{"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Midrash/Aggadic Midrash/Midrash Rabbah/Devarim Rabbah/Hebrew/Daat Devarim Rabbah.txt"}
Devarim Rabbah
דברים רבה
Daat Devarim Rabbah


דברים רבה





אלה הדברים - הלכה: אדם מישראל מהו שיהא מותר לו לכתוב ספר תורה בכל לשון וכו'? כך שנו חכמים: אין בין ספרים לתפילין ומזוזות אלא שהספרים נכתבים בכל לשון. רבן גמליאל אומר: אף הספרים לא התירו, שיכתבו אלא יונית. ומה טעמו של ר"ג שאומר מותר לכתוב ספר תורה יונית? כך לימדו רבותינו, אמר בר קפרא: דכתיב (בראשית ט): יפת אלהים ליפת וישכון באהלי שם, שיהיו דבריו של שם נאמרין בלשונותיו של יפת, לכך התירו שיכתבו בלשון יונית. אמר הקב"ה: ראה לשונה של תורה מה חביבה שמרפא את הלשון. מנין? שכן כתיב (משלי טו, ד): מרפא לשון עץ חיים, ואין עץ חיים, אלא תורה, שנאמר (משלי ג, יח): עץ חיים היא למחזיקים בה. ולשונה של תורה מתיר את הלשון. תדע לך, לעתיד לבוא הקב"ה מעלה מגן עדן אילנות משובחים. ומה הוא שבחן? שהן מרפאין את הלשון, שנאמר (יחזקאל מז, ו-יב): ועל הנחל יעלה על שפתו מזה ומזה וגו'. מנין שהיא רפואה של לשון? שנאמר (שם): והיה פריו למאכל ועליהו לתרופה. רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי: חד אמר: לתרפיון. וחד אמר: כל שהוא אלם ולועט הימנו, לשונו מתרפא ומצחצחה מיד בדברי תורה, שכך כתיב: מזה ומזה ואין מזה ומזה, אלא תורה, שנאמר ( שמות לב): מזה ומזה הם כתובים. ר' לוי אמר: מה לנו ללמוד ממקום אחר, נלמוד ממקומו. הרי משה עד שלא זכה לתורה כתיב בו (שם ד): לא איש דברים אנכי. כיון שזכה לתורה, נתרפא לשונו והתחיל לדבר דברים. מנין? ממה שקרינו בענין: אלה הדברים אשר דבר משה:
דבר אחר: אלה הדברים זה שאמר הכתוב (משלי כח): מוכיח אדם אחרי חן ימצא ממחליק לשון. ר' פנחס בשם רבי חמא בר חנינא אמר: מוכיח, זה משה. אדם, אלו ישראל, שנאמר (יחזקאל לד): ואתן צאני צאן מרעיתי אדם אתם. מהו אחרי? אמר הקב"ה: בשביל להביאן. אחרי חן ימצא, זה משה, דכתיב (שמות לג): וגם מצאת חן בעיני. ממחליק לשון, זה בלעם, שהחליק בנבואותיו וגבה לבם ונפלו בשיטים. דבר אחר: מוכיח אדם אחרי. אמר רבי יהודה ב"ר סימון: מהו אחרי? אמר הקב"ה: כביכול משה הוכיחני אחר ישראל והוכיח לישראל אחרי. לישראל אמר: אתם חטאתם. להקב"ה אמר (שם לב): למה ה' יחרה אפך בעמך. מהו למה? אמר רבי יצחק: בשעה שעשו ישראל את העגל, ביקש הקב"ה לכלות שונאיהן של ישראל. א"ל משה: רבש"ע! העגל הזה טוב הוא לסייע לך. א"ל הקב"ה: מה מסייע לי? א"ל משה: אם אתה מוריד גשמים, הוא מפריח טללים, אתה מוציא את הרוחות, והוא את הברקים. א"ל הקב"ה: אף אתה טועה בעגל?! אמר לפניו: רבש"ע! אלא למה ה' יחרה אפך בעמך. ולישראל הוא אומר: אתם חטאתם חטאה גדולה. אמר רבי יהודה ב"ר סימון: משל למה הדבר דומה? למלך, שכעס על אשתו טרפה והוציאה מביתו. שמעו בו השושבינין, הלכו אצל המלך ואמרו לו: הא מרי, כך אדם עושה לאשתו? מה עשתה לך? והלכו אצלה ואמרו לה: עד אימת את מכעסת אותו? קדמותיך הוא?! תניינותיך הוא?! אף משה כשהלך אצל הקב"ה א"ל: למה ה' יחרה אפך בעמך: לא בניך הם?! וכשהלך אצל ישראל אמר להן: עד אימת אתם מכעיסים אותו? קדמותכון הוא?! תניינותכון הוא?! וכן הוא אומר: במדבר בערבה מול סוף :
דבר אחר: אלה הדברים אשר דבר משה זה שאמר הכתוב (תהלים נ): אלה עשית והחרשתי דמית היות אהיה כמוך וגו'. מהו אלה עשית והחרשתי? אמר רבי שמואל בר נחמן: (שמות לב) אלה אלהיך ישראל, עשיתם במדבר והחרשתי לכם. למה? שהיה משה מפייס עלי ואומר לי: סלח נא ושמעתי לו. דמית היות אהיה כמוך, דמיתם את הצורה ליוצרה ואת הנטיעה למי שנטעה. אוכיחך ואערכה לעיניך תרין אמוראין: חד אמר: אעורר כל לעיניך. וחד אמר: אסדיר כל לעיניך. אמר להם משה: איני מוכיח אתכם על מה שאתם עתידים לעשות, אלא על מה שעשיתם לשעבר, במדבר בערבה מול סוף:
דבר אחר: אלה הדברים. אמר רבי אחא ב"ר חנינא: ראויות היו התוכחות לומר מפי בלעם והברכות מפי משה, אלא אילו הוכיחם בלעם, היו ישראל אומרים: שונא מוכיחנו. ואילו ברכם משה, היו אומות העולם אומרים: אוהבן ברכן. אמר הקב"ה: יוכיחן משה שאוהבן, ויברכן בלעם ששונאן, כדי שיתבררו הברכות והתוכחות ביד ישראל:
דבר אחר: אילו אחר הוכיחן, היו אומרים: זה מוכיחנו?! משה, שכתוב בו ( במדבר טז): לא חמור אחד מהם נשאתי, לזה נאה להוכיח את ישראל. דבר אחר: אילו אחר אומר: עתה ידעתי כי גדול ה' וגו', היו אומרים: זה אומר עתה ידעתי?! אלא יתרו, שהיה יודע שחזר על כל בתי עבודת כוכבים שבעולם, ולא מצא בהם ממש ואח"כ בא ונתגייר, לזה נאה לומר: עתה ידעתי. דבר אחר: אילו אחר אומר ( קהלת א): הבל הבלים, היו אומרים: זה אין לו פרוטה לאכול והוא אומר הבל הבלים?! אלא שלמה, שכתוב בו (מלכים א י): ויתן המלך את הכסף בירושלים כאבנים, לזה נאה לומר: הבל הבלים. דבר אחר: אילו אחר אומר (קהלת ג): את הכל עשה יפה בעתו, היו אומרים: זה לא אכל מאומה מימיו והוא אומר את הכל עשה יפה בעתו?! אלא שלמה שכתוב בו (מלכים א י): וכלכלו הנציבים האלה וגו' ולא יעדרו דבר. מאי ולא יעדרו דבר? אמר רבי חמא בר חנינא: שהיו מביאין לו תרדין בימות החמה וקשואין בימות הגשמים, לזה נאה לומר: את הכל עשה יפה בעתו. דבר אחר: אילו אחר אומר (דניאל ד): וכל דיירי ארעא כלא חשיבין, היו אומרים: זה לא שלט על שני זבובין מימיו, והוא אומר וכל דיירי ארעא כלא חשיבין?! אלא נבוכדנצר שכתוב בו: וכל די דיירן בני אנשא וחיות ברא ועופא דשמיא יהב בידך והשלטך בכולא, לזה נאה לומר: וכל דיירי ארעא כלא חשיבין. דבר אחר: אילו אחר אומר (דברים לב): הצור תמים פעלו, היו אומרים: זה אינו יודע טיבה של מידת הדין והוא אומר הצור תמים פעלו?! אלא משה, שכתוב בו ( תהלים קג): יודיע דרכיו למשה, לזה נאה לומר: הצור תמים פעלו:
דבר אחר: אלה הדברים אמר רבי שמואל בר נחמן, אמר הקב"ה: כדבורים היו בני מתנהגים בעולם, על ידי צדיקים ועל ידי נביאים. דבר אחר: אלה הדברים. מה הדבורה הזו דבשה מתוק ועוקצה מר. כך הן דברי תורה, כל מי שעובר עליהן נוטל איפופסין, שנאמר (ויקרא כ): מות יומת הנואף והנואפת; מחלליה מות יומת. וכל מי שמקיים אותה זוכה לחיים, שנאמר (שמות כ): למען יאריכון ימיך. דבר אחר: אלה הדברים מה הדבורה הזו, דובשה לבעלה ועוקצה לאחרים. כך הן דברי תורה, סם חיים לישראל וסם המות לעובדי כוכבים. אמר רבי יהודה ב"ר סימון, בשם רבי לוי: מה הדבורה הזאת, כל מה שהיא מסגלת, מסגלת לבעליה. כך כל מה שישראל מסגלין מצות ומעשים טובים, הם מסגלים לאביהם שבשמים:
דבר אחר: אלה הדברים אמר ר' תנחומא: למה הדבר דומה? לאדם, שהיה מוכר ארגמן והיה מכריז: הרי ארגמן. הציץ המלך ושמע את קולו, קרא אותו וא"ל: מה אתה מוכר? א"ל: לא כלום! א"ל: אני שמעתי את קולך שהיית אומר: הרי ארגמן, ואתה אומר לא כלום?! א"ל: מרי! אמת ארגמן הוא, אלא אצלך אינו כלום. כך משה לפני הקב"ה שברא את הפה ואת הדיבור, אמר (שם ד): לא איש דברים אנכי, אבל אצל ישראל כתיב בו: אלה הדברים:
דבר אחר: אמר רבי סימון: כיון שאמר לו הקב"ה למשה, שֶׁיִּשְׁנֶה התורה, לא היה מבקש להוכיחן על מה שעשו. אמר רבי סימון: למה הדבר דומה? לתלמיד, שהיה מהלך עם רבו וראה גחלת מושלכת, סבור שהיא אבן טובה נטל אותה ונכווה. לאחר ימים היה מהלך עם רבו וראה אבן טובה, היה סבור בה שהיא גחלת והיה מתירא ליגע בה. א"ל רבו: טול אותה אבן טובה היא. כך אמר משה: בשביל שאמרתי להן: שמעו נא המורים, נטלתי שלי מתחת ידיהן ועכשיו אני בא להוכיחן?! א"ל הקב"ה: משה, אל תתיירא!
