meta: {"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Tanaitic/Commentary/Gra's Nuschah/Minor Tractates/Gra's Nuschah on Tractate Semachot/Hebrew/Talmud Bavli, Vilna 1883 ed..txt"}
text: Gra's Nuschah on Tractate Semachot
  נוסחת הגר״א על מסכת שמחות
  Talmud Bavli, Vilna 1883 ed.
  
  
  נוסחת הגר״א על מסכת שמחות
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  בחצי:
  כך הקב"ה אמר מי מודיע לבני במיתה המשנקת:
  
  
  
  
  
  
  
   כלי המיקר עד: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   איש טוב הוי: 
   אם כן: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   אבא טבי אמא טביתא: 
  
  
  
  
  
  
  
   נתלה הוי נתלה: 
  
  
  
   וראו: 
  
  
  
   שלא בחזקת מאבד עצמו לדעת ואין: 
  
  
  
   בבור (וכ"ה בתה׳׳א וברא"ש דמ"ק סי׳ קמ"א ובמרדכי שם סי׳ תתק׳׳י): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   כלומר שאין בלבנו עליכם כלום (ומלת כלומר איתא ג"כ במתני' דסנהדרין מ"ו ובתה׳׳א ורי"ף ורא"ש סוף מ"ק בשם מכלתין): 
  
  
  
  
  
  
  
   שהרגו לא היו טועמין: 
   רק שלא לשהות: 
  
  
  
  
  
  
  
   וכמגלה עריות ומחלל שבתות כיוצא בו הגונב את המכס ה"ז שופך דמים ולא שופך דמים בלבד אלא כאילו עובד עבודת כוכבים ומגלה עריות ומחלל שבתות: 
  
  
  
   הרי הן כרובו: 
  
  
  
   שאין: 
  
  
  
   שנשאת והכהנת אע"ג שלא נשאת: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   אבל לא באיש א׳ ושתי נשים אבא שאול אומר אפי׳: 
   באגפיים: 
   בכתף: 
   קודם: 
  
  
  
   ר׳ שמעון בן אלעזר אומר כל היוצא במטה מקלסין לפניו ראב"ע אומר כל: 
   ר"י משום ראב"ע אומר אף שכניו: 
  
  
  
   ולענין הספד ר"מ משום ר׳ ישמעאל אומר לעניים בני שלש ולעשירים בני חמש ר׳ יהודה אומר משמו עניים בני חמש ועשירים בני שש ר"ע אומר לעניים בני שש ולעשירים בני שבע ומספידין לבני עניים כבני עשירים ובני עשירים כבני חכמים ובני חכמים: 
  
  
  
  
  
  
  
   דברים שיש בו ואחר המטה היו אומרים בין דברים שיש בו בין דברים שאין בו וביהודה לפני המטה היו: 
  
  
  
   בני בנים יוצא כאבי אב ואם לאו יוצא כאב: 
  
  
  
   יתר מכאן חיים של צער שכן ברזילי: 
  
  
  
  
  
  
  
   שמיתתו (ובתה"א וטור סי׳ של"ט הגירסא מי מודיענו שמת): 
   בב׳ וג׳ יום (ובתס"א איתא כעשרה כעשרים יום): 
   נקיים: 
  
  
  
  
  
  
  
   האמור בתורה שכהן מטמא להן אבל מתאבל עליהן על: 
   אחותו ועל אשתו: 
  
  
  
   אין מתאבל אלא על: 
  
  
  
   ולא אונן ולא וכו': 
  
  
  
  
  
  
  
   ור' יהודה אומרים מטמא ר' יוסי ור׳׳ש: 
  
  
  
   ר"מ ור׳ יהודה ור׳ יוסי אומרים יטמא ר"ש אומר: 
  
  
  
   היה: 
  
  
  
   אלו: 
   ר׳ ישמעאל אומר רשות ר"ע אומר: 
  
  
  
  
  
  
  
   ר׳ יוסי אומר עד ג' ימים: 
  
  
  
