title: Презентация на тему: Виртуальная дендроэкскурсия по экологической тропе к памятнику природы Скала «Мир»

text:
Памятник природы
Скала «Мир»
Виртуальная экологическая тропа
Содержание:
Знакомство с памятником природы
Что такое «Памятник природы»?
 Что? Где? Когда?
Краткое описание

Что такое «Памятник природы»?
Памятник природы – уникальный, невосполнимый, ценный в экологическом, научном, культурном и эстетическом отношениях природный комплекс, а также объект естественного или искусственного происхождения, федерального, регионального и местного значения
Памятник природы Скала «Мир» был учрежден на основании решения Облисполкома № 101 от 25.02.1985г.
Располагается в квартале 237 выдел 13 Осетровского участкового лесничества ТУАЛХ Иркутской области по Усть-Кутскому лесничеству (ранее Усть-Кутский лесхоз).
Общая площадь 3,9 га

Краткое описание
Является характерным геологическим образованием долины р.Лена в виде скального обнажения – обрыва в верхней части плоскогорья.
Имеет привлекательный и эффектный вид утеса, возвышающегося над г. Усть-Кут, является популярным местом отдыха местного населения.

Для данного  объекта характерна раннее появление первоцветов, большое количество уникальных объектов флоры, исключительно захватывающая панорама, открывающаяся с вершины утеса.

Дендрологическая экскурсия
точка №1 «Поляна»
точка №2 «Сосновый лес»
точка №3 «Березы и Осины»
точка  №4 «Ели на камнях»
точка №5 «Викторина»

т. №1 «Поляна»
Хвойное дерево высотой  до 45 м из семейства сосновые;
Размножается только семенами;
Продолжительность жизни  300-400 лет;

Лиственница сибирская – Larix sibirica
Лиственница –
единственное среди хвойных пород листопадное дерево
Хвоя на многолетних побегах
Хвоя на однолетних побегах
Цветение
Плодоношение
Семена

Семена выпадают из шишек в сентябре – октябре, а шишки еще несколько лет продолжают висеть на деревьях

Использование
Черемуха обыкновенная – Padus avium
Крупный листопадный кустарник высотой до 6 -17 м из семейства розоцветные;
Предпочитает плодородные, влажные почвы;

Куст черемухи на поляне
Цветение
Листья
Плодоношение
Использование
Ольховник кустарниковый –Duschekia fruticosa
Крупный листопадный кустарник, высотой до 6 м, из семейства березовые;
Однодомный, ветроопыляемый;
Размножается семенами.

Ольха кустарниковая;
Ольховник кустарниковый;
Душекиа кустарниковая;
Листья
Цветение
Плодоношение
При созревании женские сережки становятся деревянистыми.

т. №2 «Сосновый лес»
Хвойное вечнозеленое дерево из семейства сосновые, высотой до 40м;
Однодомное, ветроопыляемое, светолюбивое;
Очень неприхотлива, малотребовательна к плодородию и влажности почвы.

Сосна обыкновенная – Pinus sylvestris
Кора
Хвоя
Цветение – мужские соцветия
Цветение – женские соцветия
Плодоношение
«Озимь»
Созревшие шишки
Использование
Брусника обыкновенная – Vaccinium vitis - idaea
Вечнозеленый кустарничек с плотными кожистыми листьями;
Высотой 10-30 см;
Продолжительность жизни растения до 300 лет.

Кустики брусники можно увидеть в любом сосновом лесу.
Цветение
Плодоношение
Княжик сибирский – Atragene sibirica
Листопадная лиана, полукустарник длиной до 4 м;
Представитель семейства лютиковые;
Размножается семенами.
Цветение
Плодоношение

т. № 3«Березы и Осины»
Листопадное дерево высотой до 20 м из семейства березовые;
Продолжительность жизни до 150 лет;
Размножается семенами, порослью от пня.
Береза повислая – Betula pendula
Цветы ветреницы
Береста
Листья
Цветение
Плодоношение
Семена
Использование
Осина. Тополь дрожащий - Populus tremula
Листопадное, ветроопыляемое дерево до 35 высотой;
Представитель семейства ивовые;
Продолжительность жизни 150 лет;
Размножается семенами, порослью от пня, корневыми отпрысками.
Кора
Цветение
Поросль
Листья
Использование

т. №4 «Ели на камнях»
Хвойное вечнозеленое дерево высотой до 35 м;
Представитель семейства сосновые;
Продолжительность жизни 300-500 лет.
Ель сибирская –Picea obovata
Хвоя
Нижние ветви
Цветение – мужские соцветия
Цветение – женские соцветия
Плодоношение
Семена
Использование
Можжевельник  обыкновенный – Juniperus communis
Представитель семейства кипарисовые;
Крупный хвойный, вечнозеленый кустарник;
Продолжительность жизни растения до 500 лет.
Можжевельник высокий
Можжевельник твердый
Хвоя
Шишкоягоды
Использование
Бузина сибирская – Sambucus sibirica
Крупный листопадный кустарник из семейства бузиновые;
Высотой до 5 метров;
Светолюбивый, насекомоопыляемый, размножается семенами.

Лист
Цветение
Плодоношение
Использование:
Рябина сибирская – Sorbus sibirica
Малина сахалинская – Rubus sahalinensis
Черная смородина – Ribes nigrum
Астрагал кустарниковый – Astragalus fruticosus
Спирея средняя – Spiraea media
Кизильник черноплодный - Cotoneaster melanocarpus

Викторина
НАДЕЕМСЯ, ЧТО НАША ЭКСКУРСИЯ БЫЛА ИНТЕРЕСНОЙ И ПОЗНОВАТЕЛЬНОЙ!


title: Презентация на тему: Владимир Красно Солнышко

text:
www.lesson-history.narod.ru
www.ssu.samara.ru
www.library.ru


title: Презентация на тему: Владимир II Мономах

text:
Жизнь благоверного, христолюбивого и великого князя всея Руси Владимира Мономаха1053 – 1125
МКОУ «Новорычанская ООШ»
Подготовили ученики 7 класса:
Шанкенов Эльдар
Уразумбетов Ильнар
Мулдагалиева Регина
Цель:
Установить роль Владимира Мономаха в русской истории.
Задачи:
Выявить в личности Владимира Мономаха важные для исторического деятеля черты.
Научиться составлять презентацию.
    Владимир II Мономах      (1053 – 1125)
Загадка прозвища «Мономах»
    Родился Владимир ( в крещении Василий) Мономах 26 мая 1053 года. Отцом его был Всеволод Ярославич,   великий князь Киевский. По матери же (царевне Анне) Владимир приходился внуком правящему тогда византийскому императору Константину IX Мономаху. Родовое имя последнего и перешло к русскому князю.
      Есть и другое объяснение названия Владимира Всеволодовича Мономахом: будто бы он ходил на генуэзцев, занявших Тавриду, и, при взятии Кафы, убил в поединке генуэзского князя, за что и прозван Мономахом, т. е. единоборцем.
Начало взрослой жизни
Владимир Всеволодович Мономах родился в 1053 году. Место его рождения мне неизвестно. Отец Владимира был правдолюбивым и боголюбивым человеком и, в отличие от многих своих предшественников и родственников, был кротким и воздержанным русским князем. Мать, дочь византийского императора Константина Мономаха, к сожалению, не помню, как ее звали, а жену Константина звали Зоя, с детства приучала сына к реалиям жизни. С малых лет мальчик умел сидеть в седле на лошади, жил среди простых людей, дружинников и так далее. Она же обучила сына и грамоте. Телосложением Владимир был коренастый, невысокий и широкоплечий.
Победа над половцами
       В 1103, 1107, 1111 годах Владимир Мономах организует большие совместные походы в Степь, в которых принимают участие сильнейшие русские князья того времени.  Русь была освобождена.

Киевское княжение (1113 – 1125)
        После смерти киевского князя Святополка Владимир Мономах подавил киевское восстание и возглавил правление страной.
         Период его правления был в целом благоприятным для Руси. Прекратились междоусобицы.

Смерть Владимира Мономаха
1125 год; 19 мая Смерть Владимира Мономаха, Владимир Всеволодович Мономах, в крещении Василий (1053—1125) — князь смоленский (1073—1078), черниговский (1078—1094), переяславский (1094—1113), великий князь киевский (1113—1125), государственный деятель, военачальник, писатель, мыслитель. Сын князя Всеволода Ярославича. Прозван Мономахом по названию рода матери, которая предположительно была дочерью или племянницей византийского императора Константина IX
Выводы
Князь Владимир Всеволодович Мономах, несомненно, принадлежит к числу наиболее значительных фигур русского Средневековья. Его княжением по существу завершается эпоха Киевской Руси и начинается новый этап русской истории, получивший название удельного периода, или периода феодальной раздробленности.
Мономах  имел большой жизненный опыт;            это благородный человек, всегда думавший о благе своего государства.
 Это князь энергичный, предприимчивый, наделенный военными доблестями, всю жизнь проведший в неустанных трудах и в опасных воинских походах.

Источники
1. История литературы Древней Руси.Электронный учебно-методический комплекс: Лихачев Д.С. Великое наследие.Классические произведения литературы Древней Руси.
2.Б.Г.Пашков. Русь. Россия. Российская империя. Хроника правлений и событий 862 – 1917гг. – М.: «ЦенртКом», 1997, с.56-59

Спасибо за внимание!!!


title: Презентация на тему: Влад Цепеш – герой или убийца?

text: Nosferatu


Презентация на тему: Вклад российского инженера и учёного XIX века Белелюбского Николая Аполлоновича в развитие российской науки и инженерного дела


Презентация на тему: Вклад моих земляков-новорождественцев в дело Победы


Презентация на тему: Владимир Мономах


title: Презентация на тему: Владимир Мономах 3 класс

text:
Владимир Всеволодович Мономах
Автор презентации : Базелюк Андрей
 ученик 3Г класса
МАОУ «Гимназия №2»
Г.Пермь
Из рода Рюриковичей. Сын Всеволода  Ярославича и греческой царевны Анны (по другим сведениям - Марии) Константиновны. Родился в 1053 г.
Князь Ростовский в 1066 - 1073 гг. Князь Смоленский в 1073 - 1078гг. Князь Черниговский в 1078 - 1093гг. Князь  Переяславский в 1094 - 1113 гг. Великий князь Киевский в 1113-1125гг.
2
В. М. Васнецов. Отдых великого князя Владимира Мономаха после охоты.
3
Великий князь Киевский, автор «Поучения». Получил свое прозвание по линии матери - дочери византийского императора Константина Мономаха. Он был крупнейшим политическим и военным деятелем Руси на рубеже XI и XII в. и вместе с тем выдающимся писателем, чьи произведения строго следовали его политической программе и направлению его покровительства литературной, летописной, законодательной работе своего времени и пропаганде политических идей.
4
Поучение Владимира Мономаха
«Азъ худый, дедомъ своимъ Ярославомъ, благословленымъ, славнымъ, нареченный въ крещении Василий, русьскымь именемь Володимиръ, отцемь взълюбленымь и матерью своею Мьномахы ... и хрестьяных людий деля, колико бо сблюдъ по милости своей и по отие молитве от всех бедъ! Седя на санех, помыслих в души своей и похвалих бога, иже мя сихъ дневъ грешнаго допровади. Да дети мои, или инъ кто, слышавъ ею грамотицю, не посмейтеся, но ему же люба детий моих, а приметь е в сердце свое, и не ленитися начнеть, тако же и тружатися.»
(Я, худой, дедом своим Ярославом, благословенным, славным, нареченный в крещении Василием, русским именем Владимир, отцом возлюбленным и матерью своею из рода Мономахов... и христианских ради людей, ибо сколько их соблюл по милости своей и по отцовской молитве от всех бед! Сидя на санях, помыслил я в душе своей и воздал хвалу Богу, который меня до этих дней, грешного, сохранил. Дети мои или иной кто, слушая эту грамотку, не посмейтесь, но кому из детей моих она будет люба, пусть примет ее в сердце свое и не станет лениться, а будет трудиться)
5
Спасибо за внимание
6


title: Презентация на тему: Владимир Мономах

text:
Мономах.
Последние годы
великой державы
1113
1125
Владимир

18-й Киевский князь
(1053—19 мая 1125)
показать центростремительные тенденции в жизни русского государства,

охарактеризовать политику Владимира Мономаха как стремление восстановить единство державы.
Цель урока:
Восстание в Киеве и приход к власти Владимира Мономаха.
Борьба с половцами.
Политика Мономаха.

