meta: {"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Tanaitic/Commentary/Gra's Nuschah/Minor Tractates/Gra's Nuschah on Tractate Soferim/Hebrew/merged.txt"}
text: Gra's Nuschah on Tractate Soferim
  נוסחת הגר״א על מסכת סופרים
  merged
  
  This file contains merged sections from the following text versions:
  -Talmud Bavli, Vilna 1883 ed.
  -
  
  נוסחת הגר״א על מסכת סופרים
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   תפילין ומזוזות: 
   וסמך לו: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מחוק ל"ג (וכ"כ התוספות במנחות דף לא: ד"ה הא ועי׳ ש"ך יו"ד סימן רע"א ס"ק י׳): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   כל אחד ואחד תורה בפני עצמו: 
   ותצחק שרה בקרוביה (וכ"ה בכ"י): 
   שור (וכ"ה בכ"י): 
   וישלח את זאטוטי בני ישראל: 
  
  
  
  
  
  
  
   בה דברים של תרגום. עברית שכתבו תרגום ותרגום שכתבו עברית אל יקרא בו ואיזהו תרגום יגר שהדותא וחביריו ויש אומרים לא דברו אלא על יגר שהדותא וגלעד שהם שתי לשונות של עברית ותרגום שלא יהפכם. האזינו וכו׳: 
  
  
  
   התורה ושייר בה פחות מדף עושה: 
  
  
  
   שלא: 
  
  
  
   אשה: 
   שאינו מוציא רבים י"ח אינו רשאי לכתוב: 
  
  
  
   (סוף הפרק): (כ"ז הוא גירסת התוספות ורא"ש אבל גירסת הרמב"ם הביא הב"י ביוד סימן ער"ה) איזו היא פתוחה כל שהתחיל מראש השיטה. וכמה יניח בסוף השיטה ויתחיל בראש השיטה ותהא נקראת פתוחה כדי לכתוב שלש תיבות של שלש אותיות. גמר הפרשה בסוף השיטה משייר שיטה אחת. גמר בסוף הדף מניחת שיטה אחת בתחלת הדף ואם נשארה שיטה בסוף הרף מתחיל מתחלתו. ואיזו היא סתומה כל שהניח באמצע השיטה וכמה יניח באמצע השיטה ותהא נקראת סתומה שלש תיבות של שלש שלש אותיות (ועמ"ש רבינו באו"ח סימן ל"ב ס"ק פ"ג): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שוה (וכ"ה בירושלמי): 
   (כ"מ שנזכר כאן שם פירושו תיבה): 
  
  
  
   נזדמן: 
   א׳ בסוף הדף וג׳ בין דף לדף אלא: 
   שתי: 
  
  
  
   שלשה (ועי׳ בהגר"א יו"ד ר"ס רע"ג): 
  
  
  
   מניחין בסוף הספר כדי להקיף עמוד וצריך לעשות עמוד בסופו וצריך להניח בתחלתו כדי להקיפו ובתורה צריך לעשות עמוד מכאן ומכאן ולפיכך גוללין הספר לתחלתו ובתורה לאמצעיתו ואין פוחתין את התורה מב׳ יריעות (וכ"ה בירושלמי פ"א דמגילה) וארכו: 
  
  
  
   כמסעות (כו׳) וכרבבות (כו׳) וכזקנים (כו׳) וכתוכחות (וכן בפעם השני צ"ל הכל בכ"ף): 
   עושה: 
   גמר כל הספרים ושייר בו דף אחד עושה אותו יריעה קטנה ואינו נמנע: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   אע"פ שאינו מן המובחר: 
  
  
  
   תופרין במקום הכתב ואין תופרין מבפנים אלא מבחוץ. הלכה למשה מסיני שיהא משייר מלמעלן ומלמטן ומחו לה אמוחא שלא יקרע וס"ת שנקרע מטלה עליו מטלית מבחוץ אבל לא מבפנים כל האותיות: 
  
  
  
  
  
  
  
