Med dette kan du tru at eg er blitt gal - med tanke på at Smith-kommisjonen tilsynelatande har teke nokre store beslutninger. Her er det som skiller meg frå kunngjeringa i dag. 1) Det skotske parlamentet vil ha total kontroll over inntektsskattastigning og terskelen som dei trekkjer inn på (men Westminster vil framleis setja skatteløpet). 2) Inntekta frå dei første 10 prosentpoentane av momsen på skotske utgifter vil bli tildelt den skotske regjeringa. 3) Det skotske parlamentet vil ha makt både til å skapa nye fordeler og variera nokre planlagde og eksisterende fordeler - inkludert boligkostnadselementet til Universal Credit, fordeler for omsorgspersoner og funksjonshemma, og betalingar som er relatert til kaldt vær. Det er mange andre viktige nye maktverksteder som blir overført til Holyrood, inkludert muligheten til å senka valaldra, endra hastighetsbegrensing, lisensiere fraktørar, påvirke den nye BBC-charten, og - muligvis - endra abortreglene. Men det er overføringa av store skattemyndigheter og utgiftsbeføra som skaper betydelege finanspolitiske og økonomiske usikre, og at løysinga av desse kan få alvorlige politiske konsekvensar. Eller med andre ord, blokktilskuddet til Skottland under Barnett-formelen skal reduserast til skattar som vert overført til Skottland og aukast til utgiftar som vert overført til Skottland - og framtidige utbetalingar under den nye Barnett-formelen skal indekseres for å verna den reelle verdien. Eller med andre ord, verken skotske skatteløparar eller dei som bor i resten av Storbritannia skal lida skade som ein direkte konsekvens av den nye avviklinga. Poenget er at inntekter og utbetalingar av framtidsskatt varierer betydeleg med den økonomiske sirkelen. Så å avdekke nøyaktig kva inntekter og kostnader Holyrood går ut frå vil vera temmeleg vanskeleg. Og det er ikkje berre å tilpassa til den økonomiske sirkelen som vil vera vanskeleg. Kva om den nye tilskuddsformulen vart fastsett på grunnlag av den gjeldende nedtrykte inntekta frå inntektsskatt, og så, nokre veker seinare, plutseleg og uventa, steig skattinntektane tilbake til tidlegare trendar? Om det skulle skje, ville skottane ha ein fantastisk permanent fortjeneste - og skattebetalarane i England, Wales og Nord-Irland ville truleg følt seg ganske misfornøyde. På same måte seier Smith-kommisjonen at Skotland burde ha nye styrkar til å låna, fordi det ellers kunne finna seg utan pengar i ein økonomisk nedgang som reduserte skattinntektane og auka utbetalinga av tilskudd. Men det opna ei stor blikk. Ingen finansminister ville gje ein skotsk finansminister fullstendig rett til å låna, fordi det er nesten umogleg å tenke seg at skotsk statsskuld ikkje skulle garantert i teori eller praksis av Westminster: kansleren ville vore livredd for kva Holyrood ville gjera med det om han hadde kredittkort. Men å sette reglar for kor mykje Holyrood kan låna, vil vere svært utfordrande. I tillegg til at det er usikkerheit om kva skattaregningane tilgjengeleg for å betjene skulda til Skottland eller heile Storbritannia, vil det føre til at investorane vert meir forsiktige om å kjøpe skulda til begge. Alt dette kan høyrast litt teknisk og kjensle. Men det endar opp til noko ganske enkelt og viktig - det er den oppfattande og faktiske rettferda i skatteløknaden for skotar og for dei sør for grensa. Og i dag er det umogleg å dømme om løyknaden er rettferdig.
Det som verkeleg er viktig med økonomisk og finanspolitisk overføring til Skottland er at det vert avgjørt.