Поряд з руховим тиками виявляються також і звукові симптоми: вимовлення окремих звуків і нечленороздільних слів є характерною особливістю синдрому. В деяких випадках може відзначатися так звана ехолалія , тобто нав'язливе повторення слів, складів або звуків . В половині випадків при синдромі Туретта можливі вокальні тики з непристойними лайливими словами, а також непристойні жести . Хворі можуть нанести собі травми , оскільки не здатні контролювати раптові
Синдром туретта.
Синдром Шереше́вского — Тернера
Синдром Шереше́вского — Тернера — хромосомна хвороба, супроводжується характерними аномаліями фізичного розвитку, низькорослістю і статевим інфантилізмом.

У дитини з синдромом Шерешевського - Тернера виникає первинне недорозвинення статевих органів. Замість яєчників утворюються тяжі зі сполучної тканини , матка недоразвіта.Етот синдром може поєднуватися з недорозвиненням інших органів. Уже при народженні дівчинки виявляють потовщення шкірних складок на потилиці , типовий набряк кистей рук і стоп. Часто дитина народжується маленьким , з низькою масою тіла . У ранньому дитячому віці у дитини характерний зовнішній вигляд:
ріст маленький
маленька нижня щелепа
відстовбурчені вуха
коротка шей з крилоподібними складками
низько розташований нижня лінія росту волосся на шиї
широка грудна клітка з далеко розставленими сосками
соски втягнуті
часто викривлення рук в області ліктьових суглобів
опуклі нігті на коротких пальцях рук .
У період статевого дозрівання вторинні статеві ознаки не розвиваються ( молочні залози недорозвинені , оволосіння на лобку і в пахвових западинах не виражено ) . Менструація відсутня.
В однієї третини пацієнтів присутні вади розвитку інших органів. Часто це пороки з боку серцево - судинної системи ( незарощення міжшлуночкової перегородки , відкритий Боталлов проток , ) , пороки розвитку сечових шляхів ( недорозвинення нирок , подвоєння сечоводів , подвоєння і підковоподібна нирка ) .
синдром клайнфелтера
Синдром Клайнфелтера або дисгенезия насіннєвихканальців (порушення розвитку насіннєвихканальців). У 1942 році був описаний Клайнфельтера як поєднання євнухоїдизму, гинекомастии, маленьких яєчок, відсутність виділення сперми і посиленою секреції фолікулостимулюючого гормону.
 Це захворювання викликане вродженою аномалією статевих хромосом, при якій у пацієнта є одна зайва Х-хромосома, рідше зайвих Х-хромосом буває кілька. В нормі нормальний набір статевих хромосом у чоловіків описується як ХY.
При синдромі Клайнфельтера у внутрішньоутробному періоді розвиток яєчок відбувається нормально і новонароджена дитина нічим не відрізняється від інших дітей практично до підліткового віку . Під час періоду статевого дозрівання розміри яєчок не збільшуються , як це відбувається в нормі , а зменшуються . Яєчка стають більш щільними . В них відбувається заміщення нормальної тканини яєчок фіброзними тяжами , кількість клітин продукують чоловічі статеві гормони різко знижується.
Виникає гипогонадизм ( недостатність функції статевих залоз ) . Зростання кісток в довжину через нестачу андрогенів не припиняється і розвиваються « євнухоїдний » пропорції тіла з довгими кінцівками . Ріст волосся убогий , на лобку ріст волосся за жіночим типом . Статевий член звичайно нормальних розмірів або може бути дещо зменшений , яєчка маленькі , в'ялі , Статева функція , ерекція знижені , кількість еякуляту невелике , оргазм слабовиражени . У пацієнтів безплідність . У деяких хворих з синдромом Клайнфельтера зустрічаються психічні порушення. Хворі часто уникають медичної допомоги і стверджують , що вони повністю здорові. У них можливо антисоціальну поведінку .

  Кінець!!!!!!


title: "Гіподинамія"

text:
Гіподинамія
Підготували:
Алєксєєнко, Жуковська
Зміст
Що таке “гіподинамія”
Причини
Наслідки
Статистика(1)
Статистика(2)
Хто наживається на гіподинамії
Запобіжні заходи
Висновок
Джерела інформації

Гіподинамія
   Це  порушення функцій організму (опорно-рухового апарату, кровообігу, дихання, травлення), яке сталося через обмеження рухової активності, зниження сили скорочення м'язів.
   Фізичні, фізіологічні і соціальні фактори: зниження вагового навантаження на опорно-руховий апарат, іммобілізація, перебування в малих замкнених приміщеннях, малорухливий спосіб життя тощо.
Причини
Особливо впливає на серцево-судинну систему: слабшає сила скорочень серця, зменшується працездатність, знижується тонус судин. Негативний вплив виявляється і на обмін речовин і енергії, зменшується кровопостачання тканин.
Ознаки
Статистика
Статистика
Хто наживається на гіподинамії?
Фірми, які рекламують засоби для схуднення та для стягнення фігури
Пересторога: боротись з причинами гіподинамії, а не з її наслідками легкими шляхами.
Профілактика
Вчені прийшли до висновку, що навіть 30-хвилинна щоденна фізична навантаження здатна значно знизити ризик виникнення ожиріння та інших супутніх захворювань у людей, які ведуть сидячий спосіб життя. Таким чином, щоб уберегти себе від безлічі хвороб, пов'язаних з гіподинамією, досить просто щодня проходити пішки 2км або підніматися на п'ятий поверх без ліфта або просто робити ранкову зарядку.
Запобіжні заходи:
Раціональне харчування
Фізичні вправи
Нi шкідливим звичкам
Ні малорухливому способу життя
Наслідки
Ожиріння;
атеросклероз;
сколіоз;
остеопороз;
остеоартроз;
остеохондроз хребта;
гіпертонія;
ішемічна хвороба серця
 Висновок
Уникнути захворювань, зумовлених гіподинамією, можна, якщо вести здоровий спосіб життя. Розумний руховий режим повинен поєднуватися з раціональним харчуванням і відмовою від шкідливих звичок. Щоденне півгодинне фізичне навантаження, піші прогулянки (не менше 2 км) і ранкова зарядка можуть творити чудеса!

Джерела інформації
http://www.zdrav.ck.ua/?section=10&id=3

http://www.br.com.ua/referats/Medicina/1235-1.html

http://www.fat-man.ru/gipodinamiya

http://www.bibliotekar.ru/624-2/33.htm

Висновок
Треба:
Вести рухливий спосіб життя
Раціонально харчуватися
Займатися фізкультурою

ГІПОДИНАМІЯ СМЕРТЕЛЬНО НЕБЕЗБЕЧНА!