   וכתובים כאחת דברי ר"מ ר' יהודה אומר תורה בפני עצמו ונביאים בפני עצמן וכתובים בפ"ע וחכמים אומרים כל אחד ואחד בפ"ע. אמר ר' יהודה מעשה בבייתום בן זונין שהיו לו ח' נביאים מדובקים כא׳ ע"פ ראב"ע. וי"א לא היו לו כי אם כל אחד ואחד בפני עצמו. אמר ר׳ מעשה באחד שהביא לפנינו תורה ונביאים וכתובים כאחת והכשרנו. במה דברים אמורים בקלף אבל בגויל תורה בפ"ע ונביאים בפ"ע וכתובים בפ"ע לא יניח: 
  
  
  
   ריוח באמצע (וכ"ה בכ"י): 
   לו ריוח מלמטה ומתחיל מלמעלה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שנקדו או שפסקו: 
  
  
  
   יקרא: 
  
  
  
   א' בשלשה דפין אל: 
  
  
  
   פותחין: 
   גוללו מבחוץ אבל מהדקו מבפנים: 
  
  
  
   יניחו הכותבין דיו: 
  
  
  
  
  
  
  
   צבאים: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   והכותב בספרים לא יהפוך היריעה על פניה שנוהגין בהם דרך בזיון: 
  
  
  
  
  
  
  
   (בירושל' פ"א דמגילה הגירסא) חגידה: 
   אומנים שבירושלים: 
  
  
  
   מאלהים יו"ד (וכ"ה בכ"י): 
  
  
  
   שה׳ כה׳ מה׳ לה׳ וה׳ בשכמל"ו: 
   נ"ו כ"ם אינו: 
  
  
  
  
  
  
  
   (עד כאן שייך להל"ד): 
   ר"ע אומר קדש ר' ישמעאל אומר חול. כי: 
  
  
  
   חוץ ויהי כאשר: 
   חול: 
  
  
  
   והם לא הבינו: 
  
  
  
  
  
  
  
   מי כמוכה באלים ה׳ (שמות טו) הראשון: 
   מבית אלהיך (נחום א׳) הרי: 
   אל הלקח ארון (שמואל ד): 
   אחת (וכ"ה בס"א): 
   פטור: 
  
  
  
  
  
  
  
   ומחטב: 
   מחטב: 
   בסוף: 
  
  
  
   נתכוין לכתוב את השם וכתב: 
   שכתב בו דל"ת מחטבו (וכ׳יה שכתב בס"א): 
  
  
  
  
  
  
  
   הטועה בשם גורר מה שכתב ותולה את מה שגרר וכותב את השם על מקום הגרר דברי ר׳ יהודה ר"ט (בגמרא הגירסא ר' יצחק) אומר מוחק וכותב ר' יוסי אומר אף תולין את השם ר"ש שזורי אומר כל השם תולין מקצתן אין תולין רשב"א אומר משום ר"מ אין כותבין את השם לא על מחק ולא על גרר ואין תולין אותו אלא מסלק את היריעה כולה וגונזה (וכ"ה בגמרא ומ"ש דברי מ"ד מוחק קודם דברי ר׳ יוסי כ"ה ברי"ף ורא"ש וע"ש במעדפי יו"ט): 
  
  
  
   אל: 
   ומחטב: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   תולה כנגד מקום: 
   (פי' שלא יגרור ג׳ ויכתוב א'): 
  
  
  
   ואם עתיד הוא להוסיף עליו מותר: (ר"י כו'. ומשמע בגיטין שם דלר"י כותבין מגילה לתינוק): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מי שהיה שם כתוב על בשרו ה"ז לא ירחוץ ולא יסוך ולא יעמוד במקום הטינופת נזדמנה לו טבילה של מצוה כורך עליו גמי ויורד וטובל ר' יוסי אוסר לעולם יורד וטובל כדרכו ובלבד: 
  
  
  
  
  
  
  
   שנחתך (פי' שנחתך עד בין השיטין ע"כ אם הם בין ג' שיטין לא יתפור): 
  
  
  
