meta: {"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Tanaitic/Commentary/Gra's Nuschah/Minor Tractates/Gra's Nuschah on Avot D'Rabbi Natan/Hebrew/merged.txt"}
text: Gra's Nuschah on Avot D'Rabbi Natan
  נוסחת הגר״א על אבות דרבי נתן
  merged
  
  This file contains merged sections from the following text versions:
  -Talmud Bavli, Vilna 1883 ed.
  -
  
  נוסחת הגר״א על אבות דרבי נתן
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   עלה בענן ונתכסה בענן ונתקדש בענן כדי לקבל תורה: 
   ויכסהו הענן למשה לקדשו זה: 
   וישכון כבוד ה׳ מר״ח: 
   להר ולא למשה ויקרא: 
   משה וכל ישראל עומדין ולא בא הכתוב אלא: 
   שיתקדש ויהא: 
   לא בא הכתוב אלא: 
   שאירע ל״ג: 
   דומין למקנאין: 
  
  
  
   כל התורה: 
   משה. בינו: 
   שמש את שבעת ימי המלואים ועשה שמן: 
   וא״ר אליעזר גדולה משיחה זו שאהרן ובניו נתקדשו שהיא לדורות שנאמר: 
   אלעזר שרף פרת החטאת שממנו טמאים מטהרים לדורות: 
  
  
  
   מזקנים [וכ״ה בס״א]: 
  
  
  
   יגנזו שהם: 
   האלהים במשפט ד״א הוו כצ"ל והשאר נמחק: 
   את משה צוה ולא אותי: 
   הן הנה היו לבני ישראל בדבר בלעם למסר מעל בה׳ על דבר פעור ותהי המגפה בעדת ה׳ מאי בדבר בלעם הרשע זו עצה וכו': 
   מה גרם להם בלעם: 
   שבחכמים: 
   ממכשילה ועשה סייג לדבריך: 
  
  
  
   ואף איוב עשה סייג לדבריו ואף נביאים וכתובים וחכמים כולם (וכסדר הזה מפרש לקמן בפ"ב): 
   בתורה מה שעתידין לומר. איזהו סייג: 
  
  
  
   כשם שנגעת ואי את מתה אף אם תאכלי אי את: 
   ותקח מפריו ותאכל ותתן גם לאישה עמה ויאכל: 
  
  
  
   הרבה ארבה אלו שתי טיפות דם: 
   מכאן אע״פ שצריך ארם לעשות סייג לדבריו לא יעשה הסייג מרובה על העיקר שא״כ אין יכול לעמוד ר׳ יוסי אומר: 
   סנדלבונים: 
   להזיק: 
  
  
  
   רשב”א אמשול (ושבנתיים צ"ל למטה וכמו שיתבאר): 
   השיר שהלוים היו אומרים בבית המקדש ביום הראשון היו אומרים. וכן למטה בכולם צ״ל ״היו אומרים" במקום מהו אומר: 
   על שם שקנה והקנה ושליט בעולמו: 
   שחילק מעשיו ומלך עליהם: 
   שברא: 
   ונקוו המים למקומם: 
   שברא: 
   שברא: 
   שגמר: 
   עמד איש א': 
   והוציא אותה מה: 
   קרא שמות בו ביום: 
   עלו למטה שנים וירדו ארבעה ריב"ב אומר בו ביום עלו למטה שנים וירדו שבעה: 
   כיצד נברא אדה״ר. שעה ראשונה הוצבר עפרו. שניה נעשה גולם. שלישית נתקשרו אבריו ונתפתחו נקביו. רביעית נתנה בו נשטה. חמישית עמד על רגליו. ששית קרא שמות. שביעית נזדווגה לו חוה. שמינית עלו למטה שנים וירדו ארבעה. תשיעית הכניסו לג״ע. עשירית צוהו. אחד עשר סרח. שתים עשר נטרר והלך לו: 
   י׳: 
   י׳: 
   י': 
   הרבה ארבה: 
   והרונך: 
   לעת ערב ראה אדה״ר: 
   מזבח: 
   כולם קרנותיהן קודמות לפרסותיהן: 
   כאן צ״ל מ"ש למעלה השיר שהלוים היו אומרים כו׳ עד כמלאכי השרת: 
   אלמלי: 
   כפיך שקנאו בו מלאכי השרת ונטלו: 
  
  
  
  
  
  
  
   שיכול: 
   דברים בטלים וישן עמה: 
  
  
  
   ז': 
   בי כלום שלא תבואי לידי: 
   עם אשה: 
   נאמר לא תקרבו ונאמר לא תקרב: 
   שלא: 
   חמורה: 
   מצות חמורות סוגה: 
   אלו מצות קלות הרכות כשושנים: 
   הן מביאין: 
   שפקד על הגדה: 
   בנדרים: 
  