title: Генетично модифіковані організми

text:
ГЕНЕТИЧНО МОДИФІКОВАНІ ОРГАНІЗМИ
Генетично модифікований організм (ГМО) — це організм, генотип якого було змінено за допомогою методів генної інженерії. Генетична модифікація відрізняється від природного та штучного мутагенезу саме направленою зміною генотипу.
При цьому генетичний матеріал переносять з одного організму в інший, використовуючи технологію рекомбінантних ДНК. Якщо при цьому ДНК, яку переносять, походить з іншого виду, отримані організми називають трансгенними.
Основні етапи створення ГМО:
1. Отримання ізольованого гена.
2. Введення гена у ДНК-вектор.
3. Перенесення вектора з геном в організм, що модифікують (процес трансформації).
4. Експресія генів у трансформованій клітині.
5. Відбір (селекція) трансформованого біологічного матеріалу (клону) від нетрансформованого.
Техніка введення генів у бактерії була розроблена після того, як Фредерік Гріффіт відкрив явище бактеріальної трансформації. В основі цього явища лежить примітивний статевий процес, який у бактерій супроводжується обміном невеликими фрагментами нехромосомної ДНК, плазмідами.
 У 1975 році Герберт Бойєр заснував першу компанію, яка використовувала технологію рекомбінантних ДНК — Genentech, і у 1978 компанія оголосила про створення лінії E. coli, яка виробляє людський білок інсулін.
Перенесення потрібних генів у межах вектора можливо здійснити за допомогою декількох методів, таких як:
1. Мікроін'єкція.
2. Електропорація
4. Бомбардування мікрочастинками (метод балістичної трансформації)
5. Використання бактерії Agrobacterium tumefaciens (використання природних форм переносу генів) чи здатність лентивірусів переносити гени в клітини тварин
Використання
ГМО використовують в біологічних та медичних дослідженнях, виробництві ліків, генній терапії та у сільському господарстві.
 За допомогою ГМО вивчаються закономірності розвитку деяких захворювань, процеси старіння та регенерації.
Генну інженерію використовують для створення нових сортів рослин, стійких до несприятливих умов середовища, гербіцидів та шкідників або рослин, що мають покращені ростові та смакові якості.
Застосування :1. В  екології;2. У сільському господарстві;3.У наукових цілях ;4 В медицині .
80% від всіх продуктів харчування в США становлять продукти ГМО
Трансгенні мікроорганізми
Бактерії були першими організмами, генетично модифікованими у лабораторії . На сьогодні їх використовують для різних цілей, з яких надзвичайно важливою є виробництво великої кількості людських білків, які можуть використовуватися у медицині.
Наприклад,генетично модифіковані бактерії використовують для виробництва людського інсуліну.Також бактерії використовують для виробництва факторів згортання крові для лікування гемофілії
Трансгенні тварини
Один з перших успішних експериментів по створенню трансгенних тварин було проведено на мишах. В геном миші було вбудовано ген, що кодує гормон росту пацюка, з'єднаний з сильним промотором, який стимулювався, якщо в раціоні мишей були наявні важкі метали.
5 методів:
введення ДНК у яйцеклітину
введення ДНК у стовбурові клітини
введення ДНК за допомогою векторів на основі вірусів
трансфекцію
введення ДНК за допомогою ліпосом
Один з найперспективніших напрямків генної інженерії — «вирощування ліків на фермі» — отримання з молока трансгенних тварин великої кількості рідкісних або дорогих білків, що застосовуються у медицині.
Трансгенні рослини
Генетично модифіковані рослини — це рослини, ДНК яких модифіковане шляхом застосування генетично інженерних методів. Основною ціллю створення ГМ рослин є представлення нових сортів із специфічними ознаками, які не притаманні для рослин цього виду.
Схема створення ГМО  рослин
Наслідки вживання генно-модифікованих продуктів для здоров’я людини
Пригнічення імунітету і поява стійкості патогенної мікрофлори людини до антибіотиків.
Різні порушення здоров’я, в тому числі алергічні реакції, в результаті безпосередньої дії токсичних для людини продуктів метаболізму.
Неконтрольоване скорочення надходження необхідних речовин для правильного функціонування внутрішніх систем організму.
Ризик розвитку канцерогенної і мутагенної дії внаслідок здатності трансгенів вбудовуватися в генетичний апарат мікроорганізмів травного тракту людини.
Дякую за увагу!
Руденко Анастасія
9-Б


title: Гени

text:
Спадкові хвороби людини
Спадкові хвороби: генні, хромосомні та геномні.

Генетичні хвороби, зчеплені зі статтю. Близькородинні шлюби.
 Хвороби зі спадковою схильністю
Методи вивчення спадковості людини
Профілактика спадкових  хвороб.
Спадкові хвороби: генні,хромосомні,геномні.
Генні патології
Більшість генних патологій обумовлені мутаціями в структурних генах, що здійснюють свою функцію через синтез поліпептидів - білків.

Будь - яка мутація гена веде до зміни структури або кількості білка. Початок будь – якої  генної хвороби пов'язаний з первинним дефектом мутантного гена.

Основна схема генних хвороб включає ряд ланок:

Мутантний алель
           → Змінений первинний продукт
                               → Ланцюг біохімічних процесів в клітині
                                                                           → Органи
                                                                                → Організм

     У результаті мутації гена на молекулярному рівні можливі наступні варіанти:

-  синтез аномального білка;
-  вироблення надмірної кількості генного продукту;
-  відсутність вироблення первинного продукту;
-  вироблення зменшеної кількості нормального первинного продукту.

Умовно частоту генних хвороб вважають високою, якщо вона зустрічається з частотою 1 випадок на 1000 новонароджених, середньою - 1 на 10000 - 40000 і далі - низькою.

Хромосоми є носіями генетичної інформації на більш складному - клітинному рівні організації.

Соматичні клітини організму містять певне число парних хромосом - 46(звідси і парність генів, що в них знаходяться).

 Статеві клітини (яйцеклітини і сперматозоїди) містять 23 непарні хромосоми. При заплідненні  сперматозоїд і яйцеклітина зливаються. З утвореної зиготи розвивається ембріон.

У чому відмінність генних і хромосомних мутацій. Що таке хромосомні хвороби?

                  Найбільш відомим прикладом  хромосомної  патології є  синдром Дауна.

Синдром Дауна  або трисомія  -  поява зайвої  21-ої хромосоми.  Хвороба названа на честь  Джона Ленгдона Дауна, британського лікаря, який описав синдром у 1866 році. Ознаки цього захворювання легко виявляються за зовнішнім виглядом дитини: шкірна складка у внутрішніх кутах очей - монголоїдний вигляд обличчя, великий язик, короткі і товсті пальці. У дітей виявляють пороки серця, зору, слуху, розумову відсталість.

Полідактилія (лат. polydactylia) — вроджена аномалія, що характеризується наявністю «зайвих» пальців на руці або на ступні. Полідактилія ділиться на 3 типи:

 1 -  Роздвоєння крайнього пальця (великого або мізинця)
 2 -  Заміна одного крайнього пальця двома пальцями або великою кількістю додаткових пальців
 3 -  Додаткові пальці у вигляді рудиментарних придатків.

Полідактилія — Рентгенівський знімок  руки 10-річного хлопчика

Полідактилія ноги — Рентгенівський
Одностороння полідактилія зустрічається частіше, ніж двостороння (відповідно 65 і 35%), правобічна в 2 рази частіше, ніж лівостороння.
      Фенілкетонурія — спадкова хвороба, яка зумовлена дефектом гена ферменту фенілаланінгідроксилази, що знаходиться на довгому плечі 12 хромосоми (12q 22-24).

Діти, народжені з фенілкетонурією, не здатні метаболізувати фенілаланін , який накопичується в крові. Ненормальна висока кількість фенілаланіну перешкоджає нормальному розвитку мозку. За умови відсутності лікування, призводить до розумової відсталості.
        Синдром котячого крику - рідкісне генетичне захворювання, яке пов’язане з відсутністю частини 5 хромосоми.

Симптомами захворювання є:
   • проблеми з харчуванням через труднощі при ковтанні і смоктанні;
    • низька вага при народженні та низькі темпи розвитку (в першу чергу фізичного);
    • суттєва затримка розвитку когнітивних, мовленнєвих функцій та функцій руху;
   • поведінкові проблеми, такі як гіперактивність, агресія, істерики і одноманітні рухи, які постійно повторюються;
    • нетипові риси обличчя, які можуть з часом зникнути або посилитися;
    • надмірне, неконтрольоване слиновиділення;

Частота виникнення синдрому – 1 дитина на 50000 народжених, співвідношення чоловічої і жіночої статті становить 4:3.