   ר׳ יוסי בר' יהודה אומר עריבה של טיט כפה עליו אמר ר' ב' תשובות בדבר א' טיט בהר הבית מנין ועוד וכי מותר לאבדן ביד אלא מניחו במקום התורפה: 
  
  
  
   והמפקיד ס"ת ביד חבירו גולל אחד לי"ב חדש: 
   בשבילו פתחו: 
   ישן אחד לי"ב חדש ראב"י אומר (ובגמ' פריך ראב"י היינו ת"ק וקאמר אלא אימא ראב"י אומר זה וזה ל' יום ): 
  
  
  
  
  
  
  
   סימן בפרשה ( והם הנונין של ויהי בנסוע): 
  
  
  
  
  
  
  
   ב' של וביניך: 
   ב' שובקומה נקוד: 
   לנו ולבנינו עד: 
  
  
  
   מעון: 
   עשר היא (ואולי מ"ש ספר היא צ"ל הוא ): 
  
  
  
  
  
  
  
   דברי ענאל יניאל וב׳ גרעון אלישמע הסופר (עי' מנחת שי ישעיה מט והיינו פלוגתייהו דענאל יניאל עם אלישמע דהוא מגרע להני ב׳ בתרייתא): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   את (ירמיה לט) נא (מ"ב ה): 
  
  
  
  
  
  
  
   ויצוו (שופטים כא): 
   חנניה (נחמיה ג) מלכיה (שם) וישתחו (בראשית כז) וישתחו (שם מג) וישתחו (מ"א ט). וחילופיהן ויאמר (יהושע ו) ויאמר (שם ט) ויאמר (ש"א טו): 
   (מלכים א י״ב:ג׳ ויקראו לו ויבאו כתיב וקרי ויבא): 
  
  
  
   קו (ירמיה לא): 
   הרב (תהלים נא): 
   ארי (איכה ג) אל (עזרא ה): 
   [שמה] (ש"ב כא כתיב שם וקרי שמה): 
  
  
  
   מה זה (שמות ד): 
  
  
  
   [אעודך (איכה ב) אחולה (ירמיה ד) אשוב (שם לג) אשוב (שם מט) ישוב (משלי יב)]: 
   ויזואל (דה"א יב) [ויעואל (שם יא) ויעואל (דה"ב כט) ומדונים (משלי יח) מדונים (שם כא) מדונים (שם כג) מדונים (שם כה) מדונים (שם כו) מדונים (שם כז)]: 
   [היצוע (מ"א ו) היצוע (שם)]: 
   יחואל (דה"ב כט) [יעואל (דה"א ט) יעואל (דה"ב כו)]: 
   [מוזנים (ירמיה ה)]: 
   [ענוים (תהלים ט) ענוים (ישעיה לב)] ענוי (איוב כד) [עולם (ירמיה מט)] עפרון: 
   [צלול (שופטים ז)] קרואי (במדבר כו) שושק (מ"א יד) שרוקת (ירמיה יח) שרותך (שם טו) שפרורו (שם מג) [שלמות (דה"א כג)] שמור (שם כד) שבותם (צפניה ב) שבות (תהילים פ״ה:ב׳) [שבותינו (שם קכ"ו וע"ש במנחת שי)] שלשום (משלי כב) [השלושים (דה"א יא) השלושים (שם יב)] תנואון (במדבר לב) תרוב (משלי ג) תשוה (איוב ל): (א"ה כל מה שהצגנו כאן ברבועים לא קחשיב להו במסורה מערכת אות היוד. ונראה מ"ש כאן בפנים "ברזות גול דהוא" צ"ל למעלה אחר מלת בהלוכתם כסדר הא"ב וכ"ה במסורה) 
  
  
  
  
  
  
  
