Det er den konklusjonen vitskapsmenn har kome med etter å ha analysert det gamle DNAet til utdøydde dyr for mutasjonar. Studiene tyder på at dei siste mammuttane døydde ut etter at DNA-et deira vart rydd av feil. Kunskapen kan gi vitskap om verndingsarbeid for levande dyr. Det finst mindre enn 100 asiatiske gepardar igjen i naturen, medan den gjenværende fjellgorilla-populasjonen er estimert til rundt 300. Dr. Rebekah Rogers frå University of California, Berkeley, som leidde forskinga, sa at genomane til mammutane "falla i stykke like før dei vart utslette". Dette, sa ho, var det første tilfellet av "genomisk smelting" i ei einaste art. "Du hadde denne siste tilflukta til mammutane etter at alt har døydde ut på fastlandet", la ho til. "De matematiske teoriane som har vorte utvikla, sa at dei burde ha gomla dårlige mutasjonar fordi naturutveljing burde bli svært ineffektiv". Forskarane analyserte genetiske mutasjonar som blei funne i det gamle DNA-et til mammut frå for 4000 år sidan. Dei brukte DNA-et til mammut som levde for rundt 45.000 år sidan, då populasjonane var mykje større, som ein samanlikna. "Det var eit stort overflod av det som såg ut til å vera dårlege mutasjonar i genomet til mammuten på denne øya", sa dr Rogers. "Vi fann at desse dårlege mutasjonane samla seg i genomet til mammuten rett før han døydde ut". Kunnskap om dei siste dagane til mammuten kunne hjelpa moderne arter som er på grensa til å døy ut, som panda, fjellgorilla og indisk elefant. Genetisk testing kan vera ein måte å meta på om nivået av genetisk mangfold i ei art er nok til å gje den ein sjanse til å overleve. "Når du har desse små populasjonane i ei lengre tidsperiode, kan dei gå inn i genomsmelting, akkurat som det vi såg i mammuten", sa dr Rogers. "Så om du kan hindre at desse organismane blir tru eller truet, vil det gjera mykje meir for å hindre denne typen genomisk melting enn om du har ei lita populasjon og så få den tilbake til større mengder fordi ho vil halde fram med å bera dei teikna for denne genomiske meltingen". Vitskapsmenn trur at genetiske mutasjonane kan ha gjeve dei siste ullmammutane "silkefulle, glansande satin pels". Love Dalen er professor i evolusjonær genetikk ved det svenske naturhistoriske museet og leiar av teamet som oppdaga DNA-sekvensane til mammutane. Han sa at dei fann "mange deleksjonar, store bråk av genomet som manglar, og at nokre av dei endå påvirka funksjonelle gener". "Om dette heldt fram når fleire mammutgenomer, og dessutan genomer frå andre arter, blir analyserte, vil det ha svært viktige implikasjonar for bevaringsbiologi". Forskinga er publisert i tidsskriftet PLOS Genetics.
Dei siste ulldrage mammuttane som har vandra på jorda var så plaga av genetisk sykdom at dei mistar luktesansen, elskjer selskap, og har eit sjarmerande, strålande pels.