Ein analys av valmønster, tekna frå ei undersøking av 5000 skotar som vart utført kort etter folkeavstemningsdagen, går imot den utbreidde truen om at det var ei klar skilnad mellom eldre og unge veljarar, eller at dei som hadde høgare inntekter støtta Storbritannia. Veljarar som tenar meir enn £30,000 vart sett på å vera likt delt, medan dei som tenar mindre enn £20,000 var 53% for uavhengighet. Det var dei som tenar mellom £20,000 og £30,000 som òg kan sjåast som å avgjera utfallet - stemme "Nei" med ein margen på 56% mot 44%. Det er ikkje forklart kvifor dette mønsteret oppsto, men ein mulighet er at desse veljarane følte at dei hadde noko å tape om uavhengigheit viste seg å vera kostbar, medan dei ikkje hadde den økonomiske tryggleiken til dei som tenar høgare pengar som kunne ta risiko på konstitusjonell endring. Undersøkinga fann at eldre veljarar var sterkt for at Skottland blei ein del av Storbritannia, inkludert 67% av dei som var over 70 år. Men akademikarane bak den skotske folkeavstemningsstudien merkar at dei yngste veljarane, mellom 16 og 24 år, synest å ha røysta nei. Dei som var mellom 25 og 29 år, var i aldersgruppen som hadde størst sannsyn for å røysta ja, med 62% for uavhengighet, men tenåringar og dei som var i 20-åra var 54% for unionen. Undersøkinga søkte etter korrelasjon mellom kjørjarane sine identitetar og måten dei gav sin folkeavstemning på. Det fann ein sterk tilknyting til religiøs tilhøyring. Om lag 60% av protestantane stemde nei, medan 58% av katolikkar stemde ja. Dei som tilhøyrde Church of England var 81% for unionen - den sterkaste korrelasjonen av alle. Men forskinga tyder ikkje på at religionen var ein årsak til måten folk stemde på. Det fann ei svakare korrelasjon mellom eigar okkupanter og ein "nei" stemme. Dei som er fødd i andre delar av Storbritannia var mykje meir sannsynleg for å stemme nei, med 70% til 30%. Det var ei mindre majoritet for dei som var fødd utanfor Storbritannia, og dei som var fødd i Skottland var jamvel delt. Sjølv om dei var mindre og mindre detaljerte, viste desse eit likemellom kjønnsgap, men det var ei indikasjon på at dei yngste veljarane var for fagforeningar, og det var ein deling mellom dei som var meir kvalifiserte, hadde høgare inntekter og dei som hadde lavere lønn med lågare arbeidsferdighetsnivå. Argumentane som fungerte best for unionistane var at nye maktord kunne tryggjast Holyrood, utan uavhengighet, og at Skottland allereie var sett på som å ha ein rettferdig del av ressursar eller maktord.
Det "nei"-majoriteten ved folkeavstemninga i fjor vert forklart av ei uvanleg allians mellom dei yngste veljarane i Skottland, dei gjennomsnittlege, protestantane og kvinnene.