   דוד לה׳ (ובתהלים למנצח לעבד ה׳ לדוד אשר דבר לה'). ומכף (ובתהלים ומיד). [ויאמר ה׳ (סלעי ובתהלים ויאמר ארחמך ה' חזקי ה׳ סלעי)]. לי. אלהי (וכ"ה בס"א) ומנוסי מושיעי מחמס תושיעני (ובתהלים ליתא). ומאויבי. כי. משברי. נחלי. סבוני (וכ"ה בס"א). אקרא. וישמע. [ושועתי באזניו (ובתהלים ושועתי לפניו תבוא באזניו ויתגעש מוסדות)]: 
   [חשך סביבותיו (ובתהלים חשך סתרו סביבותיו)]: 
   (מנגה נגדו. ובתהלים מנגה נגדו עביו עברו): 
   [קולו וישלח (ובתהלים קולו ברד וגחלי אש וישלח)]. חצים. ברק ויהום (ובתהליס וברקים רב ויהמם). אפיקי ים (וכ"ה בס"א) יגלו: 
   [אתה נירי (ובתהלים אתה תאיר נרי)]. וה׳ [בכה (ובתהלים בך)]. באלהי. אל. מבלעדי (ובתהלים זולתי). מעוזי. ויתר. [דרכו רגליו כתיב (ובתהלים דרכי רגלי)]. ונחת. [ישעך] וענתך (ובתהלים ישעך וימינך תסעדני וענותך): 
   תתה (ובתהלים נתתה): 
   (וגם בתהלים האי קרא מהופך דתחלת הפסוק לשמע אזן ישמעו לי ואח"כ בני כו׳): 
  
  
  
   וישלח כו׳ ויתן כו׳ בעת כו׳ (ג׳ פסוקים כתובים במלכים וליתנהו בישעיה) חזקיה (הוא סימן דבהנך ג' פסוקים דכתיב בהו חזקיה ולא חזקיהו המה כתובים רק במלכים). את תרתן ואת רב סריס ואת (ובישעיה רק את). מן לכיש (ובישעיה מלכיש): 
   אשר (ובישעיה ליתא): 
   ושבנה (ובישעיה ושבנא): 
   ושבנה (ושם ושבנא): 
   חריהם (ושם חראיהם): 
   מידו(ושם ליתא). ולא (ושם לא). את (ושם ליתא). מלך (ושם המלך). ארץ זית יצהר ודבש וחיו ולא תמותו ואל תשמעו אל חזקיהו (ושם ליתא) כי. [אתכם (ושם אתכם חזקיהו)]: 
   חלקיה (ושם חלקיהו). ושבנה (ושם ושבנא): (דברי רבשקה. ושם את דברי רבשקה. ועי׳ מ"ש במלכים שם): 
   שחתו (ושם השחיתו). בתלאשר (ושם בתלשר) איו (ושם איה). ויקראם (ושם ויקראהו). לפני (ושם אל). ויאמר (ושם לאמר). ה' אלקי(ושם ה' צבאות אלהי). את דברי (ושם את כל דברי). שלחו (ושם שלח). (הגוים ושם כל הארצות). ונתנו ושם ונתן). נא. אלהים (ושם ליתא): 
   ברכב כתיב (ושם ברב): 
   קצה כתיב (ושם קצו): 
   ואכלו (ושם ואכול כתיב). צבאות קרי ולא כתיב (ושם קרי וכתיב): 
   בניו קרי ולא כתיב (ושם קרי וכתיב): 
   ויהי ישעיהו לא יצא העיר התיכנה ודבר ה׳ היה אליו(ושם ויהי דבר ה' אל ישעיהו): 
   ביום השלישי תעלה בית ה׳ (ושם ליתא): 
   ולמען דוד עבדי (ושם ליתא): (קחו. ושם ישאו: ויקחו וישימו. ושם וימרחו: ויחי כצ"ל פי׳ דקרינן הוי"ו בפת"ח והיו"ד בדגש ושם הוי"ו בשו"א ובלי דגש: אל ישעיהו. ושם ליתא) כי ירפא ה׳ לי ועליתי ביום השלישי (ושם כי אעלה) ויאמר ישעיהו (ושם ליתא): 
   כו'. ויאמר יחזקיהו כו׳ ויקרא ישעיהו כו' (ושם הנני משיב כו'). יקח כתיב (ושם יקחו) יהיה (ושם ליתא): 
  
  
  
  
  
  
  