Генетичні хвороби, зчеплені зі статтю. Близькородинні шлюби.
         Існують деякі ознаки, на характер успадкування яких впливає стать організму. Це пояснюється неоднаковим генним складом X- та Y-хромосом. В Х-хромосомі є ділянки з певними генами, які відсутні в У-хромосомі через її менші розміри, хоча деякі гени останньої також можуть не мати відповідних алелей в Х-хромосомі (наприклад, ген, який зумовлює наявність чи відсутність волосся на краю вушної раковини людини).
У людини подібним чином успадковуються деякі захворювання (дальтонізм, гемофілія тощо). Дальтонізм (нездатність розрізняти деякі кольори) зумовлює рецесивна алель, розміщена в X- та відсутня в Y-хромосомі. Тож чоловік, який має цю алель, хворий на дальтонізм. У жінок це порушення кольорового зору проявляється лише в особин, гомозиготних за даною алеллю, гетерозиготні жінки фенотипно здорові, хоча є носіями алельного гена, що зумовлює дальтонізм.
Дальтонізм - нездатність правильно визначати ті або інші кольори.
         Спадковий дальтонізм зустрічається частіше, вражає обидва ока і не погіршується з часом. Цей варіант дальтонізму різною мірою вираженості присутній у 8% чоловіків і 0.5% жінок. Спадковий дальтонізм пов'язаний з X-хромосомою і практично завжди передається від матері-носія гена до сина.

          Дальтонізм може бути частковим (пов'язаним з окремими кольорами) або повним (пов'язаним з усіма кольорами). Повний дальтонізм зустрічається дуже рідко і, як правило, у поєднанні з іншими серйозними вродженими дефектами очей.

       Гемофілія - нездатність крові до зсідання.

 Синдром Хантера – рідкісне, небезпечне для життя
    генетичне захворювання, що виникає в результаті ферментів, що контролюють виведення токсинів.

      Псевдогіпертрофічна міопатія Дюшена

	Хвороба передається як Х-зчеплена рецесивна ознака, тому хлопчики, які її успадковують, помирають у ранньому віці. її передають лише здорові жінки-носії.

     Близькородинними називають шлюби між кровними родичами.

Ризик, який притаманний близькородинним шлюбам, визначається ступенем кровного споріднення, і його часто недооцінюють. Зазвичай вважають, що проблема заключається лише в успадкуванні певних фізичних недоліків, які передаються з покоління в покоління (скошене підборіддя, схильність до раннього облисіння).

Близькородинні шлюби
Домінантні гени відповідають за розвиток таких хвороб, як хвороба Хантінгтона (захворювання нервової системи, за якої відбувається поступова дегенерація тканин головного мозку); ахондроплазія (карликовість, для якої характерні нормальні розміри тулуба та голови і аномально короткі кінцівки); деякі форми м’язової дистрофії (поступове ослаблення м’язів).

Рецесивні гени відповідають за розвиток деяких форм глухоти і сліпоти; альбінізму; муковісцидозу (розлад підшлункової залози, що супроводжується легеневими порушеннями) і галактоземії (порушення засвоєння галактози, яка міститься в молоці).

 Альбінізм - вроджений дефіцит
 або відсутність пігменту меланіну в шкірі, волоссі, райдужній оболонці та сітківці ока, за рахунок порушення обміну  тирозину при синтезі мелану.

          В даний час вважається, що причиною захворювання є відсутність або блокада ферменту тирозинази.
Хвороби зі спадковою схильністю
Ішемічна хвороба серця (ІХС)— патологічний стан, що характеризується абсолютним або відносним порушенням кровопостачання міокарду внаслідок враження коронарних артерій серця.
Цукровий діабет — синдром, який характеризується порушенням обміну речовин і високим рівнем цукру у крові. Характерні симптоми: надмірне виділення сечі (поліурія), збільшене відчуття спраги та затьмарений зір.
Причина цукрового діабету - дефіцит гормону інсуліну. Лікування проводиться шляхом введення в організм даного гормону.
Карцинома— злоякісна пухлина з епітеліальної тканини (рак молочної залози або шкіри)
Шизофренія— це психотичний розлад, що характеризується погіршенням сприйняття реальності і значною соціальною дисфункцією.
Термін "шизофренія" запропонував швейцарський психіатр E. Bleuler (1911), тому групу психозів, що об'єднуються цим поняттям, називають ще хворобою Блейлера. Її поширення залежно від діагностичного підходу  оцінюють від 3 до 20 випадків на 1000 населення в середньому 1-2%.
Методи вивчення спадковості людини

Методи вивчення спадковості людини
→  Генеалогічний метод

           →  Близнюковий метод

                      →  Цитогенетичний метод
Генеологічне дерево
Генеалогічний метод - складання та вивчення родоводів у декількох поколінь.

Близнюковий метод - вивчення розвитку ознак у однояйцевих близнят, особливо якщо вони живуть в різних умовах. Однояйцеві близнюки завжди однієї статі, мають однаковий генотип. Цим методом вивчається роль генотипу і середовища у формуванні ознак організму.
Близнюковий метод
   Заснований на мікроскопічному вивченні хромосом. Метод дозволяє вивчати стандартний каріотип людини, а також виявляти спадкові хвороби, викликані геномними і хромосомними мутаціями.

Цитогенетичний метод
Схематичне зображення хромосом людини при G-фарбуванні відповідно до міжнародної класифікації
Засновані на вивченні метаболізму. Ці методи широко застосовують в діагностиці спадкових хвороб, обумовлених генними мутаціями, і при виявленні гетерозиготних носіїв захворювань.

Біохімічні методи
Методи молекулярної генетики та генетичної інженерії.
 Дозволяють вивчити організацію генетичного апарату, молекулярну структуру генів і генотипу.
Бажаємо Вам та вашим родинам міцного здоров’я!


title: Фармакологія

text:
ТЕМА: “Фізіологія травлення, обміну речовин та енергії. Терморегуляція.”

Травлення в ротовій порожнинні
Склад, об”єм  слини
Вода- 99,4-99,5%

Орг.: білки, ам.кислоти, муцин- (гастромукопротеїд ).

Неорг.: хлориди, фосфати, іони Na, K, Са, Сl…

Ферменти: амілаза, мальтаза, лізоцим.

Об’єм слини за добу:  0,5- 2 л

рH -5,8-7,36
Функції слини
1.Формує харчову грудку, сприяє ковтанню (муцин).

2. Починає руйнування вуглеводів (амілаза, мальтаза).

3. Сприяє визначенню смакових якостей їжі.

4. Екскреторна- зі слиною  виділяються деякі продукти обміну(сечовина, аміак, креатинін) та лікарські речовини.

5. Захисна- відмивання подразнюючих речовин, та бактерицидна дія лізоциму.
Регуляція слинновиділення
Умовнорефлекторна зумовлена:
1. Запахом страви.
2. Виглядом страви.
3. Розмовою про страву.
4. Звуками, пов’язаними з приготуванням їжі.
5.  Думкою про їжу.

Безумовнорефлекторна зумовлена:
1. Подразненням  рецепторів  ротової порожнини їжею.

Вплив діафрагми на шлунок

Залози шлунку:

-головні;

-обкладові (парієтальні присінкові);

-додаткові.
Склад шлункового соку
Вода-99,4%
Неорг.: Na+, K+, C1ˉ, НСОˉ, Н+, НСL(0,4-0,6%);
Орг.: муцин(вкриває слизову оболонку шлунку).

