Ein gong var det fysisk stengt på døra på hotellet, og leiaren sa til oss at vi skulle halda oss til. Det var ikkje i nokon avdelagd stad i verda. Det var i Birmingham. Sommaren 2011, då ein testkamp blei spelt i Edgbaston, i ein kontekst av uro, med opprør over heile England. Vi gjorde det vi vart fortald, men det følt seg feil. Så langt i Gent, som var vert for den første Davis Cup-finale i Storbritannia på 35 år, og ein by med fantastisk arkitektur, har ingenting følt seg truande. I idrett blir tryggleiksfråga ofte den største. Dilemmaet "å gå eller ikkje å gå" vert delt av konkurrentar, journalistar og åsyningsfolk. Av og til er det direkte instruksjoner, men oftast blir avgjøringa til slutt overlate til den enkelte. Vi må alle svara på den grunnleggende spørsmålet, "er det trygt?" Det er ikkje lett. Det mest minneverdige dømet på den første strategien eg har opplevd var i India i desember 2008 då England-krikettlaget kom tilbake til landet etter Mumbai-angrepane. Sjølv ved den første treningssessionen i Chennai var det væpna sikkerhetsmenn rundt grensa. kvar gong ein batterist gjekk tilbake frå bakken til omkjøpstua var det soldatar eller politi rundt han. Alltid med våpen. Det var der England spelte mot India i den andre testen i 2008, og det var der India spelte mot Pakistan i 2011 VM. På begge høve var utseendet av våpen og mannkraft uvanleg. Eg kan minnast ein heva, sand-bagged maskingevoping nær jorda og så mange ulike uniformar det var vanskeleg å skilja mellom kva regiment eller avdeling kvar gruppe av personel tilhøyrde. Ei kjensle av tryggleik blir ikkje alltid skapt av tall. I Ghent har vi så langt opplevd den andre tilnærminga. I det siste har det vore ein stor utbrot for å få ein liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten liten I det flermålslokale er det i det store og heile eit tomt kanvas for kva hending som helst som kjem etter, og dusinvis av entreprenørar kjem og slår på, knyter til, fikser og tilpassa. Det finst ikkje noko spenning eller avgrening. Naturlegvis blir posene søkt etter når mediene kjem inn, men det er alt gjort raskt og med ein kjensle av høflighet. Det finst ikkje panikk, ingen aggresjon. Ta eit skritt tilbake når spelarane bevegar seg mellom trening og mediesessionar, og du kan sjå dei som er der for å sjå etter noko uvanleg. Men viss nokon ber ein pistol, gjer dei det med ein gong. Ein av dei mest imponerande sportslige tryggleikstiltakene eg har opplevd var ved Ryder Cup, i K Club i Irland i 2006. Sjåaren i baseball-hatta og rosa polo-skjorta var den tidlegare presidentens sikkerhetsmann og han hadde sett på heile tida. Når det er sport og tryggleik, er tolmod frå offentligheten kritisk. Tålmodighet under postransøk er no vanleg og dei fleste sjåarane i Gent vil vera klar over at det skal skje og er optimistiske om nødvendigheten. Det er usannsynleg at det vil skje mange gonger at det vert sett atferda som eg såg frå ein tilskuar ved Paralympics i 2012, som var sterkt imot at uret hans blei sett gjennom ein skanner ved inngangen til hestekonkurransen. "Eg vil snakke med leijenten din!" ropa han til soldaten som var vaktvakt. For dei som har lukka til å rapportera om idrett for å leve av det, gjer vi jobben vår ved å gå på arrangement. Å halde status quo er kanskje den einaste meningsfulle måten vi kan reagera på når forferdelege ting skjer i verda. La oss minnast at Davis Cup har vore i gang sidan 1900, med dei einaste avbrotane då Europa var i krig med seg sjølv.
Det har vore éin gong eg har vore tvungen til å veksle på eit rom medan eg rapporterte om eit sportstevn.