   אחר שנסתם הגולל לטמא לו: 
   את: 
  
  
  
   דבר: 
  
  
  
  
  
  
  
   כבודו: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   כהן שהוא מטמא או שנכנס לבה"ק הז"ל ארבעים כ"ג שמטמא למת: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   נכנס למדורות העובד כוכבים ולבית: 
  
  
  
  
  
  
  
   וחותם ומעלה בערכאות שלו ואפי' יוצא מעורר עליה: 
  
  
  
   ויוצא ללמוד תורה ולישא אשה אמר ר׳ יהודה אימתי בזמן שאין מוצא ממי ללמוד אבל יש לו ממי ללמוד אין יוצא ר׳ יוסי אומר אפי׳ יש לו ממי ללמוד יטמא שלא מכל אדם זוכה ללמוד מעשה ביוסף הכהן שהלך אצל רבו ללמוד תורה ויצא: 
  
  
  
   לעצם כשעורה מאביו ואין מטמא לאבר מן החי מאביו ר"י אומר בתחילה אין מטמא על אבר מן המת מאביו אבל (ונראה דל"ג מן אמרו לו עד סוף ההלכה): 
  
  
  
   אמר לו כשתניח בו כחוט השערה הודיעני וחתכה: 
   בי: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   כה"ג ונזיר ר"א: 
  
  
  
   בכהן משוח ומרובה בגדים יטמא מרובה בגדים. מרובה בגדים ומשוח שעבר יטמא מי שעבר. מי שעבר והממונה יטמא הממונה. הממונה ומשוח מלחמה: 
  
  
  
   כרם: 
  
  
  
   לרבואות עונות בשעה שלא נתכוונתי עאכ"ו כשהיה ר׳׳ע זוכרו היה: 
  
  
  
  
  
  
  
   שהוא והם אסורים: 
  
  
  
   אבלות: 
  
  
  
   להעלות מן המשרה צמרו להעלות: 
   אותו: 
   מסלקן: 
  
  
  
   יגמור: 
  
  
  
   אבל לא זורעין וזורעין לו שדה פשתן ברביעה בדברי ר' יהודה: 
   ברביעה זו יזרענה ברביעה אחרת: 
  
  
  
   צורך: 
  
  
  
   גמליאל: 
   ואין שום אומן אלא הוא הרי זה יעשה מפני (ועי׳ רש"י במ"ק שם שכתב להדיא דל"ג כאן בצנעא): 
  
  
  
   אלעזר: 
   בגידולי קרקע: 
  
  
  
   ובתער: 
  
  
  
  
  
  
  
   שיעמידו (וכ"ה בהגהות מרדכי סוף מ"ק): 
  
  
  
   קורא וקורין לו שונה ושונין לו מוחרם לא קורא ולא קורין לו לא שונה ולא שונין לו: 
  
  
  
   שלא ינעל: 
  
  
  
   מנודה לעיר אחרת לא מנודה לעירו: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   יד: 
  
  
  
  
  
  
  
   בעטיפת: 
  
  
  
   וכשמת טבי עבדו קבל עליו תנחומין אמרו לו למדתנו רבינו שאין מקבלין תנחומין על העבדים א"ל אין טבי עבדי כשאר עבדים כשר היה. שאלו בשלומו ביום הראשון יאמר להם אבל אני ביום השני יאמר להם אבל אני ביום השלישי יאמר להם אבל אני מרביעי ואילך משיבן (ועמ"ש רבינו ביו"ד סי' ש"פ ס"ק ו' וסי׳ שצ"ג ס"ק ב'): 
  
  
  
   ר' יהושע רא"א: 
   אינו: 
  
  
  
  
  
  
  
   מרביעי ואילך מונה לעצמו ר׳׳ש אומר מצאן שיושבין אפי' ביום השביעי משלים עמהן. לא מצאן: 
  
  
  
   עושה בצינעא: 
  
  
  
  
  
  
  
   ומת: 
  
  
  
   פחות מכאן אסור: 
  
  
  
  
  
  
  
