Eg har fått vita at forsvarsminister Michael Fallon i ettermiddag har undervist Labour-parlamentarikarar saman med ein av dei høyeste militære hjelparane sine, generallløytnant Gordon Messenger, nest sjef for forsvarsstaben (operasjonar) som hadde kommandoen over britiske styrkar i Helmand. Og medan Downing Street framleis insisterar på at det ikkje er nokon garanti for at det vil komme ein val over militæraksjon, at statsministeren berre vil gjere noko dersom han er absolutt sikker på at han vil vinne, trur dei at det vil gå over i tide. Ein minister i regjeringa fortalte meg: "I går var det ein nydelig dag. Du kunne sjå at dei mellombesøkte, særleg kvinnene, nukka med hovudet til statsministeren. Og etter å ha brukt morgonen til å snakka med parlamentarikarar i Westminster, kan denne ministeren ha rett. Så kva har endra seg? Ministerane reknar med at dei 30 konservative motstandarane av å utvide militæraksjonen til Syria kan klemmes ned til rundt 20. Dei vonar på at det blir eit like stort antal av parlamentarikarar frå Labour som støttar dei og endå meir avstår. Det er ein viktig rolle åtte demokratiske unionistpartimedlemmar har. I september motsatte DUP-leiaren i Westminster, Nigel Dodds seg sterkt militærhandlingar i Syria. Men eg legg merke til korleis Cameron lovprisa Dodds i Underhuset i går, og Tory-ministrane fortel meg at dei er vonde om å vinna DUP-støtte. "Vi ventar og ser: om statsministeren gjer ein trugeleg argument for kva bruk av britisk militærmakt kan realisert oppnå, kan vi sjølvsagt støtta det". Ein minister i regjeringa mi sa: "No kjem ein konjunkt i vår interesse. Eg trur me kan gjere dette". Kanskje. Men berre så sant Downing Street er sikker på at dei vinner.
David Cameron har enno ikkje publisert planen sin for å utvide militæraksjonen til Syria, men laget hans er i gang med å diskutere det i underhuset.