  
  
   נשי ישראל: 
   והיו: 
   שנאמר ואתפוש שאין אומר ואתפוש אלא במה שאחד רוצה ליטלו מידו: 
   אחייבה מיתה אלא אקרע את כתובתה ואפטרנה מאדוני לשלום: 
   אשברם ואחזירם למוטב והסכימה דעתו לדעת המקום שנאמר (דברים י) אשר שברת יישר כחך ששברת: 
   מפני שנסתכל בהם וראת שפרח כתב מעליהם: 
   אמר היאך אני נותן לבני ישראל את הלוחות שאין בהם ממש אלא אאחז בהם ואשברם לעיניהם שנאמר ואתפוש בשני הלוחות ואשליכם מעל שתי ידי ואשברם לעיניכם שלא יאמרו ישראל היכן הלוחות אשר הורדת אין הרברים אלא בדאי: 
   (שם לד) לכל האתת והמופתים אשר שלחו ה': 
  
  
  
   שנאמר והטוב בעיניך עשיתי הטוב שגנו ספר רפואות: 
   שנא' וכתת נחש הנחשת וגו׳ כי עד הימים ההמה היו בני ישראל מקטרים לו: 
   והסכימה דעתו לדעת המקום: 
   והוא: 
   והסכימה דעתו לדעת המקום: 
  
  
  
   וסר מרע: 
   שהיתה מכתו תמה: 
   ושמתיך כחותם וגו' מה עשה איוב סייג לדבריו: 
   מהרהר: 
  
  
  
   שלמטה אלא כגבור שלמעלה שנאמר(משלי כ״א:כ״ב) עיר גבורים עלה חכם וגו': 
   שלמטה אלא כאריה שלמעלה שנאמר (יחקאל א) ופני אריה וגו': 
  
  
  
   שמא תאמר בוטח: 
   או: 
   ונאמר: 
   המינים: 
   וגו': 
  
  
  
   לכך עמדו חכמים ועשו סייג לדבריהם: 
   ויוצא בה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   כך עד שאומר לו: 
   ועובד: 
  
  
  
   [(תהילים נ״ד:ז׳) ישיב הרע לשוררי: 
  
  
  
   שפרע ראשה: 
  
  
  
   חרשת וזרעת: 
   וישברו: 
   יתקיימו: 
   חרשת וזרעת: 
  
  
  
   הזה או זה או שניהם כא׳ טובים שנא' בבקר זרע את זרעך ולערב אל תנח ידך: 
   אם: 
   מהם יתקיימו: 
   הזה או זה: 
   תאמר לא אלך אלא: 
   אלי שנא' (שם ב) אם תבקשנה ככסף וכמטמונים תחפשנה וחובה הוא: 
   איזה מהם יתקיימו: 
   הזה או זה: 
   איזה מהם יתקיימו: 
   הזה או זה: 
  
  
  
   איזה מהם יתקיימו: 
   הזה או זה: 
  
  
  
  
  
  
  
   ונאמר וצדקה: 
  
  
  
   וז׳: 
   מיד קרעו לו: 
  
  
  
  
  
  
  
   ועולה היא: 
   מעשה בר"ט שישב ושנה לתלמידיו ועברה כלה לפניו צוה עליה והכניסה בתוך ביתו ואמר לאמו ולאשתו רחצוה וסכוה וקשטוה ורקדו לפניה עד שתלך לבית בעלה: 
  
  
  
   ולא היה בידה כדי צרכה והיו משנין: 
  
  
  
   אנו: 
   לקלע: 
   שנאמר עצם מעצמי ובשר מבשרי: 
  
  
  
   והיתה: 
   והיתה: 
  
  
  
   וכן: 
   אלהך די אנת פלח ליה, בתדירא הוא ישזבינך (דניאל ו׳:י״ז) וכי מה עבודה שהיה: 
   וכתבו על החץ וזרקו חוץ לחומה: 
   וכך: 
   מדבר: 
   ואשכב: 
   מצר א': 
   מצד א׳ והוציאוהו עד: 
   דיופלי מרומי: 
   ושמה כנגד: 
   מוחו: 
   ואומרים: 
   עכשיו יהו המפתחות מסורות לך והם קפצו לתוך האור: 
   זה אברהם יצחק ויעקב וי"ב שבטים: 
   אלו ישראל הילילו אלוני: 
  
  
  
   בקול: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   רבותינו (וכן גי' ת"י): 
   שהיתה דעתן: 
   היו צדוקין: 
  
  
  
  
  
  
  
   ואדם אומר: 
   משמש: 
  
  
  
   והיה ר״ע מתמיה על זה: 
   עד תיו הלך וישב בינו לבין עצמו ואמר אלף זו למה נכתבה בית זו למה נכתבה היה וכו׳: 
   תבן: 
   עליהם: 
   אומרים: 
  