План урока:
1111 г. - крестовый поход князей во главе с Владимиром Мономахом против половцев;
1113 г. - восстание в Киеве в связи со смертью Святополка;
1113-1125 гг. - правление князя Владимира Мономаха в Киеве.
Важнейшие даты:
В 1113 г. в Киеве умер князь Святополк Изяславич, и в Киеве вспыхнуло восстание горожан против ростовщиков. Горожане громили дворы дворянских, княжеских управителей, бояр, ростовщиков. Погромы в Киеве продолжались несколько дней, и никому не удавалось их остановить.
Восстание в Киеве и приход к власти Владимира Мономаха.
  В этой ситуации киевские бояре решили пригласить на престол самого авторитетного на Руси князя - Владимира Мономаха. Владимир был внуком Ярослава Мудрого по отцовской линии.
На момент приглашения в Киев Мономах правил в своей вотчине Переяславле. Ему было уже 60 лет, и он успел проявить себя и как талантливый полководец, и как государственный деятель, и как человек высокой культуры. Владимира Мономаха уже давно знала Русская земля.
Владимир Мономах (биографические сведения)
Сын князя Всеволода Ярославича (прозван Мономахом по имени матери — дочери византийского императора Константина IX Мономаха).
В юности был князем Ростова (1066—1073), в 1073—1078 правил в Смоленске. В 1073 заключил в Сутейске мир с Польшей. В 1078 его отец стал киевским князем, а Владимир Мономах получил Чернигов.
В 1093 году после смерти отца, Великого князя Всеволода, имел возможность занять киевский престол, но, не желая новой усобицы, добровольно уступил это право двоюродному брату Святополку, сказав: «Его отец был старше моего и раньше моего княжил в Киеве». Сам же сел на Черниговский престол.
«Его отец был старше моего и раньше моего княжил в Киеве».
С 1093 вёл войну с вступившими в союз половцами и Олегом Святославичем, которому вынужден был уступить Чернигов (1094) и обосноваться в Переяславском княжестве, подвергавшемся постоянным набегам половцев. Поэтому Владимир Мономах был более всех заинтересован в прекращении княжеских междоусобиц и сплочении сил Руси для отпора половцам. Эту мысль Владимир Мономах настойчиво высказывал на княжеских съездах (Любечский съезд (1097), 1100, 1103.)
В 1095 заключил мир с половецкими ханами Итларом и Китаном и вероломно их убил с помощью Ратибора и его сыновей, а также при помощи киевского боярина Словята. После Долобского съезда (1103) Владимир Мономах стал вдохновителем и непосредственным руководителем военных походов против половцев (1103, 1107, 1111). Он начал прибегать к помощи народного ополчения. Половцы потерпели ряд поражений и надолго оставили русские земли.

Политика Владимира Мономаха в качестве великого князя являлась продолжением его предыдущей деятельности и была направлена:
а) на сохранение и укрепление единой власти в государстве;
б) на борьбу с разделительными тенденциями и действиями других князей;
в) на защиту от половцев;
г) на реформирование внутренней жизни государства.

Он издал добавления к "Русской Правде", которые получили название "Устав Владимира Мономаха". «Устав»:
 упорядочил взимание процентов ростовщиками,
улучшил правовое положение купечества,
регламентировал переход в холопство.
Большое место "Устав" уделял правовому положению закупов.
 Это позволяет сделать вывод, что закупничество стало очень распространённым явлением, и закабаление земледельческого населения происходило постоянно.

Таким образом, «Устав Владимира Мономаха»:
 подкрепил новый этап социальных и денежных отношений в государстве,
сумел устранить наиболее глубокие и болезненные язвы общества,
снял социальное напряжение в городах и селах.
В конце жизни Владимир Мономах написал «Поучение», в котором не только рассказал о своей трудной жизни, но и поделился размышлениями о смысле жизни, об отношениях между людьми.
В 1116—1117 годах по поручению Владимира Мономаха создана была 2 редакция «Повести временных лет» Сильвестром, монахом киевского Михайловского Выдубицкого монастыря. Именно эта редакция летописи дошла до наших дней.
 Владимир Мономах поддерживал тесные связи со многими европейскими правителями. Сам он был сыном византийской принцессы, первая супруга его была Гида, дочь английского короля Гарольда; сын Мстислав был женат на дочери шведского короля, одна дочь - замужем за венгерским королём, другая - за греческим царевичем.
 С именем Владимира Мономаха связано и появление на Руси символов царской власти - короны (шапки Мономаха), скипетра, державы. По преданию, их прислал в дар Мономаху его дед - византийский император Константин Мономах.

 К XI в. за государством восточных славян окончательно закрепилось название "Русь", "Русская земля". Всех восточных славян стали звать "русичами", "русинами", "русскими".     Владимир Мономах смог объединить под своей властью 3/4 территории Древнерусского государства, на время прекратить княжеские усобицы.
Но единство Руси Владимир Мономах удерживал только силой своего авторитета.
В границах Руси уже сложились и выросли самостоятельные государства. Русь неудержимо распадалась. На Руси начинался период феодальной раздробленности.
"слава о его доблести сияла как солнце и прошла по всем странам".
Владимир Мономах умер 19 мая 1125 г. на 73 году своей жизни.
По словам летописца


title: Презентация на тему: Вивід радянських військ з Афганістану

text:
                    Афганська
                війна
                 1979 – 1989

Минають дні, ідуть роки, Життя листки перегортає А біль Афгану - на віки В душі чомусь не замовкає
Афганістан

Всього за період з 25 грудня 1979
року по 15 лютого 1989 року у
військах, що знаходилися на
території ДРА, пройшло військову
службу 620000 чол. Щорічна
облікова чисельність військ
складала 80 - 104 тис.
Загальні безповоротні людські
втрати (вбито, померло від ран і
хвороб, загинуло в катастрофах,
в результаті нещасних
випадків) 14453 чол.
Пропали без вісті і попали полон:
417 чол. (були звільнені: 119 чол)
Санітарні втрати склали 469685ч.
у тому числі:  поранено,
контужено, травмовано 53753
чол.  захворіло 415932 чол.
Карпухін Віктор Федорович
 Командир підгрупи спеціального підрозділу "Гром" Групи "А" ("Альфа") 7-го Управління КДБ СРСР в спецоперації "Шторм-333", капітан.Народився 27 жовтня 1947 року в місті Луцк Волинської області. В рядах Збройних Сил СРСР з 1966 року
  В 1969 році закінчив Ташкентське вище військове танкове командне училище, і був направлений для подальшого проходження служби в Прикордонні війська КДБ СРСР.
З вересня  1979 року принятий на службу в Групу "А" ("Альфа") 7-го Управління КДБ СРСР.
 27 грудня 1979 року брав участь  в штурмі палацу "Тадж-Бек" (резиденція глави Афганістану Хафизули Аміна). Штурм палацу, який мав стіни 2-метрової товщини і охорону  2,5 тисячи гвардійців тривав 40 хвилин. Спецназівці  КДБ втратили вбитими 5 чоловік.
Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 28 квітня 1980 року за мужність і відвагу виявлені в спеціальних бойових операціях, капітану Карпухіну Віктору Федоровичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11433).
Белюженко Віталій Степанович
 боєц оперативних груп спеціального призначення КДБ СРСР «Зеніт» та «Каскад».
Народився 3 жовтня 1940 року в селі Новогригорівка Межевського району Дніпропетровської області.
В Збройних Силах СРСР з 1959 року. В 1959-1963 роках служив на Північному флоті на підводному човні. З 1963 року – в структурі державноїбезпеки. В 1967 році закінчив Вищу школу КДБ. В 1970 році закінчив спеціальні курси офіцерського складу . Після чого був зарахований в спеціальний резерв управління «С» першого Головного управління КДБ СРСР.
Учасник бойових дій в Афганістані: в жовтні 1979 року - лютому 1980 року – в складі оперативної групи спеціального призначення КДБ «Зеніт»; 27 грудня 1979 року брав участь  в штурмі палацу "Тадж-Бек" (резиденція глави Афганістану Хафизули Аміна). В липні - жовтні 1980 року – в складі оперативної групи спеціального призначення КДБ «Каскад».
Звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11450) присвоєно Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 24 листопада 1980 року за мужність і відвагу, проявлені при виконанні військового обовязку .
Плосконос Ігор Миколайович
                                                                 командир розвідувальної роти 783-го окремого розвідувального батальйону 201-й Гатчинскої
      Червонопрапорної мотострілецької дивізії в складі 40-ї армії, старший лейтенант.Народився 26 квітня 1959 року в місті Павлоград Дніпропетровскої області.
       В 1976 році закінчив Київське Суворовське військове училище.
       В 1980 році закінчив Бакінське вище загальновійськове командне училище імені Верховної Ради  Азербайджанской РСР.   Указом Президіума Верховної Ради від 15 листопада 1983 року за мужність і героїзм, виявлені при   наданні інтернаціональної допомоги  Демократичній Республіці Афганістан  присвоєно звання   Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11500).
         Депутат Верховної Ради України (1990 року).
         З 1994 року по 2003 рік -  на відповідальних постах в Кабінеті Міністрів України, з 2003 року по 2004 рік - перший заступник начальника інституту Міністерства по надзвичайним ситуаціям, з 2004 року працював в Міністерстві Оборони України. 14 лютого 2007 року призначено Головою Державного комітету України по справам ветеранів.Генерал-майор.Нагороджений орденом Червоної Зірки (1982), українським орденом «За заслуги» 3-го ступеня (5.05.2009), медалями.
Синицький Віктор Павлович
      механік-водій бойової машини розмінування (БМР) одного з підрозділів Сухопутних військ в складі 40-ї армії, молодший сержант.Народився 10 січня 1967 року в селі Вербяж Воловецького району Запоріжської області .  В Радянській Армії з осені 1985 року. Службу проходив в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані.Механіку-водію БМР  за час бойових дій, в цілях розмінування місцевості, приходилось неодноразово здійснювати на своїй боєвій машині самопідриви, забезпечуючи безпеку проходження колонн авто- і бронетехніки.Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 5 травня 1988 року за мужність і героїзм, присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11576).
Зельняков Євгеній Іванович
 Командир вертолітної ескадрильї вертолітного полку в складі 40-ї армії, підполковник.
  Народився 1 березня 1947 року в місті Житомир.
  В 1968 році закінчив Сизранське вище військово-авіаційне училище льотчиків імені 60-ліття СРСР.
  З 1980 року  - в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані, де здійснив більше 550-т бойових вильотів.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 7 травня 1982 року підполковникові Зельнякову Євгенію Івановичеві за мужність і героїзм, проявлені при наданні інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі "Золота Зірка" (№ 11474).
 Нагороджений  орденом Червоної Зірки, медалями.
Кіт Віктор Севастянович
командир винищувального авіаційного підрозділу в складі  40-ї армії  , полковник.
Народився 8 листопада 1940 року в місті Шахтарськ Донецької області.
В Радянській армії з серпня 1959 року.
В 1964 році закінчив Чернігівське вище військове авіаційне училище льотчиків.
З 1981 року по 1982 рік  проходив службу  в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані командиром винищувального авіаційного підрозділу.
Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 20 вересня  1982 року за мужність і героїзм виявлені при наданні інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11484).
Після повернення  в Радянський  Союз, в 1984-1985 роках - заступник командувача 1-ї повітряної армії  Далекосхідного військового округу. В 1984 році  присвоєно військове звання «генерал-майор авіації».
В 1985 році знову направлений в Афганістан, де в 1985-1987 роках був заступником командувача 40-ї армії - командувачем ВПС 40-ї армії.
Гончаренко Владислав Федорович
Командир авіаційної ланки окремого винищувального авіаційного полку в складі 40-ї армії, старший лейтенант.
Народився 15 січня 1962 року в місті Полтава.
В Радянській Армії з 1979 року.
В 1983 році  закінчив Борисоглібське вище військове авіаційне  училище льотчиків імені В.П. Чкалова. З 1983 року служив в  Одеському військовому окрузі.
З 1985-го по 1986 рік знаходився в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані. На літаку «Су-25» виконав чотириста пятнадцять бойових вильотів.
Указом Президіума Верховної Ради від 28 вересня 1987 року за мужність і відвагу виявлені при виконанні військового обвязку, присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11558).