   חק עולם (ומלת עולם כ"ה בדפו"י): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שהיא (ובס"א מפני שהיא): 
  
  
  
   מכל יו"ד שבתורה. ישראל: 
   למ"ד (ובס"א הלמדים שבתורה): 
  
  
  
   לגנאי ומכנים לשבח כתיב: 
   בעריות: 
  
  
  
   נקרא ומתרגם (ובדפו"י ליתא כלל להך בבא ונשמט מן מלת מעשה עד מלת מעשה ובדפוס פד"מ תקנו בטעות): 
  
  
  
   (אבל בגמ' אמרינן מן ויאמר משה עד וירא משה ור"ל גם הפסוק וירא משה וכ"ה בירושלמי להדיא וכ"כ תוס׳ ועוד מוסיף בתוספתא וירושלמי פסוק ויגוף וכ"פ כל הפוסקים): 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ואין מפטירין בנביא הפותח והחותם בתורה מברך לפניה ולאחריה (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
   ומפטיר בנביא הפותח והחותם בתורה מברך לפניה ולאחריה י"ט שאיסור לאו חמשה יוה"כ שאיסור כרת ששה שבת שאיסור סקילה שבעה. אין בין יו"ט לשבת אלא אוכל נפש בלבד אין בין שבה ליוה"כ אלא שזה זדונו בידי אדם וזה זדונו בהכרת: 
  
  
  
   בישיבה אלא בעמידה ואין פורסין על שמע ואין עוברין: 
   ואין צריך לומר לנשים (שאין כו' פליג אגמרא דילן בב"ב דף ק׳ ע"ב דא"כ טעה נמי בהא ע"ש): 
   עד: 
   עשרה שלא שמעו (ועי' ר"ן ורא"ש במגילה שם ובהגר"א או"ח סימן נט ס"ק ה' וסימן ס"ט ס"ק ט'): 
   עמד א' מאלו ואמר ברכו: 
   משום הנכנסין ומשום היוצאין: 
  
  
  
  
  
  
  
   כל (ובס"א קורא כל): 
  
  
  
   בעי הגע עצמך שהיתה פרשה קטנה אלא כדי: 
  
  
  
   כהן גדול (ר"ל ובעשור שבחומש הפקודים דעלה פריך בגמרא דילן וניתי ס"ת אהרינא או אפילו אך בעשור לירושלמי פ"ד דמגילה ופ"ז דיומא ופ"ז דסוטה ומ"ס הל"ב הנ"ל): 
  
  
  
   המפטיר בנביא בשבת לא יפחות מכ"א פסוקים כנגד ז' שקראו בתורה ואם היה בשבת תורגמן או דורש מפטירין בנביא או ג' פסוקים או ה׳ או ז׳ ואינו חושש לכ"א פסוקים (וע"ל פי"ב הל"ז ופי"ד הל"א והל"ב): 
  
  
  
  
  
  
  
   בלא (ובס"א ואין): 
   שאין מדלגין: 
   מפסיק וקורא וחוזר: 
   ואין: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   (בירושלמי איתא) פסטי: 
  
  
  
   (בירושלמי ליתא מלת) צריך: 
  
  
  
   (בירושלמי איתא) אתי שאיל: 
   שבתורת כהנים וקללות (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
   אבהו (וכ"ה בס"א ובירושלמי): 
   אחרייא דמשנה: 
  
  
  
   א"ל ז׳ ביום כלות: 
   (ר"ל ביום ראשון קרא תחלה בשל ר"ח לזה ביום שני יעשה כאידך מ"ד בגמ׳ דמגילה כס ובירושל׳ פ"ד דברכות ופ"ג דמגילה ופ׳"ד דתענית וז"ש ולמה כן שלא כו׳ הוא טעם מ"ד השני והכריע המ"ס לצאת ידי שניהם): 
  
  
  
   האזינו: 
   הפסק: 
   שבעים ושנים: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   (והרמב"ם כתב את וא"ת כתב הים): 
  
  
  