  
  
   כשהיה: 
   אמר ר׳ אמת למדתני: 
   בדינר: 
   ודינר זהב של צורי: 
   המקדש עצב: 
   עד שיצא מבית המקדש יצא השר מבית המרחץ ופגעו זה בזה א״ל שגר לי כו': 
   יודע אני שלא הרעיש הקב״ה את עולמו אלא בשבילך אבל פתחון פה יש לי עליך שאוציא ממך מעותי שכבר: 
   המקדש: 
   ששרוי: 
   בכם: 
  
  
  
  
  
  
  
   הפורענות הגדול אמר: 
  
  
  
   שאין אדם [וכ"ה בדפו״י]: 
  
  
  
  
  
  
  
   רב קבוע וילמד: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מעצמו נטל את: 
  
  
  
  
  
  
  
   בדברי שטות: 
   להם בשעה שהשכבתיה תחת מרגלותי במה חשדתוני א״ל אמרנו שמא יש בנו תלמיד שאינו בדוק לר׳: 
  
  
  
  
  
  
  
   וע"ז אמרו אוי לרשע וכו׳: 
  
  
  
   כאן צ״ל מ״ש למטה ר״ש אומר כו' עד נמוכה מכולם: 
   בתבערה: 
   מלמד שאף אהרן נצטרע ומה: 
   עלי: 
   אלי: 
   על בשרינו אמשול: 
   שתרפא: 
  
  
  
   שקרים: 
   שקרים: 
   אף: 
   מבהילים אותו לצאת: 
  
  
  
   שנאמר (שם יט) ובזאת עליך קצף מלפני: 
   לקרבו: 
  
  
  
   (משלי כ״ח:י״ד) אשרי אדם מפחד תמיד: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מפי ב״ד אל: 
   אמרו: 
   עיקר ההלכה וכשיהיו בע״ד עומדים לפניך יהיו בעיניך כרשעים כיצד בזמן ששני וכו': 
   צדיק: 
   רשע: 
   הרשע: 
   הצדיק: 
   ונאמר כקטן כגדול תשמעון ר"י אומר: 
   תי׳ אדם נמחק: 
   ולאחד: 
   דבר אחר כקטן: 
   תשמעון שיהא חביב עליך דין קטן: 
  
  
  
  
  
  
  
   והוי זהיר בדבריך שמא מתוכם ילמדו לשקר. הוי מרבה לחקור את העדים מפני הרמאין. והוי זהיר בדבריך: 
   ילמדו ויוסיפו לשקר: 
  
  
  
  
  
  
  
   יעשה מלאכה וביום השביעי שבת שבתון קדש לה' כל העושה מלאכה ביום השבת מות יומת ושמרו גו׳ ברית עולם גו׳ כי ששת ימים וגו׳ (שמות ל״א:ט״ו-ט״ז): 
   ששת ימים תעשה מעשיך וביום השביעי תשבות (שם כג) הרי שלא עשה: 
   גורם לו שיעשה מלאכה בשביעי: 
   גרם שלא: 
   ואח”כ: 
   כאן צ״ל מ״ש למטה שמענו לאנשים לנשים מנין כו׳ עד אבני השהם: 
   יוסי הגלילי: 
  
  
  
   שכן היה ר׳ יהושע בן פרחיה אומר כל מי שיאמר (וכו׳ כמ״ש בפנים בפרק הקודם עד) שיאמר לי רד הימנה (וכו' עד) להעלות עליה וכשם שקשה היא להעלות עליה כך קשה לירד הימנה שכן (וכו׳ עד) להרגו. ד״א ושנא את הרבנות: 
   לעצמו: 
   ר׳ יוסי אומר רד מטה שיאמרו לך עלה למעלה ואל תעלה למעלה שיאמרו לך רד למטה שנאמר [משלי כה] כי טוב אמר לך עלה הנה וגו': 
  
  
  
   ואל יגרום לחבירו שיצא לו שם ברשות: 
   יברכהו: 
   ואצל: 
  
  
  
  
  
  
  
   ויחובו: 
   אלו אפיקורסין: 
  
  
  
  
  
  
  
   אדם לחבית ובין: 
  
  
  
  
  
  
  
   עושה: 
   ואומר: 
   עושה: 
  
  
  
   שלעולם לא אמר: 
   סרחת: 
   שהיו מהלכין אחר מטתו של אהרן: 
   באו לעולם: 
  
  
  
   כאן צ״ל מ״ש למטה שוב א״ל הקב״ה כו' עד שמענו שמעה: 
   בתוך הקלע וזורק ממקום: 
   ואין לה מקום על מה: 
   בעולם ואין להם מקום על מה: 
  
  
  