Кучеренко Володимир Анатолійович
командир вертолітної ескадрилі вертолітного полку в складі 40-ї армії капітан.Народився 5 квітня 1954 року в селі Нижня Сироватка Сумської області.В Радянській армії з 1972 року.
 В 1974 році екстерном закінчив Сизранське військово-авіаційне училище льотчиків. Служив в  Київському, Московському військових округах, в Групі радянських військ в Німеччині.
З жовтня 1984 року по 1985 рік  в проходив службу  в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані.Здійснив 883 бойових вильоти, приймав участь в 30-и бойових операціях, під час яких було знищено 42 опорних пункти, 24 позиції ДШК, 9 позицій ЗГУ, 29 автомашин (всього приймав участь в атаці на 21 караван зі зброєю).Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 26 травня 1986 року за успішне виконання завдання  при наданні інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан і виявлені при цьому  мужність і героїзм  присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11543).
Капшук Віктор Дмитрович
 командир відділення бойової групи десантно-штурмової маневреної групи 47-го Керкинского прикордонног загону Средньоазійського прикордонного округу, старший сержант.Народився 15 липня 1965 року в селі Карапиши Мироновського району Києвської області.В жовтні 1983 року призваний в Прикордонні війська  СРСР. В травні 1984 року переведений командиром бойової групи в десантно-штурмову маневрену групу 47-го Керкинского прикордонного загону, яка діяла в північних районах Афганістану, забезпечуючи безпеку на підступах до державного кордону  СРСР.За період  командування групою було проведено 14 бойових операцій, в яких було знищено до 100 душманів і захвачено більше 70 одиниць стрілецького озброєння. Неодноразово виявляв  мужність і героїзм в боях. Так, в березні 1985 року, ризикуючи життям під вогнем ворога прорвався до важко пораненого офіцера і виніс його в укриття.В серпні 1985 року в одній із операцій був контужений, але залишився в строю і продовжував командувати групою. Під його командуванням група декілька годин в повному оточенні відбивала атаки  ворога, наносячи йому великі втрати і протрималась до прибуття підкріплення.Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 6 листопада 1985 року за мужність і героїзм, старшему сержанту Капшуку Виктору Дмитриевичу присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11534).
Руцький Олександр Володимирович

 Заступник командувача ВПС 40-ї армії , полковник.
Народився 16 вересня 1947 року в місті Проскурів ( Хмельницкий).
 В 1985-88 роках брав участь в бойових діях в Афганістані. Займав посаду командира окремого винищувального авіаційного полку (40-ї армії). В 1985-86 роках виконав 356 бойових вильотів, з них 121 вночі.
В квітні 1986 року літак Руцкого, що приймав  участь в знищенні великої бази моджахедів поблизу кордону з Пакистаном, був збитий. Руцкий отримав травму хребта. Після лікування в шпиталі був усунений від польотів, але продовжував командувати авіаційним полком до грудня 1986 року, коли отримав призначення на посаду заступника начальника Центру бойового застосування фронтової авіації ВПС СРСР (м Липецьк), знову був  допущений до польотів.
 В квітні 1988 року призначений заступником командувача ВПС 40-ї армії. З квітня по серпень здійснив 97 бойових вильотів, з них 48 нічних. 4 серпня 1988 року під час нічного бомбардування складів боєприпасів афганських моджахедів був другий раз збитий. Після п’яти днів переслідування потрапив в полон до моджахедів  у яких був відібраний пакистанською розвідкою. 16 серпня 1988 року Руцкий був переданий  пакистанськими властями радянським дипломатичним представникам в Ісламабаді в обмін на громадянина Пакистану, звинуваченого в шпигунстві проти СРСР.
Звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі "Золота Зірка" (№ 11589) Руцкому Олександру Володимировичеві присвоєно Указом Президії Верховної Ради СРСР від 8 грудня 1988 року.
 Нагороджений орденом Червоного Прапора, орденом Червоної Зірки, медалями, а також орденами і медалями іноземних держав, у тому числі трьома орденами Демократичної Республіки Афганістан.
Гринчак Валерій Іванович
командир розвідувальної роти 285-го танкового полку; начальник штабу 781-го окремого розвідувального батальйону 108-й Невельської Червонопрапорної мотострілкової дивізії у складі 40-ої армії Червонопрапорного Туркестанського військового округу (обмежений контингент радянських військ в Демократичній Республіці Афганістані), капітан.
Народився 21 червня 1957 року в селі Чемерполь Гайворонського району Кіровоградської області.
 14 липня 1984 року прийняв бій. Відважний офіцер отримав важке поранення обох ніг, але самостійно надавши собі першу медичну допомогу, пересилюючи біль, зберігаючи витримку і холоднокровність, не залишив поле бою, а продовжував уміло керувати діями роти...
Не дивлячись на ампутацію ніг, мужній офіцер добився повернення в армійських стрій.
 Указом Президії Верховної Ради від 18 лютого 1985 року за мужність і героїзм, проявлені при наданні інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11523).
 Нагороджений орденом Червоної Зірки (13.06.1984 р.), медаллю.
Указом Президента України від 15 лютого 1999 року нагороджений орденом "За мужність" .

Арсенов Валерій Вікторович
 старший розвідник-гранатометник 173-го окремого загону спеціального призначення в складі 40-ї армії, рядовий.
Народився 24 червня 1966 року в місті Донецьку.В Радянській армії з травня 1985 року. Проходив службу  в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані.28 лютого 1986 року,  в бою з перевершуючими силами бунтівників,  був важко поранений, але продовжував вести вогонь. В критичну хвилину бою, ціною свого життя, закрив від ворожих куль командира роти...
Похований в місті Донецку.Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 10 листопада 1986 року за успішне виконання завдання  при наданні інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан і виявлені при цьому  мужність і героїзм посмертно  присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка».
Рубан Петро Васильович
         командир 200-й окремої штурмової авіаційної ескадрилї в складі
       40-ї армії , підполковник.Народився 11 червня 1950 року в селі Хильчичи Середино-Будського району Сумської області.   В 1972 році екстерном закінчив Чернігівське вище військове училище льотчиків.
З серпня 1983 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан, виконав 106 бойових вильотів, налітав 96 годин.Приймав участь в листопаді 1983 року в Гератській і Кундузькій операціях, в грудні 1983 року і січні 1984 року приймав участь в Баграмській операції.
      За час перебування в Демократичній Республіці Афганістан особисто знищив 14 ДШК, 3 опорні пункти, 6 автомобілів, один склад паливно-мастильних матеріалів, 3 гармати,  близько 250 душманів. 16 січня 1984 року приймав участь в черговій операції по знищенню виявленої групи душманів, ескадрилля з 8 літаків, нанесла масованй удар в районі населеного пункту Ургун. Літак СУ-25 отримав пошкодження від попадання ракети ПЗРК і став некерованим, льотчик катапультувався  на малій висоті, що не забезпечило повного розкриття парашюта...СУ-25 підполковника П.В. Рубана став першим штурмовиком, збитим ракетою ПЗРК.Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 17 травня 1984 року за мужність і героїзм, підполковнику Рубану Петру Васильевичу посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.Похований в  місті Запоріжя.
Богданов Олександр Петрович
Військовий радник військової частини прикордонних військ Демократичної Республіки Афганістан, майор.
Народився 5 січня 1951 року в селі Дозорне Білогорського району Криму.
В Прикордонних військах КДБ СРСР з серпня 1968 року. В 1972 році закінчив Московське вище прикордонне командне училище Комітету державної безпеки. В 1981 закінчив  Військову академію імені Фрунзе.
З 1983 року знаходився в Афганістані радником  командира військової частини прикордонних військ Демократичної Республіки Афганістан,приймав  участь в плануванні, підготовці і проведенні 15 вдалих бойових операцій. Силами цієї військової частини були ліквідовані два угрупування душманів. При проведенні чергової операції 18 травня 1984 року, попав в оточення, отримав декілька важких поранень і загинув в рукопашній схватці...
Похований в місті Симферополі (Крим).
Указом Президіума Верховної Ради СРСР від 21 червня 1984 року за мужність і відвагу виявлені при виконанні військового обвязку, присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (посмертно).

Шкидченко Петро Іванович
 начальник групи управління бойовими діями при Міністерстві оборони Демократичної Республіки Афганістан, генерал-лейтенант.
Народився 7 листопада 1922 року в місті Радомишль Житомирської області.
В Червоній Армії з 1939 року. В 1941 році закінчив Житомирське піхотне училище. Участник Великої Вітчизняної війни. В  1941 році  був чотири рази  поранений.  Учасник радянсько-японської  війни 1945 року. З сычня  1971-го по серпень 1973 року – командувач 6-ої  гвардійської  танкової армиії Київського військового округу. Генерал-лейтенант (1971 рік).З вересня 1973-го по червень 1980 року – заступник  командувача військами Одеського військового округу і Групи Радянських військ в Німетчині  по бойовій підготовці.В червні 1980 очолив  групу управління бойовими діями  при Міністерстві оборони Демократичної Республіки Афганістан.  В задачу групи   входило залучення до планування ы управління  спільних  бойових дій  Генерального штабу і Міністерства оборони ДРА.За півтора року  приняв  участь в проведенні 25 маштабних  бойових операцій проти душманських збройних формувань. Крім того, відзначився і особистою хоробрістю: в одній з операцій при прориві душманів до командного пункту афганскої дивізії зберіг спокій і організував відбиття атаки, та очолив  контратаку, в ході якої  душмани були майже повністью знищені.
19 січня 1982 в 16-и кілометрах від міста Хост  був обстріляний вертоліт Мі-8 ВПС ДРА, на борту якого знаходились радянські – радники, в тому числі і  генерал-лейтенант Шкидченко П.І. Одна з випущених куль попала в командира екіпажу. При вимушеній посадці  вертоліт перевернувся и загорівся, весь  екіпаж загинув.
Бойовий генерал П.І. Шкидченко, незадовго до цієї трагічної дати був  нагороджений другим орденом Леніна.
Похований в Дніпропетровську.
Указом Президента РФ від 4 липня 2000 року за мужність і героїзм, проявлені при виконанні службового обовязку   посмертно присвоєно звання Героя Російської Федерації.
Стовба Олександр Іванович
    командир мотострілецького взводу 66-ї окремої мотострілецької бригади 40-ї армії,  лейтенант.
Народився 19 липня 1957 року в місті  Дніпродзержинськ Дніпропетровської області.
 В  Радянській армії з  1975 року. Закінчив Київске вище загальновійськове командне училище.
З січня  1980 року  в складі 40-ї армії в Афганістані.
 29 березня 1980 року його мотострілецький взвод  приймав участь в бою по захвату сховища боєприпасів в районі населеного пункту Серан, та був відрізаний  противником від основних сил роти. Коли його підрозділ оточили  душмани, він поранений в ногу, виповз з палаючої БМП, взяв з собою кулемет. Залишившимся в живих бійцям наказав відходити. Сам залишився  - прикривати їх відхід, і в нерівному бою загинув.
 Похований в місті Дніпродзержинськ.
За мужність і героїзм, проявлені при виконанні військового і інтернаціонального обов'язку, 11 листопада 1990 року лейтенантові Стовбе Олександру Івановичеві посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.
Воїн-поет Олександр Стовба - "А.І.Ст." (так він підписував свої вірші) посмертно прийнятий в члени Союзу письменників СРСР. Також посмертно він удостоєний почесних звань "Лауреат премії Ленінського комсомолу" і "Лауреат премії Міністерства оборони СРСР".
Життю і подвигу Стовби О.І. присвячена поема А. Дмитренко «АІСТ".