   (בשלנו לית אלא ס"ד): 
   עם. רוזנים: 
   וחלפה. שכב. כרע. ותיבב. בשש. מרכבותיו. היא. שלל. צבעים. רקמה. יאבדו. בגבורתו (כ"ה בשלנו): 
  
  
  
  
  
  
  
   (כס"א כצ"ל): 
  
  
  
   מפני שנקראת ספר: 
  
  
  
  
  
  
  
   לר' חנינא בר אחוה של ר' הושעי' נהיר את כד הוינן קיימין קדם חנותא דר' הושעיא חביבך עבר ר' בא בר זבדא ושאלינן ליה ואמר: 
  
  
  
  
  
  
  
   באחד עשר שיטין עשרת בסוף דפא שליף ונחית כהדין קנטרה כדי: 
   בר המדתא אגגיא בר סרח בר בוזא בר אפלוטם בר דיוסים בר פדום בר מעדי בר בעלקון בר אנתמרום בר חרום בר הדורם: 
   בר בירתא גיניניה: 
  
  
  
   כטורדיא דלברת: 
  
  
  
   ר' זעירא אבא בר ירמיה רב מתנא בשם שמואל הלכה כמי שאומר פותח ורואה ומברך (כ"ה בירושלמי פ"ג דמגילה): 
   גידל: 
   רב מתנא אמר בברכה גדלו (ר"ל הגדול הגבור והנורא כמ"ש בגמרא וכ"ה בירושלמי): 
  
  
  
  
  
  
  
   ומלוך: 
   לתלמידים הלכה למעשה הלכה כדברי המחמיר שנאמר: 
  
  
  
  
  
  
  
   רחם ה׳ אלהינו על ציון כי: 
  
  
  
   (ובגמ׳ דידן פסחים דף קי"ז ב׳ איתא מגן דוד): 
  
  
  
  
  
  
  
   בתורה: 
  
  
  
  
  
  
  
   ובקהלת (ועמ"׳ש רבינו באו"ח ס"ס ת"צ): 
   בין הכתובים: 
  
  
  
  
  
  
  
   הנפרע לנו מצרינו המושיענו מכף כל העריצים (וכ"ה בס"א העריצים.ובגמ׳ ל"ג המושיענו כו׳ אלא והמשלם גמול לכל אויבי נפשינו): 
   (בגמ׳ הנוסחא הנפרע לישראל מכ"צ האל המושיע): 
  
  
  
  
  
  
  
   שחיק טמיא למזגא: 
  
  
  
   (ר"ל בשמע שאומרים בפתיחת הארון קודש קריאה והמפטיר אמרו) היכן פותח (ר"ל החזן): 
  
  
  
  
  
  
  
   ואח"כ מגביה את התורה ואומר אחד אלהינו גדול אדונינו קדוש ונורא שמו לעולם ועד וחוזר: 
   הוא: 
  
  
  
   אחד אחד אחד ובגדלו לה' אתי ומתחיל בנעימה ואומר ה' הוא האלהים ה' שמו ואחריו עונין אותו העם וחוזר וכופלו ועונין אותו פעמים: 
  
  
  
   ויתקדש: 
   הנכבד והנורא: 
  
  
  
  
  
  
  
   לראש הקרואים: 
   ויש אומרים פורס את שמע שיאמר יוצר אור וקדוש: 
  
  
  
   שאינו: 
  
  
  
  
  
  
  
  מבן י"ג שנה (ועי' אור זרוע סימן תשנ"ב):
  ואינו עובר לפני התיבה ואינו נושא:
   אסור שנראה: 
   נתמלא: 
  
  
  
   לקרותה במוצאי שבתות שתים של: 
   עד שיקבע המנהג: 
  
  
  
  
  
  
  
   תפלה שבלתה אין עושין אותה מזוזה ומזוזה שבלתה עושין אותה תפילין לפי שמעלין בקדש ולא מורידין: 
  
  
  
   אמר ר׳ שמעון בן גמליאל מעשה ברבן גמליאל שהיה עומר ע"ג מעלה בהר ואף חכמים: 
  
  
  
  
  