   מה לך מקיף בדרך שמאל שאני אבל אומרים לו: 
   בן חנני׳ בן חזקיה בן גוריון: 
   זז: 
  
  
  
   בנה שלמה על כל מי: 
   שנאמר: 
   לכל עמך ישראל. יכול: 
   ומה שטוב לו תן לו: 
   אין לי אלא ישראל נכרי מנין ת"ל וגם אל הנכרי אשר לא מעמך ישראל הוא ובא וגו׳: 
  
  
  
  
  
  
  
   ר"ג: 
  
  
  
   לאחר הרגל דברי ר"א וחכ"א אפי' יום א׳ ואפי׳ שעה א' אמר ר"א בר"ש הן הן דברי ב׳׳ש והן הן דברי ב"ה שבש"א ג' ימים ובה"א אפי' יום א' ואפי׳ שעה א'. הקובר: 
  
  
  
  
  
  
  
   אבא שאול אומר מותר לספר אחר הרגל כשם שמצות שלשה מבטלת גזירת שבעה כך מצות שבעה מבטלת גזרת שלשים והלכה כדבריו. שני ימים בסוף הרגל: 
  
  
  
   בתחלת הרגל ה"ז מפסיק את כל הרגל ומונה ז׳ לאחר הרגל: 
  
  
  
   משלים: 
   והמתאבלים עמו נוהגים כאבלים כללו של דבר כל דבר שהוא משום עסקי רבים רגל עולה לו למנין ז׳ וכל שהוא משום איבול אין רגל עולה לו למנין ז׳. אבל במועד כאילו אינו אבל. אבל נוהג בצנעא. הרגל עולה למנין שלשים ואין עולה למנין ז׳. ל' יום לאיבול: 
  
  
  
  
  
  
  
   לבתולים: 
   ל׳ יום למדיר: 
   לגיבוי. ל׳ יום ליפת תואר: 
  
  
  
  
  
  
  
   ר׳ אומר לבנים אבל לא צבועים ר"א בר' שמעון אומר לבנים אבל לא שחקים: 
  
  
  
   ואשה מותרת בנטילת שער לאחר שבעה. כיצד לאירוסין (ושבנתיים שייך לקמן כמו שיתבאר): 
  
  
  
   וגו׳: 
   ר"א רע"א מגלחת: 
   או שחורים והם נאים לה שירים: 
   לנוולה וישבה בביתך שתהא: 
   אביה ואמה: 
   ימים שלשים יום רשב"א אומר ג' חדשים שנאמר ובכתה את אביה ואת אמה ירח הרי חדש אחד ימים הרי שני חדשים ואחרי כן לרבות את השלישי כדי שלא יתערב זרע קדש בעמי הארצות בד"א: 
   אפי' אינה רוצה: 
   תמותות שחוטות ולא בשר תמותות נבילות. סתם נזירות (ושבנתיים צ"ל למעלה כנ"ל): 
  
  
  
  
  
  
  
   חמותו: 
   עד: 
   חמותו: 
   הכנסי: 
  
  
  
  
  
  
  
   תבעה והיא מעכבתו נותנין לה ל׳ יום לפרנס את עצמה וכשם שנותנין לאשה כך נותנין לאיש לפרנס את עצמו: 
  
  
  
   מבקשין ממנו שיחלוץ לה: 
  
  
  
   לו: 
   כיצד לגיבוי המלוה את חבירו סתם אינו יכול לגבות ממנו עד שישלמו לו שלשים יום. כיצד ליפת תואר (וכו' כמ"ש למעלה עד תמותות נבילות): 
  
  
  
   סתם בין שאמר הריני נזיר יום אחד נזיר ל' יום הרי שנזר נזירות מרובה והשלים נזירותו: 
  
  
  
   ל' יום: 
  
  
  
   השם בהמה מחבירו חייב לטפל בולדה בדקה ל' יום: 
  
  
  
   עד שיחדש בה דבר: 
  
  
  
  
  
  
  