Бойовий шлях  186 загону (7 ОМСБ)Ізяславської бригади спецназу

Розвідувальна група “Каспій” трагічно загинула поблизу кишлака  Дури в афганській провінції Заболь 31 жовтня 1987 року
Олег Онищук; Юрій Ісламов; Роман Сидоренко; Ігор Москаленко; Марат Мурадян;
Тахір Джафаров; Михайло Хроленко;  Олег Іванов; Олександр Фурман;
Яшар Мурадов; Еркин Салахиєв
Оніщук Олег Петрович
Заступник командира роти одного з підрозділів Сухопутних військ 40-ої армії Червонопрапорного військового Туркестанського округу (обмежений контингент радянських військ в Демократичній Республіці Афганістані), старший лейтенант.
Народився 12 серпня 1961 року в селі Путринці Ізяславського району Хмельницької області.
У Радянській Армії з 1978 року. У 1982 році закінчив Київське вище загальновійськове командне училище імені  Фрунзе.
З квітня 1987 року надавав інтернаціональну допомогу народові Афганістану.Заступник командира роти очолюючи розвідувальну групу, успішно виконуючи завдання по наданню інтернаціональної допомоги Республіці Афганістан проявивши мужність і героїзм, поліг смертю хоробрих в бою 31 жовтня 1987 року в кишлаку Дуру в провінції Заболь, поблизу кордону з Пакистаном...
Похований в місті Ізяслав Хмельницької області.
Указом Президії Верховної Ради від 5 травня 1988 року посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.
Нагороджений орденом Леніна, орденом Червоного Прапора, медаллю «За бойові заслуги».
Ісламов Юрій Верикович
Командир відділення одного з підрозділів Сухопутних військ 40-ої армії Червонопрапорного військового Туркестанського округу (обмежений контингент радянських військ в Демократичній Республіці Афганістані), молодший сержант.
Народився 5 квітня 1968 року в селищі Арсланбоб Базар-Коргонського району Ошськой області Киргизії, узбек.
У Радянській Армії з листопада 1986 року. Службу проходив у складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані.
Поліг смертю хоробрих в бою 31 жовтня 1987року в кишлаку Дуру в провінції Заболь, поблизу кордону з Пакистаном...
Указом Президії Верховної Ради від 3 березня 1988 року молодшому сержантові Ісламову Юрієві Веріковічу посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.
Нагороджений орденом Леніна, медалю «За відвагу».
Горошко Ярослав Павлович
 Командир роти одного з підрозділів Сухопутних військ 40-ї армії , капітан.
Народився 4 жовтня 1957 року в селі Борщівка Лановецького району Тернопільської області.
З 1976 року в Радянській Армії. В 1981 році закінчи Хмельницьке вище військове артилерійське командне училище.
Два рази - з 1981 по 1983 і з 1987 по 1988 рік - знаходився в складі обмеженого контингенту радянських військ в Афганістані.
Указом Президіума Верховної Ради від 5 травня 1988 року за мужність і відвагу виявлені при виконанні військового обвязку, присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 11572).
Повернувшись з Афганістану, закінчив Військову академію імені  Фрунзе та продовжив службу в посаді заступника командира бригади спецназу ГРУ, що розміщувалась в місті Ізяслав Хмельницької області.
Після розпаду СРСР, з 1992 року стояв у витоків створення військової розвідки Збройних сил України. Служив в 1464-му полку спеціального призначення Чорноморського флоту України. 8 червня 1994 року майор Я.П.Горошко загинув при випробуванні нової техніки (потонув в Дніпрі). Похований в рідному селі.
Нагороджений  двома орденами Червоної Зірки, медалями, українським золотим хрестом 1-ої степені "За особливі заслуги".

         3600 мешканців Рівенщини
 пройшли горнило афганської війни, понад 70 з них на тій  війні стали інвалідами, 104 загинули  а доля  двох рівнян, які зникли безвісти, до цих пір невідома.
Баженов Сергій Миколайович
 Лейтенант, командир протитанкового взводу. Народився 05.07.1959 року в місті Пугачов Саратовської області. Росіянин. У Збройних Силах СРСР з 05.08.1977 року.
Кадровий офіцер, Баженов С.М. після закінчення Хмельницького ВАКУ був направлений в одну з військових частин, яка дислокувалася на території Демократичної Республіки Афганістан. Скромний в житті, сумлінний і добросовісний офіцер, Сергій був прикладом для бійців і підлеглих.
13 вересня 1982 року в складі  свого підрозділу лейтенант Баженов С.М. був направлений на виконання бойового завдання . У складних умовах, коли вирішувалась доля бою, він сміливо кинувся вперед, ведучи за собою підлеглих, і був смертельно поранений.
За зразкове виконання службових обов'язків, мужність та особисту відвагу нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований на міському кладовищі в  Рівному.
Балакірєв Валерій Олексійович
Народився 27.05.1949 в м. Рівне Рівненської області. Росіянин.
Середню школу закінчив с. Бабин Гощанського району Рівненської області, продовжив навчання в ПТУ № 11 м. Рівне по спеціальності токар-фрезерувальник, після закінчення якого працював рік на Рівненському заводі тракторних агрегатів.
Займався парашутним спортом при ДОСААФ. В міському будинку культури відвідував гурток бальних танців.
По направленню Рівненського МВК з 01.08.1968 р. поступив в Московське вище загальновійськове командне училище, яке закінчив в 1972 році.
Служив в м. Мінськ.
У Республіці Афганістан - з червня 1984 року. Був начальником авіокомендатури м. Файзабад. Брав безпосередньо участь у забезпеченні польотів бойових літаків і вертольотів, а також в організації їх обслуговування.
Загинув при виконанні бойового завдання 07.10.1985 року.
Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований в с. Антопіль Рівненського району, Рівненської області.
В м. Рівне проживає дружина Лідія Олександрівна і син Дмитро.
Веремчук Микола Анатолійович
Веремчук Микола Анатолійович,  рядовий, механік-радіотелеграфіст окремого загону спецпризначення. Народився 31.07.1967 року в м. Комунарськ Луганської області. Українець. Закінчив Рівненську загальноосвітню школу № 23.  Працював вентиляторщиком в ПМК "Промбуд" м. Рівного. До Збройних Сил СРСР призваний 11.11.1985 року Рівненським МВК.
У Республіці Афганістан з квітня 1986 року. Неодноразово брав участь у  бойових операціях. 24.10.1987 року в ході запеклого бою група солдатів, в яку він входив, була оточена і вступила в рукопашну сутичку. Будучи важко пораненим, Веремчук Микола прикрив відхід товаришів і повторно був поранений в груди. Непритомнюючи  підпустив до себе супротивника впритул і підірвав  гранату.
За мужність і героїзм нагороджений орденом Леніна (посмертно). Похований  на кладовищі "Нове" в м. Рівному. Пасажирський літак, який виконував рейси за маршрутом Рівне - Київ, був названий його ім'ям.
Доманський Олександр Ананійович
 Народився 06 січня 1963 року в селі Переклі Млинівського району Рівненської області. Українець.
У 1980 році закінчив Княгиненську середню школу. Призваний в ряди Збройних Сил СРСР 26.04.1981 році Млинівським РВК.
В 1981-1983 рр. - навчався в Кіровському військовому авіаційно-технічному училищі. В 1983-1984 роках служив в Німеччині, п.п. 63383 "В".
З червня 1984 р. по вересень 1984 р. продовжував службу в м. Виборг Ленінградської області, військова частина 55745.
З вересня 1984 р. по 10 жовтня 1984 р. служив в ДРА, військова частина 97978. Прапорщик, бортовий авіаційний механік, повітряний стрілок вертольота.
Вертоліт, у складі екіпажу якого знаходився Доманський О.А., виконував бойові завдання по вогневій підтримці наземних військ. 10 жовтня 1984 року при посадці вертоліт був збитий. Доманський Олександр Ананійович загинув. Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно).
Похований в с. Княгинин Демидівського району Рівненської області.

Завранчук Олександр Володимирович
Народився 08.10. 1968 року в м. Рівне, українець. Навчався в СШ № 10 м. Рівне. Після закінчення школи працював слюсарем ЖБВ Рівненського "Поліськводбуд". В ряди Збройних Сил, бувшого СРСР, призваний 24.05.1987 р. Рівненським МВК. Після закінчення учбового розвідувального підрозділу в м. Ашхабаді Олександр був направлений в одну з частин 40-ї армії на території Афганістану.
26 грудня 1987 року розвідувальний взвод, в складі якого знаходився і молодший сержант-кулеметник Завранчук О.В., повертався з вдало проведеної засідки в районі кишлаку Муджана (провінції Хінджан, Даши). О 12-й годині дня взвод був обстріляний заколотниками зі стрілкової зброї. Разом з товаришами Олександр зайняв оборону і вів вогонь по противнику. В ході цього бою був тяжко поранений і в той же день помер від ран.
Молодий сержант Завранчук О.В. (посмертно) нагороджений орденом "Червоної зірки".
Похований в м. Рівне. На будинку де він жив , встановлена пам'ятна дошка.

Кирильчук Микола Миколайович
 Народився 21.05.1967 року в с. Тайкури Рівненського району Рівненської області. Українець. Навчався у Рівненських середніх школах № 6, № 9.
Після закінчення школи працював токарем Рівненського радіотехнічного заводу.
У Збройні Сили СРСР був призваний 05.11.1985 року Рівненським РВК.
У Республіці Афганістан з квітня 1986 року. Служив у військовій частині п.п. №17668, рядовий, кладовщик (комірник), укладач парашутів.
05.06.1987 року, повертаючись із бойового завдання, Кирильчук Микола загинув в авіаційній катастрофі. Нагороджений медалями "За бойові заслуги" та "За відвагу" (посмертно).
Похований у селі Тайкури Рівненського району Рівненської області.
Батьки: Микола Іванович і Галина Іванівна проживають у місті Рівне.
Красільніков Віктор Іванович
Народився 09.06.1962 року в м. Шверін (Німеччина), росіянин. В ряди Збройних Сил бувшого СРСР призваний 21 жовтня 1980 року Рівненським РВК. Закінчив Київське вище загальнокомандне училище ім М.В.Фрунзе - лейтенант, командир групи окремого загону спецпризначення.
19 березня 1986 року підрозділ, в складі якого знаходився лейтенант В.І.Красільніков та його підлеглі, виконував бойове завдання в районі поселення Кулала, що в провінції Нангархар. Він на чолі свого взводу йшов попереду підрозділу і, коли зав'язався бій, першим кинувся в зайнятий моджахедами дувал, ведучи за собою підлеглих. В бою з переважаючою кількістю душманів - Віктор був тяжко поранений. Під вогнем моджахедів підлеглі кинулись на допомогу своєму командиру. Виносячи з поля бою, стікаючого кров'ю Віктора, сержант Коваленко закрив його своїм тілом від куль моджахедів і сам 6ув тяжко поранений.
Майже 4 дні лікарі боролися за життя Віктора, але поранення були дуже тяжкі і 22 березня 1986 року його серце перестало битися.
Нагородженій орденом "Червоного Прапору" (посмертно). Похований в м. Рівне.

Кулакевич Семен Володимирович
Народився 04.05.1956 року в селі Блажеве Рокитнівського району Рівненської області. Українець. Навчався в Березнінському ПТУ. В Збройні Сили був призваний 14.05.1974 року Рокитнівським РВК.
Служив прапорщиком у Чехословаччині у м. Міловіце, військова частина..............
У Республіці Афганістан з лютого 1981 року, прапорщик, завскладом паливо-мастильних матеріалів. Неодноразово постачав ПММ у підрозділи, які вели бойові дії. 06.10.1981 року загинув в автомобільній катастрофі. Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований в селі Блажеве.
Ніколайчук Григорій Олексійович
 Прапорщик, командир взводу. Народився  11.02.1952 року в селі Ботін Луцького району Волинської області. Українець. Навчався в Рівненському СПТУ № 38. До Збройних Сил СРСР призваний 26.05.1970 року Рівненським МВК.
У Республіці Афганістан з вересня 1982 року. Неодноразово брав участь у бойових операціях. 28.03.1984 року, виконуючи бойове завдання командування, загинув в автомобільній катастрофі.
Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований в м. Рівне.

