title: Бактерії в житті людини

text:
Бактерії в житті людини
Що таке бактерії?
Коли говорять про бактерії, багато хто відразу уявляє жахливо шкідливі організми, що приносять тільки хвороби і заразу. Не треба забувати, що в природі існує велика кількість видів корисних одноклітинних організмів. Бактерії в житті людини відіграють важливу роль.
Що таке бактерії?
Відкриття бактерій було зроблено вченим А. Левенгуком в кінці XVII століття. На початку вивчення цих мікроорганізмів помилково вважали, що вони зароджуються в гнилих рештках флори і фауни. Пізніше вчений Л. Пастер встановив, що вони походять тільки від інших живих бактерій і можуть викликати певні захворювання. У цій області величезна роль належить Р. Коху, який розробив "Постулати Коха".
Що таке бактерії?
В даний час відомо близько 400 видів корисних бактерій. Загальна кількість їх у тілі людини досягає кілька трильйонів. А ось в організмі новонародженого бактерії відсутні.
Види бактерій
Бактерії бувають хороші - дружні і погані - шкідливі. Порушення балансу дружніх і недружніх бактерій призводить до зниження активності мікрофлори кишечника. Це і є дисбактеріоз.
Роль у природі
Бактерії викликають гниття загиблих рослин і тварин на землі і у воді. Без них земля була б покрита різним мертвим матеріалом. Переробляючи складні речовини, бактерії розкладають їх на прості, які в свою чергу повертаються в ґрунт, воду і повітря, де використовуються рослинами і тваринами. Бактерії необхідні для підтримки життя на землі. Наприклад, азотовмісні мікроорганізми живуть у ґрунті і допомагають перетворити азот в речовини, які потрібні рослинам. А людина ці рослини вживає в їжу.
Будова
Бактерії - це примітивні одноклітинні організми, що мають мікроскопічні розміри від 0,1 до 28 мкм.
Бактеріальна клітина оточена щільною оболонкою, завдяки якій вона зберігає постійну форму. Міцність оболонці надає муреїн, який характерний лише для бактерій і не зустрічається в рослинних і тваринних клітинах. Рухливість обумовлена наявністю у них декількох джгутиків. Джгутик може обертатися зі швидкістю 3000 об/хв. Це велика швидкість.
Харчування
Більшість бактерій живляться готовими органічними речовинами. Лише деякі з них, такі як ціанобактерії, або синьо-зелені водорості можуть харчуватися в процесі фотосинтезу (фототрофи). Тільки кисень на відміну від рослин вони при цьому не виділяють. Вони отримують необхідну енергію для процесів життєдіяльності, окислюючи неорганічні речовини (хемотрофи). Бактерії, що харчуються готовими органічними речовинами можна поділити на дві групи: сапрофіти та паразити.
Розмноження і життєздатність бактерій
Розмножуються бактерії простим поділом надвоє. Час процесу розподілу становить близько 20 хвилин у сприятливих умовах. Якщо умови несприятливі, то вони покриваються щільною оболонкою, яку називають спорою. Спори можуть зберігатися тривалий час в умовах спеки та холоду, гарячої води і палючого сонця. А коли умови стають нормальними для життєдіяльності, спора знову росте і розмножується.
Харчова промисловість
В даний час бактерії застосовуються цією галуззю в основному для виробництва сирів, інших кисломолочних продуктів і оцту. Головні хімічні реакції тут - утворення кислот. Так, при отриманні оцту бактерії роду Acetobacter окислюють етиловий спирт, що міститься в сидрі або інших рідинах, до оцтової кислоти. Аналогічні процеси відбуваються при квашенні капусти: анаеробні бактерії зброджують цукор, що містяться в листках цієї рослини, до молочної кислоти, а також оцтової кислоти і різних спиртів.
Вилуговування руд
Бактерії застосовуються для вилуговування бідних руд, тобто переведення з них у розчин солей цінних металів, в першу чергу міді (Cu) та урану (U). Приклад - переробка халькопіриту, або мідного колчедану (CuFeS2). Купи цієї руди періодично поливають водою, в якій присутні хемолітотрофні бактерії роду Thiobacillus. У процесі своєї життєдіяльності вони окислюють сірку (S), утворюючи розчинні сульфати міді і заліза: CuFeS2 + 4O2 = CuSO4 + FeSO4.
Переробка відходів
Бактерії служать також для перетворення відходів, наприклад стічних вод, в менш небезпечні або навіть корисні продукти. Стічні води - одна з гострих проблем сучасного людства. Їх повна мінералізація вимагає величезних кількостей кисню, і в звичайних водоймах, куди прийнято скидати ці відходи, його для їх «знешкодження» вже не вистачає. Рішення полягає в додатковій аерації стоків в спеціальних басейнах (аеротенках): в результаті бактеріям-мінералізатором вистачає кисню для повного розкладання органіки, і одним з кінцевих продуктів процесу в найбільш сприятливих випадках вода стає питна.
Інші шляхи використання
До інших важливих областей промислового застосування бактерій відноситься, наприклад, мочка льону, тобто відділення його прядильних волокон від інших частин рослини, а також виробництво антибіотиків, зокрема стрептоміцину (бактеріями роду Streptomyces).
Дякую за увагу!


title: "Айстрові або Складноцвіті"

text:
Айстрові або Складноцвіті
Опівночі айстри в саду

розцвіли...

Умились росою, вінки одягли,

І стали рожевого ранку чекать,

І в райдугу барвів життя

убирать...

Олександр Олесь
Виконали учні
3-А (Г.) класу
Вегера Андрій
Бондар Валера

Ця родина поміж інших квіткових рослин налічує найбільше видів - близько 25 тисяч.

 Айстрові - надзвичайно різноманітні рослини: здебільшого одно-, дво-або багаторічні трав'янисті рослини .

Інколи - напівкущі та кущі і дуже рідко - дерева. Поширені вони на всіх континентах, за винятком Антарктиди.
Представники родини Айстрові:
 деревій (1), цикорій (2), кульбаба (3), пижмо (4), будяк (5), королиця (6)
Чашолистків нуль.
Віночок — з 5 пелюсток, що зрослися в трубку. Тичинок також 5; пиляками вони зростаються в тичинкову трубку навколо стовпчика. У квітці 1 маточка, із зав'язі якої розвивається плід сім'янка.
Родина: Складноцвіті
Формула квітки:                    Ч0 П(5) Т(5) М(1)
Суцвіття: Кошик – суцвіття з сидячих квіток,які розташовані на розширеній тарілкоподібній головній осі (соняшник).
Плід: сім’янка- сухий однонасінний нерозкривний плід, утворений двома плодолистками.

Листки: прості, жилкування сітчасте.

Коренева система: стрижнева

Типи квітокЗа особливостями будови розрізняють язичкові, трубчасті та лійчасті квітки.
Трубчасті квітки — усі пелюстки в нижній частині зрощені у трубку. Трубчастими, наприклад, є квітки у центральній частині суцвіття соняшника, ромашки, а також усі квітки череди.

Язичкові квітки — їхні пелюстки зростаються у вигляді язичка. Із язичкових квіток складається суцвіття кульбаби.
Лійчасті квітки — слугують лише для приваблення комах-запилювачів, і тому не мають тичинок і маточки. Віночок утворений зрослими у вигляді лійки яскраво забарвленими пелюстками.
                      Господарське значення
Соняшник — важлива олійна рослина. Із деяких представників Айстрових виготовляють напої, що нагадують за смаком каву (кульбаба).

Багато айстрових вирощують як декоративні рослини (хризантеми, айстри, ромашки)

Серед айстрових є лікарські рослини (ромашка лікарська кульбаба, полин,нагідки, ехінацея, чорнобривці), а також є і бур'яни (осот, кульбаба, будяк, лопух).
Систематичне положегння виду
          Соняшник
Спочатку його вирощували як декоративну рослину. Лише в середині XIX ст. в Росії з його насіння вперше було одержано олію. Тепер соняшник — одна з основних жиро- олійних рослин.
Відділ: Покритонасінні
Клас: Дводольні
Порядок: Айстроцвіті
Родина: Айстрові
Рід: Соняшник
Вид: Соняшник однорічний

Різномантність айстрових:

1 — кульбаба лікарська; 2 — волошка синя З — пижмо звичайне; 4 — оман високий 5 — осот польовий; 6 — любочки осінні 7 — волошка лучна
               Загадки

1) Дівчинка трима в руці
Хмарку-пух на стебельці.
Як подуєш ти на нього —
Не залишиться нічого.

2) Осіння квітка сукню вділа
рожеву, синю, ніжно-білу.
Стоїть, неначе їжачок, у неї сотні
пелюсток.

3) У зеленім зіллі
Виросло дівчатко —
В неї вії білі
Й золоті очатка.

4) Чудова квіточка така,
Чорними брівками морга.
Дякуємо за увагу!


title: "Білки"

text:
БІЛКИ
виконала учениця 10 – Б класуЗОШ № 26м. ЖитомираБондар Вікторія
Біополімери – це органічні речовини, що складаються з повторюваних структурних одиниць – мономерів. До біополімерів належать мономери білків, що становлять 10 – 20% від сирої маси та 50 – 80% від сухої маси клітини.
Білки – це органічні сполуки, полімери, мономерами в яких є амінокислоти. Амінокислоти – це невеликі за розміром органічні сполуки , у молекулі яких одночасно містяться аміногрупа та карбоксильна група.
У процесі   біосинтезу білка до його складу включаються 20 амінокислот.
Амінокислоти можуть з’єднуватися одна з одною через спільні для них групи. Між амінокислотами, що з’єдналися, виникає пептидний зв’язок.

Рівні організації білкової молекули
Первинна структура — пептидна або амінокислотна послідовність, тобто послідовність амінокислотних залишків у пептидному ланцюжку. Саме первинна структура кодується відповідним геном і найбільшою мірою визначає властивості сформованого білка.

Вторинна структура — локальне впорядковування фрагменту поліпептидного ланцюжка, стабілізоване водневими зв'язками і гідрофобними взаємодіями.

Третинна структура — повна просторова будова цілої білкової молекули, просторове взаємовідношення вторинних структур одна до одної. Третинна структура загалом стабілізується нелокальними взаємодіями, найчастіше формуванням гідрофобного ядра, а також завдяки утворенню водневих зв'язків, солевих містків, інших типів іонних взаємодій, дисульфідних зв'язків між залишками цистеїну.
Четвертинна структура — структура, що виникає в результаті взаємодії кількох білкових молекул, які в даному контексті називають субодиницями. Повна структура кількох поєднаних субодиниць, що разом виконують спільну функцію, називається білковим комплексом.

Денатурація
Починаючи зі вторинної структури, просторова конформація макромолекул білка підтримується переважно слабкими хімічними зв’язками. Під впливом зовнішніх чинників, зв’язки, що утримують макромолекулу, рвуться і структура білка та його властивості змінюються.
Цей процес називається денатурацією.

Якщо порушуються всі структури білка, включаючи первинну, така денатурація називається необоротна.
Ренатурація
Бувають і процеси оборотної денатурації. За умови збереження первинної структури білка після усунення чинника, що призвів до денатурації, багато білків здатні повернути свою природну форму. Такий процес називається ренатурацією.
Функції білків в організмі
Будівельна – вони є основою біологічних мембран. З білків складаються мікротрубочки та мікронитки, які виконують роль скелета. Скріплюють клітинні структури. У хрящах і сухожиллях – колаген, у зв’язках – еластин, у кістках – осин, волосся, нігті, пір’я – кератин
Захисна – запобігання ушкодженням клітин, органів і організму в цілому, захист від паразитів і сторонніх білків.
Регуляторна – регулювання активності обміну речовин. Це гормони білкової породи чи ферменти
Сигнальна – здатність “розпізнавати” специфічні хімічні сполуки і певним чином на них реагувати.
Скорочувальна – забезпечує здатність клітини, тканини чи організму змінювати форму, рухатись
Запасаюча – деякі білки відкладаються про запас
Транспортна – транспорт неорганічних іонів і специфічних органічних речовин
Енергетична – при їхньому розщепленні вивільняється енергія
Каталітична – виконується певним класом білків – ферментами, що прискорюють біохімічні реакції
Поживна – на деяких етапах розвитку зародок споживає їх