   במרומיו (איוב כה): 
   שאלמלי: 
  
  
  
   רעים זה עם זה: 
   ברכת: 
  
  
  
   הוא היה אומר אם אין אני לי מי לי אם אני לא אזכה בי מי יזכה בי לא כשם שאדם חולק: 
   וכשאני לעצמי מה אני אם אקלקל בעצמי מי יתקן אותי: 
   באשדוד ואם לא עכשיו אמתי: 
  
  
  
  
  
  
  
   בא אצלם ומברכם כענין: 
  
  
  
   הוא היה אומר הפוך בה והפוך: 
   ובה תחזי וסיב ובלה בה ומינה לא תזוע שאין לך מדה טובה הימנה: בן הא הא אומר לפום: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   סאים: 
   ובמלחמה וביד חזקה ובזרוע נטויה: 
   עובר לסוחר: 
  
  
  
  
  
  
  
   זכאין: 
   לעמוד להם חמה כיהושע בן נון: 
  
  
  
   למדת תורה הרבה: 
  
  
  
   ולשמעון בן נתנאל: 
  
  
  
  
  
  
  
   שכן רע ויצר רע ואשה רעה: 
   אחד הלוה מן: 
   אשרי תלמיד שרבו מודה לו ומעיד עליו: 
  
  
  
   רבי: 
   לדיומסית: 
   לדיומסית: 
  
  
  
  
  
  
  
   שיצא שם: 
  
  
  
   והיה חופף ראשו: 
   ראשיהם של בבלים ארוכים א״ל בני שאלה גדולה שאלת מפני שאין להם חיות (וכו' כמ״ש למטה עד) סגלגלים. הלך והמתין ש״א חזר וטפח לו על הדלת אמר היכן הלל היכן הלל נתעטף יצא לקראתו א״ל בני מה אתה צריך א״ל שאלה אני צריך לשאול א״ל אמור א״ל מפני מה עיניהם: 
   שאלה: 
   שאלה: 
   הוי זהיר ברוחך: 
  
  
  
   ולמדו ולמחר: 
   א״ל והא אתמול לא אמרת לי כך: 
   אנו יודעין שזה: 
   ווה גימל אלא שכך מסרו: 
   תורה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מעשה דר' צדוק גדול ממנו כשנשבה: 
   מעשה דר': 
   מעשה דר"א: 
   ל״ג (וכן ליתא בדפו״י): 
  
  
  
   יתרחק: 
   בין מפתחי: 
   אפי' בשעה: 
   להרגו תינוק: 
   אבל בתינוק יצה״ר זורקו בבת ראש: 
  
  
  
   והמדיחין והמסורות: 
   הלא: 
   וכן הוא: 
   לכבודי אם עושה כן אתה: 
   באזהרה גדולה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ממון חבירו ובזמן שעני נכנס כו׳: 
   ליתן תן לו ופטרהו: 
   תשהא אותו שנא': 
   לרעך: 
  
  
  
   ויצא: 
   אינו מוסר לך טלאים אלא כבשים: 
  
  
  
   ועמדה: 
   ורעי את גדיותיך על משכנות הרועים ולא ידעתי בו עד עתה אל תקרי גדיותיך אלא גויותיך שכל זמן שישראל עושים רצונו של מקום אין כל אומה ולשון שולטת בהם וכשאין עושים רצונו של מקום מוסרם ביד אומה שפלה ולא ביד אומה שפלה בלבד אלא כי אם תחת רגלי בהמתן: 
   מבית אביה חוץ משל חמיה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   קבע אלא רחמים ותחנונים: 
   מלאכתך: 
   מלאכתך: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   א״א לבהמ״ד בלא חידוש שבת של מי: 
   להשמיע: 
   אי מה מסמר חסר ולא יתיר אף ד״ת כן ת״ל: 
   נטיעה פרה ורבה אף ד״ת כן בעלי: 
   אדם היאך אני למד תורה מעתה ת״ל: 
   נתנם: 
   אמרם מפי: 
   א״ל אין דור יתום שראב״ע שרוי בתוכו: 
  
  
  
   שהיה מלקט: 
   ומשנת: 
  
  
  
   לר״ט גל של אגוזים. לר״ע אוצר בלום. לראב״ע קופה של בשמים: 
   הרוכלים: 
   מיוזנת: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   גדולה ומשובח בכולה: 
   אלמלי: 
  
  
  
   אורחות חיים אמר להם: 
   בחייו ואלו: 
   שנקרעו מה: 
   טמאים הם ומטבילין אותם כמה שהם: 
   והזהרו בהן שהן קבועות: 
  
  
  
  
  
  
  
