Hull City Council hadde håpa at dei dekorative steinane ville hjelpa til med å heva profilen til dei som var synshemma i byen. Dei skulle ha spelt ut diktet, The City Speaks, av Shane Rhodes. Men braillelæraren Barry Wheatley sa at det gjorde ingen mening fordi braille er for stor og manglar mellomrom mellom orda. Les meir om dette og andre historier frå East Yorkshire og nord Lincolnshire Mr Wheatley sa at han i utgangspunktet trudde steinane langs Jameson Street og King Edward Street var ei fin ide, men skjøna snart at dei var meningsløse. "Braille er storleiken på fingerspikkene dine, og å gå ned på kne og kjenne på dette, vel, det er meningsløst", sa han. "Selv om du er ein synleg braillelesar, er det som å lesa ein setning i trykt form utan mellomrom i det". Han sa òg at det ikkje fungerte for å veilede blinde eller delvis synde folk nedover gata, ettersom det kom inn i gatemøbler. Rådsmann Martin Mancey sa at han ikkje trudde at noko hadde "gjekk galt" med asfalten, som først nylig var installert. "Det var aldri ment å vera ei klart lesbar form for diktet, det var ei kunstnerisk tolkning. "Det har allereie oppnådd eit av måla som var å heva bevisstheten om behovene til blinde og delvis synde i sentrum av byen". Han sa at han ikkje var klar over nokon hindrar som hindra han i å bruka den som ein navigasjonsveileder.
Det kommisjonelle rådet som installerte braille-slagsteinar med merket "gobbledygook" sa at dei berre var ment å vera "kreative".