Дякую за увагу


title: білки

text:
Характеристика клейковини
Підготувала: студентка 31-тз групи
інженерно-факультету
Пріс Валерія
	Клейковина – це білкова маса, яка може поглинати воду – бубнявіти (гідратувати) і збільшуватися в об’ємі, перетворюючись на еластичне утворення, здатне розтягуватися і пружинити, як гума. Наявність клейковини надає пшеничному тісту властиву пружність, здатність зберігати форму, підійматися під час бродіння.
	Відмиту із шматочка тіста клейковину називають сирою. Сира клейковина – це пружна гумоподібна маса, нерозчинна у воді, але здатну поглината багато води у процесі бубнявіння. Вона складається приблизно із 70% води, яка є органічною складовою набубнявілих (гідратованих) драглів.
	Розрізняють кілька типів клейковини: нормальна, слабка, міцна та
клейковина, що кришиться.
	Цілком нормальне зерно, що досягло повного дозрівання та не зазнало впродовж дозрівання, збирання, обробки і зберігання несприятливої дії, має типову нормальну якість клейковини. Відмивання її відбувається легко, окремі часточки набубнявілої клейковини швидко злипаються одна з одною, утворюють суцільну сітку. До кінця відмивання отримують пружну грудочку з характерною гладенькою шовковистою поверхнею. Якщо грудочку покласти на скло, вона набуде сферичної форми і довго її зберігатиме форму.
	Деякі сорти пшениці та зерно з невеликим пошкодженням клопом-черепашкою утворюють так звану слабку клейковину. Вона також добре відмивається, як і нормальна, швидко утворює гладеньку грудочку. Проте ця грудочка після розміщення на склі починає розпливатися, втрачаючи кулясту форму.
	Поширений також інший тип клейковини, що відрізняється від описаних. Це міцна, та клейковина, що кришиться, характерна для пшениці пошкодженої після самозігрівання, сушіння або морозу. Відмивання такої клейковини відбувається з великим зусиллям, вона розсипається на окремі часточки, які погано злипаються одна з одною. Наприкінці відмивання отримують не суцільну грудочку, а кашоподібну крупчасту масу.
	Якість клейковини характеризується кольором та фізичними властивостями – розтяжністю і пружністю, еластичністю, здатністю до бубнявіння. Пружність і розтяжність дають уяву про еластичність клейковини.
	За кольором клейковина буває світлою або темною. Зазвичай, лише світла за кольором клейковина має найкращу розтяжність і пружність. Темні тони клейковини свідчать про несприятливі умови у період дозрівання, обробки, зберігання.
	Розтяжність – здатність клейковини розтягуватися у довжину. Шматочок клейковини розтягують над лінійкою з міліметровими поділками до початку розривання з таким розрахунком, щоб процес розтягування тривав 10 с. За розтяжністю клейковину поділяють на коротку (до 10 см), середню (від 10 до 20 см), довгу (понад 20 см).
	Пружність – це властивість клейковини повертатися до початкового стану після зняття деформівних сил (розтягування або натискання). Для визначення пружності використовують прилад – вимірювач деформації клейковини (ИДК-1, ИДК-2, ИДК-5М, ВДК-7).
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ!!!


Будова квіткової рослини. Вегетативні й генеративні органи


title: Біологічні системи

text:
Pt4+, Pb4+, Sn4+
8
6
+4
Fe3+, Cr3+, Al3+, Au3+
4
6
+3
Cu2+, Hg2+, Cd2+. Pb2+, Pt2+, Pd2+, Sn2+, Zn2+, Ni2+, Co2+, Fe2+, Ca2+, Sr2+, Ba2+
6
4
+2
Cu+, Ag+. Au+
3
2
+1
Me
O
O
O
O
C
C
Me
NH2
NH2
CH2
CH2
C
O
CH2
CH2
N
N
H2C
HOOC
COOH
CH2
Me
H2C
CH2
C
O
O
O
[Cu(NH3)2]+, [Ag(CN)2]-
[Zn(NH3)4]2+, [HgI4]2-
[Cu(NH3)4]2+,[PdCl4]2-
[Fe(CN)6]3-, [Co(NH3)4F2]0
[FeF6]3-, [Al(OH)6]3-
sp
sp3
dsp2
d2sp3
sp3d2
2
4

6


Будова шкіри, нігтя, волосини


Біологія старіння. Геронтологія як наука Будинки-інтернати для престарілих


БІОЛОГІЯ - НАУКА ПРО ЖИВУ ПРИРОДУ


title: біологія

text:
Презентація на тему: « Майстерність маскування»
Підготувала учениця 7-а класу
ТЕБЕ ОНО НАДО?
Поэтова Вероника…
Тварини – не захищені істоти в природі, тому вони вимушенні маскуватися, щоб вижити та здобути їжу. Багато птахів і тварин природа одягла в такий одяг, що їх не видно серед трави, дерев. Так ці тварини зберігають своє життя.
Майстерність маскування - це здатність тварин виробляти захисне забарвлення або набувати захисної форми,
яка надає їм максимальної подібності з місцем існування.
У властивості деяких організмів імітувати зовнішній вигляд або інші ознаки інших непов'язаних організмів або неживих об'єктів називаеться - мімікрія
 Хамелеон здатний змінити своє забарвлення відповідно до навколишнього середовища. У шарах його шкіри знаходяться пігментні клітини, які містять барвники. З їх допомогою хамелеон може змінювати забарвлення шкіри. Ця незвичайна тварина міняє колір залежно від забарвлення навколишнього середовища, температури або при роздратуванні. Хамелеон може змінити свій колір протягом 15 хвилин. Стан його пігментних клітин регулюється нервовою системою.
Березовий п'ядак    До часів промислової революції у Великій Британії існував тільки один колірний різновид березового п'ядуна. Білі метелики з маленькими темними плямочками на крилах досконало імітували забарвлення порослої лишайниками березової кори, на якій вони вдень відпочивали, і завдяки цьому були малопомітними.
Самки фазана, дрімлюги, крижні та інших видів птахів, що гніздуються на землі, мають коричневе оперення з темними і світлими плямами. Таке забарвлення допомагає їм злитися з навколишнім середовищем.
Звичайний восьминіг має здатність змінювати забарвлення, пристосовуючись до навколишнього середовища. Це пояснюється наявністю в його шкірі клітин з різними пігментами, здатних під впливом імпульсів з центральної нервової системи розтягуватися або стискатися залежно від сприйняття органів почуттів. Звичайний забарвлення - коричневий. Якщо восьминіг наляканий - він біліє, якщо розгніваний, то червоніє.
Звичайний богомол - типовий хижак-засадчик, мімікруючий під навколишні рослини. Підстерігаючи жертву, малорухомий, при появі її в межах досяжності захоплює передніми хватальними ногами.
 Кожен вид риб-метеликів поєднує в своєму забарвленню кілька кольорів, часто є смуги або плями. Великі поодинокі плями в хвостовій частині взагалі властиві багатьом видам риб-метеликів. Ці плями виконують маскуючу функцію: дезорієнтують хижака під час атаки, а яскрава забарвлення в цілому чудово маскує риб серед строкатості коралового рифу.
Деякі тварини своїм забарвленням говорять про те, що вони небезпечні. Переважна більшість гусениць мають маскуюче забарвлення та форму, деякі гусениці — яскраві та строкаті, що вказує на їх отруйність.
Багато змій мають забарвлення, завдяки якому вони вдало маскуються на землі.
Дякую заувагу


"Будова видільної системи"


title: Будова серця. Серцевий цикл

text:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11


title: Біологічна вікторина

text:
Біологічна вікторина

Автор: Денисенко Л.П.
Розпочати вікторину
Оберіть рослину з класу Однодольних
Ромашка
Волошка
Конвалія
Яка з наведених рослин має складні листки?
Вишня
Троянда
Пролісок
Оберіть рослину яка має повітряні корені
Орхідея
Плющ
Кукурудза
Яка рослина має стрижневу кореневу систему?
Соняшник
Часник
Пшениця
Колючки якої рослини – видозмінені листки?
Глід
Кактус
Акація
Вуса – це видозмінений пагін:
Гороху?
Полуниці?
Винограду?
Листя якої рослини має сітчасте жилкування?
Тюльпан
Шафран
Каштан
Яка з наведених рослин формує бульбокорінь?
Картопля
Буряк
Батат
Плоди якої рослини відносяться до соковитих?
Моркви
Сливи
Капусти
Яка з наведених рослин має плід стручок?
Редька
Горох
Ячмінь
Вітаю з успішним завершенням вікторини!


title: білки

text:
БІЛКИ
Підготувала: студентка 2 курсу
інженерно технологічного факультету 21-т групи
Пріс В.Р.
Біополімери – це органічні речовини, що складаються з повторюваних структурних одиниць – мономерів. До біополімерів належать мономери білків, що становлять 10 – 20% від сирої маси та 50 – 80% від сухої маси клітини.
Білки – це органічні сполуки, полімери, мономерами в яких є амінокислоти.
Амінокислоти – це невеликі за розміром органічні сполуки, у молекулі яких одночасно містяться аміногрупа та карбоксильна група.
У процесі   біосинтезу білка до його складу включаються 20 амінокислот.
Амінокислоти можуть з’єднуватися одна з одною через спільні для них групи. Між амінокислотами, що з’єдналися, виникає пептидний зв’язок.

Рівні організації білкової молекули
Первинна структура — пептидна або амінокислотна послідовність, тобто послідовність амінокислотних залишків у пептидному ланцюжку. Саме первинна структура кодується відповідним геном і найбільшою мірою визначає властивості сформованого білка.

Вторинна структура — локальне впорядковування фрагменту поліпептидного ланцюжка, стабілізоване водневими зв'язками і гідрофобними взаємодіями.

Третинна структура — повна просторова будова цілої білкової молекули, просторове взаємовідношення вторинних структур одна до одної. Третинна структура загалом стабілізується нелокальними взаємодіями, найчастіше формуванням гідрофобного ядра, а також завдяки утворенню водневих зв'язків, солевих містків, інших типів іонних взаємодій, дисульфідних зв'язків між залишками цистеїну.
Четвертинна структура — структура, що виникає в результаті взаємодії кількох білкових молекул, які в даному контексті називають субодиницями. Повна структура кількох поєднаних субодиниць, що разом виконують спільну функцію, називається білковим комплексом.

Денатурація
Починаючи зі вторинної структури, просторова конформація макромолекул білка підтримується переважно слабкими хімічними зв’язками. Під впливом зовнішніх чинників, зв’язки, що утримують макромолекулу, рвуться і структура білка та його властивості змінюються. Цей процес називається денатурацією.

Якщо порушуються всі структури білка, включаючи первинну, така денатурація називається необоротна.
Ренатурація
Бувають і процеси оборотної денатурації. За умови збереження первинної структури білка після усунення чинника, що призвів до денатурації, багато білків здатні повернути свою природну форму. Такий процес називається ренатурацією.
Функції білків в організмі
Будівельна – вони є основою біологічних мембран. З білків складаються мікротрубочки та мікронитки, які виконують роль скелета. Скріплюють клітинні структури. У хрящах і сухожиллях – колаген, у зв’язках – еластин, у кістках – осин, волосся, нігті, пір’я – кератин
Захисна – запобігання ушкодженням клітин, органів і організму в цілому, захист від паразитів і сторонніх білків.
Регуляторна – регулювання активності обміну речовин. Це гормони білкової породи чи ферменти
Сигнальна – здатність “розпізнавати” специфічні хімічні сполуки і певним чином на них реагувати.
Скорочувальна – забезпечує здатність клітини, тканини чи організму змінювати форму, рухатись
Запасаюча – деякі білки відкладаються про запас
Транспортна – транспорт неорганічних іонів і специфічних органічних речовин
Енергетична – при їхньому розщепленні вивільняється енергія
Каталітична – виконується певним класом білків – ферментами, що прискорюють біохімічні реакції
Поживна – на деяких етапах розвитку зародок споживає їх

Дякую за увагу


title: "Англійський сад"

text:
Презентація
на тему:
«Англійський сад»

   Англія - законодавець садової моди, здавна відома прекрасними садами, а словосполучення англійський сад давно і по праву вважається загальною назвою. Садово-паркове мистецтво Англії почало розвиватися кілька століть тому і до цього дня є еталоном в ландшафтному мистецтві.
    Більшість англійських старовинних садів і парків збережено в первозданному вигляді. Як старовинні, так і сучасні сади Англії, уособлюють собою вишуканий смак, досконалість і задовольняють найвибагливіші і вимогливі погляди поціновувачів.
Сучасні сади Англії відрізняються дивовижною скромністю і простотою в підборі рослин. Садівники талановито використовують рядові екземпляри, наприклад, домінантою композицією є чортополох.
   Саме з Англії поширилася мода по-максимуму використовувати легкі у догляді квіти і трави
Особливості англійського саду
Англійський дизайн саду або пейзажний стиль імітує природний ландшафт. Рослини висаджуються ярусами в залежності від їх розмірів. Категорично забороняються прямі відрізки і геометричні форми. Усі лінії повинні бути плавні, а композиції — природні.
   У такому саду кущі зберігають природні форми, а ось газон має бути ідеально підстрижений.
   Береги водойм вільні від каменю, русла струмків змієподібно згинаються. Часто використовуються арки з виткими рослинами. Англійський сад хоч і виглядає дещо суворо, але це лише додає йому урочистості і респектабельності.
   Фігурна стрижка кущів — це мистецтво створення скульптур, використовуючи підтяті дерева, кущі та напівкущів.