   ואסור לקיימן: 
   קולטת. ופירות: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   וחכ"א אין תולין בהן אלא דברים שלא: 
   רמונים: 
   של אוכלין: 
  
  
  
   חיים וקליות ואגוזים בימות: 
   את שבתוך וזורק בין בימות החמה בין בימות הגשמים כללו: 
  
  
  
   בזיון: 
  
  
  
   שנאמר בשלום תמות ובמשרפות אבותיך וגו': 
  
  
  
   וכשם ששורפין למלכים כך שורפין לנשיאים: 
   מנה אמר אין ר"ג סותרים: 
  
  
  
   דיו: 
   ועל זה נאמר (משלי ה׳:י״ז) יהיו לך לבדך ואין לזרים אתך ר' יהושע אומר ע"ז נאמר (מיכה ז׳:ב׳) אבד חסיד מן הארץ (וכ"ה בתה"א): 
   ייתון על עלמא ובלשון ארמית אמר. וכשגזרו על רשב"ג ועל ר׳ ישמעאל כהן גדול שיהרגו היה ר׳ ישמעאל בוכה א"ל ר"ש אברך: 
  
  
  
   אחד עינוי גדול ואחד עינוי קטן מה כתיב אחריו והרגתי: 
   הולך נכחו ואתם קרבו הנה וגו'. אמרו לא עברו ימים עד שבא בולמוס וערבב את העולם. מכאן ועד י"ב חדש פסקו בולאות שביהודה שנא' חרדו שאננות רגזה בוטחות שאננות אלו בולאות שביהודה בוטחות אלו קרקסאות ואין בוטחות אלא שהיו העם בטוחים בו. וכשנהרג ר"ע: 
  
  
  
   העם: 
   באו י"ב חדש עד שנתקיים להם מה שאמרו. היה ר"מ: 
  
  
  
   לבתיהם: 
   ומצאו בתיהם פתוחות: 
   מצאו מקצת בתיהן פתוחות: 
   ויצאו באפילה ומצאו בתיהם נעולות: 
  
  
  
   וכשנתפס: 
   תאכלהו: 
   את הנייר ואף: 
   שנאמר: 
  
  
  
   הן: 
   ונאמר: 
   לא היה: 
  
  
  
   ואמר: 
   עמד: 
   שיש: 
   שיש: 
   מכירין אם בשביל עקיבא באתם כמה עקיבא בשוק אלא יודע אני שלא נצטערתם ובאתם אלא בשביל כבוד תורה אמרתם תורת אלהיו בלבו ולשם מצוה כ"ש ששכרכם מרובה מנוחם אני שאפי' היו לי ז' בנים וקברתים: 
   זכות הרבים תלוי בו וכל המחטיא את הרבים חטא הרבים תלוי בו. משה: 
  
  
  
   שמגלגלין זכות ע"י זכאי וחובה ע"י חייב. ראוין: 
   היו: 
   היו: 
   היו: 
   היו: 
   ופלוני: 
   דורשי חמורות (וכו' עד סוף הפרק) לפני הקב"ה. וכשהרג טוריינוס את פפוס: 
  
  
  
   ידו: 
  
  
  
   כיוצא בו: 
   תקלה על ידה אמרה תורה תסקל והרי דברים: 
   ד"א שלא תהא הבהמה עוברת בשוק ואומרים זו בהמה שנסקל פלוני על ידה. כיוצא בו אומר: 
   דבר כפרה ואין מעבירין סימן קללה על דבר: לב חכמים אמר להם שאלו. בא השני. גירסת תה"א: 
   הקב"ה: 
  
  
  
  
  
  
  
   קורע ועל רבו שלמדו חכמה חכם שמת הכל קרוביו הכל קורעין עליו הכל חולצין עליו הכל מברין עליו ברחבה רשב"א אומר על כל אדם כל שעומדין עליו בשעת: 
  
  
  
   והיה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ר' יהודה אומר כל: 
  
  
  
  
  
  
  
   אפרקסותו אין מעכבת את הקריעה ר' בנימין משום ר"ע אומר קורע את אפרקסותו: 
   ז': 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   עד שישלח פרע ויגערו (ועי׳ באור זרוע הל׳ אבילות סי׳ תמ"ו): 
  