  
  
   לו (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
   אמרו לו מפני מה אמר להם מפני עגינות של תורה שכתובין בהן תני: 
  
  
  
   ר׳: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שישים: 
   אלא (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
   איש צדיין אומר משום אבא גוריא: 
   אומנות לסטים: 
   גאים: 
  
  
  
  
  
  
  
   ואיני מלמד את בני אלא תורה: 
  
  
  
   כתובה הכותבה אין לו: 
   תני: 
   מקרא משנה הלכות ואגדות: 
   מסבירות (וכ"ה בס"א): 
   שוחקות (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
  
  
  
  
   סמכוני באשישות רפדוני בתפוחים: 
   אלו אגדות: 
   עכשיו שאין הפרוטה מצויה נפש האדם מתאוה לשמוע דבר: 
  
  
  
   (כל מ"ש כאן צ"ל בהל"ו וכל מ"ש שם צ"ל כאן): 
   אבל עכשיו מעמדת רגלים למורה: 
  
  
  
  
  
  
  
   כל אחד ואחד מטעם אחר שלא מאותו טעם ולפי כן: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מה טעם: 
  
  
  
   מה טעם: 
   כסדרן (ר"ל לפי שהתחיל לומר ברכו יכול לומר קדוש של יוצר) (ועמ"ש רבינו באו"ח סימן נט ס"ק ה׳): 
   יכול: 
   לברכו וקריאת: 
   נבדקין לאלה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שחל להיות בשבת: 
   בר"ח והוא קורא: 
   פרשיות וחנוכה שחל: 
   בענין שבת (וכ"ה בס"א): 
  
  
  
   פורים כיצד פורים שחל להיות בשבת קורין שבעה בענין של שבת והשמיני קורא ויבא עמלק. שלשה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ונהגו בו העם להפטיר: 
  
  
  
  
  
  
  
   שבת שלפני החרש מפטיר ויאמר: 
   ואת הכבש: 
   וביום השבת עולת שבת (ועמ"ש רבינו באו"ח סימן תכ"ג): 
   ואין משיירין בפרשה פחות משלשה פסוקים קרא שני פסוקים והתחיל באחרת אינו יכול לפסוק עד שקרא ממנה ג׳ פסוקים ומכיון שהוא קורא עולת ונסכו ואת הכבש וביום השבת עולת שבת נמצא שלישי שהוא קורא ה' פסוקים: 
  
  
  
  
  
  
  
   וצריכין לומר בר"ח אחר יהי כבוד ה׳ מלך. מזמור שירו לה' שיר חדש ואחריו: 
   אברהם יצחק ויעקב להיות (וכל הששה רועים הוזכרו בפ׳ זו בתהלים (קה) ודוד אמרן): 
  
  
  
  
  
  
  
   דרשב"ל: 
   א"ל: 
  
  
  
   וי"א אלהים אל דמי לך (ועי' תוס׳ מגילה ד"ד ע"א סד"ה פסק ובגליון שם): 
   ויושבים ואומרים כל הענין של מזמורות עד וברוך שם כבודו לעולם ובי"ט: 
  
  
  
  
  
  
  
   החזן: 
  
  
  
   לחנך בניהם ובנותיהם הקטנים להתענות ביום: 
   בן י"ג מוליכו ומקרבו: 
   וכן כל: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ממעמקים: 
  
  
  
   המצות הזה: 
  
  
  
  
  
  
  
   הזה את יום ראש השנה הזה יום הזכרון הזה יום תרועה וחותם מלך על כל הארץ מקדש ישראל ויום הזכרון והזמנים: 
  
  
  
  
  
  
  
   ויום טוב האחרון כך מקלסין כל: 
  
  
  
  
  
  
  
   שתשקע החמה ויראה הירח בלילה וצריך לומר בברכת היין בא"י: 
   גלה סוד חידוש הירח הורם ולמדם זמנים חדשים וימים טובים מינה: 
   כהיום הזה בירושלים ששים ושמחים כולנו בבנין: 
   ואומר כי כאשר השמים החדשים והארץ החדשה וחותם ברוך אתה ה׳ מקדש ישראל וראשי חדשים ואומר הודו: 
   האבלים: 
  