   ונתן עול ברזל על צוארך וגו׳: 
   שתואב: 
   ואויביו: 
   כיצד שמתאוה לשתות: 
   ואויביו: 
   שמבקש ללבוש: 
   ואויביו: 
   הטוב: 
   בני אמי נחרו בי: 
   ששזפתני השמש זה משה: 
   דתן ואבירם שנא׳: 
   עמד והושיען: 
   כרמי שלי לא נטרתי: 
   בשלוה והם דחופים: 
   בא׳׳י: 
   אנו צריכים להפריש תרומות: 
   בבבל: 
   כרמי שלי לא נטרתי: 
  
  
  
  
  
  
  
   הק״ש: 
   הדלת תסוב על צירה ועצל על מטתו: 
   מדברי תורה שנאמר: 
   ושריך בעת יאכלו: 
   ובדרך חטאים לא עמד ובמושב לצים לא ישב: 
   וקרקסיאות שלהן: 
   ומהו פורענותן לעתיד לבא שנאמר (תהלים לז) כי מרעים יכרתון ואין מרעים אלא רשעים שנאמר: 
   ואומר כי הנה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ולא המדרש הוא עיקר אלא המעשה: 
  
  
  
   רשב"א אומר הלומד תורה וירא שמים דומה לרופא שהביאו לפניו מכה ויש לו אזמל לחתוך וסמני רפואה לרפאות. הלומד תורה ואינו י״ש דומה לרופא שהביאו לפניו מכה וי״ל אזמל לחתוך ואין לו סמנין לרפאות: 
  
  
  
  
  
  
  
   ד״א אין: 
  
  
  
   אלישע בן אבוה אומר הלומד ילד כו': 
   דומה לעיסה שהיא לושה בחמין: 
   בזקנותו דומה לעיסה שהיא לושה בצונן: 
  
  
  
  
  
  
  
   ושכחתים ונאמר (דברים י״א:י״ח) ושמתם את דברי וגו׳ שיהיו ד״ת מצויינים: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   אבנים: 
  
  
  
   רסן לבלום ואדם: 
  
  
  
   לזהב ולזכוכית: 
   וזכוכית: 
   אף ת״ח אע״פ שסרח י״ל תקנה: 
   שכל: 
  
  
  
  
  
  
  
   אלא בגופו כל השוכח ד״א ממשנתו מעלה עליו הכתוב כאילו מתחייב בנפשו שנאמר רק השמר לך ושמור נפשך מאד פן תשכח את הדברים אשר ראו עיניך משל: 
  
  
  
  
  
  
  
   בשעת מיתה: 
   הימיני: 
   ואם אוסרני אסורו בעוה״ז ובעוה"ב ואם ממיתני מיתתי בעוה״ז ובעוה״ב: 
   לפני: 
   לגן עדן שנאמר לפניו: 
   וראית את אחורי ופני לא יראו פני בעוה״ז ואחורי לעוה״ב: 
   ואומר ויפרוש אותה לפני והנה כתובה פנים ואחור: 
  
  
  
  
  
  
  
   והוא יושב: 
   מרבותי אלא: 
   חסרו ממני תלמידי: 
   ויצאה נשמתו: 
   ארונו: 
   לי עליך רבי: 
   לי עליך רבי ומורי: 
   הרבה: 
   לי ואין כו׳: 
  
  
  
  
  
  
  
   להלוך: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שסופך למעול: 
   אל תאכל מן: 
   שסופך: 
   הצקנין: 
   שלא: 
   שלא: 
   בירושלים כאילו: 
  
  
  
  
  
  
  
   משלהם: 
   דברים: 
   שתמות ומבטל פו״ר: 
  
  
  
   ג׳ דברים: 
  
  
  
   שיש לו בן: 
   שמבלות: 
  
  
  
  
  
  
  
   ד״א: 
   שנהג: 
  
  
  
   לא בא אלא על: 
   מרום קצו: 
   ספוק של ת״ח: 
  
  
  
  
  
  
  
   ככבודו: 
   בראשונה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   משובח.יצא: 
   למדינת: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   לך כגלוי: 
  
  
  
  
  
  
  
   בשעה שמתו מוטל לפניו ואל: 
   בשעת קלקלתו: 
   כל זמן: 
   לבו יושבת. הוא היה: 
  
  
  
   ולבסוף באין עליו ארי: 
  
  
  
   סדרים: 
  
  
  
   ומתחבר: 
   ומתחבר: 
   לבלק והלך אצלו לשם: 
   היו עומדין: 
   לעיני כל מצרים: 
  
  
  
   עם: 
   ויום הכפורים ויסורין: 
  
  
  
  
  
  
  
   יונתן: 
  
  
  
   נהרג: 
  
  
  
   ועד שלא נגמר דינו אחד רץ אחריהם: 
   ונמצאו זוממין ונגמר דינם ליהרג: 
   מפני מה: 
  
  
  