  
  
   ויאמרו (וכ"ה בירושלמי סוף מ"ק): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מוסיף וקורע עד היכן הוא קורע והולך: 
   מרחיק מן הקרע ג' אצבעות וקורע נתמלאו מלפניו מחזירו לאחריו נתמלא מלמטה. אין קורעין אלא בשתי הומריות והקורע מלמטה ומן: 
  
  
  
   חירום: 
   ומן: 
   הקורע את הסולמות ואת הלקט ואת השלל ואת המלל לא: 
   תחלת קריעה טפח ותוספתו ג' אצבעות דברי ר"מ ר׳ יהודה אומר קרע שבתחלתו ג' אצבעות ותוספתו כל שהו. קטנים אחרים מקרעין להם מפני עגמת נפש. וקורע על חמיו ועל חמותו מפני כבוד אשתו. הקורע לשם כבוד הרי זה מאחה מיד: 
  
  
  
   והנכנס לפנים: 
   חייב לקרוע נכנס לפנים מן הצופים חוזר וקורע ירד ועלה ירד ועלה על כל פרק: 
  
  
  
   מחבירו: 
   ואסור להפכן למטה ולהאחותן דברי רשב"א וחכמים מתירין רשבג"א השואל: 
   ונותן לו דמי קרעו: 
   רשאי: 
  
  
  
   כאן צ”ל מ"ש למטה כיוצא בדבר כו׳ עד לשם שמים: 
  
  
  
   וכל המרבה (וגירסת הרי"ף ורא׳׳ש פ"ג דמ"ק וטור מפני שאמרו כל המרבה): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מברכים עליו בד"א: 
  
  
  
  
  
  
  
   ואסורין בנעילת הסנדל ואת שלאחר המטה צורך בהן חייבין בק"ש ומותרין (ועי׳ תוס' ברכות י"ז ע"ב ד"ה ה"ג וכ"פ הפוסקים וכ"ה גי׳ תה"א הובא בנ"י כאן ואולי גם בנוסחת רבינו כצ"ל שלאתר המטה שאין למטה צורך): 
  
  
  
   קורין ואח"כ עומדין ואם לאו עומדין ואח"כ קורין ומתפללין. העומדים בשורה: 
  
  
  
   לנחמן: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ואם היו רבים צריכים לו מותר: 
   מעשה ברבי: 
  
  
  
   יהודה: 
   היא כשלישית. חמישית שוה: 
  
  
  
  
  
  
  
   בטל ושאר: 
   כל בתי מדרשות שבעירו בטלין ושאר כל בתי מדרשות: 
   הולכין ומטיילין בשוק אלא נכנסין ודומין ויושבין עגומין כבני אדם שאין להם פרנס הגיע שעת העמדה יעמדו וממעטין בעסקן בני הכנסת נכנסין לבית הכנסת וקורין שבעה ויוצאין: 
  
  
  
   היה אומר הגדה בבית האבל ביהודה בשבת נותנין שלום בכניסתם וביציאתם: 
  
  
  
  
  
  
  
   ואם: 
   מוציאין: 
   אע"פ: 
   עובר בל"ת: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   המת: 
   נוטל כתר: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   לו חמשה בתים בזמן שמשתמש בכולן כופה בתוך כולן ואם לאו אינו כופה אלא בבית שמשתמש בו בלבד. דרגש א"צ לכפותו רשב"א אומר מתיר קרביטין שלו ומניחה כמות שהיא הדר: 
  
  
  
   בו: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מטה או ע"ג אודיינא חייב בכפיית המטה האומר איני כופה את המטה והריני ישן ע"ג ספסל אין שומעין לו מפני שמצווה הוא בכפיית המטה פעמים ששה: 
  
  
  
   בחול כפיית המטה ששה. ע"ש מן המנחה ולמעלה כפיית: 
  
  
  
   משיסתם: 
   ביתו אמר להם ר"א כפו: 
  