Незважаючи на слідування традиціям і тонке ставлення до історії та спадщини, англійці активно прагнуть привносити сучасні погляди в ландшафтне мистецтво. Отже, вони диктують ландшафтну моду.
Найкращі парки Англії
    На першому місці в рейтингах -  Королівський ботанічний сад Кью-Гарден. Його визнано найкрасивішим парком Лондона. Тут знаходиться найбільша колекція живих рослин. У січні в саду можна спостерігати цвітіння камелій.
Наступний в рейтингах -  Ріджент Парк. Це один із головних королівських парків Лондона. Тут же розташовується Лондонський зоопарк і приватна резиденція президента США. У парку можна орендувати поля під гольф і регбі.
    Стоурхед  втілив у собі творчі дерзання художника Генрі Хору. Фантазія Хору перетворила одне із сірих місць, зробивши його парком світового значення. Тут дуже багато павільйонів, статуй, бутафорських будов на зразок копії Римського пантеону або Храму Сонця.
    В Роузмурі є прекрасні розарії, де зібрано приблизно 2000 видів троянд. Сад, оточений лісами, розташований у Північному Девоні. Початок йому поклала власниця саду леді Енн Беррі, в 1959 році. Вона вивозила з різних країн сорти троянд і садила у себе в саду. Всі привезені їй зразки рослин описані в щоденниках.
    Гайд-парк з пов'язаними до нього Кенсингтонськім садами розташовується в самому центрі Лондона. Його назва стала символізувати місце, в якому сміливо можна виражат свої ідеї завдяки наявності куточка, де завжди виступають оратори і проповідники. Головна визначна пам'ятка парку - озеро.
   Королівський ботанічний сад Единбурга  заснований ще в 17 столітті. Це найстаріший з садів Англії. Тут представлена одна з найбільших колекцій рослин з п'яти кліматичних зон. Є навіть азіатський ландшафт. Китайська колекція займає 10% саду.
   Парк дикої природи імені Джеральда Даррелла - це дивовижний куточок, де зібрані рідкісні і вимираючі види тварин. Для них створені всі умови. Тут є приголомшлива колекція приматів, земноводних і рептилій.

Дякую за увагу!


title: "Біогеохімія"

text:
Діяльність живих організмів.
Біогеохімія.
Біогеохімія - розділ геохімії; вивчає хімічний склад живої речовини та геохімічні процеси, що протікають в біосфері Землі за участі живих організмів; включає також органічну геохімію.
Засновником біогеохімії є В.І.Вернадський. Під його керівництвом була створена перша біогеохімічна лабораторія (нині інститут геохімії та аналітичної хімії ім. В. І. Вернадського РАН)

Біогеохімія як наука виникла на межі біології, геології і хімії; вона поєднує напрацювання дослідників минулого і сьогодення. Спочатку це був новий науковий напрям геохімії, основні положення  якої  сформулював творець і перший президент Української академії наук Володимир Іванович Вернадський (1863—1945). Учений створив дещо більше, ніж нові науки (геохімію, біогеохімію, космохімію, гідрохімію), — він сприяв формуванню нового погляду на природу загалом.
Біогеохімія є прикладом міждисциплінарної науки. Біогеохімія має спільні проблеми з біологією, екологією і науками про навколишнє середовище, з почвоведением і океанологією. Оскільки природний цикл двоокису вуглецю (вуглекислого газу) тісно пов'язаний з життєдіяльністю організмів, його вивчення має пряме відношення до проблематики біогеохімії. Отже, біогеохімія пов'язана і з питаннями накопичення в атмосфері парникових газів (до них відноситься і двоокис вуглецю) і проблемами глобального потепління. Роль організмів у формуванні газів і всієї атмосфери величезна. Раніше помилково вважали, що кисень атмосфери утворюється при фотосинтезі з вуглекислого газу. Для поступального розвитку науки мало значення відкриття того, що кисень атмосфери утворюється при фотосинтезі не з вуглекислого газу, а з води (А.П. Виноградов, Р.В. Тейс, 1941).
Оскільки багато елементів (наприклад, важкі метали та миш'як) мають токсичністю, то питання накопичення цих металів в організмах важливі для екотоксикології. Таким чином, біогеохімія пов'язана з екотоксикології і питаннями хімічного забруднення середовища елементами, які проявляють токсичність.
Одним з досягнень біогеохімії був розвиток вчення про біогеохімічних провінціях. У конкретних біогеохімічних провінціях може спостерігатися нестача або надлишок тих чи інших елементів. Наприклад, в межах нечорноземної зони Росії поширені біогеохімічні провінції з нестачею кобальту. На основі уявлень про біогеохімічних провінцій В.В.Ковальскім була створена система біогеохімічного районування території СРСР (1958-1964). При вивченні біогеохімічних провінцій були відкриті нові ендемії (ендемічні хвороби) тварин і рослин. Так, відкрито нові ендемії, викликані надлишком бору (ентерити), молібдену (подагра), свинцю (невралгії), нікелю (захворювання ектодермальних утворень, браком кобальту (гіповітаміноз і авітаміноз В12). Були з'ясовані причини так званої уровской ендемії (нестача кальцію при надлишку стронцію), крайового ендемічного зобу (нестача йоду при одночасному нестачі кобальту).
Одним з напрямків біогеохімії стало вивчення мінливості обміну речовин у тварин під впливом геохімічних факторів середовища, тому біогеохімія тісно пов'язана і з біохімією.
Дослідження біогеохімії стали теоретичною основою застосування мікроелементів в тваринництві і рослинництві. Цікавий напрям досліджень - встановлення ролі органічних речовин в міграції хімічних елементів. Встановлено, що германій зв'язується вугіллям, ванадій - нафтою, бром і йод - торфом, мідь, кобальт, нікель, уран - гумусом.
Дослідження глобальних циклів елементів продовжують залишатися важливою темою біогеохімічних досліджень.
Біогеохімія має велике значення для розвитку біологічних наук і економіки, для контролю наслідків забруднення середовища. Видається журнал "Проблеми біогеохімії та геохімічної екології".

Основоположником біогеохімії був Володимир Іванович Вернадський, який 1918 року організував у Києві першу у світі біогеохімічну лабораторію.
Біогеохімія вивчає: хімічний склад живої речовини (цілих організмів та їхніх сукупностей), вплив живої речовини на історію земних хімічних елементів, їх міграцію, розподіл, розсіювання та концентрацію в земній корі, тобто геохімічні процеси біосфери.

Головну масу живої речовини становлять ті хімічні елементи, які легко утворюють гази атмосфери (О2, Н2О, СО2, N2) або водорозчинні іони (Н+, ОН−, НСО−3, Cl−, SO2−4, PO3−4) - головні аніони води гідросфери; К+, Na+, Mg2+, Ca2+ - головні катіони літосфери. Всі інші хімічні елементи перебувають у невеликій кількості. Серед організмів є види та роди, що переважно концентрують той чи інший хімічний елемент, і є показниками геохімізму середовища. Організми-концентратори відомі для таких елементів: Li, B, F, Al, Si, P, Mg, S, Cl, K, Ca, V, Mn, Fe, Co, Cu, Zn, As, Br, Sr, J, Ba, Th, U тощо. На цьому ґрунтуються біогеохімічні методи розшуків корисних копалин і виділення біогеохімічних провінцій; останні мають велике теоретичне і практичне значення для медицини, тваринництва і рослинництва. Перша карта біогеохімічних провінцій СРСР була складена В. В. Ковальським в 1957 році.
Сутність, предмет і завдання біогеохімії
Дві найважливіші сучасні проблеми — продовольча та екологічної безпеки — пов’язані з біогеохімічною тематикою, оскільки нормальне функціонування екосистем та виробництво продуктів харчування забезпечує геохімічна робота живої речовини в біосфері. Перехід суспільства до збалансованого розвитку потребує наукового забезпечення з позицій біогеохімії.Отже, біогеохімія розглядає не окремі особини чи види організмів, а їх сукупність — живу речовину, яка характеризується масою, хімічним складом, енергією та інформацією, що забезпечує їй можливість здійснювати геохімічну роботу в біосфері.
Біогеохімія має власну понятійно-категоріальну базу, предметне поле і закономірності.Об’єктом вивчення біогеохімії є жива та нежива природа, їхній хімічний склад і структурно-функціональні взаємовпливи. Предмет сучасної біогеохімії охоплює: хімічний склад біосфери; геохімічні процеси, які відбуваються в біосфері за участю живої речовини; закономірності міграції, розподілу й нагромадження хімічних елементів у біосфері; закономірності біоіндикації довкілля; форми і механізми антропогенної деградації біосфери.Біохімія покликана розв’язати багато завдань, що сприятимуть пізнанню навколишнього світу, головними з них є:
1) вивчення хімічного складу живих організмів і ролі хімічних елементів у їх розвитку;2) дослідження шляхів і механізмів біогенної та техногенної міграції хімічних елементів; 3) побудова кількісних моделей геохімічних циклів біогенних елементів;4) визначення ролі живих організмів різних таксономічних груп у біологічному колообігу хімічних елементів і речовин; 5) з’ясування природи і встановлення закономірностей фракціонування ізотопів живими організмами;
6) виявлення ролі живої речовини в геохімічних процесах зони гіпергенезу та в процесах вивітрювання;7) з’ясування особливостей біогеохімічного районування та причин біогеохімічних ендемій;8) встановлення закономірностей біоіндикації довкілля;9) розроблення теоретичних знань і практичних рекомендацій для запобігання екологічно небезпечним наслідкам господарської діяльності людини та нейтралізації вже існуючих екологічних проблем.
Процесуальний складник біогеохімічних досліджень передбачає:
— відбір проб різних природних об’єктів для визначення їх хімічного складу; — аналітичні дослідження по визначенню вмісту хімічних елементів та форм їх знаходження;— математичне опрацювання результатів аналітичних досліджень: визначення статистичних параметрів, побудова графіків і діаграм, факторний та інші види математичного аналізу; — науковий аналіз і синтез одержаних результатів: вивчення закономірностей розподілу хімічних елементів у природі, процесів їх міграції, концентрації та роз-сіювання, формування біогеохімічних провінцій, ролі хімічних елементів у розвитку живих організмів та ін
Циклічність біогеохімічних процесів
З моменту наукового вивчення взаємодії живих організмів з навколишнім середовищем було виявлено, що процеси біогенного масообміну мають циклічний характер. Дослідження останніх десятиліть показали, що життєві цикли окремих організмів і їх груп поєднуються з циклічними процесами, зумовленими геофізичними і космічними причинами: обертанням Землі навколо своєї осі і навколо Сонця, закономірностями еволюції сонячної речовини, переміщенням сонячної системи в Галактиці і ін Цикли масообміну різної протяжності в просторі і неоднаковою тривалості в часі утворюють динамічну систему біосфери.
Висновок.
Отже, біогеохімія - наука, що вивчає життєдіяльність організмів в якості провідного чинника міграції та розподілу мас хімічних елементів на Землі. Основоположник біогеохімії - видатний природодослідник і мислитель XX ст. В.І. Вернадський - створенням цієї науки відкрив цілком новий і важливий аспект пізнання складного феномена життя. Предметом вивчення біогеохімії служать процеси міграції та масообміну хімічних елементів між живими організмами та навколишнім середовищем.


title: Бджілка - трудівниця

text:
Бджілка - трудівниця
Вчитель Ірпінської СЗШ I-III ст. художнього
 профілю №1 ім. А.С.Макаренка –
Хоменко Тамара Михайлівна
Цілий день вона літає,
І з квіточок нектар збирає.
Буде в місті й на селі
Мед солодкий на столі.

Існує близько 20 тисяч бджіл. Їх можна виявити на всіх континентах, окрім Антарктиди. Бджоли пристосувалися харчуватися нектаром і пилком, використовуючи нектар як джерело енергії, а пилок для отримання білків та інших поживних речовин.
- Як бджілка збирає пилок із квіточки? Вона перелітає з квіточки на квіточку, і хоч така маленька, а працює без відпочинку.-Навіщо їй це треба, як ви гадаєте? - Дізнаємось  про це з вірша.
Бджілка МайяБджілка Майя навесні По саду літала. З яблуневих квіточок Нам медок збирала.У ліщиновий лісок Жу-жу-жу летіла, І на гілочку куща Відпочити сіла..Наша Майя зібрала мед з усіх-усюдів: З поля, з лісу, з бережка —на здоров'я людям. Трудівниця замала,  Та все носить, носить, Меду стільки нам дала — На всю зиму досить!
У народі кажуть:
Бджола працює не для себе, а для людей.
Мала бджілка, але й та працює.
Бджола летить, де мед пахтить.
Бджола маленька, та мед солоденький.
Добру людину бджола не кусає.
Буде бджола на квітці — буде яблуко на столі.

Бджоли не тільки великі працівники, але йгарні помічники людям. Тому бджіл необхідно берегти.Придивіться до польоту бджіл — вони низько кружляють  над  квітами, наче маленькі  літаки,  і важко опускаються на пелюстки в пошуку нектару. Які гарні та працьовиті комахи!
                Народні прикметиРанній виліт бджіл — на ранню весну. Якщо бджоли рано вилітають з вулика — теплий день буде.           Якщо влітку мало дощів, буде багато меду.
     Народні порівняння
Будь здорова, як риба гожа, весела, як весна, робоча, як бджола, багата, як земля свята.
Гудуть, як бджоли у вулику.
Раді люди літу, як бджоли цвіту.

Недаремно бджола здавна вважалася символом працелюбства, старанності та пильності.
Життя цієї комахи справжній подвиг. Вони мусять працювати все своє недовге життя (від 40 до 200 днів). Бджоли ніколи не сплять, навіть узимку, бо якщо вони не будуть рухатися, то помруть від переохолодження.

    Загалом у світі близько 2000 видів бджіл, і тільки 4 види з них виробляють мед.
    Для виготовлення 100 грамів меду бджола збирає нектар із мільйона квітів. «Вантажна» медом бджола летить зі швидкістю 32 км/год., «порожня» — 64 км/год.

