"Eg føler han lever enno", sa den 25-åringen til BBC, som kjempte for å kontrollere tårane sine medan ho bar sonen sin, Anish Gurung, som var 10 månader gamal. "Før han gjekk til Everest, sa han at det var siste gongen han skulle arbeide som guide. "Han ville til Amerika. Han ville ha nokre pengar og gjera livet vårt betre". Seksten sherpas mista livet sitt den 18. april i det som har vorte skildra av mange som den mest dødelege tragedia i moderne fjellklatring. Tre av dei har ikkje vorte funne og vert anteke døde. Sidan avlaunen, har meir enn 300 internasjonale klatrarar forlatt planane sine om å klatra Mount Everest - det høyeste fjellet i verda på 8848m (29,029ft), som strekker seg over grensa mellom Kina og Nepal. Anita Lama, 23, er enken til Asman Tamang, 26, som òg døydde på fjellet. "Eg hadde aldri trudd at ei slik tragedie ville skje", sa ho til BBC, med augene fulle av frø medan ho bar dottera si, 11-månedarsjåra Dolma Tamang. "Han byrja å gå til fjellet for arbeid dei siste fire åra eller så. "Før ulykken sa han at han ville koma attende etter to månader. Han hadde tenkt å byggja eit eige hus etter eit par år". Etter katastrofen kunngjorde den nepalesiske regjeringa ein kompensasjon og tryggingspakke til familiane til fjellklatrarane på rundt 15.000 dollar (8.800 pund). Men familiane og venene til dei drepne var ikkje fornøyde. Nimi Sherpa, som er ein klatrar og tante til Phurba Ongyal Sherpa, 25, som òg døydde i avlange, sa at regjeringa hadde fornærma klatringssamfunnet i landet ved å først kunngjøre kompensasjon til berre 400 dollar (238 pund). "Vi blir behandla som tiggarar", sa ho. "Vi vart også behandlet dårleg i fortiden, og det er difor mange sherpa har forlate landet". Det er truleg at himalaya-sherpa-folket i Nepal har flytt frå det austlege Tibet for hundre år sidan, og folkesetnaden i Nepal er i dag litt over 112.000 i følge Nepal's Population and Housing Census 2011. I Nepal er det rundt 9 000 sherpas som arbeider som guid og klatringsassistentar, og dei tenar mellom 5000 dollar og 7000 dollar per klatringssesong - fleire gonger høgare enn den gjennomsnittlege inntekta i Nepal. Men jobben er full av risiko og det finst ikkje noko riktig sosialt tryggingstiltak, seier seniorsherpas, så tusenvis har valt å flytta til grønnare beitar. Mange har gått til Amerika, Europa, Australia og New Zealand, og andre til naboland India. Etter lavinjen klarte ikkje turist- og fjellklatringsmyndighetane i Nepal å overtala dei 300 internasjonale klatrarane på Everest-basleiren til å fortsette å klatret. "Alle klatrarane har pakka seg og forlate basleiren no", sa Ang Tshering Sherpa, president for NMA, til BBC. "Men planane for ekspedisjonen frå den kinesiske sida av fjellet er på". I dei siste åra har Nepal-turistdepartementet vunne ein årleg sum på over 3 millionar dollar (£1,7 millionar) frå klatrarane som går til Mount Everest. Etter katastrofen den 18. april vedtok embetsmenn å utvide tillatingane som vart gjeve i år for fem år. Dei kunngjorde òg betre rednings- og tryggleikstiltøk for fjellfararane. I tillegg til tryggleikstiltøkene kunngjorde regjeringa utdanning og velferdstiltøk for familiane til dei Sherpaene som var drepne. Men 77-åringen Nima Sherpa, som mista den yngste sonen sin, Ang Kaji Sherpa, 37, i avlange, er framleis uroleg for at seks avna sine kan lida. "Han gjekk til Himal [fjellet] for å tenna pengar, tenna daglig brød til familien, byggja eit hus. Kven skal no gjera det?" spurde ho, medan ho deltok i ein bønn til minne om sonen sin ved eit sherpa-kloster i Kathmandu. "Det må òg gje oss fasilitetar som å ta opp regjeringsjobb". I vekene etter at lavinjen skjedde, har nokre sherpaar på Everest Base Camp kravt seter i parlamentet og tilgang til statstjenestarroller som oppdrag til fjellforbindingsoffiser - ein jobb som har vore tildelet mesteparten ikkje-sherpa nepalske embetsmenn fram til no. Turismminister Bhim Acharya svara på dette og sa: "Regjeringa er seriøs om dei krav som vert stilt fram av våre djerve sherpa-klatrarar. Vi gjer alt vi kan. "Men når det gjeld ein statleg jobb utan den rette kvalifiseringa og utdanninga, er det ikkje mogleg fordi vi må følgja reglane og lovene". Wangchu Sherpa, president for Nepal Climbers Association, seier at det ikkje alltid er rettferdig å klandra regjeringa for alle problemene som Sherpa-samfunnet står overfor. "Det var ingen bestemming om kompensasjon før for nokre år sidan", sa han. "Graduelt har det blitt betre for Sherpa. Det er fastsett kompensasjon, utdanning og velferd. Det er ein god ting". Shailee Basnet, ein medlem av eit kvinneleg ekspedisjonsteam i Nepal som heiter Seven Summits Women Team, meiner at emosjonane er for råe no. "Sjerpaene skal gå tilbake til Everest neste år", sa ho. "Det er difor at regjeringa og klatringsoperatørane må sørge for den tekniske, sosiale og økonomiske tryggleiken til sherpa-klatrarane". Ang Tshering, president for NMA, sa til BBC at han tok imot innsatsen til regjeringa, og at organisasjonen hans hadde valt å oppretta ein særskild fond som hadde ein verdi på 100.000 dollar (£60.000) for dei syrrige familiane. Men han sa at foreningen krev at forsikringspakken for Sherpa-klatrarar skal økja til to millionar dollar (£1.2 millionar). Sir Edmund Hillary frå New Zealand, som var den første mannen som nådde toppen av Everest i 1953 saman med Sherpa Tenzing Norgay, grunnla Himalayan Trust i 1960, som hjelpte til med å byggja flyplassar, skular og sykehus i Everest-regionen. Sidan har andre veldedighetspersonar og organisasjonar følgt etter. Internasjonale klatrarar har framleis vist varme og støtte sidan avlaven i fjor. "Det er svært trist at sherpaane gjekk så langt som å boikotta klatringsepsisjonar i år", sa Noguchi til BBC. "Det reflekterer truleg den lange, oppdrevne sinne og harmen". "Det er godt å sjå at regjeringa og fjellklatringsforbundet støttar dei.... Slike hendingar burde ikkje skje i framtida".
Menuka Magar-Gurung kjempar for å forstå kva som skjedde den lyselege, solrike morgonen.