Плеван Сергій Тодорович
 Єфрейтор, розвідник. Народився  30.09.1966 року в селищі Бурея Бурейського району Амурської області. Українець. Працював на Оржевському домобудівному комбінаті. До Збройних Сил СРСР призваний 15.10.1984 року Рівненським МВК.
У Республіці Афганістан з квітня 1985 року. Під час виконання бойового завдання 18.04.1986 року, діючи у складі одного з відділень взводу, він першим увірвався на позиції супротивника і особисто знищив 3 вогняні точки. У цьому бою Плеван Сергій загинув.
За мужність і відвагу нагороджений медаллю "За відвагу" і орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований в с. В. Олексин Рівненського району Рівненської області.
Самолюк Микола Миколайович,
 Сержант, командир бойової машини. Народився 06.07.1963 року в селі Іванівка Славутського району Хмельницької області. Українець. Працював електромонтажником у Рівненському рембудуправлінні. До Збройних Сил СРСР призваний 23.03.1982 року Рівненським МВК.
У Республіці Афганістан з жовтня 1982 року. Діючи у складі розвідувальної групи, 03. 05.1984 року виявив в одному з населених пунктів пересування  озброєної групи бунтівників. Скрито вийшовши до об'єкту спостереження, розвідники обстріляли супротивника. У бою Самолюк Микола діяв сміливо і рішуче, але був убитий снайперською кулею.
Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). похований в м. Рівне.
Стрепков Сергій Васильович
 Народився 24.07.1957 року в м. Алма-Ата (Казахстан). Росіянин. У Збройних Силах СРСР з 14.08.1974 р. Закінчив Ворошиловградське ВВАУШ. Лейтенант, штурман вертольота Ми-6.
В Республіці Афганістан з лютого 1980 року. Зарекомендував себе мужнім офіцером добре підготовленим військовим спеціалістом. 16.02.1980 року вертоліт Ми-6, у складі екіпажу якого він служив, потерпів катастрофу за 50 км. на північ від м. Баграм. Стрепков С.В. загинув.
Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований у м. Рівне.

Шпудейко Олег Васильович
Рядовий, водій вузла фельдєгерсько-поштового зв'язку. Народився 04.06.1965 року в м.Рівне. Українець. Працював водієм на автопідприємстві в м. Рівне. До Збройних Сил СРСР призваний  15.10.1984 р. Рівненським МВК.
У Республіці Афганістан з лютого 1985 року. Показав себе сміливим, мужнім воїном. 11.07.1985 року, виконуючи бойове завдання по доставці пошти, слідував у літаку за маршрутом Кабул - Ташкент. У районі  м. Кандагар літак був обстріляний супротивником і потерпів катастрофу. Шпедейко Олег Васильович загинув.
Нагороджений орденом "Червоної Зірки" (посмертно). Похований в рідному місті Рівному. На будинку, де він жив, встановлено меморіальну дошку.

Климак Віктор Георгійович
Народився 26 жовтня 1958 року в с. Українка  Острозького району.
В 1978 році призваний до лав ЗС СРСР.
 З січня 1980 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан.
9 лютого 1980 року будучи командиром танку виконував бойове завдання по розчистці проходу в завалі. В бою з танка було знищено 8 вогневих точок противника. Мотострілецький батальйон пройшов по зроблених проходах і виконав бойове завдання. Молодший сержант Віктор Климак в цьому бою загинув від наскрізного вогнепального поранення грудей і голови.
17лютого 1980 року похований в селі Українка.
28 квітня 1980 року нагороджений  медалю   “ За бойові заслуги” (посмертно).
Баран Андрій Андрійович
Народився 2 січня 1960 року в селі Українка Острозького району. В 1979 році закінчив Здолбунівське СПТУ-38.
В 1979 році призваний до лав ЗС СРСР.
 З січня 1980 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан. Службу проходив на посаді кулеметника.
11травня 1980 року в бою від вибуху гранати та числених поранень обірвалось життя Андрія.
7 червня 1980 року похований в селі Українка.
21 жовтня 1980 року нагороджений  медалю “ За відвагу ” (посмертно).

Соколюк Олександр Миколайович
Народився 11 лютого 1964 року в селі Хорів Острозького району.
В 1982 році призваний до лав ЗС СРСР.
 З 1983 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан.
14 лютого 1983 року під час бою виявив мужність і відвагу, але його життя обірвала куля.
5 березня 1983 року похований в селі Хорів.
24 серпня 1983 року за мужність і відвагу виявлені під час виконання бойового завдання указом президії Верховної Ради СРСР  нагороджений  орденом
    “ Червоної зірки ” (посмертно).

Андреєв Олексій Миколайович
Народився 22 грудня 1966 року в селі Батьківці Острозького району.
В 1984 році закінчив Острозьке СПТУ-28.
В квітні 1985 року призваний до лав ЗС СРСР.
 З серпня 1985 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан. Службу проходив на посаді розвідника.
19 січня 1986 року в бою прикриваючи вогнем з автомату товаришів знищив декілька душманів,   але його життя обірвала куля.
30 січня 1986 року похований в селі Ілляшівка.
 31 липня 1986 року за мужність і відвагу виявлені під час виконання бойового завдання указом президії Верховної Ради СРСР  нагороджений  орденом “ Червоної зірки ” (посмертно).
10 квітня 1988 року нагороджений почесною грамотою ЦК ВЛКСМ.
Велігурський Юрій Володимирович
 Народився 2 квітня 1967 року в селі Тесів Острозького району.
В квітні 1985 року призваний до лав ЗС СРСР.
 З  1985 року - в складі обмеженого контингенту радянських  військ в Демократичній Республіці Афганістан.
21 квітня 1987 року їх підрозділ було піднято по тривозі і направлено на вертольотах в допомогу товаришам, що вели бій. Вертоліт в якому був Юра вибухнув від влучившої в нього ракети.
29 квітня 1987 року похований в селі Тесів.
 12 листопада 1987 року за мужність і відвагу виявлені під час виконання бойового завдання указом президії Верховної Ради СРСР  нагороджений  орденом “ Червоної Зірки ” (посмертно).

Молоде покоління вшановує пам’ять воїнів афганців


title: Презентация на тему: Владимиро- Суздальская земля

text:
В XII-XIIIвв.

Учитель истории МОУ «СОШ с. Вязовка
Базарно-Карабулакского района
Саратовской области»
Перова Татьяна Анатольевна
Владимиро- Суздальская земля
Один из самых глухих углов восточнославянских земель.
Наличие пахотных земель необходимых для земледелия.
Умеренный климат давал возможность развивать и земледелие, и скотоводство.
Густые  леса богаты пушниной.
Зарождалось вотчинное землевладение
Осваивались новые земли, строились и богатели города
Возвышаться Северо-Восточная Русь стала при Владимире Мономахе.

Владимиро-Суздальская земля
Юрий Долгорукий
Андрей Боголюбский
Рассвет Владимиро-Суздальской Руси при Всеволоде Большое Гнездо
Северо-Восточная Русь в XII- начале XIII в.


title: Презентация на тему: Владимиро - Суздальская земля


title: Презентация на тему: Владимир Мономах. Последние попытки объединения Руси

text:
Тема урока:  «Владимир Мономах. Последние попытки объединения Руси».
План урока:

1.Междоусобицы сыновей Ярослава Мудрого.
2.Половцы.
3.Междоусобицы внуков Ярослава Мудрого.
4.Начало военной деятельности Владимира Мономаха.
5.Любечский съезд и его историческое значение.
6.Восстание в Киеве 1113 года.
7.Историческое значение деятельности Владимира Мономаха
Задание №1
Из перечисленных имён князей надо выбрать имена тех, которые вступили в междоусобную борьбу.
СВЯТОПОЛКСВЯТОСЛАВИГОРЬ ОЛЕГОЛЬГАЯРОСЛАВБОРИСГЛЕБИЗЯСЛАВМСТИСЛАВ
СВЯТОПОЛКСВЯТОСЛАВИГОРЬ ОЛЕГОЛЬГАЯРОСЛАВБОРИСГЛЕБИЗЯСЛАВМСТИСЛАВ
Почему братья так стремились устранить друг друга с престолов?
Порядок княжения на Руси в то время назывался очередным. Во главе рода поочерёдно вставали старшие в данный момент князья. Киевский престол передавался от брата к брату, а после смерти последнего из братьев переходил к старшему племяннику.
Если какой-либо князь умирал, не дойдя до киевского княжения, его дети теряли право двигаться вверх по очереди старшинства. Они становились «изгоями» и навсегда оставались в выделенных из общеродового имения владениях.
Задание №2
Соотнесите даты и события.
окончание второй усобицы
начало правления Ярослава в Киеве
разгром Мстиславом войск Ярослава
битва Ярослава со Святополком у Любеча
B
D
A
C
Учебная задача
Выяснить, какие попытки предпринимал Владимир Мономах для сохранения единства Руси и почему они не увенчались успехом?

В княжеских междоусобицах  часто участвовали половцы. Кто они такие?
Половецкий воин
X-XI вв.
Половецкие земли в X-XI вв.
Русский дружинник
 X в.
Историческое значение деятельности Владимира Мономаха
Историки называют период княжения Мономаха самым плодотворным в истории Древней Руси, т.к.
князь на время воссоздал единство Руси
дополнил свод законов «Русская правда», создав устав,      защищающий порядок, имущество и личность человека, чем снял социальное напряжение в обществе
на длительный период приостановил набеги половцев на Русь
стремился укрепиться на Дунае, куда отправил своих посадников в качестве управителей дунайских городов.

В конце жизни написал «Поучение», в котором рассказал о своей жизни, и, которое по сути, является нравственным завещанием князя своим потомкам.

Вопросы к документу:
Как характеризует  Владимира Мономаха отрывок из его «Поучения»?
Как вы считаете, можно ли современным людям жить в соответствии с правилами, изложенными в «Поучении»?

Вывод: документ имеет огромное нравственное значение и в наше время. Владимир Мономах обладал даром предвидения и ценности, о которых он говорит, можно назвать общечеловеческими во все времена.
Учебная задача
Выяснить, какие попытки предпринимал Владимир Мономах для сохранения единства Руси и почему они не увенчались успехом?

Вывод:
Сам процесс развития древнерусского государства вёл к раздробленности. Она закономерна и объективна. Древнерусское  государство выполнило  свою историческую роль: объединило восточнославянские племена, защитило их от внешних врагов, способствовало развитию хозяйства и культуры. Отдельные земли теперь стремились к отделению от Киева, к самостоятельной жизни, что и произойдёт в 30-е г.XII века.
Несмотря на все усилия,  Владимир Мономах был не в состоянии противостоять объективному ходу истории. Русь неумолимо шла к феодальной раздробленности, изучать которую мы будем на следующем уроке.


Презентация на тему: Владимир Мономах и его литературное наследие


Презентация на тему: Владимиро - Суздальская Русь


Презентация на тему: Владимиро-Суздальское княжество


Презентация на тему: Владимиро-Суздальская Русь


title: Презентация на тему: Владимир Мономах (10 класс)

text:
Владимир Мономах
10 класс. История.
1093г. – смерть Всеволода – последнего сына Ярослава Мудрого
Ярослав Мудрый
Изяслав
Святослав
Всеволод
Святополк
Олег
Владимир Мономах
Киев
Тмутаракань
Чернигов, Переяславль
Раскол Руси
Владимир Мономах
Сын великого князя Всеволода.
Внук Ярослава мудрого и византийского императора Константина Мономаха.
Умный, смелый воин, талантливый полководец, умелый дипломат.
Женат на дочери последнего англосаксонского короля Гарольда Гите.
Владимир Мономах
С именем его младшего сына Юрия Долгорукого связано первое упоминание о Москве.
Основатели Московского княжества являются прямыми потомками Владимира Мономаха.
По его инициативе в 1097г. Состоялся примирительный съезд князей в Любече.
1097г. – Любечский съезд
«… Каждый да держит Отчину свою..» –
 начало раздробленности на Руси.
1113 г. – умер князь Святополк
В Киеве началось восстание: требование пригласить на великое княжение Владимира Мономаха.
1113 – 1125 гг. – правление Владимира Мономаха в Киеве.
Новый свод законов – Устав.
Ограничение произвола ростовщиков.
Подавление сепаратизма – стремление к независимости.
Предотвращение набегов половцев.
Укрепление позиций Руси на Дунае.
Шапка Мономаха
1113 – 1125 гг. – правление Владимира Мономаха в Киеве.
В конце жизни написал «Поучение детям».
Умер 19 мая 1125г. На 73-м году жизни в доме на берегу реки Альты.
Владимир Мономах и Ярослав Мудрый

1125 – 1132 гг. – правление Мстислава Великого
Старший сын Владимира Мономаха.
Нарушение лествичной системы наследования.
Продолжил политику отца.