Мовою танцю. Бігаючи колами або вісімками й у різному темпі, хитаючи черевцем, бджола повідомляє іншим, де вона знайшла корм і чи багато його там.

Як вони спілкуються ?

У бджілок є вороги.
Це птахи — бджолоїдки та сорокопуди, міль, метелик «мертва голова», оси, які крадуть мед, та ще різні хвороби, від яких бджілки гинуть.
Але комахи можуть захищатися від них. Вони мають жало з отрутою. Одна бджілка своєю отрутою може вбити мишу. А багато бджілок можуть вбити велику тварину.

А ось еластична, як гума, людська шкіра не відпускає зазубрене вістря. Намагаючись його витягти, бджола залишає в шкірі не тільки жало, а й частинку черевця. Після такої травми комаха гине.

Жало бджоли розраховане природою на тварин, шкіра яких покрита хітином (органічна речовина, що утворює зовнішній твердий покрив). Проткнувши хітин жалом, бджола легко виймає його назад.

Дуже цікаво, що бджіл можна використовувати для перевірки багажу туристів або іншого вантажу на предмет вибухових і наркотичних речовин, оскільки нюх у них навіть більш тонкий, ніж у друзів людини.

Отже, за свою історію існування маленька комаха дала стільки «золотистого сонця», зберегла й збереже ще здоров'я, сили, навіть життя людей, що заслуговує на їхню вдячність, увагу й турботу про себе.


title: Барокко

text:
Будова клітинної мембрани. Склад мембрани. Транспортні властивості.
Клітина
Рослина
Тварина
Будова мембрани

 1 - елементи цитоскелета;
2 - гідрофобні головки ліпідів;
3 - гідрофільні головки ліпідів;
4 - вуглеводи;
 5 - поверхневі білки;
 6 - білок, який перетинає мембрану
Загальний план будови біологчної клітинної мембрани
Функції біомембран
1. Обмеження та обособлення клітин та органел. Обособлення клітин від міжклітинного середовища забезпечується плазматичною мембраною, яка захищає клітини від механічної та хімічної дії. Плазматична мембрана забезпечує також збереження різниці концентрацій метаболітів та неорганічних іонів між внутрішньоклітинним та зовнішнім середовищем.
Функції біомембран
2. Контрольований транспорт метаболітів та іонів визначає внутрішнє середовище, що суттєво для гомеостазу, тобто підтримання постійної концентрації метаболітів та неорганічних іонів , а також інших фізіологічних параметрів.
Функції біомембран
3.Ферментативний каталіз. У мембранах на межі між ліпідною та водною фазами локалізовані ферменти. Саме тут відбуваються реакції з неполярними сполуками. Прикладами можуть бути біосинтез ліпідів або метаболізм неполярних речовин. У мембранах локалізовані найважливіші реакції енергетичного обміну – окиснювальне фосфорилювання та фотосинтез.
Функції біомембран
4. Контактна взаємодія з міжклітинним матриксом і взаємодія з іншими клітинами при утворенні тканин.
Функції біомембран
5. Заякорювання цитоскелету , яке забезпечує підтримку форми клітин та органел, а також клітинну рухливість.
Основні властивості мембран
1) Замкненість. Ліпідні бішари ( і мембрани) завжди самостійно замикаються на себе з утворенням повністю обмежених просторів. Дійсно, лише у цьому випадку усі гідрофобні частини ліпідів стають ізольованими від водної фази . З цієї ж причини при порушенні цілісності мембрани відбувається її «самозшивання».
2) Латеральна рухливість. Недивлячись на замкнутість мембран, їхня структура при температурі тіла не є жорсткою. Компоненти мембрани можуть рухатися у межах свого шару. У більшій мірі це стосується ліпідів, у меншій - білків. Так у результуті випадкової дифузії молекула білка масою 100 000 Да за 10 с переміщається у мембрані в средньому на 2,5 мкм, а молекула ліпіду за той же час — у средньому на 5,5 мкм. У порівнянні з розмірами самих молекул це досить велика відстань. Таким чином мембрани мають властивості двомірних рідин. По цій причинч модель будови біомембран називається рідинно-мозаїчною (мозаїчною — оскільки білки знаходяться у мембрані не суцільним шаром, а у вигляді окремих острівків).
Основні властивості мембран
3) Асиметрія. Поверхнева і внутрішня поверхні мембрани переважно різняться за своїм складом:
а)	вуглеводні компоненти, як уже відзначалося, знаходяться на зовнішній поверхні плазмолеми;
б)	багато білків є характерними компонентами лише зовнішньої, а інші – лише внутрішньої сторони мембрани;
в)	нерідко відрізняється і ліпідний склад шарів бішіру.
Полярність (асиметрія) мембрани виникає на ранніх стадіях її формування, а потім увесь час зберігається.
Білки мембран
Функції мембранних білків
1.	Структурні білки.
     а)	надають клітині і органелам певної форми;
     б)	надають мембрані ( наприклад плазмолемі) ті або інші механічні властивості ( еластичність і т.п.);
     в)	забезпечують зв’язок мембрани із цитоскелетом або (у випадку ядерної мембрани) з хромосомами.
2. Транспортні білки. Проникність мембран визначається їхнім ліпідним бішаром. Останній же є проникним лише для обмеженого кола речовин — не дуже великих гідрофобних молекул (наприклад, жирних кислот) і зовсім дрібних молекул (газів, води та т. і.). Всі інші речовини можуть переміщптися через мембрану за умови наявновності відповідних білкових транспортних систем. Деякі з них забезпечують двосторонній переном, а інші лише односторонній.
Функції мембранних білків
  Унаслідок діяльності цих двох систем досягаються такі результати: а)	створюються стійкі транспортні потоки певних речовин через мембрани (наприклад, у проксимальних канальцях нирок — потік глюкози з первинної сечі у кров через послідовно розміщену серію мембран);
б)	крім того, транспорт іонів призводить до виникнення трансмембранного потенціалу у всіх клітинах, а також до його зміни у нервових і м’язових клітинах і волокнах. Останнє ж лежить у основі таких важливих явищ, як збудливість і провідність.
Функції мембранних білків
 3.	Білки, що забезпечують безпосередню клітинно-клітинну взаємодію. Багаточисленні білки цієї групи можна поділити на дві групи:
 а) Одні білки беруть участь в утворенні спеціалізованих міжклітинних контактах (десмосоми та ін.).
 б) Так звані адгезивні білки необхідні для зв’язування клітин одна з одною або позаклітинними структурами (базальною мембраною, волокнами);
Різновидів мембранного транспорту
А - Пасивний транспорт 1. Пасивна дифузія
    2.Полегшена дифузія
В - Активний транспорт
    3. Первинно - активний транспорт
    4. Вторинно-активний транспорт
    5. Механізм, спряжений із зміною структурної                                                                                цілісності мембран
Транспорт  речовин  через мембрану
а - види переносу;
б - пасивний і активний транспорт:
 1 - пасивна дифузія;
 2 - дифузія за допомогою каналу;
 3 - дифузія за допомогою переносника;
 4 - активний транспорт;
5 - вторинно-активний транспорт (Активний перенос може поєднуватися з іншим транспортним процесом, який відбувається спонтанно (так званий вторинний активний транспорт). Так, до прикладу, відбувається у епітеліальних клітнах кишечника і нирок, де глюкоза переноситься проти концентраційного градієнту за рахунок того, що одночасно з глюкозою з просвіту кишечника й первинної сечі переносяться іони Na+. Тут рушійною силою для транспорту глюкози є градієнт концентрації іонів Na+)
Пасивний транспорт
Дифузія
Полегшена дифузія-один із видів пасивного транспорту Характерний для усіх канальних білків. Відбувається за градієнтом концентрації за допомогою транспортного білка – транслокази.
Транслокази – інтегральні білки, володіють специфічністю до речовин, які переносять
Гідрофільні сполуки проходять без контакту з гідрофобною середньою частиною бішару
 Приклади: К+-канали у плазмолемі збуджених клітин Са2+-канали в мембранах саркоплазматичного ретикулуму
Активний транспорт
При активному транспорту речовина проходить через мембрану також за допомогою спеціального транспортного білка (транслокази), але проти градиента своеї концентрації, тобто з компартмента с меншою концентрацією в компартмент з більшою концентрацією.
Таке переміщення потребує затрат енергії. Відповідно, транспортная система повинна здійснювати і енергетичне забезпечення переносу. Дана проблема вирішується різними способами.
Порівняння
Пасивний - за електрохімічним градієнтом, відбувається спонтанно або шляхом звичайної дифузії, або шляхом полегшеної дифузії через канали за участю пасивних переносників.
Активний - вимагає метаболічної енергії, опосередковується переносником, який цю енергію використовує, переміщуючи речовину проти її електрохімічного градієнту Білок-переносник

Дякую за увагу!


title: "Білки та вітаміни"

text:
Білки та вітаміни
Їхня роль в організмі
Виконав Маршук Андрій

Білки
Вітаміни
Білки
При споживанні білків в складі їжі, молекули білка руйнуються в травній системі у процесі травлення під дією кислого та лужного середовища та ферментами на пептиди та амінокислоти, що всмоктуються клітинами кишечника та використовуються організмом. Білок в харчуванні перш за все важливий як джерело незамінних амінокислот, які тваринний організм не може безпосередньо синтезувати. Крім того, білок їжі є важливим джерелом азоту. Білки, подібно вуглеводам, містять 4 ккал на грам (тоді як жири містять 9 ккал, а спирти 7 ккал на грам). Білки можуть бути перетворені на вуглеводи або жири в результаті метаболічних процесів організму.
Джерела білка
З 20 амінокислот, що використовуються людиною для біосинтезу нових білків, 10-12 замінних амінокислот можуть бути синтезовані організмом і не потрібні в дієті. 8-10 незамінних амінокислот, не можуть бути синтезовані і повинні отримуватися із їжею. Більшість тваринних продуктів і певні комбінації рослинних — повні, тобто, мають у своєму складі всі 8-10 незамінних амінокислот.
Джерела білка
Хороші джерела білкаДо хороших джерел білка відносять ті продукти, в яких більший амінокислотний склад та більша готовність організму засвоїти ці амінокислоти.

Джерела білка
Погані джерела білка
До поганих джерел білка відносять ті види білків, які мають малий набір амінокислот та погано засвоюються організмом або зовсім не засвоюються.
Необхідні кількості білка
Наш організм вимагає певної кількості білка щодня, білок необхідний для обслуговування і відновлення клітин, в дитячому і юному віці забезпечує ріст організму. Необхідна кількість білка залежить від ваги і складає в середньому приблизно 50 гр. у день для жінок і 60 гр. для чоловіків. У перекладі на калорії - це від 1800 до 2600 калорій в день. Звичайно, для людей, які ведуть малорухливий спосіб життя, цифри достатньо високі, але для молодого організму, що росте, - в самий раз.
Нестача білка в організмі
З приходом весни всі різко почали "заповнювати" організм вітамінами. І мало хто здогадується, що причиною багатьох хвороб може стати дефіцит якісного білка.
Найчастіше дифіцит білка викликає проблеми імунітету - часті застуди, алергії, дерматити та гнійничкові висипання.
Вітаміни
Вітаміни — біологічно активні речовини різної хімічної природи, що необхідні для забезпечення важливих біологічних процесів в організмі. Незважаючи на невеликий вміст вітамінів в організмі, вони відіграють значну роль в обміні речовин і енергії. Не утворюються в самому організмі в достатній кількості, через що повинні надходити із їжею.
Вітаміни
Найбільше вітамінів міститься у свіжих фруктах, овочах, а також у молоці та м'ясі. За відсутності вітамінів у їжі в організмі виникають захворювання — авітамінози, при їх нестачі — гіповітаміноз, а надлишок, що у десятки або сотні разів перевищує потреби організму, спричинює гіпервітаміноз.
Захворювання спричинені дифіцитом вітамінів
Висновок
Отже з сказаного раніше можна зробити висновок, що тільки при правильному харчуванні та балансі вітамінів та білків можна отримати сильний імунітет та хороше здоров’я. Білки відіграють важливу роль не тільки у фізичних властивостях організму, а і імунітету. При нестачі вітамінів загрожує здоров’ю захворювання авітаміноз.


title: БІОФІЗИКА

text:
БІОФІЗИК А

Біофізика — галузь науки, яка вивчає фізичні та фізико-хімічні явища зародження, формування, життєдіяльності, відтворення життя на всіх рівнях, починаючи з молекул, клітин, органів та тканин, закінчуючи організмами та біосфери в цілому.

Методи
Біофізичне дослідження характеризує фізична постановка завдання, що стосується живої природи, та застосування фізичних понять і термінів щодо опису біологічних явищ. Біофізика вивчає дію фізичних факторів навколишнього середовища на живу матерію. Великою перевагою біофізики є можливість використання непрямих методів дослідження об'єктів пізнання (безпосереднє вивчення яких з певних причин неможливе) шляхом дослідження їх моделей. Для розуміння перебігу фізико-хімічних процесів у клітинах вищих організмів використовуються як моделі більш прості організми, ізольовані клітини або культури клітин, де механізми, що вивчаються, влаштовані простіше. Застосовуються і чисто фізико-хімічні моделі, призначення яких полягає у виділенні явища в «чистому» вигляді з метою показу його сутності.

