Filmen, In the Heart of the Sea, er basert på den sanne historia om søkninga av Essex i 1820, og skildrar hvalet som eit miskunnsomt monster som driver dei skipsrøtte offerene sine til grensa av galskap. "Moderne spermval har berre tenn i underkanten, delvis fordi hovudkjelda deira er bløtfisk", seier Alex Boersma, hovudforfattar av den nye forskinga som er publisert i tidsskriftet PLoS One. "Å sjå ein fossil spermval som vår som har desse store framtrekkande tennane både i underkanten og i overkanten tyder at dei heldt på å eta noko heilt anna - kanskje andre sjødyr". Fossilet var ein del av ei samling samla på 1920-talet av Remington Kellogg, ein paleontolog som bidrog til å innføra vern for hval og vart den første formannen for Den internasjonale hvalfangstkommisjonen. Forvirring var herjande til 90 år seinare då Nick Pyenson, kurator for fossil av sjødrepende og medforfatter av forskinga, bestemte seg for å ta ein annan titt. Men å granska fossilen hadde sine eigne problem. Han veidde rundt 140 kg og var grundig omhulen i stein. "Vi kunne sjå stader der folk hadde prøvd å grava ut beinet og der det hadde gått feil, fordi det er svært vanskeleg å gjera", seier Pyenson. Fossilet vart skanna med lasarar, og 3D-data frå overflaten gjorde det mulig for dei to vitskapsmenn å studere detaljerte digitale modeller som kunne roterast utan å måtte røre steinen sjølv. "Dette eksemplaret er stort, og den første gongen vi rulla det over for å sjå undersida, tok det fire menneske og vi ofra eit par fingrar", seier Boersma. "Å ha den 3D-modellen var avgjørende". Det var òg avgjørende for å fastslå at fossilen inneheld øvre tenn. "Dekuppet var ganske seint i prosessen, og vi hadde allereie skrive mesteparten av manuskriptet", seier Boersma. "Vi såg på datamodellen og snakka i telefonen, og Nick sa: 'Eg trur det har øvre tenn.' "Vi måtte endåvurdera artikkelen vår, som var spennende og stressande på same tid, fordi det opna opp forskinga vår for nye muligheter, og det var i det øyeblikket vi skjøna at denne hvalen var ulik alt anna i fossilrekorda". Og sjølv om fossilen var ufullstendig og fragmentert, hjalp 3D-modella også Boersma med å skapa kunstnære inntrykk av kva han kan ha sett ut i kjøtt og blod. "Dette er der kunst møter vitskap", seier Pyenson. "3D gjev deg høve til å vera kreativ og arbeide med ressursane du har på ein veldig kraftfull måte". Fossilhvalen er omtrent 6m lang - mykje mindre enn moderne spermhval som kan nå 16m i lengd. Det manglar òg det karakteristiske blokksforma hovudet til dagens sperm hval som inneheld voks og mest sannsynleg for å forsterka evne til å bruka sonar for å jaga byte. Fysiske skilnadane viser korleis sperm hval har utvikla seg. Disse sjømammane kunne ha forsynelet vår hval - og andre - med mat, " seier Boersma. Difor har han fått tennene. Men var den gamle hvalen verkeleg eit monster av dyp? "Eg trur definitivt at denne hvalen er ganske ond og åt si del av sjømammane. Men når vi tenkjer på Moby Dick og høyrer om hval som angriper menneske med voldsomme overgrep - det er ikkje noko vi ser i naturen", seier forskaren. "Selv killval som har vore kjende for å angripe og drepe menneske i fangenskap - det finst ikkje, som eg veit, noko bevis på at dei har gjort det i det framande". Nick Pyenson legg til: "Han kunne ha slått deg med halen, men det er mindre sannsynleg at han hadde teke ein bit av beinet ditt. Dei var likevel val, og berre fordi dei er 15 millionar år gamle, betyr ikkje det at dei ikkje var særs intelligente og sosialt - om det er noko døme på at etterkomarane deira er i live". Likevel, inspirert av beinkoloren til fossilen, har vitskapsmenn kalla det nye slekta Albicetus som tyder "kvithval", eller meir kjærleg, Moby Dick.
I Hollywood-versjonen av hendingane som inspirerte til den klassiske romanen Moby Dick, terroriserer ein stor hvalbesetnad besetning på eit hvalfangstskip og til slutt øydeleggjer skipet.