Materialen utviklar mineralfasar som lett fangar radioaktive isotoper som prøver å gå gjennom det. Undersøkingar på atomskala tyder på at sementen burde halda denne evnene i minst 2000 år. Teamet ved Sheffield University trur at den nye blandinga er opptil 50% betre enn før foreslåtte barriereløysingar. Dette sementen vil måtte blokkera for radioisotope langt inn i framtida. Sheffield-eksperimentet har vorte utført ved Diamond Light Source i Oxfordshire. Dette er det store synkrotronet i Storbritannia, som skyt røntgenstråler inn i prøvar for å avsløra strukturen deira på dei minste skala. Diamond har no eit laboratorium - eller beamline, som det blir kalla - som er spesielt overgjeve til langvarige studier. Det har gjort det mulig for Dr. Claire Corkhill og kollegaar å undersøkja endringa i eigenskapane til ulike blandingar av cement i løpet av dei siste 18 månadene. "Vi har kunna samla nokre svært høgt oppløysingsdata, og dette har gjort det mogleg for oss å laga nokre forutseende modeller slik at vi kan forstå kva fasar blir danna, og når, utover 2000 år, som er nøyaktig då vi forventar at vatn skal byrja å samhandla med eit geologisk avfallsanlegg", sa vitskapsmannen frå Sheffields NucleUS-forskingsgruppe. Det optimale cementet deira - kjent for tida berre som No7 - inneheld slagg frå høgtovn. Sulfidane dette innfør med vatn for å produsera sulfatmineralfaser som er exceptionelt gode til å sorbera teknetium-99. "Det er eit høgt utbyttefysjonsprodukt; det finst berre i kjernefysiske reaktorar; det er svært mobilt i miljøet - men det vi fann ut er at cementet vårt faktisk lokkar dette teknetium-99 fast i strukturen sin og hindrar det å bli transportert inn i miljøet", forklarte Dr. Corkhill. Undersøkinga til teamet viser at No7 er ein mykje betre prestasjon enn den forlege sementbarrieren, kalla Nirex Reference Vault Backfill. Men dette er ikkje slutten på historia - det vert undersøkt om fleire blandingar for å finna enda meir effektive løysingar. Sementarbeidet har vorte diskutert her på det årlege møtet til American Association for the Advancement of Science (AAAS) - liksom det langvarige eksperimentet ved Diamond. Det er det einaste i sitt slag i verda, og det vart sett opp spesielt for å tillata vitskapsmenn å studere den tidlege oppførselen til materiale. Forskarar legg prøva sine på ein robottbänk og etterlater maskinen til den. "Det er litt som eit hotell for prøvar, eller tenk deg ein karaoke-maskin", sa professor Trevor Rayment, direktør for fysikk ved Diamond. "Ein gong i veka, automatisk og fjernt, blir prøva rulled ut over eit bord i røntgenstråle, og data blir samla. "Då blir det sett at eit eksperiment blir sett inn i stråla for å samla data. Dette kan gå fram i to år". "Vitenskapsmenn kan vera komfortable i kontoret sitt". Mye av forespørslane om å bruka anlegget har med batteriteknologi å gjera - å forstå korleis materialet inne i kraftcelle endrar seg gjennom utallege ladingscykler.
Britiske vitskapsmenn seier at dei har framstilt ein ny blanding av cement som burde ha vore mykje meir effektiv til å halda kjernefysisk avfall inne i ein djup depot.