Напрямки досліджень
Молекулярна біофізика вивчає фізико-хімічні властивості й функціональну роль біологічних макромолекул (біополімерів) та молекулярних комплексів (ультраструктур) живих організмів, які створюють функціональні одиниці клітин, характер взаємодії їх з іонами, молекулами і радикалами, їх просторової будови й енергетики процесів, що в них відбуваються.

Напрямки досліджень
Біофізика клітини вивчає фізико-хімічні основи функціонування клітини, будову й основні функції біологічних мембран (поверхневої плазматичної мембрани та мембран внутрішньоклітинних органоїдів) — їх проникності, адгезивності, каталітичної активності, електро- та хімозбудливості, — енергетичні процеси клітини, її механічні та електричні властивості.

Напрямки досліджень
Біофізика органів чуття з'ясовує молекулярні фізико-хімічні механізми рецепції, вивчає процеси трансформації енергії зовнішніх стимулів у специфічні реакції нервових клітин і механізмів кодування інформації в органах чуття.

Напрямки досліджень
Біофізика складних систем досліджує явища та механізми системогенезу (еволюція, індивідуальний розвиток) та функціонування живих організмів чи біоценозів (соціуму), проблеми регулювання й саморегулювання на рівні клітин, органів, організмів та біоценозів і біосфери в цілому.

Напрямки досліджень
Теоретична і математична біофізика розглядає теоретичні основи біофізики, зокрема питання кінетики і термодинаміки, здійснює математичне моделювання біологічних процесів, структури та властивостей окремих макромолекул і субклітинних утворень (макромолекулярних комплексів).

Напрямки досліджень
Прикладна біофізика проводить цільові дослідження питань прикладного характеру та використання знань, методів, контролю чи керування явищами задля прикладних розробок та їх застосування: медична, екологічна, розвитку та технічні (біотехнічні) чи технологічні їх напрямки:
інформатика, хоч не є ґрунтовним розділом біофізики, та дуже тісно пов’язана з нею в сфері біонічного підходу (інженеринг, нейронні мережі, моделювання);
біоінформатика, саме з позиції комунікацій, програм та читання, запису, трансляції, сприйняття, обробки сигналів в природних біосистемах є ґрунтовним розділом біофізики сенсорних систем - психофізика, комунікативна та ергономічна біофізика;
Прикладна біофізика
біометрія - метрологічна, медична, ергономічна, біотехнічна, екологічна;
біомеханіка пов’язує функції та структуру опорно-рухового апарату з рухом біосистем - протезування, робототехніка, ергономіка, дизайн, архітектура;
біофізика еволюційних процесів та індивідуальний розвиток - системогенез, гомеостаз, формоутворення, ведучі чинники норми розвитку та життєдіяльності та патогенезу і їх оздоровчий чи реабілітаційний, біомедичний, психофізичний аспекти);

Прикладна біофізика
біофізика періодичних (циклічних) процесів - біоритмологія та хрономедицина, адаптаційні механізми, періодичні процеси, фізичні умови та стимули для компенсації чи посилення дії періодичних умов природних чи штучних джерел впливу;
екологічна гео-біофізика - дослідження, класифікація біофізичних аномалій геофізичного та антропогенного походження, контроль та запобігання і профілактики їх негативного впливу;
біофізичні продуктивні технології - біонічний, нанотехнологічний, фармакологічний, харчовий чи біопродуктивний напрямки(променеві, магнітні, та інші чинники, отримуючи біогаз, рідке біопальне чи технічні розчинники та масла, селективні та конструкційні матеріали, тощо).

ІСТОРІЯ БІОФІЗИКИ

Французький учений Р. Декарт розглядав людське тіло як складну машину.  Він опублікував ряд робіт з дослідження органів чуттів - біоакустики і оптики.

Послідовник Декарта - італійський вчений Дж. А. Бореллі намагався пояснити рух живих істот чисто фізичними закономірностями.

  Л. Ейлер, професор Петербурзького університету, вперше математично описав рух крові по судинах.

М. В. Ломоносов висунув в 1756 одну з перших гіпотез кольорового зору.
М. В. Ломоносов, виходячи з уявлень про хімічний зв'язок подразливих молекул матерії з молекулярними й ефірними структурами нервів, описав механізм подразнень в чутливих нервах і поширення збудження в нервах, а також пояснив, як виникає відчуття смаку і нюху.

Могутнім поштовхом до фізико-хімічних досліджень явищ життя послужили досліди італійського вченого Л. Гальвані, який довів наявність "тваринної електрики".

Український фізіолог В. Ю. Чаговець, згідно теорії електролітичної дисоціації, вперше (1896) висунув фізико-хімічну теорію електричних явищ у живих тканинах, яку він докладно розвинув у своїх наступних працях.

У 2-ій половині 19 ст.  німецькі вчені
Г. Гельмгольц і В. Вундт сформулювали основні закономірності фізіологічної акустики і фізіологічної оптики.

Німецький лікар Ю. Р. Майєр, спостерігаючи насичення гемоглобіну киснем в крові людини, сформулював закон збереження енергії.

Роботами німецьких учених Г. Гельмгольца, Е. Дюбуа-Реймона, Д. Бернштейна і ряду ін. були закладені основи уявлень про механізм виникнення електричних потенціалів в тканинах і поширення збудження по нерву.

В Росії І. М. Сеченов в кінці 19 ст.  досліджував фізичні закономірності розчинення газів у крові і біомеханіку рухів.

К. А. Тімірязєв вивчав фотосинтетичну активність окремих ділянок сонячного спектра у зв'язку з розподілом енергії в ньому і особливостями спектру поглинання хлорофілу (1903).

А. Ф. Самойлов описав акустичні властивості середнього вуха.

У 1905-15 були виконані класичні дослідження Н. К. Кольцова про роль фізико-хімічних чинників (поверхневого натягу, концентрації водневих іонів, катіонів) в житті клітини.  Цей етап передісторії Б., що охоплює період до 20 рр..  20 в., Характерний появою окремих робіт з використанням ідей і методів фізики і фізичної хімії при дослідженні руху, слухового і зорового апаратів, фотосинтезу, механізму генерації електрорушійної сили в нерві і м'язі, значення іонного середовища для життєдіяльності клітин і тканин.

У 1919 П. П. Лазарєв створив в Москві інститут біологічної фізики, де велися роботи з іонної теорії збудження, кінетиці реакцій, що йдуть під дією світла, досліджувались спектри поглинання і флуоресценції біологічних об'єктів, а також процеси первинної дії на організм різних факторів зовнішнього середовища.  Пізніше такі інститути були створені і в інших країнах.  У 20-і рр..  Кольцов сформулював концепцію про молекулярну структуру генів і матричному механізмі передачі спадкової інформації і синтезу макромолекул.

У 20-30-і рр..  вийшов ряд книг, що суттєво вплинули на подальший розвиток біофізики в СРСР:
"Біосфера" В. І. Вернадського (1926),
"Теоретична біологія" Е. С. Бауера (1935),
"Фізико-хімічні основи біології"
      Д. Л . Рубінштейна (1932),
"Організація клітини" Н. К. Кольцова (1936),
"Реакція живої речовини на зовнішні впливи" Д. Н. Насонова і В. Я. Александрова (1940).

В останні десятиріччя найбільш інтенсивно розвивається радіобіологія, що вивчає вплив іонізуючих випромінювань на живий організм. Відкриття Фрєдеріком та Ірен Жоліо-Кюрі (1932) штучної радіоактивності збагатило біологічну науку новими точними методами дослідження (мічені атоми, авторадіографія, гісторадіографія та ін.), які дали можливість глибоко вивчати обмінні процеси в організмі. Застосування штучних радіоактивних ізотопів у медицині розширило можливості діагностики і лікування окремих хвороб, зокрема деяких форм раку. В наш час, коли людина опанувала ядерну енергію, перед біофізикою постають нові актуальні проблеми: захист від шкідливих ядерних випромінювань, вивчення впливу на організм умов міжпланетних подорожей тощо.


title: "Біосфера та її межі"

text:
БІОСФЕРА ТА ЇЇ МЕЖІ
Виконала
Учениця 11-А класу
Очеретяна Каріна
План:
Поняття про біосферу
Царства живої природи
Взаємодія організмів з оболонками біосфери
Рівні організації живої матерії

Мета:
Дізнатися, що являє собою біосфера.
Навчитися давати характеристику біосфери.
Поглибити свої знання в області екології.
Поняття про біосферу
Біосфера— природна підсистема географічної оболонки, що являє собою глобальнупланетарну екосистему (населена     живими організмами).
Маса біосфери — близько 0,05% маси Землі.
 Біосфера — це загально планетна оболонка, склад, будова й енергетика якої зумовлені минулою і сучасною діяльністю всієї сукупності живих організмів на Землі.
Охоплює частину атмосфери до висоти озонового шару (20—25 км), верхні шари земної кори і всю гідросферу.
 Нижня межа опускається в середньому на 2— З км на суші і на 1—2 км нижче дна океану.
Нижня термічна межа біосфери зумовлена високими температурами глибинних верств земної кори.
Верхня — наявністю короткохвильового ультрафіолетового проміння, від якого живі організми захищені озоновим шаром. Потужність її змінюється від 13 км у полярних широтах до 22 км на екваторі.
Біосфера є:
складною, цілісною, організованою і саморегульованою екологічною системою, в якій під впливом живих організмів відбуваються акумуляція, трансформація і перерозподіл величезних ресурсів речовини й енергії.
У ній зародилося і розвинулося життя в усій різноманітності форм.
Усі організми об'єднуються у чотири царства живої природи:
рослини (до 500 тис. видів),
тварини (до 1,5 мли видів),
гриби (понад 100 тис. видів),
бактерії (мікроскопічні, часто одноклітинні організми).
Взаємодія з іншими оболонками
Діяльність живих організмів позначається на всіх оболонках Землі:
Атмосфера. Вплив організмів пов'язаний з фотосинтезом. Рослини поглинають вуглекислий газ і виділяють кисень
Гідросфера. Організми забирають з води морів і океанів необхідні речовини на побудову своїх кістяків, панцирів, черепашок, мушель.
Літосфера. З решток організмів утворюються осадові гірські породи органічного походження, а також деякі форми поверхні. З іншого боку організми руйнують гірські породи.

Рівні організації живої матерії
Молекулярно-генетичний рівень.
 Елементарна одиниця цього рівня — ген — фрагмент молекули ДНК, в якому записана інформація про первинну структуру однієї білкової молекули. Елементарне явище полягає в процесі редуплікації ДНК. Життєвий субстрат для всіх живих організмів — приблизно 20 різних амінокислот і 5 різних азотистих основ, що входять до складу нуклеїнових кислот. Енергія запасається у молекулах АТФ.

Рівні організації живої матерії
Клітинний рівень.
 Клітина — елементарна одиниця цього рівня.
Елементарне явище виявляється в реакціях клітинного метаболізму, що складають основу потоків речовин, енергії, інформації. Завдяки діяльності клітини речовини, що надходять ззовні, перетворюються в субстрати та енергію, які використовуються в процесібіосинтезу білків та інших сполук, потрібних організму.

Рівні організації живої матерії
Організменний рівень.
Елементарна одиниця цього рівня — особина в її розвитку від моменту зародження до припинення існування в якості живої системи. Закономірні зміни організму в індивідуальному розвитку складають елементарне явище даного рівня. Ці зміни забезпечують ріст організму, диференціацію його частин і одночасно інтеграцію розвитку в єдине ціле.

Рівні організації живої матерії
Популяційно-видовий рівень.
Популяція — елементарна одиниця цього рівня. Популяція — це сукупність особин одного виду, що заселяють один ареал протягом тривалого часу і відносно відокремлені від інших популяцій цього ж виду. Об'єднання особин у популяцію відбувається завдяки спільності генофонду, що використовується в процесі статевого розмноження для створення генотипів особин наступних поколінь.

Рівні організації живої матерії
Екосистемний рівень.
Елементарна одиниця цього рівня — екосистема (сукупність популяцій різних видів, які заселяють територію з визначеними абіотичними показниками і зв'язані між собою та навколишнім середовищем обміном речовин, енергії та інформації). Екосистеми об'єднані на планеті в єдиний комплекс —біосферу.

Висновок:
Біосфера — природна підсистема географічної оболонки, що являє собою глобальнупланетарну екосистему (населена живими організмами).
Біосфери на інших планетах, окрім Землі, невідомі. Вважається, що бактеріальні біосфери або подібні до них можуть існувати на Марсі,Венері, Європі, Титані і ймовірно інших малих планетах.
Охоплює частину атмосфери до висоти озонового шару (20—25 км), верхні шари земної кори і всю гідросферу.
У ній зародилося і розвинулося життя в усій різноманітності форм.
Має 5 рівнів організації живої матерії.