Ферменти:
- пепсин ,гастриксин- гідролізують білок,
- внутрішній фактор Кастла -забезпечує всмоктування віт. В-12,
- ліпаза-гідролізує жири,
- лізоцим-бактерицидна дія
- желатиназа – розщеплює білок сполучної тканини- жалатин
- хімозин-розщеплює білок молока (створаживает молоко)
Функції соляної кислоти:
1. Створення оптимуму дії ферментів;
2. Перетворення пепсиногену в пепсин;
3. Денатурація та набухання білків;
4. Вплив на процеси створожування молока.
5.сприяє моторній та евакуаторній функції шлунка.
Регуляція секреторної функції  шлунка. 1 фаза:

Головна(мозкова):
Нервові впливи:
А) Умовнорефлекторне виділення шлункового соку -вигляд, запах, розмова про їжу. (запускається мозкова фаза)
Б) Безумовнорефлекторне виділення шлункового соку –подразнення рецепторів слизової оболонки рота їжею.
(Триває 30-40хв.)
 2 фаза:
2 фаза : Шлункова:
А) Нервові впливи:
 (безумовнорефлекторне виділення шлункового соку починається після потрапляння їжі в шлунок- через 5 хвилин)
Б) Гуморальні впливи:
-гістамін;
-ацетилхолін;
-гастрин;
- екстрактивні речовини м’яса та овочів, капустяний сік, алкоголь, продукти гідролізу білків.:….
(Триває 2-6 годин)
Регуляція секреторної функції  шлунка. 3 фаза:
3 фаза: Кишкова:
А) Нервові впливи:
 -  безумовнорефлекторне виділення шлункового соку починається  з моменту надходження  першої порції кислого хімусу в дванадцятипалу
Регуляція секреторної функції  шлунка. 3 фаза:
3 фаза: Кишкова:

Б) Гуморальні впливи- мають  більше значення):
-секретин і холецистокінін, утворюються в дванадцятипалій, всмоктуються в кров, надходять до залоз шлунка, гальмують їх секрецію та  стимулюють виділення пепсиногену.
- продукти гідролізу білків, всмоктуючись в кров –стимулюють шлункову секрецію.
-продукти гідролізу жиру, підвищують виділення холецистокініну- панкреозиміну, що гальмує шлункову секрецію.
- ентерогастрин , серотонін, соматостатин - гальмують  шлункову секрецію.
(Тривє- 1-3 години)
Тонкий кишечник.

Тонка кишка—це найдовша (5-6 м) і особливо важлива ділянка травного каналу, в якому продовжується та закінчується процес травлення.

Ділиться на три відділи:
- дванадцятипала
- порожня,
- клубова

Слизова оболонка має ворсинки
Тонкий кишечник.

Склад, об’єм  соку тонкого кишечника
Неорг.: Nа+, К+,  СI-,  НС03-,  Са2+;
Орг.:солі жовчних кислот.
 Ферменти:
- амілаза, мальтаза,сахараза, лактаза -розщеплюють вуглеводи;
- ентерокіназа - активує трипсиноген;
- ліпаза, фосфоліпаза - розщеплюють жири;
- пептидази – розщеплюють білок.

Утворюється за добу-до 2 л.
рН – 7.5-8
Функції тонкого кишечника

1. Розщеплення білків, жирів, вуглеводів.
2. Перетворення трипсиногену на трипсин
3. Забезпечує рідкий стан хімусу.
4. Інтенсивне всмоктування
Товстий кишечник
має такі відділи:
сліпу кишку з червоподібним відростком - апендиксом (лат. апендикс - придаток),
ободову, сигмоподібну
 пряму кишки.
 Загальна довжина товстого кишечнику дорівнює 1,5-2 м.
Його слизова оболонка не має ворсинок.
Товстий кишечник

Склад, об’єм  соку товстого кишечника
Неорг.:  Nа+, К+, СI-, НС03-, Са2+;

Ферменти:
 пептидази,
ліпаза,
амілаза,
нуклеази.

Утворюється за добу - 270- 1550мл
рН - 8,5-9
Функції товстого кишечника
1. Кінцеве всмоктування води.

2. Формування калових мас і їх евакуація.

3. Мікрофлора синтезує віт. групи В, віт.D, віт.К

4. Рослинну клітковину розкладають  бактерії.
Травлення в товстому кишечнику
У порожнині товстої кишки є велика кількість мікроорганізмів. їхнє значення полягає  в поліпшенні травлення та підсиленні засвоєння поживних речовин,
утворенні деяких вітамінів (зокрема К і групи В),
запобіганні розвиткові хвороботворних мікроорганізмів.
 У товстому кишечнику всмоктується більша частина води і формуються калові маси, які надходять до прямої кишки і виводяться з організму.
   Випорожнення прямої кишки відбувається рефлекторно за участі діафрагми й м'язів живота.
Центр цього рефлексу розташований у спинному мозку, але його діяльність регулюється відділами головного мозку

Склад і об’єм підшлункового соку
Орг.: Білки, вуглеводи...
Неорг.: Nа+, К+,  СI-, Н+,Са2+, Mg 2+, Zn2+, фосфати, сульфати.
Ферменти:
  протеолітичні(трипсиноген, хімотрипсиноген, прокарбоксиполіпептидаза)
ліполітичні(ліпаза,фосфоліпаза)
амілолітичні(α -амілаза, мальтаза, лактаза)

Утворюється за добу  1,2-2л
рН -8-8,5

Функції підшлункового соку

 Остаточне руйнування білків, жирів та вуглеводів.

Склад і об’єм  жовчі
Неорг: мінеральні солі
Орг:
1) жирні кислоти
2) жовчні пігменти(білірубін, білівердин)
3) лецитин
4)холестерин
5)муцин

Утворюється за добу-0,6-1,2л
рН - 7,3-8
Функції жовчі
1. Активує ферменти. (особливо панкреатичну ліпазу)
2. Емульгує жири.
3. Забезпечує всмоктування жирів і віт.К.
4. Затримує процеси гниття в кишечнику.
( бактерицидні якості).
5. Стимулює перистальтику кишок.
6. Нейтралізує кислий шлунковий вміст.

Розрізняють 3 види азотистого балансу:

 азотиста рівновага,

 позитивний азотистий баланс,

 негативний азотистий баланс.
Азотиста рівновага

- це стан, при якому кількість виведеного азоту дорівнює кількості азоту, що надійшов.

Азотиста рівновага спостерігається у дорослої здорової людини.
Позитивний азотистий баланс
- це стан, при якому кількість азоту, що надходить, переважає над кількістю виведеного азоту.
Позитивний азотистий баланс - це нормальний стан для організму, що росте.
Діти потребують більшої кількості білка для процесів росту, нормального фізичного і розумового розвитку.
Позитивний азотистий баланс спостерігається в нормі у вагітних жінок, а також у спортсменів, в яких іде ріст м'язової маси (культуристи).
Цей стан характерний також для людей у період одужання після важких інфекційних захворювань або після тривалого голодування, коли білок витрачається на відновлення тканин.
Негативний азотистий баланс
- це стан, при якому кількість виведеного азоту переважає над кількістю азоту, що надходить в організм.
Він розвивається при білковому голодуванні, коли кількість білка на добу становить нижче 30г.
До цього може призводити надходження в організм неповноцінних, в основному рослинних білків, а також розпад власних тканин, який спостерігається у виснажених людей.
Розглядаючи норми потреб білка, необхідно орієнтуватися не на білковий мінімум, а на білковий оптимум(100 грамів (1,5 г на 1 кг маси).

Обмін вуглеводів
Розрізняють складні і прості вуглеводи.

