Dei står overfor ei monumentale oppgåve. Dødstallet er usikkert - det svinger rundt 6.000. For nødhjelpspersonell er det dei levande, som er fast i avlägsne område, som dei desperat vil nå. Mange har brutt bein. Nokre står overfor trusselen av crush syndrom - der nyrene byrja å svika. Men helsestyresystemet i Nepal var strekt framfor jordskjelvet. Nokre av dei mest kritiske behovene er no ope - kirurger kjem for å fiksa beinbrot, sårte ryggrader og hovudtrauma. Og medisinsk team frå Save the Children høyrer meldingar om at tusenvis av menneske treng operasjonar. Ein annan veldedig organisasjon i området, Medecins Without Borders (MSF), har opprettet eit oppblåsbar sykehus, slik at folk kan få behandling på vanskelege stadar. Men nokre er redde for at folk som har vorte fast i støy kan fortsette å ha krise. Dette er då kroppen frigjer giftstoffer som svar på massive og vedvarende skadesår - og dette kan overvelda nyrene når dei prøver å skylla dei ut. Dialysis - kunstige nyreapparat - kan hjelpa. Men ifølge Leger Uten Grenskarar, har hovudsykehuset i Kathmandu berre åtte. Slikt livreddingarutstyr tel berre om folk kan overføres til tryggleiks. Minst 2,8 millionar menneske har vorte flytta - antingen fordi heimane deira er øydelagde eller fordi dei er for redde for etterskjelv til å bli heime. Og utan trygge måtar å kvitta seg med avfall, er drikkevatnet i fare for å bli forurenta av dødelege insekter. På nokre stader er det overfylt med offentlege toalettar. Ho sa: "Me er urolege for at høve til å nå folk i desse områda er å lukkast raskt". Katrin Kisswani, medisinsk koordinator for MSF, kom til Kathmandu to dagar etter jordskjelvet. Ho sa til BBC: "Det vanskelegaste er å nå dei som treng mest hjelp. "Vi har klart å starta mobile kliniker ved hjelp av helikopter for å komme til fjerntliggende landsbyar i fjellet. Men mange vegar er framleis blokkert av jordskred". Nokre overlevende har klart å nå hovudstaden. "Dei er svært sjokkert og traumatisert. "Mange har mist levebrua, slektningane og somme gonger nesten heile landsbyane er borte". Det trengs òg psykologisk hjelp med naudsakan, sa ho. Mange vil sjå bileta av øydelegginga og vil sjølvsagt hjelpa, men Världshelsorganisasjonen advarar om at dei bør tenkja seg godt etter og forsikre seg om at dei ikkje er ei byrde for lokale innsats. "Det finst små team som har blitt oppretta etter å ha sett nyhetane, og som prøver å svare med dei beste intensjonane, men dessverre har dei ikkje styrken til å kunne utøve verksemda i dei fjerne områda der vi treng dei mest", sa dr. Ian Norton.
Ei uke etter jordskjelvet, kjem framleis ein haug med redningsarbeidarar til Nepal.