"Islamistar byrja å angripe jenter på gata", seier ho. "Eg måtte tenke på døtrene mine, så eg bestemte meg for å flytta til Canada". Dette var i 1990, og Algerie var i ferd med å gå ned i meir enn ti års borgarkrig mellom ein sekulær regjering og ulike islamistiske grupper. Men dei gav opp alt, nesten over natten, for å søkja asyl i Canada. Familien kom utan ein øre i byen Montreal midt i ein bitterkaldig kanadisk vinter, med ein snøstorm i full gang. "Før vi flytta, hadde innvandringsdepartementet i Canada sagt at eg og mannen min lett kunne finna arbeid", seier Daniele. "I realiteten viste det seg at ting var heilt anna". Mens mannen hennes, Ahmad, ikkje kunne få seg noko arbeid på sitt område, brukte Daniele sju år på å arbeide for å leve, og han tjente 75% mindre enn han hadde gjort i Algerie. Ho gjorde alt frå å jobbe som sekretær, til å selge matboksar, til å freiste seg på ei fast eiendomsselskap. Daniele seier at ho følte seg "avvist og verdlaus", men livet hennar skulle endra seg til det betre i 1997 då ho bestemte seg for å starta sin eigen bedrift som selde helse- og skjønnhetsprodukter. Eit av dei største vinnararane i den franske provinsen Quebec er Daniel, som er fødd i Algeria, i ei mor som er marokkansk og far som er tysk. I 18 år, då moren hennar tvinga henne til å gifta seg med den beste vennen til bror hennar, gråt eg og gråt. "Eg ville ikkje gifta meg, men eg ville vere nær familien min, så eg slo til. Eg vart gift om to veker". Sjølv om ho ikkje hadde ynskt seg dette forholdet, seier Daniele at ho snart lærte å elske mannen sin. "Han var den perfekte mannen. Han var generøs, smart og veldig kjærleg". Medan han var ein vellykket ingeniør, steig ho raskt fram i ranger på det amerikanske konsulatet etter å ha fått ein låg grad jobb med å tildela visum. I Canada kom det likevel til å koma på ein tungt kjølvann av at Ahmad ikkje kunne finne arbeid som ingeniør. Dei skilde seg til slutt, noko som ho seier at gjorde at ho følgde seg "veldig skuld". Med fire born som ho skulle føde, vart det ekstra press på Daniele for at verksemda hennar skulle lukkast. Daniel trudde det ville vera populært, men det tok ei lita stund å forklare i 90-talet i Canada. "Det var ingenting som likna det i Quebec [på den tida]", seier ho. "Når eg presenterte prosjektet mitt, sa folk til meg: 'I Quebec brukar vi vinterhandskar, ikkje peilinghandskar.'" I Montreal var det ein stor del av den kanadiske handsken som var brukt i salongane, og det var den som gjorde at ho blei sett på som ein av dei største smekkestovene i Europa. "Det var så eg skjøna at eg hadde ein kunde". Nesten to tiår seinare har Daniels forretningsdrift selt millionar av hansker, og utvidet seg til eit helse- og skjønnhetsimperium som inkluderer eit utvalg av kosmetikk, behandlingar for cellulitt, brann, overflod av fett og akne, og eit laboratorium som utviklar tester for å oppdaga matintoleranser. Dei fire andre dommarane var alltid alle menn, og ho seier at ho av og til følgde at dei "ikke alltid var interessert" i synene hennar. Men Daniele lét seg høyrast, og fekk ei mengd kvinnelege fans. "Erfaringa gjorde meg klar over kor mykje business ein klubb for gutar er", seier ho. "Eg var som det svarte sauet... men eg tok min rettmessige plass". Den kanadiske forretningsmannen Mitch Garber, som oppstod med Daniele i showet, seier at ho er ein pioner. Mr. Garber, som er sjef for casino- og nettspillgruppen Caesars Interactive Entertainment, seier: "Daniele Henkel har gjort like mykje for å fremme kvinnelege entreprenørar som nokon annan i Quebec, og for det vert ho hylla og respektert". Når ho ser tilbake på det som ofte er uvanleg livet hennar til no, seier Daniele at det har lært henne at du "aldri har eit valg". "Selv om ting som du ikkje kan kontrollere, skjer, kan du alltid velja korleis du reagerer på dei", seier ho.
Daniele Henkel bestemte seg for å flykta frå Algerie fordi ho følte at borna hennar ikkje var i tryggleik lenger.