Det kom til den konklusjonen at uriktige blodprøver ville gi for mange ein feil diagnose, medan endringar i livsstilstil hadde ein låg suksessrate. Men direktøren for NHS-programmet sa at tilnærminga var basert på "robust bevis". Programmet starta i fjor og skal dekke heile England til 2020. Det britiske National Diabetes Prevention Programme, som har som mål å identifisera tusenvis av menneske med høg risiko for å utvikla denne tilstanden kvart år, følgjer ein "screen and treat" tilnærming. Dette inneber ein screeningstest for fordiabetes, deretter ein skreddersytt behandling eller råd om kosthold og livsstil for å hindre at sjukdomen utviklar seg. Men etter å ha analysert resultatane frå 49 studier av screeningstester og 50 intervensjonsforsøk, sa forskarar ved University of Oxford at politikken ville gagna nokre, men ikkje alle som har høg risiko. Dei sa òg at ei befolkningsbasert tilnærming til forebygging av diabetes ville vera eit nyttig tillegg. I studien i BMJ fann dei at to blodprøver - HbA1c og fastande plasmaglukose - var unekte for å oppdaga førdiabetes, sjølv om dei er dei einaste som er tilgjengelige for leger og pasienter. Dei fann òg at livsstilsintervensjonar som varte tre til seks år viste ein reduksjon på 37% i den relative risikoen for type 2 diabetes - det tilsvarer 90 færre menneske av 1000 som utviklar sjukdomen. Forfatarane konkluderte med: "Sidan screening er unøyaktig, vil mange få ei feil diagnose og bli overført til inngrep, medan andre vil bli falskt trygge og ikkje bli bjóðt til inngrep". "Disse funna tyder på at det er usannsynleg at'screen- og behandling'-politikk å ha ei vesentlig innverknad på den forverrande epidemien av type 2-diabetes". Men Matt Fagg, programdirektør for NHS Diabetes Prevention Program, sa at det var "ein viktig del av løsningen" og var "basert på ein omfattende samling av solide bevis". Han la til: "Fremsøkinga av diabetes må òg byrja tidlegare - vi er forplikta til å redusere overvektige og skapa ein meir aktiv kultur slik at vi ser færre menneske som er i fare i utgangspunktet". Og Jonathan Valabhji, nasjonal klinisk direktør for overvektige og diabetiske i NHS England, sa at NHS-programmet ikkje var eit screeningprogram - "det gir folk som er identifisert gjennom rutinemessig klinisk praksis makt til å redusere risikoen". Som dette BMJ-artikkelen understreker, har slike livsstilsintervensjonar tydeleg vist seg å fungere. "NHS er ikkje villig til å sitja stille medan desse individane utviklar seg til diabetes type 2", sa han. Prof Norman Waugh frå Warwick Medical School sa at det var ein balanse som skulle finnast mellom screening og behandling av individ, og den offentlege helsemodellen for å endra atferda i heile den risikopopopulasjonen. Folkehelsemedlar kunne omfatta å hjelpa folk til å kontrollere vekta, innføre skattar på mat og drikke og gjera fysisk aktivitet meir tilgjengeleg. Han sa: "Forebygging eller forsinking av diabetes type 2 krev effektive tiltak for å motivera den generelle folkesetnaden til å verna sin eigen helse".
Det er ikkje sannsynleg at NHS-programmet for å kartlegge dei som er i høy risiko for å få type 2-diabetes, vil ha mykje innverknad, tyder det i ei studie frå Oxford University i BMJ.