Statsministeren har kunngjort at det vil vera ein offentleg etterforskning, men kor vil det skiljast frå ein etterforskning? Meir viktig, som vil gje den beste sjansen til å gje svar på dei kritiske og forgjengelege spørsmålene om kva som førte til brannen, og kva organisasjonar eller individar har ansvar? Koronialsystemet kan reknast tilbake til det 11. århundret. Etterforskinga er inkvisitorisk og ikkje motstridig - det vil seia at prosessen ikkje søkjer å avgjera eller fordela ansvar for døden. Det er ei generell plikt på staten å verna livet, og etterforskingar i artikkel 2 blir halde der staten eller eit offentlig organ kan ha spelt ein rolle i døden til ein person, eller ikkje har verna eit liv når det visste - eller burde ha visst - om ein reell og umiddelbar fare for livet til den personen. Slike etterforskingar vil vanlegvis bli gjennomført med ein jury, og kan utvida seg mykje til å bli breiare og nå etterforskingar om ikkje berre kva middel den avdøde døydde med, men òg om omstenda rundt døden. Dette kan omfatta involusjon av ein rekke private og offentlege organisasjonar. Den nylege etterforskinga av dødsfallet til 96 fotballfans i Hillsborough i 1989 var eit døme på denne utvidde "Artikkel 2" -typen av etterforskning. Koroner kan gjera det som er kjent som Regulering 28-rekommendasjonar for å hindre framtidige dødsfall. Dette involverer å skriva til individar, organer eller organisasjonar og råda om kva dei må gjera for å hindre framtidige dødsfall eller verna mot fare for offentligheten. Person, organ eller organisasjon ifråfrå kan møta overveldande moralske trykk for å overholde, men ville ikkje ha ei lovleg plikt til å gjera det. Av og til har dei berørte organ eller organisasjonar endra system eller praksis før etterforskinga. Dersom dei ikkje har gjort det og ikkje overholder anbefalingane, er det då opp til regjeringa å lovgje for å endra lovverket for å forby eller verna mot meir tap av liv. Mangelen på rettsleg kraft bak anbefalingane til dømingsmenn vart sett etter etterforskinga i 2013 av dødsfallet til tre vaksne og tre born som døydde i ein brann på Lakanal House-leiga i Camberwell, sørøst i London. Dømingsmannen, Frances Kirkham, gav klare anbefalingar, som inkluderte å oppdatera byggingsreglene og klargjøre "stay put"-politikken som råder innbyggjarane å ver i leilega i tilfelle brann. Det som har juridisk kraft er den rettslege avgjøringa som blir gjort av etterforskaren av årsaken til døden, vanlegvis kjent som "dommen". Dommar som er tilgjengelege for ein dømingsmann eller ein jury, er foreskrevne av lov. Dette inkluderer sjølvmord, ulykke, open dom og ulovleg drap. Der det er ein dommerundersøking, vil dømingsmannen råde juryen om kva dommar som er tilgjengelege for dei. Her er det ei forhåpning - men ikkje ein absolutt forpliktelse - at Crown Prosecution Service (CPS) vil ta grep mot dei som er ansvarlege. CPS vurderer for tida kriminelle påklagingar mot ein rekke menneske og organisasjonar etter funninga i fjor at 96 fans vart ulovleg drepne ved Hillsborough-katastrofen i 1989. Grenfell Tower-utforskinga vert sannsynlegvis oppretta under Inquiries Act, som tyder at forsamlinga vil ha lovlege makt til å kalla vitne, tvinga dei til å gje vitne under ed og produsera bevis. Dette kan styrkja styrken til ein etterforskning over ein etterforskning. Dei som er i stand til å døma at fordi regjeringa etablerer den offentlege undersøkelsen, held pengestrålar og fastsetter sine vilkår for referanse, kan det mangla uavhengighet. Offentlig undersøking har òg vorte kritisert for tida dei tok og kostnaden for den offentlege pengestøtten. "Bloody Sunday"-undersøkinga av dei 13 dødsfallene under uroene i Nord-Irland tok 12 år og kostar rundt 200 millionar pund - men nokre estimater seier at tallet er langt høyere. "Mid Staffs" -utforskinga av skandalen om dårleg omsorg ved Mid Staffordshire NHS Foundation Trust, som vart gjennomført av Robert Francis QC, som vart driven på ein straffande tidsplan og gjorde ei rekkje viktige anbefalingar som vart teke på bord av regjeringa, blir ofte sett opp som eit døme på korleis ein offentlig undersøking skal drivast. Han er ein person som set tonen og treng den rette kombinasjonen av høgt nivå interpersonelle evner for å kommunisere med familiane til ofrene og vinna tillit, den intellektuelle evnen til å mestre tekniske bevis og forskrifter (dette skal dekke komplekse byggingsspørsmål og byggingsforskrifter i tilfelle av Grenfell Tower), og personlegheten til å leia etterforskingsjuridiske team effektivt og effektivt. Begge kan arbeida godt. Det er likevel spørsmål om representasjon av offer og familiene deira. Ved etterforskingar får offer og familiene deira status som "kjernepartakarar", og det er opp til formannen å sørge for at dei får juridisk råd og representasjon som set dei på same fot med velfinansierte private og offentlege organer. Pengane for denne representasjonen kjem direkte frå regjeringa og juridisk hjelp gjeld ikkje. Ved etterforskingar er offentleg finansiert juridisk representasjon ikkje automatisk. Men etter ei tragedie på skala som Grenfell Tower, ville det i alle fall bli gitt. I røydinga til dronningen kunngjorde regjeringa planar om å innføra ein uavhengig folkefortalsmann for alle offentlege katastrofer, som ville handla på vegne av familie som var i sorg, og som òg ville støtta dei i offentlege etterforskingar. Det er ikkje heilt klar over korleis folkefortalsmannen skal operera, men det ser ut til at rollen er å støtta familiane i staden for å representera dei i etterforskingar. Det er ein viktig del av den offentlege etterforskinga som er sett i bruk i den europeiske offentligheten. Det er ein del av den offentlege etterforskinga som er sett i bruk i den europeiske offentligheten.
Etter tragedien ved Grenfell Tower har det vore krav om både ein undersøking og ein offentlig undersøking.