Джерела:
http://pidruchniki.ws/11510513/geografiya/biosfera
http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%91%D1%96%D0%BE%D1%81%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B0

Дякую за увагу!


title: "Архейська ера"

text:
Архейська ера
Робота
Дениско Ольги 11-а
1872 рік
американський геолог
Джеймс Дана
запропонував термін “Архей”
Періоди архейської ери
Еоархея
Палеоархея
Мезоархея
Неоархея

Геологія
Еоархей
 4- 3,6 млрд р. тому
Анортозит
Діорит
Граніт
Палеоархея
3,6- 3,2 млрд років тому
Завершення  формування твердого ядра Землі
Збільшення кількості води на землі
Зменшення вмісту вуглекислого газу в атмосфері
Мезоархей
3,2- 2,8 млрд років тому
Формується континентальна земна кора
Неоархея
2,8-2,5 млрд років тому
Атмосфера
і
клімат
Художник Канаєв С.М.
“Архейська ера”
Флора
і
Фауна
Строматоліти
Дякую за увагу!


title: Біорізноманіття

text:
      Біорізноманіття
Зміст:
1.Категорія «біорізноманіття».
2.Генетичне, видове й екосистемне  біорізноманіття.
3.Природозаповідання як одна з ефективних форм збереження біорізноманіття. Основні категорії заповідних об’єктів.
Біорізноманіття належить до одного з найважливіших надбань кожної держави, адже живі організми виконують життєво важливі функції, є індикаторами якості навколишнього середовища.
Зміни біорізноманіття – це одні з найнебезпечніших змін, тому що вони мають незворотний характер.
Збереження біорізноманіття є складною, комплексною проблемою.
Сюди входять:
 - Збалансоване використання земельних ресурсів ;
 - Невиснажливе використання природних екосистем ;
 - Зниження рівня техногенних забруднень природних компонентів;
 - Збільшення площ під лісами й іншою природною рослинністю.
Вивчаючи біорізноманіття, увагу приділяють трьом аспектам:
генетичному, видовому і екосистемному.
Генетичне біорізноманіття – це сукупність генофондів різних популяцій одного виду.
Видова різноманітність – це сукупність видів, що населяють територію.
Екосистемне (ландшафтне) біорізноманіття – це сукупність унікальних і типових лісних, степових, морських та інших угрупувань.
Унікальними з точки зору збереження біорізноманіття є екосистеми Українських Карпат, Гірського Криму, Подільського Подністров’я та інші.

Крим
Карпати
Поділля
М.Д.Гродзинський, П.Г. Щищенко вказують на чотири аспекти трактування ландшафтного різноманіття:
- ландшафтнознавче трактування ладшафтного різноманіття зводиться до визначення кількості типів ландшафтів і кількості їх контурів у межах певної території. Виявлення ареалів максимуму різноманіття територіальної структури ландшафту має особливе значення для виділення мережі природоохоронних територій.
- антропічне тлумачення ландшафтного різноманіття побудоване на широкому розумінні цього терміна, а саме – зміненого і перетвореного людською діяльністю ландшафту. Ландшафтно-екологічної оптимізації території можна досягти при гармонійному порівнянні природних і антропогенних ландшафтів у співвідношенні 60% до 40% ландшафтної структури.
біоцентричне розуміння ландшафтного різноманіття полягає в тому, що досягнення ландшафтного різноманіття передусім необхідне для забезпечення біотичного. Згідно з таким підходом, головна причина втрати біотичного різноманіття полягає в ізольованості окремих ділянок рослинного покриву. Тому відновлення біотичного різноманіття в умовах реального ландшафту полягає в поєднанні окремих ділянок із збереженою природною рослинністю в цілісну мережу завдяки формуванню екологічних кордонів.

.
- гуманістичне розуміння ландшафтного біорізноманіття зводиться  до трактування ландшафту як природно-культурної цілісності . У такому ракурсі ландшафтне різноманіття охоплює природне, культурне й етнічне середовище. Кожний ландшафт наділений специфічними культурними і етнічними рисами, притаманними традиціями, звичаями і обрядами місцевого населення.
   Природозаповідання як одна з ефективних                    форм збереження біорізноманіття
Заповідна справа – це не тільки збереження і охорона заповідних обєктів різних рангів. Заповідання виконує ряд важливих наукових, господарських, екологічних завдань.
До природно-заповідного фонду України належать:
- природні території та об ’ єкти – природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, заказники тощо.
Національний природний парк "Сколівські Бескиди"
Заповідник Асканія-Нова
- штучно створені об ’ єкти – ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки тощо.
 Сучасні екологічні спостереження і оцінки показують, що збереження генофонду будь-якого регіону можливе за умови 10-15% заповідності його площі. Нарощування кількості заповідних об ’ єктів не є самоціллю й особливого ефекту не дасть. Необхідно цілеспрямовано формувати екологічні мережі, в яких заповідні території виконуватимуть функції основних структурних елементів.
Висновки:
- Наявна мережа заповідних об єктів україни охоплює близько 42% видів рослин і тварин України і незначну частку ландшафтного різноманіття. Тому ідея системного підходу до охорони природи, яка зазначена в концепції екомереж має стати провідною у ХХІ ст.
- Україна володіє третім після Росії і Франції біорізноманіттям Європи. Тому реалізація загальнодержавної програми формування національної екомережі сприятиме своєчасному збереженню і відновленню видового, генетичного та ландшафтного різноманіть.
Ключові категорії і поняття:
Біорізноманіття.
Генетичне, екосистемне, видове біорізноманіття.
Ландшафтознавче, біоцентричне, антропічне, гуманістичне трактування ландшафтного різноманіття.
Природно-заповідний фонд.


title: "Білки, жири, вуглеводи"

text:
«Білки, жири, вуглеводи , вітаміни та ЇХ роль в організмі людини»
Білки
Білки́ — складні високомолекулярні природні органічні речовини, що складаються з амінокислот, сполучених пептидними зв'язками. В однині (білок) термін найчастіше використовується для посилання на білок, як речовину, коли не важливий її конкретний склад, та на окремі молекули або типи білків, у множині (білки) — для посилання на деяку кількість білків, коли точний склад важливий.
Стрічкова молекулярна модель білка — ядерного антигену проліферуючих клітин (PCNA) людини.

C
H2
O2

N
S
З чого складається білок?

Зазвичай білки є лінійними полімерами — поліпептидами, хоча інколи мають більш складну структуру. Невеликі білкові молекули, тобто олігомери поліпептидів, називаються пептидами. Послідовність амінокислот у конкретному білку визначається відповідним геном і зашифрована генетичним кодом. Хоча генетичний код більшості організмів визначає лише 20 «стандартних» амінокислот, їх комбінування уможливлює створення великого різномаїття білків із різними властивостями. Крім того, амінокислоти у складі білка часто піддаються посттрансляційним модифікаціям, які можуть виникати і до того, як білок починає виконувати свою функцію, і під час його «роботи» в клітині. Для досягнення певної функції білки можуть діяти спільно, і часто зв'язуються, формуючи великі стабілізовані комплекси (наприклад, фотосинтетичний комплекс).
Рівні структури білків: 1- первинна, 2-вторинна, 3-третинна, 4- четвертинна
Функції білків

 каталітична
 транспортна
 захисна
 скоротлива
 структурна
 гормональна
 живильна

Каталітична функція - Полягає в збільшенні швидкості різних реакцій обміну речовин і енергії в організмі.

       Транспортна функція - Полягає в скріпленні і доставці (транспорті) різних речовин від одного органу до іншого.

Захисна функція - Антитіла знешкоджують речовини, що потрапляють в організм або з'являються в результаті життєдіяльності бактерій і вірусів

Структурна функція - Білки складають основу будови клітки

Білки — важлива частина харчування тварин і людини, оскільки ці організми не можуть синтезувати повний набір амінокислот і повинні отримувати частину з них із білковою їжею. У процесі травлення протелітичні ферменти руйнують спожиті білки, розкладаючи їх до рівня амінокислот, які використовуються при біосинтезі білків організму або піддаються подальшому розпаду для отримання енергії.
Білки були вперше описані шведським хіміком Єнсом Якобом Берцеліусом в 1838 році, який і дав їм назву протеїни, від грец. πρώτα — «першорядної важливості». Проте, їх центральна роль в життєдіяльності всіх живих організмів була виявлена лише у 1926 році, коли Джеймс Самнер показав, що фермент уреаза також є білком. Секвенування першого білка — інсуліну, тобто визначення його амінокислотної послідовності, принесло Фредерику Сенгеру Нобелівську премію з хімії 1958 року. Перші тривимірні структури білків гемоглобіну і міоглобіну були отримані за допомогою рентгеноструктурного аналізу, за що автори методу, Макс Перуц і Джон Кендрю, отримали Нобелівську премію з хімії 1962 року.
Єнс Якоб Берцеліус
Жири
Жири — це повні складні ефіри трьохатомного спирту гліцерину СН2ОН — СНОН — СН2ОН і різноманітних жирних кислот. Серед них можуть бути як насичені кислоти, наприклад пальмітинова С15Н31СООН і стеаринова С17Н35СООН, так і ненасичені кислоти (у тому разі з одним подвійним зв'язком - наприклад олеїнова кислота С17Н33СООН); з двома - лінолева кислота і з трьома ліноленова кислота подвійними зв'язками, а також з потрійним зв'язком, наприклад тариринова кислота С17Н31СООН).
У рослинному й тваринному світі налічується близько 1300 видів жирів, але елементний склад їх відносно мало коливається й дорівнює в середньому, %:

С — 76 — 79, Н — 11 — 13 і О — 10 — 12.
Шляхом гідролізу (омилення) жири легко розщеплюються на гліцерин і жирні кислоти, причому різні кислоти проявляють неоднакову стійкість до дії високих температур і мікроорганізмів. Так, насичені жирні кислоти досить стійкі не тільки при звичайних температурах, але й при нагріванні навіть до 400 °C вони важко втрачають свою карбоксильну групу й не розкладаються. Досить стійкими є й ненасичені жирні кислоти з одним подвійним зв'язком (типу олеїнової). Ненасичені кислоти із двома й більшим числом подвійних зв'язків менш стійкі. Вони легко окисляються й полімеризуються, а при нагріванні до 300 °C розпадаються з розривом вуглецевого ланцюга й утворенням суміші насичених і ненасичених вуглеводнів жирного ряду.
Для хімічної характеристики жирів й інших ліпідів визначаються температура плавлення й числа — йодне, омилення й кислотності.

Жири - важливий продукт харчування людини. Жири становлять головний компонент таких продуктів харчування, як вершкове масло, рослинні олії, маргарин, смалець. Багато жирів містится у свиному салі та у сирі.
Вуглеводи
Вуглеводи — складова частина клітин усіх живих організмів.

Вуглеводи є найпоширенійшими органічними сполуками, що підтверджується тим фактом, що більше половини органічного вуглецю на Землі існує у формі вуглеводів.
Здебільшого вуглеводи є сполуками рослинного походження — це продукти фотосинтезу і таким чином вони є базовою ланкою у трансформації сонячної енергії у хімічну для забезпечення життя на Землі.
Поряд з білками і жирами, вуглеводи — важлива складова частина харчування людини і тварин, багато з них використовується як технічна продукція.
З хімічної точки зору це є полігідроксикарбонільні сполуки та їхні похідні із загальною формулою СnH2nOn.
Низькомолекулярні вуглеводи відомі також як цукри.

Найбільш відомими представниками вуглеводів є целюлоза, крохмаль,
Глюкоза
Фруктоза
Цукроза (звичайний цукор)

Поширена в природі група багатоатомних спиртів (цукрів, целюлози, крохмалю тощо). У вищих рослинах вуглеводів міститься більше, ніж інших речовин. Деревина, наприклад, містить понад 50% найбільш складних вуглеводів, до яких належить целюлоза, причому їй супроводжують менш складні прості вуглеводи, пектинові речовини й геміцелюлози.
Целюлоза
Прості вуглеводи. До цієї групи вуглеводів належать розчинні в холодній воді найпростіші моносахариди – гексози С6Н12О6 і пентози С5Н10О6. Пентози поширені в рослинах, входять до складу речовини клітин.

Харчова енергетична цінність вуглеводів складає приблизно 4 ККал/грам Особлива група органічних сполук – це біологічно-активні речовини. Вони впливають на процеси обміну речовин і перетворення енергії в живих організмах.
ВІТАМІНИ
	Значення: беруть активну участь в обмінних процесах.
	Білки, жири та вуглеводи трансформуються в організмі людини при безпосередній участі багатьох вітамінів.
	Вони також входять до складу численних ферментних систем, що дають змогу організму раціонально використовувати основні поживні речовини.

	Багатогранність впливу вітамінів на стан людини та неможливість синтезу деяких із них в організмі вимагає щоденного надходження їх із їжею.

    При дефіциті в організмі декількох вітамінів виникає гіповітаміноз.

Дефіцит окремих вітамінів може виникнути також при незбалансованому харчуванні: вживанні переважно вуглеводної їжі, обмеженні білків або жирів.

Причиною недостатнього надходження вітамінів з їжею може бути неправильна кулінарна обробка харчових продуктів або їх тривале зберігання.