דבר אחר: אלה הדברים רבנין אמרין: אמר לו הקב"ה למשה: הואיל וקיבלו עליהן תוכחותיך צריך אתה לברכן, מיד חזר וברכן. מנין? שנאמר: ה' אלהיכם הרבה וגו'. ומנין שכל המקבל תוכחה זוכה לברכה? שכן שלמה מפרש (משלי כד): ולמוכיחים ינעם ועליהם תבא ברכת טוב. אמר הקב"ה לישראל: בעולם הזה הייתם מתברכין ע"י אחרים, לעתיד לבוא, אני אברך אתכם, שנאמר (תהלים סז): אלהים יחננו ויברכנו וגו':
ה' אלהי אבותיכם - הלכה: אדם מישראל שנתמנה חכם, או דיין על הציבור, מהו שיהא מותר לו לדון לעצמו? כך שנו רבותינו: אל תהי דן יחידי שאין דן יחידי אלא אחד, שנאמר (איוב כג): והוא באחד ומי ישיבנו. ומהו והוא באחד? אמר ריש לקיש: שהקב"ה דן וחותם לעצמו. אמר רבי ראובן: ומהו חותמו של הקב"ה? אמת. ולמה אמת? אמת יש בו שלש אותיות: אל"ף ראשון של אותיות. מ"ם אמצעית. תי"ו סופן. לומר (ישעיה מד): אני ראשון ואני אחרון ומבלעדי אין אלהים. רבנין אמרי: בוא וראה, בשעה שנתמנה משה על ישראל, אמר להן: איני יכול לישא את משאכם לעצמי, אלא מנו לכם דיינים שיהיו דנין אתכם, שנאמר: הבו לכם אנשים. אמר רבי ברכיה, בשם רבי חנינא: צריכין הדיינין שיהא בהן שבע מדות, ואלו הן: חכמים ונבונים וידועים. וארבע, כמה שכתב להלן (שמות יח)" ואתה תחזה מכל העם וגו', הרי שבע. ולמה לא נכתבו שבע כאחת? שאם לא נמצאו משבע, מביא מארבע. ואם לא נמצאו מארבע, מביא משלוש. ואם לא נמצאו משלוש, מביא מאחד, שכך כתיב (משלי לא): אשת חיל מי ימצא. ואשימם בראשיכם - ואשמם כתיב, אר' יהושע בן לוי: אמר להן משה: אם אי אתם נשמעים להם, אשמה תלוי בראשיכם. למה הדבר דומה? לנחש הזה, שאמר הזנב לראש: עד מתי אתה מתהלך תחילה, אני אלך תחילה! אמר לו: לך! הלך ומצא גומא של מים והשליכו לתוכה. מצא אש והשליכו לתוכו. מצא קוצים והשליכו לתוכן. מי גרם לו? על שהלך הראש אחר הזנב. כך כשקטנים נשמעים לגדולים, הם גוזרים לפני המקום והוא עושה, ובשעה שהגדולים מהלכין אחר הקטנים, נופלים לאחר פניהם. דבר אחר: אמר רבי הושעיא: למה הדבר דומה? לכלה, שהיתה עומדת בתוך חופתה ונתפחמו ידיה. אם מקנחת היא אותם בכותל, הכותל מתפחם וידיה אין מתנקות. ואם בפסיפס, הפסיפס מתפחם וידיה אין מתנקות. ואם מקנחת היא בשערה, שערה היא מתנאה וידיה מתנקות. כך בשעה שישראל שומעין לגדוליהם ואין גדולים עושים צרכיהם, אשמה תלוי בראשם של גדולים, ואם לאו, תלוי בראשיהן של עצמם. אמר ר' יצחק: בשעה שישראל נשמעים לגדוליהם ואין גדוליהן עושים צרכיהן. באותה שעה (ישעיה ג): ה' במשפט יבוא עם זקני עמו ושריו. וכל כך למה? שמשאוי של צבור קשה ואין אדם יחיד יכול לישא משאן של ציבור בעצמו. תדע לך, שהרי משה רבן של כל הנביאים, לא היה יכול לשאת משאוי של ציבור לעצמו. מנין? ואומר אליכם בעת ההיא וגו' באיזו עת? ר' יוחנן אמר: בעת יתרו. מניין? שכך כתיב (שמות יח): כי כבד ממך הדבר לא תוכל עשוהו לבדך. ר' חייא אמר: בעת מתאוננים, שנאמר (במדבר יא): לא אוכל אנכי לבדי לשאת את כל העם הזה וגו'. (שם) האנכי הריתי וגו'. אמר רבי ברכיה, בשם ר' לוי: אמר לפניו: רבש"ע! אתה אמרת (ישעיה מו): העמוסים מני בטן וגו', אתה נאה לך, לטעון אותן. אמר משה לישראל: חייכם, שאני יכול לטעון עשרה כיוצא בכם, ולמה איני יכול לשאת אתכם? שה' אלהיכם הרבה אתכם על גבי דייניכם. מניין? ממה שקרינן בענין: ה' אלהיכם הרבה אתכם:
דבר אחר: ה' אלהיכם הרבה אתכם זה שאמר הכתוב (תהלים ה): אשתחוה אל היכל קדשך ביראתך. אמר רבי אלעאי ב"ר יוסי בן זמרה: כך אמר הקב"ה לאברהם, שיגאול את בניו בב' אותיות. מניין? שכך כתיב (בראשית טו): וגם את הגוי אשר יעבודו דן אנכי. כשבא לגאלם, גאלם בשבעים ושתים אותיות. אמר רבי יודן: מלבוא לקחת לו גוי, עד סוף הפסוק ע"ב אותיות. ר' אבין אמר: בשמו גאלם ושמו ע"ב אותיות. דבר אחר: אמר רבי אלעאי, בשם רבי יוסי בן זמרה: מפני מה לא גילה הקב"ה לאברהם אבינו שיתן לבניו את המן? אמר רבי אבא בר כהנא: כך היא דרכן של צדיקים אומרים מעט ועושין הרבה. דבר אחר: מפני מה לא גילה אותו להן? שאילו גלה אותו להן היו ישראל אומרים: כבר אכלנו אותו על שולחנו של פרעה. תדע לך, תבן לא היו נותנין להן והיו ישראל אומרים (במדבר יא): זכרנו את הדגה וגו', לפיכך לא גילה להן. דבר אחר: אמר רבי אלעאי, בשם רבי יוסי בן זמרה: כך אמר הקב"ה לאברהם, שמגדל בניו ככוכבים. מנין? שנאמר (בראשית טו): כה יהיה זרעך. וכשבא לברכן, ברכן יותר ממה שאמר להם. מהו לרוב? הרבה ארבה. מהו אומר (תהלים יח) תפלטני מריבי עם תשימני וגו'? אלא, אמר דוד: תפלטני מריבי עמי, שלא יהא לי דין אצלן. תפלטני מריבי עם, שלא יהא להם דין אצלי. א"ל הקב"ה: דוד! מה אתה יושב?! לך אצלן, חייך! כבר מניתי אותך מלך עליהם. אמר לפניו: הואיל ומנית אותי על בניך, תן להם לב שישמעו לי בניך שכן כתיב (שם): לשמע אזן ישמעו לי. ועוד אמר דוד (שם): תשימני לראש גויים. אמר רבי ברכיה: אם דנת את הגוי, בא הוא ומוסרך לאלוה. ומי הוא? אלהי האלהים הרואה ואינו נראה. אמר להן משה לישראל: חייכם, שאני יכול לטעון עשרה כיוצא בכם, ומאה כיוצא בכם. ולמה לא אוכל לבדי שאת אתכם? שה' אלהיכם הרבה אתכם, על גבי דייניכם:
ה' אלהיכם הרבה אתכם והנכם היום ככוכבי וגו' - אמר להן: היום אתם ככוכבים אבל לעתיד לבא לרב, אתם עתידים להיות דומין לרבכן. כיצד? כתיב כאן: כי ה' אלהיך אש אכלה. וכתיב בישראל לעתיד לבא (ישעיה י): והיה אור ישראל לאש וקדושו ללהבה. אמר רבי לוי בר חמא: ומה מי שעובד עבודת כוכבים הרי הוא כמותו, שנאמר ( תהלים קטו): כמוהם יהיו עושיהם וגו', מי שעובד להקב"ה לא כל שכן שיהיה כמותו! ומנין? שכך כתיב (ירמיה יז): ברוך הגבר אשר יבטח בה' וגו'. דבר אחר: אמר רבי אבא: לעתיד לבא עתיד מחיצתן של צדיקים להיות לפנים ממלאכי השרת והם שואלים להם: מה הלכות חידש הקב"ה היום? אמר רבי לוי בר חנינא: ואל תתמה, אף בעולם הזה היתה מחיצתן לפנים ממלאכי השרת, שנאמר (דניאל ג): ורוח די רביעאה דמי לבר אלהין, שהיו לפנים מהמלאך והוא מכבה לפניהם האש:
ה' אלהי אבותיכם וגו' - אמר רבי אליעזר בן יעקב: להביט בברכותיו של משה יש בה מסוף העולם עד סופו. מה כתיב? אלף פעמים, אלף פעם אין כתיב כאן, אלא פעמים. דבר אחר: יוסף עליכם ככם אמר רבי אחא: יכולין היו ישראל לומר לו: רבינו משה! אנו יש בנו אחד מכל הדברים שאתה מוכיחנו וקבלנו תוכחותיך, אלא שתקו, לפיכך הוא אומר: ככם צדיקים, כיוצא בכם מקבלים תוכחות ושותקים. דבר אחר: למה ברכן בלשון תוספת? שתוספתו של הקב"ה יתירה מן העיקר. בנוהג שבעולם אדם לוקח מחבירו ליטרא של בשר, ואמר לו: הוסיף לי. כמה הוסיף לו? אונקיא, אבל הקב"ה תוספתו יתירה מן העיקר. כיצד? יצחק היה עיקר לאברהם ומה שהוסיף לו יותר מן העיקר, שנאמר ( בראשית כה): ויוסף אברהם ויקח אשה וגו'. יוסף היה עיקר לאמו, בנימין שהיה תוספת. מנין? שנאמר (שם ל): יוסף ה' לי בן אחר. מה כתיב? (שם מו): ובני בנימין בלע ובכר ואשבל וגו', הרי יותר מיוסף. חזקיה עיקר מלכותו י"ד שנה ומה שהוסיף לו הקב"ה, יותר מן העיקר. מנין? שנאמר