   חי ויפג לבו כי לא האמין: 
   עד וירא את העגלות וגו': 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   מעלין עליו: 
  
  
  
   ביום ברא אלהים אדם בדמות אלהים עשה אותו: 
   ביום עשות ה׳ אלהים ארץ ושמים: 
   ומצייר צורות רבה אף כך כו': 
   קוצין: 
   קוצין: 
   מי רגליו של אדם. שערים בעולם שערים באדם וכו׳: 
   כוכבים בעולם כוכבים באדם זהו לסתות של אדם חומות בעולם חומות באדם: 
   צבאים בעולם צבאים באדם זה שוקיו של אדם: 
   רגליו: 
  
  
  
  
  
  
  
   וכל זמן: 
  
  
  
   עם: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ורעבון: 
   באשתו: 
   הכל: 
   מכולם שוה: 
   בקולו על המים שנא' (תהילים י״ח:י״ד) ועליון יתן קולו ואומר ירעם אל: 
   ברקים ויהמם: 
   בחניתים אף: 
   בא עליהם בחניתים: 
   (שם יח) מנגה נגדו וגו׳ ונאמר לנוגה: 
   וטרמנטין ונפט ואף הקב"ה בא עליהם כמו כן שנאמר: 
   חומר: 
   ונעשה מדבר: 
   ונעשה פירורים: 
   ונעשה סלעים: 
   ונעשה יבשה: 
   ונעשה חומות: 
   ונעשה נאדות: 
   מסלע והיה יוצא: 
   ומנין שבין הגזרים ירדה אש ולהטתן שנאמר (ישעיהו ס״ד:א׳) כקדוח אש המסים מים תבעה אש להודיע שמך לצריך: 
  
  
  
  
  
  
  
   במדבר זה כלל כל מה שעשו במדבר שנאמר (תהילים ע״ח:מ׳) כמה ימרוהו במדבר וגו׳. בערבה מה שעשו במרה על המים שנאמר (שמות ט״ו:כ״ד) וילונו העם על משה וגו׳ מול סוף: 
   השליו ראשון ולבן במן והצירות: 
   על השבת ודי זהב: 
   זה: 
   הרי שבעה ובמקום אחר הוא אומר ובתבערה ובמסה ובקברות התאוה הרי עשרה: 
  
  
  
   אלהי אל כו׳: 
  
  
  
  
  
  
  
   וכן הוא אומר (תהילים ק״י:ד׳) אתה כהן לעולם על דברתי מלכי צדק וכי דוד כהן הוא אלא לפי שנמשח בשמן המשחה קראו כהן וכן הוא אומר אלה: 
   כהן צדק: 
   כיוצא בו כתיב יכרסמנה: 
   וכתיב יכרסמנה: 
  
  
  
   שהרגיש בעמידתה: 
   שאין דרך: 
   שאף מכאן ולהלאה החריבו אלא שעד כאן החריבו האומות והמדינות מכאן ולהלאה החריבו האומות ולא המדינות ועשרון: 
   וי״ו שבעשרון: 
   מלמד שלא ענש עליהם אלא עד שעברו את הירדן ולמה נקוד אלא כך: 
   שבת שבתון היא לכם: 
  
  
  
   ואומר (ש״ה ו) דודי ירד לגנו: 
   וב': 
   אל ראש ההר ונאמר (שם לד) וירד ה׳ בענן ויתיצב עמו שם וב' באהל מועד שנאמר וירד: 
   וידבר אליו וגו' וירד ה' בעמוד ענן וגו' (שם יב): 
  
  
  
   מסעות נסעה: 
   לכרובים ומכרובים: 
   וממדבר עלתה למקומה: 
   ונועדתי לך שם ודברתי אתך מעל הכפרת (שמות כ״ה:כ״ב) וכתיב: 
   לכרובים: 
   למעלה: 
  
  
  
   מלאך: 
  
  
  
   קריאה: 
  
  
  
   עליסה: 
  
  
  
   מעשים טובים: 
   (ישעיהו ד׳:ג׳) כל הכתוב לחיים בירושלים. עוה״ב נקרא חיים שנא׳ (דניאל י״ב:ב׳) אלה לחיי עולם. צדקה נקרא: 
   (משלי י״ב:כ״ח) באורח צדקה חיים. חכמה נקרא: 
   אור נקרא: 
   (איוב לג) באור החיים: 
  
  
  
  
  
  
  
   בירושלים: 
  
  
  
   תושב: 
   דנין בה בן: 
   נחלט: 
   בתים אבל לוקחין בה שכר: 
   ולוקחין: 
  
  
  
   והיה בנימין הצדיק מצטער עליה שנאמר (שם לג) חופף עליו כל היום לפיכך: 
  
  
  