До складних належать полісахариди (крохмаль та глікоген) і дисахариди (мальтоза, сахароза, лактоза),

а до простих - моносахариди (глюкоза, фруктоза, галактоза).
Вуглеводи надходять в організм з їжею у вигляді полісахаридів і дисахаридів.
У шлунково-кишковому тракті вони розщеплюються до моносахаридів, які всмоктуються в кров.
Глюкоза окислюється до вуглекислого газу і води зі звільненням енергії.
 При згоранні 1 г вуглеводів виділяється 3,75 ккал енергії.
Людина отримує найбільше енергії за рахунок вуглеводів, оскільки ми споживаємо їх більше (300-400 г на добу), ніж білків та жирів.


title: Ендокринна система

text:
Класифікація залоз
Залози - це органи, які виробляють специфічні речовини, що називаються секретом. Вони бувають одноклітинні (одноклітинні залози шлунка, дихальних шляхів) та багатоклітинні.
За функціональною діяльністю                                          залози поділяються на групи:                                              залози зовнішньої секреції,                                         залози внутрішньої секреції та                                     залози змішаної секреції,                                              тобто подвійної дії.
Екзокринні залози
Екзокринні – це залози зовнішньої секреції, які відкривають свої вивідні протоки та виділяють секрети на поверхню тіла або в порожнину організму.
До них належать:
молочні залози;
потові залози;
сальні залози;
слинні залози;
слізні залози;
залози слизової оболонки дихальних шляхів і травного каналу.
Екзокринні залози
Молочні залози виділяють молоко для вигодовування потомства.
Потові залози виділяють піт на поверхню шкіри, чим допомагають терморегуляції.
Сальні залози виділяють шкірний жир також на поверхню тіла.
Слізні залози утворюють сльози.
Слинні залози продукують слину, яка бере участь у травленні.
Залози слизової оболонки травного каналу також виділяють різні ферменти і речовини для процесу травлення.
Ендокринні залози
   До залоз внутрішньої секреції належать:
    - гіпофіз,                                                                      - епіфіз,                                                                      - щитоподібна,- прищитоподібні,- загрудинна (тимус),                                                  - підшлункова,- надниркові,- статеві.
Ендокринні залози
Ендокринні – це залози внутрішньої секреції, основною ознакою будови яких є відсутність вивідних проток. Їхні секрети виділяються безпосередньо у кров або лімфу, що їх омиває.
Секрет ендокринних залоз – гормони, їхня кількість досить невелика, але вплив на життєдіяльність організму життєво необхідний.
Науку, що вивчає будову, функції і захворювання залоз внутрішньої                    секреції, називають                        ендокринологією.
Ендокринні залози
На функцію ендокринних залоз впливають численні фактори: травма, біль, високі та низькі температури, інфекція, інтоксикація, кисневе голодування, внаслідок яких функція залоз може       пригнічуватись або підвищуватись.
Порушення функцій залоз внутрішньої                 секреції відіграють велику роль у виник -                    ненні різних хвороб. При порушеннях                               однієї залози у хворобу підключаються                          інші залози, так як діяльність всіх залоз                 тісно пов'язана між собою. Отже, залози внутрішньої секреції функціонують як                              єдина фізіологічна система – ендокринна.

Залози змішаної секреції
До залоз змішаної секреції належать:
підшлункова залоза, що утворює підшлунковий сік, який виділяється через протоку в 12-палу кишку, та виділяє гормони, які регулюють кількість цукру у крові.
статеві залози, що продукують статеві клітини для продовження роду та статеві гормони, які формують вторинні статеві ознаки.
Залози змішаної секреції
Залози змішаної секреції виконують водночас дві функції: як залози зовнішньої секреції та залози внутрішньої секреції, тобто вони виділяють секрети безпосередньо у кров і в той же час мають вивідні протоки назовні тіла або в порожнину тіла.

  Мікроскопічна будова                        гіпофіза людини

Будова щитоподібної залози
Прищитоподібні залози
Прищитоподібні залози - невеликі тільця, овальної форми. Всього їх є 4: 2 верхні і 2 нижні. Вони розташовані на задній поверхні бічних часток щитоподібної залози.
Це паренхімні органи з власними                                                                 волокнистими капсулами, від яких                                            всередину відходять сполучнотка-                                                   нинні перегородки.
Продукують прищитоподібні                                                       залози паратгормон, який регулює                                                    фосфокальцієвий обмін речовин в                                           організмі людини.

Вилочкова залоза - тимус
Вилочкова залоза – надзвичайний орган, який наявний лише в дитячому віці. До 14 років вона зникає.
Виробляє тимус          Т-лімфоцити, що беруть участь у створенні імунітету дитини.

Гіперфункція          Гіпофункція
Адреналін і норадреналін
Гіперфункція          Гіпофункція
Затримка рідини в організмі і збільшення маси тіла. Розвиток артеріальної гіпертензії.
З організму з сечею виводяться натрій, хлор, вода і затримується калій.
H2O
Сl-
Na+
K+
Мінералокортикоїди
Щось цікаве
Існує припущення, що агресивний стан людини пов'язаний з виділенням норадреналіну, а почуття страху і невпевненості - з виділенням адреналіну.
"Когда человек боится -
выделяет адреналин,
Это знают собаки
и, лая, бегут за ним.
Когда ты вбегаешь в комнату
в черемуховом платье,
за тобой залетают осы -
ты выделяешь счастье.
Я знаю одного приятеля
с тухлым взглядом деляги.
Над ним все летают мухи.
Зависть он выделяет".

Андрей Вознесенский
Протягом ряду століть висловлювалися вкрай суперечливі думки про функції надниркових залоз. Писали про них як про додаткові нирки, фільтри крові, наділяли статевою функцією, вважали лімфатичними органами. В оповіданні "Живі мощі" І. С. Тургенєва описана клініка їх  захворювання, що отримала назву бронзової хвороби (хвороба Аддісона). Тоді ще про гормони наднирників нічого не знали.
Щось цікаве

Гормони підшлункової залози
Гіперфункція              Гіпофункція
Інсуліновий шок
Цукровий діабет
Ацидоз

У середині XIX століття в підшлунковій залозі виявили якісь скупчення клітин, функції яких з'ясувалися лише в двадцяті роки XX століття. Скупчення отримали назву - "острівці". Думаю, що справедливо. Острів - це завжди щось віддалене від суші, не схоже на неї, іноді невідоме, небезпечне. Дістатися до нього завжди складно. Поступово з'ясували, що згадані клітинні острівці явно володіють якимись важливими властивостями, а учень І. П. Павлова фізіолог Л. В. Соболєв встановив, що виділяється в кров (потім довели, що і в лімфу) хімічна речовина регулює вуглеводний обмін. Причому речовина це виділяє не вся заліза, а саме острівці. Вони по-латині називаються insula, звідси виробляється ними всім відомий гормон інсулін.

Щось цікаве

«Поступает в кровь гормон.
Инсулин зовется он.
Островковый аппарат -
В железе ее субстрат.»

Гормони статевих залоз
Гіперфункція          Гіпофункція
Клінічні прояви у жінок включають гірсутизм, акне і , олігоменорею            ( рідкісний менстр.  цикл).
Вплив на утворення статевих органів у майбутньої дитини, і він може народитися з ознаками як хлопчика, так і дівчинки одночасно.
Псевдогермафродитизм
Андрогени і естрогени
Гіперфункція       Гіпофункція
Передчасне статеве дозрівання
Видалення статевих органів
В 1939 році 5-річна Ліна Медіна  народила  дитину 2.7 кг за допомогою кесаревого розтину
Щось цікаве
Змінився гормональний настрій надниркових залоз, і обличчя жінки набуло чоловічого тип оволосіння. До речі, іспанському живописцю Хусепе Рібера належить картина, що зображає Магдалену Вентура. Літня жінка з густою бородою годує грудьми дитину. Поруч стоїть її чоловік, якому, як свідчить переказ, до цього вона вже народила двох дітей. Але борода в жінок - це, звичайно буває в  кінцевій стадії  ураження надниркових залоз.

Щось цікаве
Зазвичай роль статевих залоз демонструють на курей. Після кастрації у півня різко зменшується гребінь, зникає характерне оперення, кігті, він перестає співати і за зовнішнім виглядом нагадує курку.
Після видалення у курки яєчників вона набуває риси, властиві півневі. Якщо кастрованій курці пересадити насінники півня, то у неї з'являються зовнішні ознаки і риси поведінки півня (розростається гребінь, виростають півнячий хвіст, кігті, вона починає співати). При пересадці яєчника півневі він набуває куряче оперення, хвіст і характерні риси поведінки курей.

