Ho hadde nettopp fått sin første son, Dylan, men i staden for å gratulera, vart ho sagt: "Vi beklager, sonen dykkar har Downs syndrom". Med bakgrunnen frå henne som sjuklege og mannen som lege, hadde paret ei viss kjennskap til sjukdomen. Men det kunne ikkje forberede dei på den negative informasjonen som kom over dei. "Ingen fortel alt som kan gå galt for eit barn når det kjem til livet", sa ho. "Men når du har eit barn med ein funksjonshemming, som har Downs syndrom, fortel dei deg at gjennomsnittet for livet er 50 år. Dei går ikkje på skule, dei vil ikkje vere i det eller i det". 14 år seinare, og Dylan kom over alt dette. Han kom i 9års klassen, og han kom opp i ein svimmingstall for ungdomar med Downs syndrom. Men denne første mangelen på støtte førte til at moren hans og to andre morar til born med Downs syndrom tok saken i eigne hender. Då Dylan var ein liten liten liten, introduserte ein helsesektor moren hans for Katharina Barker og Nicky Williams. Begge desse kvinnene hadde òg born med Downs syndrom. Og alle tre oppdaga at dei hadde delt liknande opplevingar med tanke på mangel på støtte til menneske med Downs syndrom og familiene deira. Katharina sa at ho hadde hatt ei "veldig positiv, støttende" erfaring med fødselen av dottera si Amelie, men ho hadde raskt problemer med å finne særskild støtte. "Ein av dei tinga som eg fann svært frustrerende var at viss du ikkje blir vist den rette retningen, finn du ikkje hjelp, dei kjem ikkje til deg", sa ho. Dei bestemte seg for å halde ein kaffi-morgon for foreldre med born med Downs syndrom for å gjere seg venner og dela erfaringer. Det førte til at trioen sette opp ei veldedighetsorganisasjon og støtten den tilbyr inkluderer tale- og språkterapi, skulegjennomgang og årlege utdanningskonferanser. Sjølv om Nicky har gått av i 21 Plus-velgjeringa i Monmouth, som feir 10-årsjubileet, er Victoria og Katharina fast beslutte å utvide rekkevidda så mykje som mulig. Og deira harde arbeid og dedikasjon førte til at dei blei finalistar i den nasjonale St David Awards-borgarkategorien. Dei vil fortsette å hjelpa born med Downs syndrom "å oppnå potensialet sitt og øke tilgangen til høve". "Ein av mammaane sa til meg i går at ein ting ho elskar er å kunne stille kva spørsmål som helst, sjølv om det høyrer dumt ut, og ho ville ikkje hatt motet til å spørje nokon andre, men ho kan spørje oss", sa Victoria. "Eg trur det er difor eg gjer det. Eg vil ikkje at nokon av familiene våre skal tenke: 'Eg skulle ønske eg visste det før...' eller 'Eg skulle ønske eg hadde visst det tidlegare.'" "Eg trur på ekspertforeldrar, og eg vil at familiane våre skal bli eksperter om det er det dei vil". Katharina la til: "Vi vil gje borna høve til å få høve til å gå på skule, å læra og å kjenne verda. Det beste er å sjå borna vokse opp, å sjå korleis dei utviklar seg og korleis dei klarer seg.
Det var auga mellom jordemoren og ektemannen som Victoria Hughes minnest.