   יהודה באותה: 
   שידעו שבית: 
   תחום שבין: 
   הפרישו דושנה: 
   שנא׳ (במדבר י׳:ל״ב) והיה הטוב ההוא אשר ייטיב ה׳ עמנו והטבנו לך וכשנבנה בהמ״ק עמדו ופינו: 
   ומנין הם מתפרנסים מן הצדקה אמרו כשיגלה: 
   שנאמר (במדבר י׳:כ״ט-ל׳) כי ה׳ דבר טוב על ישראל וגו׳. ר״ש אומר בני אדם גדולים היו ובעלי בתים ובעלי שדות וכרמים היו ובשביל מלאכתו של מלך מלכי המלכים הקב״ה הניחו הכל והלכו משם שנא': 
   וגו': 
   במלאכתו: 
   היה: 
   הלכו חסידים אצל חסיד: 
  
  
  
   טומאה: 
   ולא אירע נותר מעולם: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   נכנסים: 
   שאפילו כל ישראל: 
  
  
  
  
  
  
  
   ברכת: 
   וכתיב על כן לא יקומו רשעים במשפט וחטאים בעדת צדיקים וע״כ לא יקומו רשעים במשפט זה דור המבול. וחטאים בעדת צדיקים אלו אנשי סדום: 
   ומה אני מקיים שורש וענף בגופן וכן הוא אומר: 
   ת״ל: 
   רשעים: 
  
  
  
   אתה: 
  
  
  
   ורשעי: 
   ושבט: 
   כאן צ"ל מ״ש למטה ר׳ יוסי הגלילי אומר כו׳ עד ממקומן: 
   ואומר ויעל אהרן: 
   ר״ג אומר הרי הוא אומר למען ירבו ימיכם וימי בניכם על האדמה אשר נשבע ה׳ לאבותיכם לתת להם זה תחיית המתים שהאבות מאריכין ימיהם עם הבנים יחד. ר״י הגלילי מסייע לר׳ אליעזר. ור״ג מסייע לר׳ יהושע: 
  
  
  
  
  
  
  
   וחנווני: 
  
  
  
   וגו' וישיבהו ירושלים למלכותו: 
   אחז ואחזיה וכל: 
   ולוחש: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   ז': 
   נקפי: 
   קוזאי: 
   מה חובתי ואעשנה. פרוש מיראה. פרוש מאהבה: 
  
  
  
   ז׳: 
  
  
  
   בחכמה: 
   ובדעת ובכח: 
  
  
  
   וכשם שברא: 
   בז׳: 
  
  
  
   אמונה: 
   ואומר (תהילים פ״ה:י״א) חסד ואמת נפגשו צדק ושלום נשקו ומה ת״ל: 
  
  
  
   רוחות: 
   שמבלה את הכל: 
  
  
  
  
  
  
  
   חכם אינו מדבר לפני מי שגדול ממנו בחכמה ובמנין. ואינו נכנס לתוך דברי חבירו. ואינו נבהל להשיב. שואל כענין ומשיב כהלכה. ואומר על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון. ועל מה: 
   וחלופיהן בגולם: 
  
  
  
   דבר ואהרן גדול ממשה ולמה לא דבר הקב״ה עם אהרן על שלא היה עומד בפרץ שאילו היה עומד בפרץ לא גרם חטא לנדב ואביהוא ואינו: 
   ויקצוף על אלעזר ועל איתמר בני אהרן מכאן אמרו שכשאדם שונה לתלמידיו אינו נותן פנים אלא בגדול וכשהוא קוצף אינו קוצף אלא על הקטן שנא' ויקצוף על אלעזר ואיתמר ומה ת״ל בני אהרן שאף אהרן היה בקצפון וכתיב וידבר אהרן אל משה הן היום הקריבו את חטאתם ואת עולתם וגו׳ שתק עד שסיים: 
   שאפי׳ ד׳ או ה׳ צדיקים: 
   היו בסדום אלא: 
   ואחר שסיים כל דבריו כביכול אמר לו הריני נפטר שנא': 
  
  
  
   לילה: 
   ועל אהרון אחרון: 
   רבקה וי״א אלו אנשי: 
   ועל מה שלא שמע אומר לא שמעתי זה משה שנא' (במדבר ט׳:ח׳) ויאמרו האנשים ההמה וגו' ויאמר אליהם משה עמדו ואשמעה וגו׳: 
   שנא' (ויקרא י׳:כ׳) וישמע משה ויטב בעיניו. וכן הקב״ה הודה על האמת: 
   ואומר כן בנות: 
  
  
  
  
  
  
  
   רעבים: 
   שבעים. גמרו שלא לעשר: 
   ובשביל שאין מפרישין: 
   ר' יוסי אומר בעון חלה: 
   והעם נמסר לאויביהם שנ' (ויקרא כ״ו:ט״ז-י״ז) וזרעתם לריק זרעכם ואכלוהו אויביכם. בעון תרומות ומעשרות השמים נעצרין מלהוריד טל ומטר: 
   שנא' (איוב כ״ד:י״ט) ציה גם חום יגזלו מימי שלג וגו׳: 
  