Порівняння залоз
Будова залоз зовнішньої та внутрішньої секреції
Порівняння залоз
Продукт секреції екзокринних залоз – це рідка суміш речовин, а не чиста речовина, як у випадку внутрішньої секреції. Секрети екзокринних залоз містять воду, іони, ферменти, слиз та інші речовини.
Екзокринні залози являють собою вп’ячування епітелію, що складається з щільно упакованих секреторних клітин. Ендокринні залози – це цілі органи, які мають певну будову та місцезнаходження.
ЕНДОКРИННІ ЗАХВОРЮВАННЯ
Гігантизм - захворювання, що виникає  при надлишковій секреції гормону передньої долі гіпофіза - гормону росту. Частіше спостерігається у чоловіків. Проявляється  зазвичай у 9—10-річному віці або в період статевого дозрівання.
 Гігантизм
Великани при патологічному рості мають слабе здоров’я, до старості доживають рідко, психіка подібна до дитячої, статевий потяг знижений або відсутній.

 Гігантизм
Карликовість – захворювання, що викликається дефіцитом соматотропного гормону.
Карлик – це доросла людина маленького росту.

 Карликовість
 Причини карликовості:
Спадкова схильність;
Вроджені дефекти(порушення формування гіпофіза у зародка);
Травми голови, в тому числі під час пологів;
Пухлини гіпофіза та оточуючих його структур;
Такі захворювання, як: туберкульоз,сифіліс, саркоїдоз;
Перенесена променева чи хіміотерапія.
Карликовість
Симптоми
Уповільнення окостеніння кістяка, порушення розвитку і зміни зубів;
Слабкий розвиток м'язової системи;
Недорозвинення статевих органів;
Схильність до артеріальної гіпотонії;
За наявності пухлини гіпофіза або навколишніх ділянок мозку поряд з перерахованими симптомами відзначається порушення зору.

Карликовість
Найменший чоловік у світі китаєць Хі Пінпін
Кенаді Джоурдін Бромлі– відома у всьому світі як "маленьких ангел"
Акромегалія— захворювання,пов’язане із порушенням функції передньої долі гіпофіза.
Акромегалія
Супроводжується розширенням або потовщенням кистей,стоп,черепа, особливо лицьової частини:збільшення надбрівних дуг, виличних кісток, нижньої щелепи.
Акромегалія
Виявляється гіпертрофія м’яких тканин носа, губ, вух і, навіть, язика. Збільшення нижньої щелепи призводить до зміни прикусу за рахунок розходження міжзубних проміжків. Виникає акромегалія в основному після завершення росту організму.  Розвивається поступово і триває багато років.
Акромегалія
Боксер Моріс Тілле
Хвороба Аддісона - захворювання, що виникає в зв`язку з порушенням функцій надниркових залоз, яке найчастіше є наслідком їх туберкульозу.

Хвороба Аддісона
Спостерігається приблизно в 30-50 років. Розвивається поступово,супроводжується слабкістю, розладами травлення, бронзовим забарвленням шкіри й слизових оболонок.
Хвороба Аддісона
Кретинізм - природжений гіпотиреоз - ендокринне захворювання, що викликається недоліком гормонів щитовидної залози, характеризується порушенням функції щитовидної залози і затримкою розвитку.
               Кретинізм
При цьому захворюванні спостерігається затримка росту, порушення пропорцій тіла, фізичного, статевого та психічного розвитку.
 Кретинізм
Базедова хвороба – захворювання, що виникає в зв`язку з підвищенням функції щитовидної залози, до крові при цьому надходить надмірна кількість її гормону – тироксину. Зустрічається в жінок віком 20-40 років.

Базедова хвороба
Мікседема  - захворювання, обумовлене недостатнім забезпеченням органів і тканин гормонами щитовидної залози.
Мікседема
Розглядається як крайня, клінічно виражена форма гіпотиреозу. Внаслідок порушення білкового обміну органи і тканини стають набряклими. Термін "мікседема" (слизовий набряк шкіри) по відношенню до важких форм гіпотиреозу став вживатися з 1878 року. У хворих відзначається збільшення маси тіла за рахунок надмірної кількості міжтканинної рідини, одутлість обличчя,психічна загальмованість, сонливість, зниження інтелекту, порушення статевих функцій та всіх видів обміну речовин.
Мікседема
Розвивається внаслідок виділення недостатньої кількості гормону інсуліну, в результаті чого розвивається гіперглікемія - стійке збільшення глюкози в крові. Захворювання                                     характеризується хронічним                                                              перебігом та порушенням всіх видів обміну речовин:                                                               вуглеводного, жирового,                                                                   білкового, мінерального та                                                                             водно-сольового.
Цукровий діабет


title: Гіпотези походження життя на Землі

text:
Гіпотези походження життя на Землі
Виконала:
Студентка
4 курсу
Групи Ж
Габрова Тетяна
За даними  космології , усі планети, і земля в тому числі , були колись розпеченими тілами . Очевидно , у цей період на Землі не було і не могло бути життя , тому що однією з умов її існування є температура навколишнього середовища  - не вище  + 50….+ 70. Яким чином на мертвій , абсолютно стерильній Землі виникло життя , з явилися  організми , здатні  до розмноження і розвитку.
Які ж існують гіпотези?
життя було створене надприродьою силою в певний час(креаціонізм).

життя виникало неодноразово з неживої речовини (самозародження).

життя існувало завжди (теорія стаціонарного стану).
життя занесене на нашу планету ззовні (теорія панспермії).

життя виникло одного разу у результаті процесів, котрі підчиняються хімічним і фізичним законам       (біохімічна еволюція).

Розглянемо детально кожну з гіпотез.

Життя було створене надприродньою істотою в певний час (креаціонізм)
Креаціонізм вважає, що життя виникло внаслідок акту творіння, здійсненого вищою силою. Однак уяви про час цього акту творіння, а також про можливість і характер біологічної еволюції для різних напрямків креаціонізму є суттєво відмінними. Одні напрямки визнають біологічну еволюцію, інші вважають її можливою тільки у вузьких межах або повністю заперечують; одні визнають дані сучасної науки про вік Землі, небесних тіл і живих істот, інші наполягають на буквальному тлумаченні біблійної хронології або дотримуються компромісних поглядів.
Життя виникало неодноразово з неживої речовини (самозародження).
Ця теорія була поширена в древньому Китаї, Вавілоні і Єгипті як альтернатива креаціонізму, з яким вона співіснувала. Арістотель (384—322 до н. е.), якого часто називають засновником біології, дотримувався теорії спонтанного зародження. На основі власних спостережень він розвивав цю теорію далі, пов'язуючи всі організми в безперервний ряд — «сходи природи» (scala naturae).

Цим твердженням Аристотель підтримав більш раннє висловлювання Емпедокла про органічну еволюцію. Згідно з гіпотезою Арістотеля про спонтанне зародження, певні «частки» речовини містять деякий «активний зародок», який при відповідних умовах може утворити живий організм. Арістотель мав рацію, вважаючи, що цей зародок міститься в заплідненому яйці, але помилково вважав, що він є в сонячному світлі, твані і гнилому м'ясі. З поширенням християнства теорія самозародження була не в пошані; її визнавали ті, хто вірив в чаклунство тощо Але ця ідея продовжувала існувати десь на задньому плані протягом ще багатьох віків.
 Гіпотези абіогенезу
Демокріт
Платон
Арістотель
… живі істоти виникають з мулу, гною, води,  ґрунту…
Ван Гельмонт (1577 1644), вельми знаменитий і вдалий вчений, описав експеримент, в якому він нібито створив за два тижні мишей. Для цього потрібні були брудна сорочка, темна шафа і жменя пшениці. Активним зародком він вважав людський піт.
Ця теорія була  швидко спростована дослідами Франческо Реді и Луі Пастера
Вивчення  фізіології розмноження багатоклітинних організмів  в ХVІІ-ХVІІІ ст.
Р. Вірхов ( засновник клітинної теорії) ”…кожна клітина утворюється тільки в результаті поділу материнської клітини…”
«Все з яйця!»- Вільям Гарвей
В XVII столітті Левенгук сконструював мікроскоп  і відкрив людям двері в мікровсесвіт.
Спростуванню сприяли також…
Гіпотези виникнення життя
  Біогенез
(живі істоти можуть виникати лише від живих)
  Абіогенез
(виникнення живого з неживої матерії)

Тобто
“Первинний  бульйон” Чотири елемента з яких утворилося все живе .
Нове життя гіпотезі абіогенезу у ХХ ст. з розвитком геологічних знань і молекулярної біології
1820. Автор Ж.Б.Ламарк , пізніше Е. Геккель і К. А Тімірязєв.