text:
© ООО «Баласс», 2014.
Образовательная система «Школа 2100».
Данилов Д.Д. и др. История России. 6 класс.  § 11
Автор презентации: Казаринова Н.В. (учитель, г. Йошкар-Ола)
ВЛАДИМИРО-СУЗДАЛЬСКОЕ КНЯЖЕСТВО
Из «Слова о полку Игореве»
О князе владимиро-суздальском
Великий князь Всеволод! …
Ты ведь можешь Волгу вёслами расплескать,
А Дон шеломами вычерпать.
О галицком князе
Галицкий Осмомысл Ярослав!
Высоко сидишь ты на своем златокованом престоле,
Подпёр горы Венгерские своими железными полками,
Заступив королю путь, затворив Дунаю ворота…
О князьях волынском и городенском
А ты, буйный Роман, и Мстислав! …
Есть ведь у вас железные молодцы
под шлемами латинскими.
От них дрогнула земля и многие страны…
Глава 3. Русские земли и княжества

§ 10. Раздробленность русских земель . . . 107
§ 11. Владимиро-Суздальское княжество . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 117
§ 12. Господин Великий Новгород . . . . . . . .  126

	Сравни с оглавлением учебника (глава 3) – историю какого княжества мы изучаем особо?
Глава 3. Русские земли и княжества

§ 10. Раздробленность русских земель . .  107
§ 11. Владимиро-Суздальское княжество.  117
§ 12. Господин Великий Новгород . . . . . 126
Из «Слова о полку Игореве»
О князе владимиро-суздальском
Великий князь Всеволод! …
Ты ведь можешь Волгу вёслами расплескать,
А Дон шеломами вычерпать.
О галицком князе
Галицкий Осмомысл Ярослав!
Высоко сидишь ты на своём златокованом престоле,
Подпёр горы Венгерские своими железными полками,
Заступив королю путь, затворив Дунаю ворота…
О князьях волынском и городенском
А ты, буйный Роман, и Мстислав! …
Есть ведь у вас железные молодцы
под шлемами латинскими.
От них дрогнула земля и многие страны…
	Как описаны в «Слове…» разные русские князья – можно ли сказать, что автор чем-то выделяет владимиро-суздальского князя?
ОПРЕДЕЛЯЕМ ПРОБЛЕМУ

ПОЧЕМУ МЫ ПОДРОБНО ИЗУЧАЕМ ИСТОРИЮ ИМЕННО ВЛАДИМИРО-СУЗДАЛЬСКОГО КНЯЖЕСТВА?
ВАША ФОРМУЛИРОВКА ПРОБЛЕМЫ МОЖЕТ НЕ СОВПАДАТЬ С АВТОРСКОЙ. ПОЖАЛУЙСТА, ВЫБЕРИТЕ В КЛАССЕ ТУ ФОРМУЛИРОВКУ, КОТОРАЯ ВАМ НАИБОЛЕЕ ИНТЕРЕСНА!
ОПРЕДЕЛЯЕМ ПРОБЛЕМУ
Необходимый уровень. С помощью стрелок соедини понятия с их определениями.
ВСПОМИНАЕМ ТО, ЧТО ЗНАЕМ
ВСПОМИНАЕМ ТО, ЧТО ЗНАЕМ
Необходимый уровень. Когда и на какие части распалось Древнерусское государство?
________ (год)
Распалось на
а.__________
б.__________
в.__________
г.__________
ОТКРЫВАЕМ НОВЫЕ ЗНАНИЯ
1. «Залесская земля»
2. «Свой князь» в Залесье
3. Расцвет Владимиро-Суздальского княжества
Повышенный уровень. Какие особенности с самого начала отличали Северо-Восточную Русь от других территорий Древнерусского государства?
«ЗАЛЕССКАЯ ЗЕМЛЯ»
Повышенный уровень. Сравни правление  Юрия Долгорукого и Андрея Боголюбского.
«СВОЙ КНЯЗЬ» В ЗАЛЕСЬЕ
Повышенный уровень. Почему правление Всеволода Большое Гнездо называют временем расцвета Владимиро-Суздальского княжества?
РАСЦВЕТ ВЛАДИМИРО-СУЗДАЛЬСКОГО КНЯЖЕСТВА
С конца XII до середины XIII века Владимиро-Суздальское княжество переживало расцвет хозяйства и культуры
ОТКРЫВАЕМ НОВЫЕ ЗНАНИЯ
Повышенный уровень. Какие поступки князей и жителей Владимиро-Суздальской земли тебе – человеку XXI века – представляются симпатичными, а какие – отвратительными?
ПРИМЕНЯЕМ НОВЫЕ ЗНАНИЯ
Повышенный уровень. Соотнеси факты и имена.
ПРИМЕНЯЕМ НОВЫЕ ЗНАНИЯ
1. Его многочисленные дети повели борьбу за великокняжеское наследство.
2. Убит в результате боярского заговора.
3. Построил Успенский собор во Владимире, крепость и Золотые ворота.
4. Отравлен на пиру киевскими боярами.
5. Вмешивался в дела Новгорода.
6. Перенес столицу во Владимир.
7. Захватил киевский престол, получил титул «великого князя киевского».
8. Мог «Волгу вёслами расплескать, а Дон шеломами вычерпать».
9. Вопреки воле отца вернулся в Залесскую землю.
10. Жестоко подавил непокорных бояр.
11. При этом князе владимирские князья становятся правителями «всея Руси», а Киев
перестаёт быть общерусской столицей.
12. Построил Дмитров, Звенигород. При нём первый раз в летописи упоминается Москва.
Повышенный уровень. Попробуй выделить элементы романского архитектурного стиля в постройках Владимиро-Суздальской Руси.
ПРИМЕНЯЕМ НОВЫЕ ЗНАНИЯ


title: Презентация на тему: Владимир Мономах

text:
Моя Родина – Армения.
Ученица 4 «М» Калтахчян Мане
                  Армения.
Армянский  флаг, герб  и  гимн
Перевод   гимна.
Свободная советская страна – Армения!В прошлом у тебя была суровая судьба,Твои сыны боролись за тебя,Теперь ты стала домом для армян !
Припев:Будь же славной, наша Советская Армения!Ты и зодчий, и строитель, Армения!Освящённая дружбой братских народов,Ты движешься к светлому будущему, наша Армения!
Октябрь, глоток воздуха, давший нам жизнь,Спасла нас, армянский народ, от неизбежного крушения.С Лениным для нас настали новые времена.Светит нам рассвет Пробуждения.
Припев
Россия протянула нам руку помощиНарод создал сильное государство.Наша Партия, надёжна и сильна,Она ведёт нас к Коммунизму!
                 Армения.
Республика Армения входит в состав СНГ (Содружество Независимых государств).. 2.Общие сведения Столица республики Армения – г. Ереван. Республика Армения расположена на Южном Кавказе. Не имеет выхода к морю. Приблизительная площадь - 29 800 кв.км Население - 3,766.4 тыс. чел. Официальный язык – армянский.
Аэропорт.
Ереванский аэропорт Звартноц обслуживает рейсы в Москву, Бейрут, Париж, Тбилиси и другие города.
Гора   Арарат
АрАрАт.
Гора Арарат (арм. Масис) – символ армянского народа. Арарат представляет собой две горы в 11 километрах друг от друга. Это Малый Арарат (Сис) и большой Арарат (Масис). Высота большого Арарата (Масиса) составляет 5165 метров над уровнем моря. Высота малого Арарата равна 3896 метрам. Сис и Масис имеют вулканическое происхождение. Уже на высоте 4420 метров начинается линия вечных снегов.
Природа   Армении.
Природа.
Армения обладает богатой природой.
На этом укромном кусочке земли встречается  более 3200 сортов растений, из которых 120 растет только в Армении. Множество сортов даже названы Армянскими именами.
Природа Армении сыграла большую роль в истории армянского народа. Подобно тому, как во времена всемирного потопа она стала очагом образования нового человечества, так и позднее природа Армении протягивала руку своему народу в дни борьбы против жестоких вражеских нападении.

Фрукты.
Армения — страна многовековой культуры.

. В республике выращивают пшеницу, ячмень, разные виды овощей, персики, груши, виноград, абрикосы, инжир.
Реки  Армении.
Самая большая река республики — Аракс— протекает по границе Армении с Турцией и Ираном. Воды Аракса и других рек идут главным образом на орошение полей. А на реке Раздан, вытекающей из озера Севан, построен каскад электростанций. Сам Севан — одно из самых больших и красивых озер страны. Оно лежит в котловине между гор. На его берегах всегда прохладно, даже в самые жаркие дни лета. И лишь немногие осмеливаются в нем купаться.
Достопримечательности.
В  Ереване   поставлено  много  достопримечатель-ностей  и  они
    очень  красивы!
    Вот  некоторые  из
     них: паметник   актёра  Фрунзика
    и   олень.
Армянские  деньги (монеты)
Денежная  единица-Армянский  драм.
Армянские  деньги  (бумажные)
Великие  люди.
Фрунзик (настоящее имя - Мгер Мушегович) Мкртчян родился 4 июля 1930 года в Армении, в городе Ленинакане.
В 1956 году он окончил Ереванский театрально-художественный институт; с 1947 года актер работал в Ленинаканском театре имени Мравяна, а в 1956 году его приняли в труппу Академического театра имени Сундукяна в Ереване.

Народный  танец
Народный   танец

Народный   костюм
Костюм
 Основу традиционного мужского и женского армянского костюма составляют рубашка с низким воротом и широкие шаровары, присборенные и закрепленные у щиколоток у женщин, и оборачиваемые широкой обмоткой у мужчин. Поверх рубашки носили архалух (тип длинного сюртука). Поверх надевались различные типы верхней одежды типа чухи (черкески), подпоясывались либо поясом, либо (чаще у женщин) длинным шарфом. Женщины носили расшитый передник. Головными уборами у мужчин служили меховые, войлочные и тканые шапки, у женщин - накидки, дополняемые ободком с различными украшениями, обувь - поршни из сыромятной кожи, туфли на невысоком каблуке с загнутым носком или сапожки из мягкой кожи.
Пахлава.
2колобка слоеного теста
5 белков
3/4ст.сах.песка
1/2ч.л.корицы
500гр.грецких орехов,крупно порубленных
яичный желток для смазывания
200гр.топленого мёда

-Берем из приготовленного базового слоеного теста два колобка.Каждый делим пополам
-две половинки раскатываем по отдельности  по размеру противня и выпекаем при 190-200 гр. минут 15(пока станет слегка золотистым).
-Взбиваем 5 белков(они остались от теста),постепенно добавляем 3/4ст. саx. песка.должно получитьсЯ крутое безе.Добавляем пол чайной ложки корицы и xорошенько перемешиваем.
-отдельно крупно рубим грецкие ореxи(чем больше будет ореxов ,тем лучше вкус)
-у нас остался ещё один колобочек теста,разделенный на 2 равные части.Раскатываем первую часть по размеру противня, и переносим на противень.Мажем безе,щедро сыплем грецкие ореxи,накрываем готовым коржем,мажем безе,сыплем ореxи,накрываем вторым готовым коржем,мажем безе и сыплем ореxи.
-Раскатываем вторую часть теста немного побольше размером и аккуратно переносим и накрываем слои.
-Теперь широким ножом полуготовое изделие режем на ромбы,но не до дна,смазываем взбитым яйцом и ставим в нагретую до 180 гр. дуxовку и печем 30-35 минут,пока поверxность станет золотым.
-Вынимаем паxлаву,снова ножом режем по линиям и щедро поливаем жидким медом.Полностью остынет,можно резать.
Я процесс описала слишком долго, но подробно.На самом деле ,если уже есть готовое тесто,то эта паxлава делается очень быстро.И к тому же очень вкусная и оригинальная.