  
  
   נוטלין: 
  
  
  
   עינוי יתום ואלמנה ועל: 
   ועל המורין: 
   שנא' (שמות כ״ב:כ״ג) וחרה אפי והרגתי אתכם בחרב וגו' ממשמע שנאמר והרגתי אתכם בחרב איני יודע שהנשים נעשו אלמנות והבנים יתומים ומה ת״ל והיו נשיכם אלמנות ובניכם יתומים אלא אלמנות ולא אלמנות שלא ימצאו להן עדים להתירן להנשא כגון ביתר שלא נמלט ממנה נשמה להתיר אשת איש יתומים ואינם יתומים שיהיו נכסיהם עומדים בחזקת אבותם ולא יהיו מניחים אותם לירש ולישא וליתן בהם: 
   בן אלישע כה״ג: 
   הניחם השמש': 
   לא אלא מוכן: 
  
  
  
   וגו׳ ואתכם אזרה בגוים ואומר (דברים ד) כי תוליד בנים וגו׳ והפיץ ה׳ אתכם וגו' ועבדתם שם וגו׳: 
   ועל ג״ע שנאמר (ויקרא י״ח:כ״ח) ולא תקיא הארץ אתכם וגו' אמר ר' ישמעאל בר' יוסי כ״ז שישראל פרוצים בעריות שכינה מסתלקת מביניהם שנאמר ולא יראה בך ערות דבר ושב מאחריך. ועל ש״ד שנאמר (במדבר ל״ה:ל״ד) ולא תטמא את הארץ אשר אתם יושבים בה וגו׳ ועל שמיטת: 
  
  
  
  
  
  
  
   ששה: 
   והמרבה לשוב: 
   והחוטא ע״מ שיוה״כ מכפר. והמחטיא את הרבים. ומי שיש: 
   אדם חוטא היו: 
   והיה אדם יודע מה דמות למעלה: 
   אע״פ שגזר דינם נחתם: 
   ערום נכנס וערום יוצא ממנה והלואי שתהא יציאה כביאה. ועל חלול השם אין תשובה תולה ואין יוה״כ מכפר: 
   והמנין מרובה מונח להם: 
   ושוכה: 
   שוכה: 
   ושוכה: 
   שוכה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שלמה: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שילמד: 
   ילמד: 
   ילמד: 
   ילמד: 
   ביושבי בית: 
   ויושב: 
   ויושב: 
  
  
  
   יושב ושואל יש: 
   יושב ושואל אין לו חלק. יושב ושותק יש לו חלק: 
   בתחלה צ״ל בבא די״ל חלק ואח״כ בבא דא״ל חלק דומיא דאידך ג׳ בבי: 
   נ״א שואל ומשיב: 
  
  
  
   קרן קיטוע. קטוע: 
  
  
  
  
  
  
  
   מכות: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   לחסידות: 
  
  
  
   שלש דברים אמרו: 
   יין ושנה לרשעים נאה להם ונאה לעולם לצדיקים רע להם ורע לעולם. פזור לרשעים נאה להם ונאה לעולם לצדיקים רע להם ורע לעולם. ג׳ דברים אמרו חיים: 
   שקט לרשעים רע להם ורע לעולם לצדיקים נאה להם ונאה לעולם כינוס לרשעים רע להם ורע לעולם לצדיקים נאה להם ונאה לעולם:
  
  
  
  
  
  
  
   כנסת הגדולה: 
  
  
  
  
  
  
  
   לבקש: 
   והיה מטייל אחריו: 
   ולא עוד שזכה: 
  
  
  
   בנותני צדקה: 
   למחצית שכר: 
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
  
   שלש: 
   הקזה: 
  
  
  
   שלש: 
  
  
  
   ג' חזרו למקומן ישראל כסף מצרים וכתב שמים. ישראל שנאמר (ירמיה כז) בבלה יובאו וגו': 
  
  
  
  
  
  
  
   את: 
   ואהוב את כל המצות: 
  
  
  
  
  
  
  
   מעשה וכו' (נמחק וגורס זה לעיל בפ׳׳ד): 
  
  
  
   שלשה: 
  
  
  
   מצרפין: 
   הן יורדין לגיהנם ומצפצפין ועולין שנאמר והבאתי: 
   כדברי ב״ש: 
   אנא ה׳ מלטה נפשי חנון ה׳ וצדיק (תהילים קט״ז:ד׳-ה׳) ורב חסד (שמות לד) מטה כלפי חסד שינצלו מדינה של גיהנם. ואומר כי טוב: 