 У первісному океані в результаті певних біохімічних процесів виникли спочатку органічні речовини , а потім – неклітинні форми життя , які поступово перетворилися в клітинні організми.
Біохімічна  гіпотеза, Дж. Холдейн – О.І. Опарин .Біологічній еволюції передувала хімічна еволюція органічних речовин.Первинна атмосфера Землі складалась  із вуглекислого газу , метану , аміаку, оксидів сірки , сірководню  та водяної пари.Озонового екрану не було  і до поверхні суходолу Світового океану надходив потік космічного та ультрафіолетового сонячного випромінювань.
Унаслідок підвищеної вулканічної активності  у води Світового океану  й атмосферу  з надр  Землі потрапляли різноманітні хімічні сполуки.
Такі умови вчені неодноразово відтворювали в лабораторіях. У результаті цих дослідів , у водному розчині солей , близьких за складом до морської води , в умовах опромінення  та пропускання через них електричних зарядів , утворились деякі органічні речовини.
Стэнли Миллер
Утворились нуклеотиди , амінокислоти та невеликі ланцюжки з амінокислот , моносахариди моносахариди та ін.
Вони утворили скупчення, відокремлені від води поверхнею розділу – коацерватні краплини , які існували досить тривалий час.
Нічого , що нагадувало б живих істот , ученим більше ніж за 60 років експериментів здобути подібним чином не вдалось.
 Незважаючи на це , гіпотеза Опарина – Холдейна стверджує , що коацерватні краплини якимось чином перетворились на “доклітинні” живі організми, від яких виникли  прокаріоти , а потім і еукаріоти.
 Отже, абіогенез у минулому Землі як спосіб виникнення життя , довести не вдалось!

Прокаріоти
Еукаріоти
  ?
Гіпотези біогенезу
Гіпотеза панспермії
Панспермія – гіпотеза про повсюдність поширення в Всесвіті зародків живих істот. Згідно панспермії в світовому просторі розсіяні зародки життя (наприклад спори мікроорганізмів) які рухаються під тиском світових променів а потрапивши в сферу притягання планети осідають на її поверхні і закладають на цій планеті початок живого. Ця гіпотеза була видвинута шведським вченим Ареніусом в 1907 р.

Ця теорія не пропонує ніякого механізму для пояснення первинного виникнення життя, а висуває ідею про її неземне походження. Тому її не можна вважати теорією виникнення життя як такою; вона просто переносить проблему в якесь інше місце Всесвіту.

Теорія панспермії стверджує, що життя могло виникнути один або декілька разів в різний час в різних частинах Галактики або Всесвіту. Для обґрунтування цієї теорії використовуються багаторазові появи НЛО, наскельні зображення предметів, схожих на ракети і «космонавтів», а також повідомлення про нібито зустрічі з інопланетянами. Радянські і американські дослідження в космосі дозволяють вважати, що імовірність виявлення життя в межах Сонячної системи нікчемна, однак вони не подають ніяких відомостей про можливе життя поза цією системою.

Наскельні малюнки в скелях Австралії. За легендами – це зображення Вандіни – цариці Молочного шляху.
Фрагменти фрески  старовинного монастиря в Дижані, Косово, Югославія
600 кам' яних колоссів, що спрямували свій погляд в небо розкидані по всьому острову Пасхи.
Кого вони зображають? Іншу расу людей?
Чому вони всі дивляться в небо?
Наскельні зображення людей в скафандрах в африканскій пустелі
Наскельні малюнки в Альпах змальовують людей в шоломах з геометричними фігурами в руках.
Хто це? Астронавти? У кам'яному столітті?
Барельєф на гробниці в Поленке (Мексика) бог Кукулькан, що «Летить».   Нагадує сучасного космонавта?
Знаменита статуетка «догові» з Японії. Такі глинянные статуетки були знайдені на острові Хонсю. Їм щонайменше 5000 років. Статуетки з вражаючою точністю змальовують деталі скафандра: шолом дивної конструкції, різні клапани, маніпулятори замість рук і ін.
  ?
При вивченні матеріалів метеоритів і комет в них були виявлено різноманітні «попередники живого» — такі речовини, як ціаногени, синильна кислота і органічні сполуки, що можливо зіграли роль «насіння», що падало на голу Землю. З'явився ряд повідомлень про знаходження в метеоритах об'єктів, що нагадують примітивні форми життя, однак докази на користь їх біологічної природи поки не здаються вченим переконливими. Також деякі прихильникі теорії панспермії вважають, що життя занесене інопланетянами заради експерименту. І що зараз іноземні істоти спостерігають за життям і розвитком людства.
Життя існувало завжди (теорія стаціонарного стану)
Згідно з цією теорією, Земля ніколи не виникала, а існувала вічно, вона завжди здатна підтримувати життя, а якщо і змінювалася, то дуже мало.
Висунута  нова гіпотеза появи життя на Землі
Коли Луни ще не існувало, Земля оберталася у зворотний бік. А саме  зародження і поява Луни змінило протяжність доби на нашій планеті. Всьому провиною - Вселенська катастрофа, що трапилася 4,5 мільярдів років назад.

Все це демонструє комп'ютерна модель, зроблена американцем Робіном Кенапом з Південно-західного дослідницького інституту в Боулдере.

Прийнято вважати, що природний супутник Землі виник після того, як в останню врізався якийсь об'єкт розмірами з Марс. У свою чергу дане зіткнення спровокувало викид на орбіту планети хмари уламків, які з часом утворили кам'янисту сферу.

У кэнаповской моделі використовується 120 тисяч уламків віртуальної скелі, які взаємодіють між собою і Землею. Комп'ютерна симуляція демонструє, що, найімовірніше, до доленосного зіткнення Земля оберталася навколо Сонця інакше.

Головним чином, вісь обертання була круто нахилена, і тому день на нашій планеті тривав колись всього 4 години. А також, ймовірно, і оберталася Земля абсолютно по-іншому. Тобто у зворотний бік. Модель показала, що після удару всі ці особливості різко змінилися.

"Так цей удар мав і інші надзвичайно важливі наслідки для нашої Землі. Зокрема, він міг стати причиною появи на ній життя", – відзначає Робін Кенап.


Головні залози тіла людини


title: "Еукаріоти"

text:
Еукаріоти

  Еукаріоти, або Ядерні ( лат.Eukaryota від грец. εύ- - Добре і κάρυον - Ядро) - організми, клітини яких мають ядро, оточене мембранною оболонкою. До еукаріотів належать найпростіші, гриби, рослини і тварини.

  Одноклітинні еукаріоти- це організми, що складаються лише з однієї клітини, у якій здійснюються всі процеси життєдіяльності, властиві багатоклітинним організмам.