Презентация на тему: Владимировцы в годы великой отечественной войны


Презентация на тему: Владимирский крест и второе Крещение России


Презентация на тему: Владимир Святой. Крещение Руси


title: Презентация на тему: Владимир Мономах – великий киевский князь

text:
Владимир Мономах – великий киевский князь
Учитель истории МОУ СОШ №1
 г.о. Звенигород Бортникова Т.И.
Народ плакал по нем,
как дети плачут по отце или матери.
                                          Летопись
10 класс
Урок 9
Цели урока
Показать центростремительные тенденции в жизни русского государства
Охарактеризовать политику Владимира Мономаха как стремление восстановить единство державы
Выявить значение идейных и нравственных принципов, содержащихся в «Поучении» Владимира Мономаха.
План изучения нового материала:
Объединенный поход русских войск под руководством Владимира Мономаха против половцев.
Восстание в Киеве 1113 г. и приход к власти Владимира Мономаха
Правление Владимира Мономаха.
Мстислав Великий. Начало новой усобицы.
Термины и понятия урока
        «Крестовый поход в степь» — название похода Владимира Мономаха против половцев в 1111 г.      Съезды князей — личные встречи носителей высшей власти, уполномоченные принимать судьбоносные для страны решения.
Задание на урок
Можно ли считать Владимира Мономаха продолжателем дела Владимира Святославича и Ярослава Мудрого?
Великий князь Владимир Всеволодович Мономах. Портрет из царского титулярника. 1672 год

Чем прославился Владимир Мономах до того, как стал великим киевским князем?
Почему у Владимира было такое прозвище и что оно означало?
Билибин И.Я. Великий князь Владимир Мономах. 1926
Объединенный поход русских войск против половцев.
 Когда Русь впервые столкнулась с половцами?
Какое влияние оказывали половцы на жизнь Руси?

Объединенный поход русских войск против половцев.
Объединенный поход русских войск против половцев.

В ходе крупного похода 1103 г. русские дружины, как сообщает летопись, «и убили тут в бою 20 князей половецких, а Белдюзя-князя захватили». Русским дружинам удалось не только отвоевать захваченные русские города, но нанести половцам удар на их территории.
Объединенный поход русских войск против половцев.
В 1100 г. состоялся новый съезд князей в Витичеве. Принято решение о совместном походе против половцев.
Сергей Иванов "Русские князья заключают мир в Уветичах"
Почему Владимир Мономах назвал этот поход крестовым?
Какое значение для истории Руси имел этот поход?
Объединенный поход русских войск против половцев
Итоги похода:
взята столица одного из половецких племенных образований — г. Шарукань, сожжен г. Сугров,
нанесено сокрушительное поражение половецким отрядам в битве на реке Сольнице, притоке Донца.
После этого часть половцев откочевала на Северный Кавказ.

Восстание в Киеве 1113 г.  и приход  к власти Владимира Мономаха
Ярослав Мудрый
Изяслав
Святополк
Олег
Владимир Мономах
Святослав
Всеволод
Киев
Тмутаракань
Чернигов
Переяславль

Восстание в Киеве 1113 г. и приход к власти Владимира Мономаха
1113 г. – смерть Святополка Изяславича. Популярность Владимира Мономаха как успешного полководца. Бунт киевлян, разгром усадеб ростовщиков и бояр. Призвание Владимира Мономаха на великое княжение в обход старшинства.
 Приход Владимира Мономаха
 в Киев в 1113 г.
 Познакомьтесь с материалом учебника с. 103-104 и ответьте на вопросы:
Каковы причины восстания в Киеве в 1113 г.?
Какую роль в решении вопроса о приглашении князя сыграла церковь?
Какие методы использовал Владимир Мономах, чтобы прекратить волнения в городе и стране?
Правление Владимира Мономаха
Познакомиться с материалом учебника  о правлении Владимира Мономаха (с. 105-106) и на основании полученных сведений заполнить таблицу.
Владимир Мономах (1113 – 1125 гг.)
Правление Владимира Мономаха
     Знакомство с текстом исторического источника «Поучение Владимира Мономаха», подготовка ответов на вопросы к нему.
Какие качества характера более всего ценил в людях Владимир Мономах?
На основе текста "Поучения" составьте психологический портрет (выделите основные черты характера) Владимира Мономаха.
Как вы считаете, почему Владимир решил оставить своим потомкам такое "Поучение"?

Завещание Владимира Мономаха детям. Литография по рисунку художника Бориса Чорикова. 1836 год
Правление Владимира Мономаха
Выводы
Итогом внутренней политики Владимира Мономаха стало приостановление процесса распада страны на отдельные земли, дальнейшее хозяйственное и культурное развитие Руси.
При Владимире Мономахе Русь стала самым большим европейским государством
Задание на урок
Можно ли считать Владимира Мономаха продолжателем дела Владимира Святославича и Ярослава Мудрого?
Великий князь Владимир Всеволодович Мономах. Портрет из царского титулярника. 1672 год
Мстислав Великий. Начало новой усобицы.
Мстислав Великий (1125-1132 гг.) Сын Владимира Мономаха, продолжатель политики отца.
 Продолжил борьбу с половцами.
 Мстислав Великий – последний великий князь Древнерусского государства
Киевская Русь с 30-х гг. XII в. Русь вступила в стадию феодальной раздробленности
Домашнее задание
§ 13, таблица в тетради.
Индивидуальное задание. Владимир Мономах в описании отечественных историков
Список литературы
Сахаров А.Н., Буганов В.И. История России с древнейших времен до конца XVII века: учебник для общеобразовательных учреждений. – М.: Просвещение, 2012
Ключевский В. О. Курс русской истории. Лекция 14 [Электронный ресурс]. Режим доступа:http://www.magister.msk.ru/library/history/kluchev/kllec14.htm.
Карамзин Н. М. История государства Российского. М., 2007. Т. 2, гл. 7.
Изборник (Сборник произведений литературы Древней Руси). – М.: Худож. лит., 1969. – С.146-171 – Сер. «Библиотека всемирной литературы». Подготовка текста «Поучения…», перевод и примечания Д.С.Лихачева.

Интернет- источники
http://www.moluch.ru/archive/50/6432/
http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Vladimir-II-Vsevolodovich_Monomakh.jpg?uselang=ru
http://www.opoccuu.com/030511.htm
http://salgarys.narod.ru/index/0-5
http://hiztory.ru/kievskay-rus/vladimir-monomax.html
http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Monomachos_at_Uvetichi.jpg?uselang=ru
http://hiztory.ru/kievskay-rus/vladimir-monomax.html
http://dic.academic.ru/dic.nsf/ruwiki/673107
http://www.pokrov-monastir.ru/?include=static&page_id=54
http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Mstislav_I_of_Kiev_(Tsarskiy_titulyarnik).jpg?uselang=ru


Презентация на тему: Владимир Святославич. Принятие христианства


text:
Владимиро-Суздальскоекняжество http://adf.ly/1kJkr4Тут вы сможете быстрей скачать презентацию + Word файл к ней. Сверху нажмите пропустить рекламу (через 4 секунды)
Содержание
Владимиро-Суздальское княжество

Древнерусское княжество.  В разные периоды, в зависимости от меняющихся политических центров, именуется разными названиями. Первоначально Ростовское, бывшее уделом в составе Древнерусского государства,, позднее Ростово-Суздальское княжество. Столицы— Ростов с 1125 года — Суздаль. С середины XII века великое княжество со столицей во Владимире-на-Клязьме.

Местоположение
Ростово-Суздальское (позднее Владимиро-Суздальское) княжество располагалось между средним и нижним течением Оки, с одной стороны, и верхним и средним течением Волги, с другой.  По своему   географическому   положению Владимиро-Суздальское княжество было со всех сторон защищено естественными преградами  –  крупными реками,  топкими  болотами  и  непроходимыми  лесами.   Кроме   того,   путь кочевникам в ростово-суздальские земли  преграждали  южнорусские  княжества, принимавшие  на  себя  основную  тяжесть  вражеских   набегов.

Природно-климатические условия
В силу природно-климатических условий (леса, болота; современники называли этот край Залесским) земледелие здесь должно было быть развито слабо. Действительно, на большей части северо-востока Руси преобладали подзолистые почвы. Но помимо лесов и болот здесь имелись так называемые «ополья» – свободные от леса пространства с черноземовидными почвами. С другой стороны, огромные лесные массивы были богаты пушным и промысловым зверем; развитая речная сеть изобиловала рыбой и была удобна для торгового судоходства. Здесь функционировало волго-балтийское ответвление великого торгового пути «из варяг в греки», соединявшее Прибалтийский район с Поволжьем и Средней Азией.
Таким образом, можно говорить о том, что для Владимиро-Суздальской земли было характерно комплексное развитие хозяйства. Другой чертой этого региона было слабое развитие здесь вотчинного землевладения.

Политическое устройство
Возглавлял Владимиро-Суздальское княжество великий князь, обладавший большим политическим влиянием. В своей деятельности он опирался на совет, состоявший из бояр и духовенства, княжескую дружину и феодальные съезды. Для решения важных вопросов могло созываться народное собрание — вече. Во Владимиро-Суздальском княжестве существовала дворцово-вотчинная система управления. Она характеризуется следующими чертами: во главе системы стоял дворецкий; на местах представителями княжеской власти были посадники (наместники) и волостели, осуществлявшие функции управления и суда; вместо жалованья за службу они получали «корм» — часть собранного с населения. Во Владимирской земле действовала Русская Правда. В конце XIII — начале XIV в. было составлено Правосудие митрополичье, включавшее ряд норм Русской Правды и новые положения.

Занятия жителей

Скотоводство
В хозяйстве крестьян большое место сохранило скотоводство. Разводили коров, овец, коз, свиней и лошадей. Археологи в раскопках повсеместно находят железные косы, которые использовались для заготовки сена для домашних животных. Наличие лошадей, которые разводились в крае еще со времен фатьяновцев, подтверждается находками большого количества удил, шпор, деталей хомутов, остатков конюшен. Лошади разводились для хозяйственных и ратных дел.

Бортничество
О занятии бортничеством свидетельствуют находки в подполе избы XII в. во Владимире воска и смолы. В раскопках были обнаружены медорезки, т.е. железный инструмент для вынимания из борти сот. В погребениях найдены остатки деревянных ведерок, в которых в могилу ставились соты.

Сельское хозяйство
Приблизительно в XII же веке возникло также огородничество. Основным его орудием в те годы были лопатки с металлической оковкой («рыльце»). Особенно много их было найдено в Суздале. Материалы археологии говорят о разнообразии сельскохозяйственных культур, высеваемых в крае: это - рожь, пшеница, ячмень, просо, горох, лен, конопля и чечевица. Обгорелые зерна этих культур были найдены во время раскопок во Владимире, Суздале, Ярополче Залесском и других местах.

Охота
О занятии населения охотой свидетельствует большое количество костей диких животных, найденных в раскопках поселений. Люди охотились на лосей, северных оленей, кабанов, медведей, бобров, зайцев и разнообразную дичь, водившуюся в окружающих города и села лесах, реках и озерах.

Ремесла

Развитие гончарного дела в княжестве.
Свидетельством активного развития гончарного искусства является строительство Успенского Собора в конце XII века. На берегах небольшой речки Каменки нашли остатки трех огромных печей для обжига, в каждую из которых можно было загрузить по пять тысяч штук кирпича за один прием.

Искусство обработки камня.
Камнетесное ремесло начало развиваться с конца XII века, причем мастера очень быстро достигли выдающихся высот в своем деле. В городах княжества появилось много ремесленников-камнетесов.

Развитие кузнечного дела.
Кузнечное ремесло в этих краях также получило весьма широкое распространение и было очень развитым. Если опять-таки вернуться к теме раскопок, то в их ходе обнаруживают огромное количество кузнечного инструмента. Под городом Вязники в частных домах было найдено множество образцов болотной руды, что позволяет сделать вывод о широком распространении этого ремесла среди людей, населявших Владимиро-Суздальское княжество.

Оружейное дело.
Но особенно в те времена из местных кузнецов выделялась категория оружейников. Именно они сделали шолом Ярослава Всеволодовича и боевой топор Андрея Боголюбского, которые следует считать образчиками не только кузнечного, но и ювелирного мастерства. Особенно славились местные кольчуги.

Ткачество и работа с тканями.
Здесь повсеместно было распространено ткачество, а также самые разные виды прядения. При раскопках было найдено не только множество инструментов этих ремесел, но и остатков тканей. Оказалось, что русские мастерицы в этих краях знали до полусотни приемов шитья, включая самые изысканные.

Обработка кости.
Известно было местным жителям и мастерство косторезов. Практически в каждой траншее на раскопках встречаются многочисленные костяные пуговицы, гребни и прочие хозяйственные принадлежности. Приблизительно в тот же период сравнительно широкое распространение получает и ювелирное мастерство.

Торговля
По землям Владимиро-Суздальского княжества пролегал Волжский торговый путь, который связывал эти земли с Востоком. Торговля здесь была крайне выгодной. Неудивительно, что в этих землях достаточно быстро появилось крепкое и богатое боярство, которое было не в восторге от Киева, а потому постоянно затевало отделение и стремилось к самостоятельности.

