Og langt frå stemningen etter at valet kom med ei letting i spørsmålet om "sunn penger", er det ordet blant høgare representantar i avdelinga at no er tida for å "halda nerva". Kjelder nær kansleren påpeker at planane for å balansera bokføringane - som tyder at regjeringa berre bruker så mykje som den mottek i inntekter, mest i skattar - har vore tre gonger forsinket sidan 2010. Han held seg til eit ganske kjent manus når han blir spurt om å auke i utgiftene. Riktigdommen, seier han, kjem frå tre hovudområder. Det første er skattar - som, det er påpekt, kansleren freista å auke i mars, men planane om å auke inn statstilsynsavgifter blei avskaffa då det vart avdekka at det bryt lovnaden i manifestet til konservative i 2015 om å ikkje auke inntektsskatt, nasjonal trygging eller moms. For det andre, låne - som kanselæren gjer klart - tyder at mengda som må betaast tilbake av framtidige generasjonar skal aukast. Og til slutt, ei auke i evnene til økonomien til å skapa rikdom - kalla produktivitet. Det er dette siste området som er det viktigaste og, omvendt, det minst åpne for direkte regjeringsintervensjon. Og alt som blir gjort av regjeringa - som å auke i investeringar i infrastrukturprosjekt som digital bredbånd eller nye jernbanelinjer - trengs lang tid for å føra til større rikdomsskaping, større økonomisk vekst og større skattar. Det er innanfor slike klassiske "Treasury"-parametrar som Hammond vil at den nåværende debatten om auke i utgiftene skal vurderast. I dag, som kollega Iain Watson rapporterer, vekst trykket frå ministrar som Boris Johnson og Michael Gove for at regjeringa skal slappje av med lønnstaket i den offentlege sektoren. Institute for Fiscal Studies anslår at kvar 1% auke i løna i den offentlege sektoren ville kosta mellom 1,5 og 2 milliarder pund i året. Ei lønnsauke for over fem millionar arbeidarar i den offentlege sektoren som har sett reelle inntekter sine pressast i mesteparten av åra sidan finanskrisen, er ikkje kostnadsfri. Og arbeidarar i den private sektoren tenar i gjennomsnitt fortsatt 3% til 4% mindre enn arbeidarar i den offentlege sektoren - sjølv om løna deira no auke raskare og skilnaden nærmer seg. To av dei største lønnane - for NHS og for skular - har rapportert om økende problem med rekruttering og haldning i sektorane sine. Det varsla som sannsynlegvis vil bli endra av skolaregistrarorganet når det rapporterer seinare i denne månaden. I juli sa det: "Om den nåværende rekrutterings- og haldingstrenden held fram, ventar vi at ein oppheving av lønnrammen som er betydeleg høyere enn 1% vil vera nødvendig for å sikre eit tilstrekkeleg utbod av gode lærarar for skular i England og Wales". Politiets lønnane, som òg ventar å rapportera omgående, ser mindre press. "Det generelle bildet om rekruttering og vedhald av offiserar er fortsatt sunt", sa den i fjor. "Det finst heller ikkje spørsmål om kvaliteten på søkarane, talet på søkarar oppfyller krav og utmattingsraten er stabil". Det seier likevel at "motivasjon og moral" framleis er eit problem. Å avstå frå lønarloftet ville visserleg hjelpa til med å bøta på levestandarden som mange har. Og det ville ha vore politisk populært for mange. Men Hammond vil ha mange andre krav til å økja finansieringen for å lytte til. Kvar kan utgiftene ha noko å seia for Grenfell-branden? Skal lærarløna auke, eller er det viktigare å fokusere på å auke per-elever-finansiering? Det er ein av dei største utfallene av den økonomiske situasjonen i Europa, og det er ein av dei største utfallane av den økonomiske situasjonen i Europa, som er den største utfallane av den økonomiske situasjonen i Europa. Men med eit parlament som er like like godt balansert og ein statsminister som er avhengig av den gode viljen til andre for å halde henne i det, veit han at han ikkje kan få det.
Finansdepartementet vernar ei jævla rolle som vernaren av den offentlege pengekassene.