  
  
  
  
  
  
   ר"ע: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   וחשכה מותר ביום שלאחריו. ליקוט עצמות אין עומדים: 
   ביום שוכב על מטות כפויות חשיכה ה"ז זוקפן כך היו: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   אותן בארזים: 
  
  
  
   שמרבין עליהן את הדרנא אבל (וכ"ה בתה"א): 
   בארזים (וכ"ה בתה"א וברא"ש פ"א דמ"ק סי׳ י"א ובטור) ואל: 
   ופרסתי עליהן את הסדין (וכ"ה בתה"א וברא"ש וטור אך בטור חסר ונתתי כו') ונתתי: 
  
  
  
   מכרך: 
   מכרכת: 
  
  
  
  
  
  
  
   ובעל אחותו: 
  
  
  
   שנתחייב ללסטות והרגוהו ונמצא תפוח: 
   בכליבה: 
   רצו לקלס לפניו בכבודו של אביו ושל אמו ולא הניחם אביו אביו: 
  
  
  
  
  
  
  
   והמוליך עצמות ממקום למקום (וכ"ה בתה"א וברא"ש פ"א דמ"ק סי' י"ב ובטוש"ע סי' ת"ג): 
   בן עזאי אומר אם היו עמו בספינה מסלקן לצד אחר וקורא (וכ"ה בתה"א ורא׳׳ש) ר׳ יצחק אומר: 
   בשבת חייב (וכ"ה שם ושם) ובחול פטור ר"נ אומר אם יש חבילה עמו פטור מפני שזיקתו שמירתו אבל לא זיקת החבילה (ועמ"ש רבינו ביו"ד ס"ס ת"ג): 
  
  
  
   וישב עליהן ואם בשביל עצמות או שיגנוב: 
  
  
  
  
  
  
  
   פורש: 
  
  
  
   שאול לו המוצא עצמות במהמורות ה"ז נותנן בקבר דברי: 
  
  
  
   או בנקע לא: 
  
  
  
   מכובד למקום מכובד ולא ממקום בזוי למקום מכובד ואצ"ל: 
   שכן ערב לאדם שינוח בשלו: 
  
  
  
  
  
  
  
   המוצא נסרים בבית: 
  
  
  
  
  
  
  
   בין: 
   בקסנדריא (וכ"ה בתה"א): 
   בית הקברות עצמן לוקטן ושורפן במקומן (וכ"ה בתה"א). כל בתי הנחלות עוברין ממקום למקום עוברין ממשפחה: 
  
  
  
  
  
  
  
   שקבר: 
   חדש שקברו בו נפל אחד ברשות: 
   ולא נחלק קבר שאולין אין: 
  
  
  
  
  
  
  
   ולא יוצאי יריכה ומודה ר"י באותן שראתה בחייה שהן נקברין: 
  
  
  
   והיא אומרת (וכ"ה בתה"א ובטור): 
  
  
  
   ובצרכי קבורתה: 
   מטפל בה מטפלין בה בקבורתה: 
  
  
  
   טהור ומותר: 
   מקומו טמא ואסור בהנאה קבר המזיק: 
   מקומו טהור ואסור בהנאה. קבר שמקיף את האיר משלש רוחותיה או משתי רוחותיה: 
  
  
  
   אין מפנין אותו פחות מכן מפנין אותו. כל הקברות מפנין חוץ מקבר מלך ונביא אמרו: 
  
  
  
  
  
  
  
   מספדו: 
   המוכר מעמד לחבירו כך שמו זקני ב"ד (וכמ"ש במתני' דב"ב שם המעמד דייני צפורי אמרו כו׳): 
   דרך המספד: 
  
  
  
  
  
  
  
   גלוסקאות: 
  
  
  
   אחר (והוא"ו שבדפוס גרס להנ"י שכתב ובפרט קחשיב יותר): 
  
  
  
   מה הוא אומר בברכה רביעית הטוב והמטיב ר"ע אומר דיין: 
  
  
  
  
  
  
  
  