ישעיה לח): הנני מוסיף על ימיך חמש עשרה שנה, שתוספתו של הקב"ה יתירה על העיקר, לפיכך ברכן בלשון תוספת. ויברך אתכם. אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? למלך, שאמר לשר הצבא שילך לחלק ללגיונותיו מליטרא ליטרא של זהב, הלך ונתן להן מחמשה חמשה זהובים ומי' זהובים. אמרו לו: המלך אמר לך, שתתן לנו מליטרא, ליטרא של זהב ונתת לנו מחמשה חמשה זהובים?! אמר להן: משלי הן, כשיבא המלך, הוא יתן לכם משלו. כך אמרו לו ישראל: רבינו משה! הקב"ה לא נתן קצבה לברכותינו ואתה אמרת אלף פעמים?! אמר להם: מה שברכתי אתכם משלי ברכתי, כשיבוא הקב"ה יברך אתכם, כאשר דבר לכם:
דבר אחר: ה' אלהיכם הרבה אתכם וגו' למה ברך אותם ככוכבים? מה הכוכבים, הללו מעלות על גבי מעלות. כך הן ישראל, מעלות ע"ג מעלות. מה הכוכבים הללו, אין להם לא חקר ולא מנין. כך ישראל, אין להם לא חקר ולא מנין. מה הכוכבים, שליטין מסוף העולם ועד סופו. כך ישראל, אמר לפניו: רבש"ע! למה לא משלת את בניך בחמה ובלבנה שהם גדולים מכוכבים?! אמר לו הקב"ה: חייך, חמה ולבנה יש להם בושה לעתיד לבוא. מנין? דכתיב (שם כד): וחפרה הלבנה ובושה החמה וגו'. אבל הכוכבים אין להם בושה לעולם. מנין? שכן כתיב (יואל ב): וידעתם כי בקרב ישראל אני ואני ה' אלהיכם ואין עוד וגו':
רב לכם סב את ההר הזה - הלכה: אדם מישראל שהוא זהיר בכיבוד אב ואם, מהו שכרו? כך שנו רבותינו: אלו דברים שאדם אוכל פירותיהם בעוה"ז והקרן קיימת לעוה"ב כיבוד אב ואם וכו'. אמר רבי אבהו: שאלו תלמידיו את רבי אליעזר הגדול: אי זהו כיבוד אב ואם? אמר להם: צאו וראו מה עשה דמה בן נתינה באשקלון, והיתה אמו חסרת דעת והיתה מסטרתו בין חביריו ולא היה אומר לה, אלא דייך אמי. אמרו רבותינו: פעם אחת באו חכמים אצלו ליקח הימנו אבן אחת טובה שנאבדה מכלי כהן, שהיה דר באשקלון ופסקו עמו באלף זהובים, נכנס ומצא רגלו של אביו פשוטה על התיבה, שהיתה אבן טובה בתוכה והיה ישן ולא בקש לצערו ויצא לחוץ ריקם. כיון שלא הוציאה, כסבורין שמבקש מהן יותר והעלו דמיה י' אלפים זהובים, כשניעור אביו משנתו, נכנס והוציאה להן בקשו ליתן לו י' אלפים זהובים, אמר להם: חס לי! איני נהנה משכר אבותי, אלא בדמים הראשונים שפסקתי עמכם אלף זהובים, כך אני נוטל מכם. ומה שכר נתן לו הקב"ה? אמרו רבותינו: באותה שנה ילדה פרתו פרה אדומה ומכרה יותר מי' אלפים זהובים. ראה כמה גדול כבוד אב ואם. אמר רבי שמעון בן גמליאל: לא כיבד בריה את אבותיו כמו אני את אבותי, ומצאתי שכיבד עשו לאביו יותר ממני. כיצד? אמר רבי שמעון בן גמליאל: הייתי משמש את אבי בכלים צואים, וכשהייתי הולך לשוק הייתי משליך אותן הכלים ולובש כלים נאים ויוצא בהן. אבל עשו לא היה עושה כן, אלא אותן כלים שהיה לובש ומשמש בהן את אביו הן מעולים. תדע לך, בשעה שיצא לצוד ולהביא לאביו שיברך אותו, מה עשתה רבקה שהיתה אוהבת את יעקב בנה? נתנה לו מטעמים ואמרה לו: לך אצל אביך וטול הברכות עד שלא יטול אותן אחיך. באותה שעה אמר לה יעקב: אמי! אין את יודעת שעשו אחי (בראשית כז): איש שעיר ואנכי איש חלק?! שלא ירגיש אבי שאיני עשו ואני מתבייש בפניו. מנין? שנאמר (שם): אולי ימושני אבי וגו'. אמרה לו: בני! אביך עיניו כהות ואני מלבשת אותך אותן כלים נאים שאחיך לובש ומשמש בהן את אביך, ואתה נכנס אצלו והוא אוחז בידך, וסבור בך שאתה עשו ומברך אותך. ומנין? שנאמר (שם): ותקח רבקה את בגדי עשו וגו', שבהן היה למוד לשמש את אביו, שנאמר: ותלבש את יעקב. לפיכך, כשנכנס יעקב