Det var ein stor forventing om at utgiftsutgåva ville stadfesta behovet for at politiet skulle vere effektivare, og blei verande på toppen av agendaen i det minste fram til 2020. Innenriksdepartementet er ikkje eit av dei favoriserte "beskyttede" ministere som er skjulte for kutt. Det var absolutt det som vart forventast i Manchester Town Hall, der sjefstjenter og politistyresettingar og kriminalitetskommisjonar (PCC) hadde samla seg til den årlege same konferansen. Klokka 12:30, sette ei stor gruppe av dei seg rundt ein TV-apparat i eit rom som var avsett for utstilljarar til å sjå på uttalelsen til kansleren. Inspektoratet for politi hadde foreslått at styrkane skulle kasta ut minst 12.000 stillingar til offiser, personell og politi-samfunnsstøtteoffiser (PCSO) innen 2018, med ytterligere reduseringar etter det. Inspektoratet, kjent for sine nøye, måla kommentarer, varna om at nokre styrkar kanskje ikkje kunne stå imot ei ny runde av kutt, fordi dei ikkje var effektive nok. Det sa at "operasjonell levedyktighet" av nokre kunne vera "i fare". Politistyresveiten, som koordinerer arbeidet til styrkane, frykta at jobbestap ville bli endå verre - 35.000 i 2020, noko Sara Thornton, som står for rådet, sa i juli, ville vera ein "game changer". Politiet med store byområder hadde mest å tape, sidan dei har tendens til å lita meir på heimestadsfinansiering, blant dei Northumbria, som får 85% av inntekta frå sentralstyret, og West Midlands, 83%. Då det kom ei kunngjorting, mot slutten av uttalinga til Osborne, at det ikkje ville vera meir nedskjerningar i politiet, var det ein oppriktig vantru, blandet med glede. Kevin Hurley, PCC i Surrey, skildra stemninga som "euphorisk", som om England hadde vunne VM. Kan det verkeleg vera sant? Uttalet frå finansdepartementet er utydeleg. "Regjeringa vil verna den totale utgiftene til politiet i samsvar med inflasjonen - ein økning på 900 m pund til 2019-20", står det i det. I staden vil ekstra pengar bli delt ut i visse spesialiserte politiområde - skytevåpen, å takle nettkriminalitet og seksuell utnytting av barn, som nokre av dei kan handsama på regionalt nivå - og til styrkar som viser effektivitet. Det er denne ekstra pengane som gjer at regjeringa kan seia at den totale politifinansieringen går opp i reelle termer. Med andre ord har Innsjøministeriet akseptert argumentet om at enkelte aspekter av politiet treng meir sentral samordning og at politiet som kjem med levedyktige effektivitetsplanar, bør belønnast. Det er ein stor endring, og ein som er lett å overse i samband med at det ikkje skal vera noka nedskjerningar. Den andre kunngjeringa, som har vorte velkomne, er at PCC-ane vil få meir "fleksibilitet" til å samla pengar til politiarbeid frå skatteløpet til styresmaktene, kjent som forskriften. Higar har regjeringa begrenset kor mykje PCC-ane kan samla gjennom forskriften, ved å begrensa årlege økningar i England til under 2%. Det er ulike regler som gjeld i Wales. Eikane til å heita regelen med fleire - kor mykje er ikkje heilt klår - kunne tillata dei politiet som er mest avhengige av det, som Surrey og Dorset, å generera betydelege ekstra inntekter. At regjeringa bestemte seg for å gjennomføre ein omvending av utgiftene til politiet, er i stor grad skyldt effektiv lobbying av politistyrdarar som varna om at ytterligere kutt ville sette politiet i risikabelt område. Dei var ikkje "skjulingsfryktige", men folk som ho respekterte. Dei peika på den vaksande spenningen på politiet og evne til å takle nett-svindel og seksuelle brotsverk, som har auka med 88% sidan 2012. Angrepane i Paris sementerte då synet i Whitehall at nedskjeringane ikkje kunne gå framover som planlagt. Hans beslutning om å gå enda lenger, ingen nedskjeringar i det heile, som tok opposisjonsbekkene til full overrasking, tyder på at i det siste spelte politikken ein nøkkelrolle. Presenterte av kansler George Osborne, set utgiftsevalueringen fram kva som skal vera utgiftene til regjeringa over dei neste fire åra, medan høstuttala er ein årleg oppdatering av regjeringaplanar for økonomien.
Å finne sparingar og å unngå å kutta har dominert politisje-debatta i England og Wales i over fem år.