Дякую за увагу !!!
Презентацію підготував
Учень 11-А класу
Дужич Олександр


title: Аукціон “Світ кімнатних рослин”

text:
Аукціон
“Світ кімнатних рослин”
Спатифілум
Гіпеаструм
Бегонія
Канна
Герань
Орхідея
Бонсай
Молочай
Драцена
Агапантус
Роіцисус
Кактуси
Кактуси
Вікторина “Кімнатні рослини”


БІОЛОГІЯ - НАУКА ПРО ЖИВУ ПРИРОДУ


title: Безкільові

text:
Надряд безкільові
Розмаїтість птахів
Надряд включає
6 сучасних рядів:
Страусоподібні
Ківіподібні
Казуароподібні
Моаподібні
Нандуподібні
Тинамуподібні

 Тепер безкільові птахи поширені в Австралії, Африці, Південній Америці.
Африканський страус
Це найбільший сучасний птах (має 2,7 м заввишки і може важити до 90 кг) найшвидший бігун серед усіх двоногих створінь і птах, що несе найбільші яйця.
Живуть страуси родинами. Розмножуються на 2-4му році життя. Виводкові птахи. Живляться рослинною їжею і дрібними наземними тваринами

Ківі — нічні з добре розвиненим нюхом птахи. Розмножуються на 3-5му році життя. Кладку яєць (кожне масою 450 грамів) висиджує самець. Живляться безхребетними, яких знаходять у підстилці та верхньому шарі ґрунту.
Плід ківі названий в честь
                                    цього птаха
Яйця страуса у співвідношенні з курячими
                                                            - Вітаю…


"Будова, властивості та функції ДНК"


Біологічний годинник


title: Біохімія сечі. властивості і склад

text:
Ùåë÷îê ïðàâèò îáðàçåö çàãîëîâêà
Ùåë÷îê ïðàâèò îáðàçåö ïîäçàãîëîâêà


title: Будова рослини

text:
Будова рослин

Рослинна клітина
Будова рослини

Тканини рослин
Розмноження рослин


title: "Будова прокаріотів"

text:
Будова прокаріотів

прокаріоти -
Організми що не мають чітко диференційованого клітинного ядра.
присутні :
Клітинна стінка
Цитоплазма
Різні включення
Органели руху
Нуклеоїд
Цитоплазматична мембрана
Рибосоми

Відсутні :
Ядро
Мітохондрії
Пластиди
Вакуолі


title: БІОХІМІЯ НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ ч.ІІ

text:
Gq/11
466/7
Gq/11
519/7
Gq/11
572/7
Gi/o
450/7
Gi/o
450/7
Gi/o
461/7
Gi/o
450/7
Gs
477/7
Gs
413/7
Gs, Gi/o
408/7
D1
Gs
446/7
D2
Gi
Gq/11
443/7
D3
Gi
400/7
D4
Gi
386/7
D5
Gs
477/7
5-HT
(5-hydroxytryptamine)
5-HT1A
Gi/o
421/7
5-HT1B
Gi/o
390/7
5-HT1D
Gi/o
377/7
5-ht1E
Gi/o
365/7
5-ht1F
Gi/o
366/7
5-HT2A
Gq/11
471/7
5-HT2B
Gq/11
481/7
5-HT2C
Gq/11
458/7
5-HT3
478
5-HT4
Gs
387/7
5-ht5A
?
357/7
5-ht5B
?
370/7
5-ht6
Gs
440/7
5-HT7
Gs
445/7


Близнюковий метод вивчення спадковості людини


title: Багатоклітинні

text:
 Багатоклітинні. Губки.
?
Одноклітинність
Багатоклітинність?
Перехід до багатоклітинності.
Припускають, що багатоклітинні тварини походять від колоніальних найпростіших, подібних до вольвокса. При поділі клітини такого організму не розходяться, а злипаються. Контакти між клітинами здійснюються через пори - отвори в клітин ній оболонці, якими вони з'єднуються між собою.
У колонії вольвокса всі клітини однакові (за винятком статевих). Згодом у тварин, подібних до вольвокса, сформувалась спеціалізація клітин: одні виконували функцію добування і перетравлювання Їжі, інші слугували для руху, треті виконували функцію дихання і т. Д. Так могли виникнути справжні багатоклітинні  організми.
Невелика ділянка  колонії вольвокс (схематично)
1-вегетативна особина колонії
2-цитоплазматичний місток
3-більша особина колонії, в результаті розвитку котрої з'являються нові , дочірні колонії
Колонія вольвокс  з дочірніми колоніями всередині материнського.
Деякі вчені вважають ,що багатоклітинні тварини ведуть свій рід від джгутикових а саме від представників ряду протомонад. Протомонади – це дуже дрібні джгутикові(10-25 мікрон довжиною),котрі мають 2 джгутика. Один направлений вперед і активно рухається , інший  -позаду -виконує  функцію руля . Представники  - різні види роду  Bodo.
В кінці ХІХ було висунуті дві теорії : одна німецьким вченим Е. Геккелем , а інша – російським вченим І. І. Мечниковим
Походження багатоклітинних організмів за Е.Геккелем
1- бластула
2-гаструляція
3-4- гастрея(зовнішній вигляд та повздовжній розріз)
Тварина фагоцителла  за І.І.Мечниковим
Довгий час вчені взагалі не вважали губок за багатоклітинний організм а рахували їх колоніями. До того ж було незрозуміло , рослини це чи тварини, придумали навіть  спеціальний термін  зоофіти (тварино-рослини). Але згодом визнали їх тваринами.
1. Аксинелла; 2. Каликс 3. Сифонокалина; 4.Распаілія; 5.Геодія; 6.Галіхондрія
 Губки - тип найпримітивніших багатоклітинних тварин
Губки - найпростіші з усіх багатоклітинних тварин. Для них характерний клітинний рівень організації. У тілі губок немає ні тканин, ні органів. Є лише спеціалізовані групи клітин, що виконують ту чи іншу життєву функцію.
ектодерма
мезоглея
ентодерма
У багатьох губок тіло має вид келиха або мішечка, прикріпленого до субстрату (дна, каменів, черепашок). У верхній частині розташований отвір — устя (оскулум), через яке порожнина тіла губки (атрїальна порожнина) сполучається з навколишнім середовищем. Тіло складається з трьох шарів — екто-, мезо- й ентодерми.
 хоаноцити.
плоскі клітини
Склероцити
ектодерма
ентодерма
мезоглея
Опорні клітини
У мезоглею занурені: 1) опорні клітини, що формують скелет.
2) амебоцити, що мають псевдоподії, беруть участь у травленні, здатні перетворюватися на інші види клітин;
 3) статеві клітини.
Скелет губок розвивається в мезоглеї. Він складається з фибриллярного білка колагену або органічної речовини спонгина і мільйонів мікроскопічних голок (спікул), утворених кремнеземом або вуглекислим вапном. Будова скелета служить основною ознакою класифікації губок. Близько 5000 видів губок, що зустрічаються переважно в морях від поверхні до глибини 8 км., поділяють на три класи: вапнякові губки (скелет з карбонату кальцію), звичайні губки (скелет з одно- або чотиривісних голок кремнезему, рідше із спонгіна), скляні або шестипроменеві губки (кремнеземний скелет з шестиосних голок). До звичайних губок відносяться більше 95 % всіх видів.
Верхній ряд, зліва направо: Dysidea granulosa, Polymastia penicillus, Tetilla leptoderma, Aplysilla rosea. Нижній ряд, зліва направо: Geodia sp., Haliclona sp., Mycale rotalis, Pseudoceratina crassa
До звичайних губок відносяться більше 95 % всіх видів
Верхній ряд, зліва направо: Mycale loveni, Tedania ignis, Hymeniacidon heliophila, Myxilla fimbriata. Нижній ряд, зліва направо: Suberites massa, Monanchora unguifera, слоновье ухо, бадяга
Вапнякові губки. Зліва направо: Clathrina coriacea (біла губка), Leucandra heathi, Leucosolenia botryoides
Вапнякові губки відомі з докембрію.
Скляні губки. Зліва направо: Aphrocallistes, Farrea
Скляні губки відомі з девона.
Тіло (діаметр від кількох міліметрів до 2 м) глечикоподібної, кулястої  чи циліндричної форми.

Стінки губок пронизані каналами,через які в центральну порожнину надходить вода разом із киснем і харчовими об'єктами (бактерії, водорості, найпростіші та ін.).
17
Розмножуються губки як статевим, так і нестатевим шляхом. У разі статевого розмноження зрілий сперматозоїд однієї губки виходить через устя і з потоком води потрапляє в порожнину іншої, де за допомогою амебоцитів доставляється до зрілої яйцеклітини. Дроблення зиготи та формування личинки, окрім деяких винятків, відбувається усередині материнського організму. Личинка зазнає ряд складних змін, виходить через устя в навколишнє середовище, прикріпляється до субстрату й перетворюється на дорослу губку. Нестатеве розмноження здійснюється брунькуванням або фрагментацією. У разі брунькування дочірня особина утворюється на материнській і містить, як правило, усі види і клітин. Унаслідок фрагментації тіло губки розпадається на частини, кожна з яких за сприятливих умов дає початок новому організму. Губки мають високу здатність до регенерації.
 Середовище існування та спосіб життя.
У світовій фауні відомо до 5 тисяч видів, на Україні понад 30.Губки  живуть тільки у водному середовищі, більшість із них  в морях, деякі - на великих глибинах. У прісних водоймах зустрічаються рідко.

Бодяга

Кілька видів цих прісноводних губок живе в чистих водоймах по всій Україні.
Тіло бодяги може мати різні форми. Живиться найдрібнішим планктоном і розчиненими органічними частинками, фільтруючи воду водойм. Замулення не терпить.
Восени бодяга відмирає. Зимує у вигляді гемул — бруньок, що розвиваються в тілі губок. Гемули витримують пересихання водойм, а навесні, коли у водоймах знову з’являється вода, з них за лічені дні розвиваються нові особини.
Губки, поширені по всій нашій планеті. Але найчисленніша ( і за біомасою, і за видовим складом) фауна губок тропічних і субтропічних морів. Найбільше скупчення губок спостерігається там, де багато каменів. Останнім часом виявляли губок і на найбільших глибинах світового океану (понад 6 тис. м).
Тривалість життя губок від кількох тижнів і місяців до багатьох років.
Поодинокі і колоніальні форми ведуть прикріплений спосіб життя.

Значення губок у природі та житті людини. Роль губок в екосистемах.
Сучасні види належать до в складу ланцюгів живлення водних екосистем.
Губки безперервно пропускають крізь тіло волу, тим самим фільтруючи ЇЇ.
Деякі губки використовуються як туалетні, для медичних і технічних потреб.
Скляні губки - як прикраси.

Масивний скелет кембрійських губок утворили поклади вапняку та крейди. Колонії кембрійських губок утворювали рифи.
Юрський губковий риф
Среднекембрійськая губка з унікального місцезнаходження Burgess Shale

Це цікаво!
Губки будують скляні структури, що є дивом інженерії
Коли ви останній раз говорили по телефону або підключалися до Інтернету, ви, швидше за все, використовували оптичні волокна.: морська губка Euplectella| ростить скляні спікули які є відмінними оптичними волокнами. Учені були вражені схожістю оптичних волокон губок з волокнами, які розроблялися людьми протягом багатьох років.
Губка використовує безліч шарів стекла, які скріплюються органічним клеєм, що робить структуру надзвичайно стійкою до розломів і тріщин. «Якби ми тільки змогли навчитися у природи, ми, можливо, в майбутньому відкрили б альтернативний спосіб виробництва оптичних волокон»
«Скелет цієї істоти – просто посібник по інженерній механіці, пропонує цінні знання, які приведуть до нових концепцій в матеріалознавстві і інженерному проектуванні»
Структурні деталі морської губки Euplectella| відповідають інженерним принципам, використовуваним в конструкціях будівель, таких як Swiss Re Tower в Лондоні, готелі De| Las Artes в Барселоні..
Закріплення знань учнів. (Розв'язування задач і вправ.)
1.У Баренцевому морі живе близько 150 видів морських губок. У Білому - 50, у Чорному -~ 30, у Каспійському - один вид, а в Балтійському губок зовсім немає. Користуючись таблицею, зробіть висновок про пристосованість морських губок до певних умов життя.


title: Будова людини

text:
Будова організму людини

Скелет
Відділи хребта
М’язи
Кровоносна система
Серцевий м’яз
Система дихання
Травна система
Залози ротової порожнини

Система виділення


title: "Будова Скелету"

text:
БУДОВА СКЕЛЕТА
ТА М’ЗІВ
План:  1 Опис 2 Функції 3 Організація 4 Статеві особливості 5 Захворювання6 М’язи(вид ззаду та з переду.)

