Han sa at operasjonen gjekk så bra som han hadde håpat, men Libya var no "ein rot". Artikkelen sa òg at han hadde advart statsministeren om at Storbritannia ville måtte betale sin "rimelege del" og bruke 2% av BNP på forsvar. Downing Street kom ikkje med noko kommentar til det Obama sa til statsministeren om forsvarsutgiftane, som han skal ha sagt før George Osborne sa at regjeringa ville oppfylle eit Nato-lovnad om å bruke to prosent av den nasjonale inntekta på forsvar i fjor. BBC North America-redaktøren Jon Sopel sa at den uønskede uttalelsen frå Det hvite hus tyder at Downing Street hadde reist seg ille mot artikkelen. "Det er som om vi har sett eit gardin trukka tilbake over dei usponerte tankar til president Obama, fullt av frustrasjon og det vi har sett i kveld er at Det hvite hus prøver å stenge gardinen så raskt som mulig", la han til. Støytinga av Gaddafi-regimet i Libya - som følgde på at FN støtta luftangrep for å verna sivile - førte til eit maktvakuum og ustabilitet, utan nokon full kontroll over myndighetene. Intervensjonen vart leia av Storbritannia og Frankrike - og i intervjua si reflekterer Obama over " kva som gjekk galt", og han seier: "Det er rom for kritikk, fordi eg hadde meir tillit til at europearane, med tanke på nærleiken til Libya, ville fylgje". Cameron, sa han, vart "avdregne av ei rekkje andre ting". Han kritiserte òg den fyrste franske presidenten Nicolas Sarkozy, som sa at han hadde prøvd å få fokus. Den fyrste franske presidenten, sa han, "vonde å trumfeta om flygene han tok i luftfellet, til trass for det faktum at vi hadde utryddt alle luftforsvar og i det vesle sett opp heile infrastrukturen" for intervensjonen. President Obama sa at intervensjonen "avverda store sivilskader (og) forhindra det som nesten sikkert hadde vore ein langvarig og blodig sivil konflikt". Men han la til: "Og til trass for alt det, er Libya eit rot". Han kritiserte òg dei som han kalla "frie rytter" i intervjua, og sa at dei europeiske og golflandane kalla på handling mot Gaddafi. "Men det som har vore ei vanje i dei siste tiåra under desse omstenda er at folk har trengt oss til å gjere noko, men så viser dei ikkje viljen til å leggja noko skin i det". Trass i å støtta den nasjonale overgangsrådet i Libya, og dei første valane i landet på tiår, gjekk det raskt ned til vald, med to rivaliserande regjeringar og danninga av hundrevis av militsar, nokre allierte med den såkalla Islamske staten. I januar sa Cameron til parlamentsmenn at "Libyenarane har fått høvet" til å byggja opp eit stabilt demokrati - og det er "gange å angre" at dei ikkje har teke det. Han understrekte at - i motsetning til Irak - planlegginga etter konflikten var lokalt. "Gaddafi dreiv folk i Benghazi og truga å skyte folket sitt som rotter", sa han. "Ein internasjonal koalisjon kom sammen for å verna desse folka og for å hjelpa det libyske folket, som så fekk kvitt Gaddafi". Og dei hadde ein sjanse til å byggja det dei sa dei ville". Styresmaktene har prøvd å støtta stabiliteten i Libya og "arbeider hardt for å støtta den FN-leide prosessen for å oppretta ei stabil og inkluderende regjering som vil gjera det mulig for dei å byggja ei fredeleg framtid", sa ein talsmann. "Men til slutt er det ikkje berre internasjonale samfunnet som må gje Libya eit positivt utfall - denne prosessen må leddast av det libyske folket", la han til. Talesmannen for USA sitt nasjonale sikkerhetsråd la til: "Mot Libya har presidenten lenge sagt at alle - inkludert USA - kunne ha gjort meir etter intervensjonen i Libya". Han sa at Storbritannia hadde "storsett seg på ei rekkje saker" inkludert å oppfylle forpliktinga på to prosent og presse andre Nato-medlemmar til å gjera det same. 15. februar 2011 - Protester mot regimet til oberst Gaddafi bryt ut i Libya 20. februar - Oppstandarar mot Gaddafi tek kontroll over den andre byen i Libya, Benghazi 21. februar - David Cameron, på ein turné i Midtøsten, fordømmer vald frå Gaddafi-regimet. Cameron blir tvungen til å forsvara flyforbudsordningen etter at Robert Gates, forsvarsministeren i USA, avviser ideen som "løys prat" 14 mars: Cameron insisterer på at det er "perfekt utførbart" - og nekter han har problem med å overtypa andre EU-leiarar, med unntak av den franske presidenten Nicolas Sarkozy, om behovet for ein flyforbudsson 17 mars: FN-tryggingsrådet stemmar for å innføra ein flyforbudsson over Libya 19 mars: RAF byrjar å bombarbeida saman med franske og amerikanske jetar, med støtte frå fleire arabiske land 21 mars: Brits parlamentsmedlemmar stemmer for å gje styresmakt til militæraksjon, som då blir støtta av Labour-leiaren Ed Triband. Cameron tek av med sommarferien sin i Cornwall for å halde eit møte i Nasjonaltryggleikrådet og gjorde ein uttale utanfor Downing Street: "Gaddafi må slutte å kjempe - utan vilkår - og tydeleg visa at han har oppi kravet om kontroll over Libya". 1. september: Interim-regjerarane i Libya møttar verdsleiarane i Paris for å diskutera omforma Libyen, ettersom Gaddafi oppfordrar tilhengjarane sine til å kjempa den 15. september.
David Cameron vart "avdregne" etter intervensjonen i Libya i 2011, sa den amerikanske presidenten Barack Obama.