  
  
   ושנים עשר חבירים כנגד שנים עשר שבטים ושנים עשר חדשים: 
  
  
  
   ומביאין: 
   גלה כו׳ (ולגירסא שלנו צ"ל בעגולה כו׳ וכמ"ש בתה"א להרמב"ן ולעיל בהל"ט חסר מלת בעגולה וכמ"ש בשם הגר"א מוואלזין דנוסח ברכה זו ע"ס א"ב): 
   אומרים: 
   אחר: 
  
  
  
   בשבת שאין אבלות נוהגת אומרן אחר התפלה בפני המתפללים על הכוס דאמר ר׳ אליעזר בן הורקנוס ראה: 
   לנחמן: 
   כל אחד ואחד אחורי 
  
  
  
  
  
  
  
   ששים ושמחים לעשות רצון קונם פועלי אמת שפעולתן: 
   ולפאר ליוצרם על שם כבוד מלכותו ברוך אתה ה׳ מחדש חדשים: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ועמוד האש לילה: 
  
  
  
   משמאל: 
   ומנין נרות: 
  
  
  
   וכעין: 
   המדליק אומר: 
  
  
  
   ימים של (וכ"ה בס"א): 
   על: 
  
  
  
  
  
  
  
   בב׳: 
   בב׳ אמצעים מפני: 
   שנים הראשונים: 
   ב׳ אמצעים לא לנו: 
   דאמר: 
   ושמנת ימי החג (ובר"ן פ׳ ע"פ הביא הגירסא כאן וי"ט של עצרת וחג הסוכות ויום שמיני עצרת ונשמט בדפוס מן עצרת עד עצרת): 
   בבית הכנסת (וכ"ה בר"ן שם): 
  
  
  
   וביום השמיני קורא מביום השמיני כל הפרשיות עד כן עשה את המנורה ובשבת מפטיר: 
  
  
  
  
  
  
  
   בשל חנוכה שכל התדיר מחבירו קודם את: 
   שכבר קרא אתמול בר"ח תחלה דר' יצחק: 
   א"ל ביום כלות משה והמפטיר: 
  
  
  
  
  
  
  
   מנהג: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שיהיו שקלי: 
   וצריכין ממנו להספיק: 
   במקום קרבן ומתנות: 
  
  
  
   בכפרים ובעיירות גדולות קורין בי"ד ובכרכים: 
  
  
  
   שאין לך קריאה שטעון קדיש קודם שיחזיר אלא שבת וי"ט בלבד מלפני המפטיר בנביא: 
  
  
  
   עשרה: 
   לו שניה היא שהיא סדורה: 
   ואם איתא צריך עשרים ושלשה תלתא עשרה ותלתא עשרה וחד תלתא: 
  
  
  
  
  
  
  
   ששה עשר: 
   שמשתמשין: 
   של: 
   טיפת זריעתו היתה שלשים: 
   המת: 
   הלך ובחן באלומות וכתב עליהן שמות: 
   שהוא חי הלך בהרים וחצב שנים עשר אבנים והעמידן בשורה וכתב על כל אחת ואחת שם שבטו ושם מזלו ושם ירחו על אבן אחת ראובן (וכו' כמ"ש בפנים למעלה עד) אבן יוסף לפיכך נכתבו כל השבטים על אבן יוסף וכן כל ישראל נקראו על שם יוסף שנאמר (תהלים פ) נוהג כצאן יוסף וכן כל ראשי אבות כהונה ולויה אלישיב על שם להשיבו אל אביו אלקנה שקנהו: 
   לא טמא אותה עד עתה ועתה נעשה לה נס ומת אביה שלא יטמא אותה דכתיב ואיש לא ידעה ואין איש אלא אביה שכך היה: 
   לאחר ג׳ שנים: 
   עד עשרים שנה ששמש וירד מיכאל והוליכה לבית פוטיפר מכאן ואילך יוסיף המבין דעת: 