Problemet er at mange av dei initiativ og ideane som vert selt til landet som banebrytande, viser seg å vera business as usual. Så kommunisekretæren Sajid Javid gjekk ut av vegen for å høyrast nonsens og tøff i dag. Han beskylde nokre engelske råd for å "fudding" tallene på boligbehovet i området deira og varna dei for at han ikkje ville la det skje meir. Men responsen på regjeringens forslag har vore avgjørt blandet. "Re-treading old ground" var korleis National Association of Commercial Finance Brokers skildra hvitboken. "Kicking the can down the road", sa ein stor investeringsfond. "Brownfield i seg sjølv kan ikkje halde opp med langsiktige boligbehov i Storbritannia", sa Stephen Wicks, sjef for husbyggjarforetaket Inland Homes. "Det kan gå ei for lang veg, men det må vera ein avslapping av grønn belte for å gje oss høge mengder". I den kviteboka er det òg gjeve tiltak for å oppmuntra byggherrar, boligforeningar og bystyrker til å byggja meir rimelege hus raskare, både for å leie og for å kjøpa. Men denne regjeringa ser ut til å ha to røystar når det gjeld boligbygging: Kommunaldepartementet vil flytta maktbalansen mot nybygging på stadsdelar som folk vil bu i, men nummer 10 og nokre innflytande konservative i baksæra er sympatiske med dei lidenskaplege bekymringane til dei som vil verna landsbygda, og særleg det grønne belte. Ministerane aksepterer no at England treng 250 000 nye bustader kvart år, dei har kalla boligmarkedet "brot" og dei er samde om at ein radikal endring er den einaste måten å bøta på det, men mange er enno ikkje overbeviste om at denne kviteboka utgjer ein "realistisk plan" for å oppnå det.
I løpet av dei siste tre ti åra har ulike regjeringar lovt radikale endringar for å løysa boligkrisen i England, og dagens vita bok er ikkje noko unntak.