Экономическое развитие
Владимиро-Суздальское княжество развивалось очень быстро. Быстрое развитие экономики было тесно связано с теми важнейшими торговыми путями, которые пролегали по его территории. Археологами было найдено несколько складов восточных монет (диргемов), что однозначно подтвердило теснейшие торговые связи Владимира и Суздаля с дальними странами.

Культура
Культура в княжестве получила особое развитие при князьях Андрее Боголюбском и Всеволоде Большое Гнездо. Владимиро-Суздальское княжество славилось своим зодчеством, имевшим свои отличительные черты. В княжестве сложилась собственная школа, которая использовала новый материал — белый камень высокого качества — известняк, который вытеснил использовавшийся ранее кирпич.

Спасибо за внимание


title: Презентация на тему: Владимир Храбрый1

text:
Патриот  Отечества – Владимир  Андреевич Храбрый
Автор презентации: зав.библиотекой МАОУ СОШ № 7 г. Балаково Саратовской области
Хачпанова Марина Витальевна
2016 г.
Номинация:
Великие государственные и политические деятели, великие военные
Выдающийся деятель русского Средневековья: воин, дипломат, строитель
	Удельный князь Серпуховской, Дмитровский, Галицкий, Боровской и Углицкий, выдающийся русский полководец, дипломат, младший сын князя Андрея Ивановича Серпуховского, внук Ивана Калиты и потомственный Рюрикович, князь Владимир Андреевич.
	За участие в многочисленных военных походах был прозван Храбрым <Хорóбрый>, а за ключевую роль в Куликовской битве удостоился отдельного титула "Донской".
	Эпитеты «Храбрый», как и «Донской», имеются на его могиле в Архангельском соборе Московского Кремля.
	Годы жизни:
	15 июля 1353 - 4 мая 1410
В 23 – вдова, затем смерть старшего сына Ивана… Родившийся уже после смерти отца Владимир (назван так в честь киевского князя Владимира, крестителя Руси) стал смыслом жизни… Воспитание и поддержка сына, духовность и благотворительность – краткая характеристика этой замечательной русской женщины
В 23 г. – вдова с новорожденным сыномна руках
	Заветы чести на поле боя и мудрость в управлении государством вложила в сына его мать — княгиня Мария Серпуховская. «Именно так понимала сама Мария [Серпуховская] княжеское достоинство. Таковой — мудрой и жертвенной — княгиня была и сама», — считает Любовь Сергеевна Акелина, председатель Правления Фонда имени великой княгини Евдокии Московской.

Выясняем происхождение Марии Серпуховской. Что говорят летописи?
1.«Того же лета (в 6853 году от сотворения мира, т.е. 1345 году) князь великий Семен оженися в другие. У князя у Феодора у Сесвяславича поят княгиню Евпраксию. Такоже и братиа его князь Иван и князь Андрей, а князь Андрей у князя Ивана у Федоровича поят княгиню Марию. Вси трие единаго лета женишася» («Рогожский летописец» (ПСРЛ, Т. ХV).
Вывод: звали жену Андрея Ивановича, князя Серпуховского, Мария Ивановна. Свадьба состоялась с 1345 году.
Уточняем: ПОЯТИ – т.е. взять, забрать (замуж). (Из «Словаря устаревших слов»)
«Третий сын Ивана Калиты, серпуховский князь Андрей, имел только одну жену. Брак Андрея и дочери галичского (Галича Мерского) князя Ивана Федоровича Марии состоялся в 1345 г., между 11 марта и 23 сентября. От этого брака у Андрея [был сын] знаменитый Владимир Храбрый, родившийся 15 июля 1353 г., через 39 дней после смерти своего родителя, последовавшей 6 июня 1353 г.» (статья В.А.Кучкина: «Московские Рюриковичи. Генеалогия и демография»).
	Вывод: Мария Ивановна, мать Владимира Серпуховского, была дочерью Ивана Федоровича – князя Галича Мерского
Что говорят
о ней
историки?
Княгиня Мария Ивановна, урожденная княжна Галичская, княгиня Серпуховская. В единственном сыне она стремилась воспитать будущего смелого воина и мудрого управителя княжества
В 10-летнем возрасте Владимир Андреевич следом за своим двоюродным братом великим князем Дмитрием Ивановичем, будущим Донским, занимает положение второго лица московского княжеского дома. Воспитание осиротевших мальчиков взял на себя митрополит Всея Руси Алексий. Он мечтал вырастить из своих подопечных – княжичей защитников Русской земли
Митрополит
 Алексий

Владимир Андреевич: в 8 лет – первый боевой поход, в 14 – верный соратник двоюродного брата, великого московского князя Дмитрия Ивановича,
в 17-авторитетный удельный князь, которого враги боятся, друзья уважают, подданные благодарят за щедрость  и милосердие
Княжичей с детства готовили
к ратным подвигам и управлению княжеством
Владимир Андреевич был и по отцу, и по матери – потомок легендарного Рюрика. Знал несколько языков, был смел в бою, опытен в дипломатических переговорах, верен в дружбе, богобоязнен и милосерден. Молодой князь строил дороги, возводил храмы, пёкся о благосостоянии своих подданных, но превыше всего  ставил интересы не своей семьи и своего, отдельно взятого княжества, а всей Русской земли. Слава о нём шла далеко за пределами Московской Руси. Поистине он был выдающимся представителем  своему времени
Высоцкий мужской монастырь в Серпухове.Основан  князем Владимиром в 1374 году
В 1366 г. великий князь Дмитрий Иванович решил начать строительство каменных стен вокруг Москвы, но не имел достаточно средств и возможностей. Княгиня Мария Ивановна Серпуховская откликнулась на просьбу племянника:
были выделены средства и люди.
Вот так выглядели первые каменные крепостные стены Москвы, построенные на средства князей Московского и Серпуховского
Кремль
при Иване Калите.
Кремль
при  Дмитрии  Ивановиче.
Сергий Радонежский и князья Серпуховские
С игуменом Сергием князья Серпуховские были давно знакомы и дружны. Еще родители отца Сергия поселились в Радонеже – на земле, полученной Марией Ивановной в приданое. Сергий стал духовником князей Серпуховских. На их земле святой старец построил Троицкий храм, затем была возведена и Троице-Сергиева лавра.
Перед битвой – к Сергию
Дух мужества ничем не одолим —
Такая в нём великая основа.
Он ветром веет с поля Куликова,
И ты теперь так сладко дышишь им.
И.И.Ляпин
Поле русской славы - Куликово
«В памяти потомков сохранится вечноКуликово поле да
Непрядва-речка»

Челубей был тибетский монах, прошедший подготовку не только в системе боевых искусств Тибета,
	но и освоивший древнейшую практику боевой магии Бон-по.

Поединок
Пересвета
и Челубея
(Темир-Мурзы )
Ордынцам при виде удара засадного полка приписывается фраза: «Молодые с нами бились, а доблии (лучшие, старшие) сохранились».
Засадный полк
Во главе Засадного полка – самые доверенные: дв. брат и зять. На них была вся надежда!
Воевода Дмитрий Михайлович Боброк (Волынский) был зятем Дмитрия Ивановича (Донского), его ближайшим боярином, был опытным воином, а еще слыл «ведуном». Считалось, что он умел «слышать землю»

Внезапное появление Засадного полка решило исход битвы в сторону русского войска
Богородице-Рождественский монастырь — один из древнейших женских монастырей Москвы. Построен княгиней Серпуховской в честь победы на Куликовом поле. Обитель для вдов и сирот ратников, погибших на Куликовом поле. Здесь же находится место её упокоения. 15 декабря – день поминовения схимонахини Марфы (княгини Марии Ивановны Серпуховской, 1330-1389), матери выдающегося представителя русского Средневековья, истинного патриота Отечества  –
 князя Владимира Андреевича Храброго (Донского).

За удачные боевые походы Владимир Андреевич уже в молодости был прозван в народе Хоробрым, а за победное окончание битвы на Куликовом поле – Донским. Он ещё потом не раз спасал родную землю от вражьих набегов… После смерти благородный князь, любимец народа, причислен к лику святых
Святой князь Владимир Серпуховской. Фреска на южной стене Архангельского собора Московского Кремля
Место упокоения князей Дмитрия Ивановича и Владимира Андреевича
	Малоярославец. Памятник Владимиру Храброму
.Город был основан князем Владимиром Андреевичем в 1402 году. Назван в честь  Ярослава Владимировича, сына Владимира Андреевича

Серпухов. Памятник Владимиру Серпуховскому (Храброму). По духовной грамоте третий сын Ивана Калиты  Андрей Иванович унаследовал часть земель Московского княжества, в том числе Серпухов, ставший центром волости, а в будущем —
основой нового удельного княжества.
Источники информации:
Биографическая справка:
Удельный князь Владимир Андреевич Храбрый, Владимир Андреевич Донской Годы жизни: 15 июля 1353 - 4 мая 1410 Годы правления: 1358 - 1410 Отец: Андрей Иванович Мать: Мария Ивановна, княжна Галицко-ДмитровскаяЖена: Елена Ольгердовна, княжна Литовская Сыновья: Иван, Андрей, Семён, Ярослав, Фёдор, Андрей, Василий


title: Презентация на тему: Владимирские Кайсаровы: история воинского служения Отечеству

text:
Владимирские Кайсаровы: история воинского служения Отечеству
Автор: Крестьянинов Илья,
Умнов Дмитрий
 ученики 8 класса
Руководитель: Акишина Марина Александровна
ЦЕЛЬ:Показать  ИСТОРИЮ русского служения и достоинства, взяв за образец всего лишь одну ФАМИЛИЮ.КАЙСАРОВЫ
Чувство патриотизма не есть преимущество какого-либо сословия: все сыны Отечества им воодушевляются.

Андрей Сергеевич Кайсаров.
Участник войны 1812 года.

Задача:описать участие владимирских Кайсаровых в военной истории России
Интернет-источники
Печатные источники
Музеи
Кайсар-волевой, настойчивый мужчина.
Иван Андреевич Кайсаров  (17век)

Участник событий Смутного времени. В 1634 году пал в сражении с польской армией под Смоленском.

Иван Иванович Кайсаров (18 век)
Участник Петровских преобразований. Один из первых дворян был отправлен на учёбу за границу.
 В Северной войне 25-летний Иван Кайсаров стал командовать галерной эскадрой из 17 судов.
Специалист по гребному флоту.
Победа при Корностреме стала поистине звездным часом Ивана Кайсарова. В награду императрица Елизавета Петровна произвела его в капитан-командоры и назначила командующим всем галерным Балтийским флотом. А в 1752 году он занял высокую должность директора адмиралтейств-коллегии - морского министерства.

Фёдор Иванович Кайсаров (18 век)
Поручик генерала А.М. Головина.
Судя по биографии Головина, Кайсаров находился в самой гуще петровских преобразований и военных походов. Измайловский полк – место службы Кайсарова.

Паисий Сергеевич Кайсаров (19 век)
В 1812 году Паисий Кайсаров состоял при фельдмаршале Кутузове в качестве дежурного генерала. Можно сказать, что он руководил штабом всей русской армии. Награды: звезда ордена Св.Анны 1-й ст., серебряная медаль участника Отечественной войны 1812 г.

Андрей Сергеевич    Кайсаров (19 век)
Во время Отечественной войны 1812 года заведовал походной типографией фельдмаршала М. И. Кутузова.
Погиб в 1813г. На территории Германии.
Село Ковергино , Головенцыно, деревня Вилки Владимирского уезда
Село Юдиха, Дорониха, Бороткино Ковровского уезда
Село Ново-Николаевское, сельцо Ушаткино, село Муромцево,  деревня Гордино  Судогодского уезда
Выводы:
Военная обязанность дворян являлась их главным показателем верности и патриотизма.
Традиции военной профессии поддерживали многие дворянские семьи. Офицерский корпус был одной из наиболее образованных и культурных групп общества.
Такие ФАМИЛИИ как Кайсаровы накапливали и передавали опыт СЛУЖЕНИЯ из поколения в поколение.
Создать вновь российскую традицию военного служения, СЕМЕЙНУЮ ТРАДИЦИЮ чрезвычайно сложно.

СПАСИБО ЗА ВНИМАНИЕ!