Скелет людини ( др.-греч.  σκελετος  - "Висушений") - сукупність кісток, пасивна частина опорно-рухового апарату. Служить опорою м'яких тканин, точкою докладання м'язів (важільна система), вмістилищем і захистом внутрішніх органів. Скелет розвивається з мезенхіми.  Людський скелет складається з двохсот з гаком окремих кісток, і майже всі вони з'єднуються в одне ціле за допомогою суглобів, зв'язок і інших сполук
1. Опис

Протягом життя скелет постійно зазнає змін. Під час внутрішньоутробного розвитку хрящової скелет плода поступово заміщується кістковою. . У новонародженої дитини в скелеті майже 270 кісток, що набагато більше, ніж у дорослого.Така відмінність виникла через те,що дитячий скелет містить велику кількість дрібних кісточок, які зростаються в крупні кістки тільки до певного віку. Це, наприклад, кістки черепа, таза і хребта. Безпосередньо до скелету не відносяться 6 особливих кісточок (по три з кожного боку), розташованих в середньому вусі; слухові кісточки з'єднуються тільки один з одним і беруть участь в роботі органу слуху, здійснюючи передачу коливань з барабанної перетинки у внутрішнє вухо.
2. Функції  Крім механічних функцій з підтримання форми тіла, забезпечення можливості руху та захисту внутрішніх органів, скелет є також і місцем кровотворення : в кістковому мозку відбувається утворення нових клітин крові. (Одне з найпоширеніших захворювань, що вражають кістковий мозок - лейкоз, часто, незважаючи на лікування, призводить до смерті.) Крім цього, скелет, будучи сховищем здебільшого кальцію і фосфору організму, відіграє важливу роль в обміні мінеральних речовин.
. Організація  Скелет людини влаштований за загальним для всіх хребетних тварин принципом. Кістки скелета поділяються на дві групи: осьовий скелет і додатковий скелет. До осьовому скелету відносяться кістки, що лежать посередині і утворюють остов тіла; це все кістки голови і шиї, хребет, ребра і грудина. Додатковий скелет складають ключиці, лопатки, кістки верхніх кінцівок, кістки таза і кістки нижніх кінцівок3.

Всі кістки скелета ділять на підгрупи: ОСЬОВИЙ СКЕЛЕТ:Череп - кісткова основа голови, є вмістилищем головного мозку, а також органів зору, слуху і нюху. Череп має два відділи: мозковий і лицьовий. Грудна клітина - має форму усіченого конуса стисненого, є кісткової основою грудей і вмістилищем для внутрішніх органів. Складається з 12 грудних хребців, 12 пар ребер і грудини. Хребет, або хребетний стовп - є головною віссю тіла, опорою всього скелета; всередині хребетного каналу проходить спинний мозок. ДОДАТКОВИЙ СКЕЛЕТ: Пояс верхніх кінцівок - забезпечує приєднання верхніх кінцівок до осьового скелету. Складається з парних лопаток і ключиць. Верхні кінцівки - максимально пристосовані для виконання трудової діяльності. Кінцівка складається з трьох відділів: плеча, передпліччя і кисті. Пояс нижніх кінцівок - забезпечує приєднання нижніх кінцівок до осьового скелету, а також є вмістилищем і опорою для органів травної, сечовидільної та статевої систем. Нижні кінцівки - пристосовані для опори і переміщення тіла в просторі у всіх напрямках, окрім вертикально вгору (не рахуючи стрибка).
4. Статеві особливості  Чоловічий і жіночий скелет в цілому побудовані по одному типу, і кардинальних відмінностей між ними немає. Вони полягають лише в трохи зміненій формі або розмірах окремих кісток і, відповідно, включають їх структур. Ось деякі з найбільш явних відмінностей. Кістки кінцівок і пальців у чоловіків в середньому довше і товщі. У жінок більш широкий таз, а також більш вузька грудна клітка, менш незграбні щелепи і слабкіше виражені надбрівні дуги і потиличні виростки. Існує ще безліч більш дрібних відмінностей.
5. Захворювання  Відомо безліч захворювань кісткової системи. Багато хто з них супроводжуються обмеженням рухливості, а деякі можуть призводити і до повного знерухомлення людини. Серйозну загрозу для життя і здоров'я представляють злоякісні і доброякісні пухлини кісток, що вимагають часто проведення радикального хірургічного лікування; зазвичай уражену кінцівку ампутують. Крім кісток нерідко дивуються й суглоби. Хвороби суглобів часто супроводжуються значним порушенням рухливості і сильними болями. При остеопорозі збільшується ламкість кісток, кістки стають крихкими, це системне захворювання скелета найчастіше виникає у літніх людей і у жінок після менопаузи.
М’ЯЗИ

Вид спереду 1. Шилоподібним відросток променевої кістки. 2. Зв'язка триголовий м'язи. 3. Міжм'язової перегородка. 4. Велика грудна м'яз. 5. Ключично частину. 6. Грудина частину. 7. Велика кругла м'яз. 8. Найширша м'яз спини. 9. Передня зубчаста м'яз. 10. Коса зовнішня м'яз живота. 11. Пряма м'яз живота. 12. Апоневрозу. 13. М'яз напружуються широку фікцію стегна. 14. Пряма м'яз стегна. 15. Бічна м'яз стегна. 16. Середня м'яз стегна. 17. Довга Мала мишцв. 18. Литкового м'яза. 19. Передня великогомілкова м'яз. 20. Довгий розгиначів пальців. 21. Камбаловідная м'яз. 22. Передній удержіватель сухожиль м'язів-розгиначів. 23. Бічна щиколотки. 24. Середня щиколотки. 25. Ахіллове сухожилля.. 51. Коротка головка.
Вид ззаду 1. Верхня трапецевідная м'яз. 2. Середня трапецевідная м'яз. 3. Дельтовидні м'яз. 4. Нижня трапецевідная м'яз. 5. Длінняа головка трицепса. 6. Середня головка трицепса. 7. Двоголовим м'яз плеча. 8. Плечова м'яз. 9. Круглий пронатор. 10. Променевої Сгибатель кістки. 11. Довга долонна м'яз. 12. Довга відводить м'яз великого пальця. 13. Плечелучевая м'яз. 14. Велика призводить м'яз стегна. 15. Довга головка двоголовим м'яза стегна. 16. Коротка головка двоголовим м'яза стегна. 17. Ніжна м'яз. 18. Полусухожільная м'яз. 19. Полуперепончатая м'яз. 20. Кравецька м'яз. 21. Середня головка литкового м'яза. 22. Колінна зв'язка. 23. Великогомілкової кістки. 24. Камбаловідная м'яз. 25. Довгий розгиначів пальців стопи.

М’ЯЗИ РІЗНОЇ ФОРМИ
Склад  м’язів
ГРУПИ  М’ЯЗІВ ЛЮДИНИ
КІНЕЦЬ ДЯКУЮ ЗА УВАГУ


title: Біосфера

text:
Біосфера

Біосфера
	Біосфера — природна підсистема географічної оболонки, що являє собою глобальну планетарну екосистему (населена живими організмами). Маса біосфери — близько 0,05 % маси Землі.
Історія
Перші уявлення про біосферу як «область життя» та зовнішню оболонку Землі належать Ж.-Б. Ламарку.
Термін «біосфера» вперше застосував австрійський геолог Е.Зюсс (1875), називаючи ним окрему оболонку Землі, наповнену життям.
Детально вчення про біосферу розробив В. І. Вернадський. У його наукових працях термін «біосфера» вперше з'явився у 1911 році. У 1926 році він видав книгу «Біосфера», в якій виклав вчення про біосферу як особливу сферу Землі, що включає сферу поширення живої речовини.

Рівні організації живої матерії
Молекулярно-генетичний рівень. Елементарна одиниця цього рівня — ген — фрагмент молекули ДНК, в якому записана інформація про первинну структуру однієї білкової молекули.
Клітинний рівень. Клітина — елементарна одиниця цього рівня.
Організмовий рівень. Елементарна одиниця цього рівня — особина в її розвитку протягом онтогенезу.
Популяційно-видовий рівень. Популяція — елементарна одиниця цього рівня. Популяція — це сукупність особин одного виду, що заселяють один ареал протягом тривалого часу і відносно відокремлені від інших популяцій цього ж виду.
Екосистемний рівень. Елементарна одиниця цього рівня — екосистема (сукупність популяцій різних видів, які заселяють територію з визначеними абіотичними показниками і зв'язані між собою та навколишнім середовищем обміном речовин, енергії та інформації). Екосистеми об'єднані на планеті в єдиний комплекс — біосферу.
Екологічна проблема
	Екологічна проблема — це зміна природного середовища в результаті антропогенних дій, що веде до порушення структури і функціонування природних систем (ландшафтів) і призводить до негативних соціальних, економічних та інших наслідків.
Класифікація екологічних проблем
атмосферні (забруднення атмосфери: радіологічне, хімічне, механічне, теплове);
водні (виснаження і забруднення поверхневих і підземних вод, забруднення морів і океанів);
геолого-геоморфологічні (інтенсифікація несприятливих геолого-геоморфологічних процесів, порушення рельєфу і геологічної будови);
ґрунтові (забруднення ґрунтів, ерозія, дефляція, вторинне засолення, заболочування і ін.);
біотичні (зменшення рослинності, деградація лісів, пасовищна (екологія)дигресія, скорочення видової різноманітності і ін.);
комплексні (ландшафтні) — запустинювання, зниження біорізноманітності, порушення режиму природоохоронних органів.
Шість екологічних проблем України
 Неякісна вода
	80% населення України використовує в своєму житті воду з поверхневих джерел, а екологічний стан цих вод з кожним роком погіршується. Недостатнє очищення стоків, неякісне очищення промислових вод, надмірна насиченість органікою призводить до того, що сьогодні практично всі водойми країни наблизилися до 3 класу забрудненості. Але очисні споруди, що виробляють питну воду, розраховані на прийом води 1-2 класу забруднення. Як результат - вісімдесят відсотків проб води показують, що її якість не відповідає умовам держстандартів. Майже 75% українців п'є воду з Дніпра, якість якої погіршується вниз за течією річки. Тож найскладніша обстановка з якістю питної води сьогодні в Криму. Якщо ж говорити про найчистішу воду в Україні, то її можна спробувати в Полтавській області, де майже вся вода береться з підземних джерел.
Шість екологічних проблем України
Забруднення повітря
	Щорічно в атмосферу України потрапляє понад 6 млн. тонн шкідливих речовин і вуглекислого газу. Традиційно головними забруднювачами залишаються промислові підприємства. Однак збільшення кількості автомобілів на дорогах спричинило і збільшення шкідливих викидів в атмосферу. За останні кілька років кількість відпрацьованих газів, що надходять у повітря на території великих міст, зросла на 50-70%.
Деградація земельних ресурсів
	Складний стан земельних ресурсів України зумовлений тим, що 71% всього агроландшафту країни використовується для господарської діяльності. Але через надмірне і неправильне використання родючість землі з кожним роком падає. Екосистема ґрунту руйнується в основному через інтенсивний розвиток ерозії: останнім часом їй піддалося більше 35% сільгоспугідь України. Активне використання добрив призвело до збільшення площі кислих ґрунтів. До того ж, майже 40% загальної площі земельних ресурсів України належать до забруднених земель.
Знищення лісів
	Україна належить до малолісистих країн - ліс покриває лише шосту частину її території. Але при цьому експорт деревини з України в 2,5 рази перевищує імпорт. Споживче ведення лісового господарства призводить до того, що ліси не відновлюються і втрачають біологічну стійкість (площа лісів, уражених шкідниками і хворобами, постійно збільшується). А цінні деревні породи (дуб, бук і сосна) заміщуються малоцінними (грабом, березою, осикою). Найскладніша ситуація в Карпатах та Криму - тут через деградацію лісових масивів розвивається ерозія ґрунтів і зсувні процеси.

Шість екологічних проблем України

Шість екологічних проблем України
Побутові відходи
	Однією з найбільш серйозних екологічних проблем України сьогодні можна вважати проблему утилізації і переробки різних відходів. У країні діє близько 800 офіційних звалищ, загальна кількість сміття на яких перевищила 35 млрд. т. Щорічно ця цифра зростає ще на сімсот-вісімсот тисяч тонн. За інформацією Міністерства екології та природних ресурсів, загальна площа всіх полігонів з відходами вже займає 4% площі України. Речовини, які виділяються в результаті хімічних реакцій на полігонах твердих побутових відходів, здатні перетворити територію України на одну суцільну зону екологічного лиха. Адже небезпечні хімічні речовини і бактерії просочуються в ґрунт, потрапляють в повітря та ґрунтові води, отруюючи життя на відстані десятків кілометрів від звалища.
Шість екологічних проблем України
Чорнобильська катастрофа
	Сумарна активність радіонуклідів, які вийшли за межі 4 енергоблоку Чорнобильської АЕС 26 квітня 1986 року і в наступні дні після аварії, перевищила 300 млн. кюрі. Аварія призвела до радіоактивного забруднення більш ніж 145 тис кв.км території України, Білорусії та Росії. На радіоактивних територіях сьогодні розміщено понад дві тисячі населених пунктів, в яких проживає майже півтора мільйони людей. Українські вчені єдині в думці про те, що наслідки Чорнобильської аварії ще дуже довго будуть про себе нагадувати. Станом на 2009 рік в Україні було зареєстровано 6049 випадків раку щитовидної залози у людей, які на момент аварії були дітьми і підлітками. Крім того, за час, що минув після катастрофи на ЧАЕС, зросла кількість психоневрологічних захворювань, патології серцево-судинної системи.


title: Біомеханіка як наука про рухи людини

text: Підготувала учениця 8 класу Мокану С


title: Будова прокаріотів

text:
Будова прокаріотів
Підготували :
Давидюк Іванна і Дудій Анастасія
прокаріоти -
Організми що не мають чітко диференційованого клітинного ядра.
присутні :
Клітинна стінка
Цитоплазма
Різні включення
Органели руху
Нуклеоїд
Цитоплазматична мембрана
Рибосоми

Відсутні :
Ядро
Мітохондрії
Пластиди
Вакуолі