Men kor gamal er det? Nyhetane i forrige uke om at grensa på menneskelivslengden kan vera 115 har ført til mange spekulasjonar om å auke i levealder. Mennesker som er fødd i dag kan venta å leve nesten dobbelt så lenge som samstammingane sine på viktoriansk tid. Det er ein kombinasjon av grunner til dette - betre kosthold, tryggleik og medisinsk framgang, som har medført at folk er mindre sannsynleg for å dø av smittsomme sjukdomar, slag og hjertestopp. Men konsekvensen har vore at folk i økende grad bruker dei seinare åra sine på å kjempe mot kroniske sjukdomar som demens og diabetes. Resultatet er ein økning i interessen for det som blir kalla ein sunn levetid - eit måle på kor mange år ein kan venta seg god helse. I dag er tallet i England litt over 63 år for menn som er fødd mellom 2012 og 2014, og 64 for kvinner. Dette samanliknar med ein levande levetid på rett over 80 år og over 83 år. Det tyder at vi kan forvente å kjempa med dårleg helse i ein femtedel av livet vårt. Men avhengig av bakgrunnen, er det ein stor skilnad i kor denne perioden med dårleg helse byrjar og kor lenge den varer. Til dømes kan menn i Wokingham venta å leve over 70 år i god helse, medan samstammane i Blackpool berre får 55 år. For kvinner er skilnaden endå større. I Richmond upon Thames kan dei venta å leve 72 år - men i Manchester endar god helse før 55 år. Dei skildrar korleis det tradisjonelle tre-etappe livet som ser folk gå frå utdanning til arbeid og så til pensjonering ikkje lenger er relevant. I staden er folk yngre i lengre tid. Alderen mellom 18 og 30 blir sett på som eit andre stadium av ungdomar, der folk held valene sine åpne. Karrierer er ikkje lenger ein-dimensjonelle bane, men dei endrar seg og fornyar seg. Dette vil vera fordi det vil vera ein naudsynt for mange, meiner dei, å halde fram med å arbeide ettersom generøse pensjonsordninger for sluttlønnar forsvinn. Forholdene vil endra seg. Dei vil vera mykje lengre. Tidlegare denne månaden døydde 110-åringen Karam Chand. Han hadde vore gift med kona si, Katari, i 90 år - som blir sett på som det lengste ekteskapet i Storbritannia. I boka vert det notert korleis i nokre kulturar - og i tidlegare generasjonar i Storbritannia - eldre slektningar bur saman med borna og barnebarna sine. Det moderne livet tyder at det er mindre vanleg. Så korleis skal vi betale for omsorg? Vil staten vera der for å hjelpa? Dette fører oss fint inn på kvifor dette problemet er av stort interesse for regjeringa. Det er i ferd med å heva pensjonsalderen. Men viss folk ikkje er vel nok til å arbeide, vil det ikkje gjera noko godt for finanskassan i landet. Og kva vil konsekvensane vera for NHS når det gjeld å takle aldring? Skal regjeringa gjera meir for å hjelpa folk i aldring? Som det er dokumentert, skjer det motsette i dag.
Spør folk kor lenge dei vil leva, vil mange svara: "Så lenge eg har helsa".