 Будова одноклітинних еукаріотів

      наявність ядра: одного, двох, у деяких організмів число ядер може досягати сотень і тисяч;
    цитоплазма містить різні органели – одно- і двомембранні, що виконують функції травлення, виділення, руху,сприйняття світла;
    поверхневий апарат представників має різну будову і хім.     склад;
    плазматична мембрана з глікокаліксом (у деяких однокл.);
    пелікула-щільний підмембранний шар цитоплазми в       інфузорій, евглен тощо;
     захисна черепашка, яка складається з органічних речовин і просочена мінеральними сполуками – у фораменіфер, діамантових водоростей;
     наявність скоротливих волоконець під плазматичною мембраною – здійснення рухів, захоплення поживних часток.

Колоніальні одноклітинні еукаріотиСкладаються з багатьох клітин одного або різних типів, к-сть яких може бути постійною або змінюватися із часом. Зв’язок між клітинами може здійснюватися за доп. плазматичних містків – плазмодесмів або слизової оболонки. Колонії здатні утворювати водорості (зелені, золотисті, діатомові), інфузорії, джгутиконосці, радіолярії, дріжджі.
Процеси життєдіяльності одноклітинних еукаріотів
Клітина одноклітинних організмів – цілісний організм, для якого характерні всі прояви життя: обмін речовин, подразливість, ріст, розмноження та інші властивості живого.
Типи живлення
       автотрофне – під час фотосинтезу (більшість водоростей);
    гетеротрофне – шляхом піноцитозу або фагоцитозу (одноклітинні сапротрофи);
   міксотрофне – змішане живлення (евглена, хламідомонада).

Адаптації
Інцистування – пристосування до несприятливих умов і розселення (стадія спокою – циста);

Вирости черепашки, клітинної стінки: шипи, голки; включення жироподібних речовин у цитоплазмі; утвори прикріплення до субстрату (променяки, панцирні джгутикові, інфузорії – сувійки)
Рухи

  псевдоподії                          війки
                          джгутики
Поведінка
Реакція на вплив довкілля (зовнішні подразники):
таксиси – спрямовані в напрямку руху подразника або від нього
(фототаксиси, термотаксиси, геотаксиси)
Розмноження
Поділ клітини навпіл за допомогою    мітозу (амеба, евглена, інфузорія тощо);
множинний поділ (малярійний плазмодій);
брунькування (деякі інфузорії);
рухомі або нерухомі спори (водорості, гриби);
статеве – у формі злиття статевих клітин гамет (хламідомонада, вольвокс, форамініфери тощо);
кон’югація – обмін генетичною інформацією (інфузорії, водорості гриби).

Роль у природі та житті людини
участь у ланцюгах живлення;
участь у грунтоутворювальних процесах;
утворення покладів вапняних і сіліцієвих порід;
є паразитами рослин і тварин;
постачання органічних речовин і кисню;
участь у процесі природного очищення водойм;
застосування у виробництві хлібобулочних виробів.

КІНЕЦЬ


title: ГЕНОМ ЛЮДИНИ

text:
Геном людини

Проект геному людини (англ. Human Genome Project, HGP) — міжнародний проект наукових досліджень геному людини, мета якого полягає у визначенні послідовностей ДНК та локалізація генів та їх функцій.
Загальна характеристика проекту Його мета — зрозуміти генетичний склад людини, визначивши нуклеотидну послідовність, що складає геном людини, та ідентифікувати фізіологічну роль 20 — 25 тисяч генів, що її складають.
Проект також досліджує послідовність геномів кількох інших модельних організмів, таких як Escherichia coli, плодової мухи, хатньої миші та інших, що можуть пролити світло на функціонування людських генів.
Основні цілі:
 Визначити всі, приблизно 20500 генів ДНК людини
 Визначення послідовності 3000000000 хімічних пар основ, які складають ДНК людини,
 Зберігати данц інформацію в базах даних,
Покращити інструменти для аналізу даних ,
Передачі відповідних технологій в приватний сектор, і вирішення етичних, правових та соціальних питань (ЭЛСИ), які можуть виникнути в звязку з проектом.
Встановлення повної генетичної карти людських генів — важливий крок в розвитку медицини та інших аспектів охорони здоров'я.
«Геном» будь-якого даного індивідуума (за винятком однояйцевих близнюків і клонованих органзмів) унікальний в деяких ділянках. Дослідження «людського геному», таким чином, залучає дослідження багатьох варіацій кожного гену
Поки що проект не досліджує варіації генетичного складу клітин різних тканин організму, на додаток, деякі ділянки гетерохроматину (близько 8% загальної довжини геному) ще залишаються несеквенсованими, як через складнощі секвенсування, так і через невелику кількість активних генів в цих ділянках.
Проект почався в 1990 році спочатку очолений нобелівським лауреатом Джеймсом Ватсоном.
Перший робочий проект геному був опублікований в 2000 році і завершений в 2003 році, подальший аналіз генів та секвенсування окремих ділянок ДНК все ще продовжується.
Більшість робіт з секвенсування ДНК та аналізу отриманих даних проводиться в університетах і дослідницьких центрах США і, в меншій мірі, Великої Британії.
Паралельний проект, розпочатий приватною компанією Селера Джіномікс (англ. Celera Genomics), був розпочатий дещо пізніше та проводиться паралельно міжнародному академічному проекту.
Таким чином, у світі зроблений прорив в області вивчення генома й стовбурної клітки людини як універсального модуля для будь-яких генно-інженерних реконструкцій. Таким чином, у світі зроблений прорив в області вивчення генома й стовбурної клітки людини як універсального модуля для будь-яких генно-інженерних реконструкцій.
 Висновок


title: Гінкгові

text:
Презентаційна робота
Учениці 7-В класу Лукьянченко Надії
Під керівництвом учнів 11-А класу Кучка Олександра та Оксенчук Аліни
Гінкгові
Загальні відомості
Гінкгові (лат. Ginkgoaceae) - клас вищих рослин.
Гінкго (Ginkgo biloba) -  єдиний вид великого порядку гінкгових ,що  процвітали протягом мезозойської ери.
Висота: 40 метрів
Діаметр: 4 метри
Вік: до 2500 років
Час появи роду: юрський період

Сучасні гінкгові
Гінкго – єдиний зберігшийся вид гінкгових, процвітаючий в час мезозойської ери.
- дводомне дерево до 30-40 метрів заввишки , з гладенькою сірою корою;
- походить з Китаю та Японії, де це дерево вважають священним;
- у перекладі з японської мови “гінкго” означає срібний абрикос;

Морфологія
1. Крона:
- відповідає пірамідальній формі, згодом – розростається.
2. Листя:
- довгочерешкове, віялоподібне, дволопатове;
- розвивається поодинці на довгих пагонах швидко і невеликими групами по 2-4 листка повільно;
- довжина листків- 5-8 см;
- жилки листка розгалуджені.
3. Коренева система:
- добре розвинена;
- стійка до сильних вітрів і снігових заметів.
Розмноження
- рослина роздільностатева;
- на чоловічих рослинах у сережковідних зборах спорангії (колосків) розвивається пилок;
- на жіночих рослинах на довгих ніжках розвиваються по дві насінині;
- запильні процеси вперше відбуваються на 25-30 році життя дерева;
- насінина трохи нагадує абрикосове, однак має неприємний запах прогірклої олії, чим різко вцідрізняються від абрикосу.
Історія розповсюдження
- у 18-му столітті у м. Наґасакі його знайшов лікар голландського посольства Кемпфер;
- у 1771 році Карл Лінней систематизував гінкго як Ginkgo biloba (гінкго дволопатеве);
- до Європи рослини потрапили через 30 років після їх відкриття;
- до Північної Америки – через 50 років;
- зараз вирощується в багатьох країнах з субтропічним кліматом, парках, ботанічних садах.
Застосування гінкго у побуті
- очищення повітря у містах;
- декоративна роль;
- вживання у їжу смаженого або відвареного насіння ( китайська кухня);
- медицина, фармацевтика, препарати зі сполук, виділених з листя гінкго проти судинних захворювань, атеросклерозі;
- біододатки;
- парфюмерія.