אצלו מה יצחק אומר לו? הקול קול יעקב והידים ידי עשו. ברך אותו ויצא לו ובא עשו ונכנס אצל אביו. אמר לו: מי אתה מסיח עמי בלב (נ"א בקול) גדול? אמר לו: אני בנך בכורך עשו! כיון ששמע את קולו, ידע שעשו הוא. אמר לו: בני! בא אחיך במרמה ויקח את ברכתך. באותה שעה התחיל עשו צווח ואומר: בא וראה מה עשה לי התם הזה שכתוב בו ( שם כה): ויעקב איש תם יושב אהלים, לא די שצחק לי על שמכרתי לו את בכורתי, והנה עתה לקח ברכתי! הא למדת שעשו היה זהיר בכבוד אבותיו. אמר רבי יודן: כיון שבאו ישראל לעשות עמו מלחמה, הראהו הקב"ה למשה אותו הר שהאבות קבורים בו. א"ל: משה! אמור להם לישראל אין אתם יכולין להזדווג לו. עד עכשיו מתבקש לו שכר הכיבוד שכבד את אלו שקבורין בהר הזה. מנין? ממה שקרינו בענין: רב לכם סב את ההר הזה:
דבר אחר: רב לכם סב את ההר הזה זה שאמר הכתוב (תהלים ס): מי יובילנו עיר מצור, זו רומי. ולמה דוד קורא אותה מצור? עיר שמצירה ומבצרה לישראל. דבר אחר: עיר מצור, שמבוצרת מכל מקום שאין אדם יכול לכבוש אותה. דבר אחר: עיר מצור, עיר שהכל מבצרין אותה. אמר רבי יוחנן: היה דוד מתאוה ואומר: מי יובילני עיר מצור, מי יתן שאפרע ממנה. אמר לו הקב"ה: דוד! ויכול אתה לה?! אמר לפניו: רבש"ע! מי נחני עד אדום?! אמר לפניו: מי שכבר השליטני על אדום, הוא משליט אותי אף על זו סגיאין. ומנין ששלט דוד על אדום? שנאמר (שמואל ב ח): וישם באדום נציבים. מהו נציבים? ר' סימון אמר: קסטרס. רבנן אמרי: אדריאנטין. אמר רבי יהודה בר סימון: א"ל הקב"ה: דוד! יודע אני שידיך חדות וחרוצות ואני מבקש לרדות את עולמי בהם. דבר אחר: דוד! אני צריך לה לדורות וכבר משה רבך בקש להזדווג בהן ואמרתי לו: רב לכם, רב יצוה לתלמידיו: סב את ההר הזה:
דבר אחר: רב לכם סב, זה שאמר הכתוב (תהלים לז): דום לה' והתחולל לו וגו'. מהו והתחולל לו? צפה להקב"ה כענין שנאמר (שם מב): מה תשתוחחי נפשי וגו'. דבר אחר: והתחולל לו אמר רבי תחליפא דקסרין: מהו והתחולל לו? אם באו עליך יסורין, קבל אותן בחילה. (שם לז) אל תתחר במצליח דרכו, זה עשו שכתב בו (ירמיה יב): מדוע דרך רשעים צלחה. באיש עושה מזמות, זה עשו שדן את בני אדם בערמה. כיצד? הדיין הזה של מלכות דן את הרוצח והוא אומר למה הרגת?! והוא אומר: לא הרגתיו! והוא שואל אותו, ואומר: ובמה הרגתו, בסייף או ברומח או בסכין? דבר אחר: דום לה' והתחולל לו אמר רב יהושע בן לוי: בשעה שבאו השונאים להחריב את ירושלים היו שם ששים רבוא של מזיקין, והיו עומדים על פתחו של היכל לפגוע בהם, כיון שראו את השכינה רואה ושותקת. מנין? שכתיב (איכה ב): השיב אחור ימינו מפני אויב, אף הם נתנו מקום. אמר רבי יהודה בר סימון: ראה אותו מחריב את ביתו ושותק לו, ואתם מבקשין להזדווג לו?! עד עכשיו מתבקש לו שכר כיבוד אבותיו. רב לכם סב מהו סב את ההר? אמר רבי חנינא: הרבה סיבב עשו את הורו זה, זה אביו שהיה זקוק לו להאכילו. מנין? (בראשית כה) ויאהב יצחק את עשו כי ציד בפיו. אמר רבי שמואל בר רבי גדליה: אמר הקב"ה: גמולות אני פורע. בשעה שנתן יעקב דורון לעשו, מה עשו אמר לו? יש לי רב, לא תצטער. אמר הקב"ה: בלשון הזה כבדו, בלשון הזה אני אומר לו פנו מלפניו, רב לכם סב:
דבר אחר: מהו רב לכם? אמר רבי אחא: נוגעין אתם בו, בשלכם אתם נוגעים. כיצד? ברכה אחת ברכו אביו: ועל חרבך תחיה, וליעקב בירך עשר ברכות. מנין? שכן כתיב (בראשית כז): ויתן לך האלהים מטל השמים אם בטילה היא ברכתו אף עשר שלכם בטלות, רב לכם סב:
אמר רבי ברכיה: כשנכנס עשו אצל אביו וראה שנטל יעקב את הברכות אמר לו: לא הנחת לי אפילו ברכה אחת, שנאמר (שם): הלא אצלת לי ברכה?! אמר לו יצחק: אפילו אני מברכך, לו אני מברך! לא כך אמרתי לו: הוה גביר לאחיך העבד וכל מה שיש לו, לא של אדוניו הם?! מהו פנו לכם צפונה? אמר רבי חייא: אמר להם: אם ראיתם אותו שמבקש להתגרות בכם אל תעמדו כנגדו, אלא הצפינו עצמכם ממנו, עד שיעבור עולמו, הוי, פנו לכם צפונה. אמר רבי יהודה בר שלום: אמרו לו ישראל: רבש"ע! אביו מברכו: על חרבך תחיה ואתה מסכים עמו ואומר לנו הצפינו עצמכם מפניו, ולהיכן נברח? אמר להם: אם ראיתן שמזדווג לכם ברחו לתורה, ואין צפונה אלא תורה, שנאמר (משלי ב): יצפון לישרים תושיה. דבר אחר: מהו צפונה? אמר רבי יצחק: אמר הקב"ה: המתינו עד עכשיו, מלך המשיח לבא, ויקיים: מה רב טובך וגו':
ואת העם צו לאמר - אמר לו הקב"ה: ולא לכם בלבד אני מצוה, אלא אף אתם צוו לבניכם! אמר הקב"ה למשה: אף אתה צוה לראשי הדורות שיהיו נוהגין בו בכבוד, הוי, ואת העם צו לאמר. אמר רבי שמואל בר נחמן: כשעמד עשו עם יעקב אמר לו עשו: יעקב אחי! נהלך שנינו בעולם הזה כאחת! אמר לו יעקב (בראשית לג): יעבר נא אדני לפני עבדו. מהו יעבר נא? טול עולמך תחילה. מהו אתנהלה לאטי לרגל המלאכה וגו'? אמר לו: עד עכשיו יש לי להעמיד: חנניה, מישאל ועזריה, שכתוב בהן (דניאל א): ילדים אשר אין בהם כל מאום. דבר אחר: אמר לו: עד עכשיו יש לי להעמיד מלך המשיח, שכתוב בו (ישעיה ט): כי ילד יולד לנו, עד אשר אבוא אל אדוני שעירה. אמר ר' שמואל בר נחמן: חזרנו על כל המקרא ולא מצינו שעמד יעקב עם עשו בשעיר. ומהו שעירה? אמר לו: עד עכשיו יש לי להעמיד שופטים ומושיעים, להפרע מאותו האיש. מנין? שנאמר (עובדיה א): ועלו מושיעים וגו'. אמרו ישראל לפני הקב"ה: רבש"ע! עד מתי משועבדים אנו בידו? אמר להם: עד שיבא אותו היום שכתוב בו (במדבר כד): דרך כוכב מיעקב וקם שבט מישראל. כשיצא כוכב מיעקב וישרף קשו של עשו. מנין? שנאמר (עובדיה א): והיה בית יעקב אש ובית יוסף להבה וגו'. אמר הקב"ה: אותה שעה אני מופיע מלכותי ואמלוך עליכם, שנאמר (שם): ועלו מושיעים בהר ציון וגו':
ויאמר ה' אל משה ראה החלותי וגו' - הלכה: אדם מישראל שהיה מהלך בדרך ערב שבת וחשכה לו והיו בידיו מעות או דבר אחר, היאך צריך לעשות? כך שנו חכמים: מי שהחשיך לו [ בדרך] נותן כיסו לנכרי ולמה מותר לו שיתן אותו לנכרי. אמר רבי לוי: כשנצטוו בני נח לא נצטוו אלא על ז' דברים ואין השבת מהן, לפיכך התירו שיתן אותו לנכרי. ואמר ר' יוסי בר חנינא: עובד כוכבים ששמר את השבת עד שלא קבל עליו את המילה, חייב מיתה. למה? שלא נצטוו עליה. ומה ראית לומר עובד כוכבים ששמר את השבת חייב מיתה? אמר רבי חייא בר אבא, אמר רבי יוחנן: בנוהג שבעולם, מלך ומטרונה יושבין ומסיחין זה עם זה, מי שבא ומכניס עצמו ביניהם, אינו חייב מיתה?! כך השבת הזו בין ישראל ובין הקב"ה, שנאמר (שמות לא) ביני ובין בני ישראל לפיכך, כל עובד כוכבים שבא ומכניס עצמו ביניהם, עד שלא קבל עליו לימול, חייב מיתה. רבנן אמרי: אמר משה לפני הקב"ה: רבש"ע! לפי שלא נצטוו עובד כוכבים על השבת, תאמר אם הם עושים אותה, אתה נושא להם פנים?! א"ל הקב"ה: מן הדבר הזה אתה מתיירא?! חייך! אפילו הם עושים כל מצות שבתורה, אני מפילן בפניכם! מנין? ממה שקרינן בענין: ראה החלותי תת לפניך:
דבר אחר: ראה החלותי זה שאמר הכתוב (תהלים קמט): לאסור מלכיהם בזיקים. ומהו מלכיהם? אמר רבי תנחומא: אלו הם מלכי עובדי כוכבים. ונכבדיהם בכבלי ברזל, אלו שריהם של מעלה שאין הקב"ה פורע מאומה, עד שפורע משרו תחילה. כיצד? פרעה וכל המצריים לא שקעם הקב"ה בים, עד ששקע לשרן תחילה. מנא לן? אמרי רבנן: סוסים ורוכביהם אין כתיב כאן, אלא ( שמות טו) סוס ורוכבו, זה השר שלהן. וכשיצאו המצריים לרדוף אחרי ישראל תלו ישראל את עיניהם והיו רואין שרן של מצריים פורח באויר. מנין? אמר רבי יצחק: דכתיב (שם יד): והנה מצרים נוסע אחריהם, זה השר שלהן, הוי לאסור מלכיהם בזיקים וגו'. ואף סיחון ועוג כשבקשו להזדווג עם ישראל אמר הקב"ה למשה: ראה שהפלתי שר שלהן, שנאמר: ראה החלותי תת לפניך:
דבר אחר: ראה החלותי זה שאמר הכתוב (משלי יג): תוחלת ממושכה מחלה לב. אמר רבי עזריה: מדבר בישועה העומדת לבא. כיצד? כשהנביא אומר לישראל (חגי ב): עוד אחת מעט היא, ואני מרעיש את השמים ואת הארץ. הן אומרים: תוחלת ממושכה מחלה לב. כיון שאמר להם (ישעיה סב): הנה ישעך בא. אמרו (משלי יג): עץ חיים תאוה באה. דבר אחר: תוחלת ממושכה, זה פרעה, שהיה משה הולך ובא ומביא עליו מכות, ועל כל מכה ומכה היו ישראל סבורין שמשלחן. ועץ חיים תאוה באה, זה מלחמות סיחון ועוג שאמר לו הקב"ה מיד, ראה החלותי תת לפניך. דבר אחר: מהו ראה החלותי? אמר לו הקב"ה למשה: משה! ראה שהפלתי שר שלהן. אמר רבי אבא בר כהנא: כמלך שאוסר שונאו של בנו לפניו ואומר לו: עשה בו כל מה שאתה מבקש:
דבר אחר: ראה החלותי אמר רבי שמואל בר נחמן: כיון שיצאו ישראל ממצרים ועשה להם הקב"ה כל הנסים הללו, נפל אימתן על כל אומות העולם, שנאמר (שמות טו): תפול עליהם אימתה ופחד. וכיון שבאו לעשות מלחמה עם סיחון ועוג, היו האמוריים שואלים אלו לאלו, בחייך! אומה זו שהיא מבקשת לעשות עמנו מלחמה, גבורים הם או לא? כמה אומות הן? והן אומרים: בני שלש אומות הן. אמר סיחון ועוג: וכל האומה הזו של בני אדם בני שלש אומות הן?! אמרו: נזיין עצמינו ונצא עליהם ואנו הורגין אותם. מנין? (דברים ב): ויצא סיחון לקראתנו. באו משה וישראל לתחומה של אדרעי, אמר להן משה: נחנה כאן ואנו נכנסין בשחרית. באו ליכנס לאדרעי, ועדיין לא היתה העין רואה. תלה משה את עיניו וראה את עוג יושב על החומה ורגליו מגיעות לארץ. אמר משה: איני יודע מה אני רואה, חומה אחרת בנו אלו בלילה?! א"ל הקב"ה: משה! זה שאתה רואה, הוא עוג. אמר רבי יוחנן: אורך רגליו י"ח אמות. אותה שעה נתיירא משה. אמר הקב"ה: אל תתיירא, שאני מפילו לפניך! מנין? ויאמר ה' אל משה אל תירא אותו. עוג היה תולש הר וזורק על ישראל, ומשה היה נוטל צרור ומזכיר עליו שם המפורש וסמכו. ישראל אומרים: ארורות הידים שכך זורקות. ואמוריים אומרים: ברוכות הידים שכך סומכות:
דבר אחר: ויאמר ה' אל משה אל תירא אותו, כי בידך אתננו אין כתיב כאן, אלא כי בידך נתתי אותו. אמר הקב"ה: כבר פסקתי דינו מימות אברהם. כיצד? בשעה שנשבה לוט בן אחיו, ובא עוג ובישר את אברהם, שנאמר (בראשית יד): ויבא הפליט. אמר ריש לקיש, משום בר קפרא: פליט היה שמו. ולמה נקרא שמו עוג? שבא ומצא את אברהם עסוק במצות בעוגות הפסח ולא בא לשם שמים, אלא לשם נויה של שרה. אמר בלבו: הריני מבשר אותו והגדוד הורגו ונוטל אני את שרה אשתו. אמר לו הקב"ה: אי רשע כך אמרת! חייך שאני נותן לך שכר רגליך ומאריך לך שנים. ומה שחשבת בלבך הריני הורג אברהם ונוטל את שרה, ביד בני בניה עתיד אותו האיש ליפול. דבר אחר: כי בידך נתתי אותו. כי בידך אתננו אין כתיב כאן, אלא כי בידך נתתי אותו. כבר פסקתי את דינו מימות יצחק. כיצד? בשעה שמל אברהם את יצחק בנו עשה משתה וקרא לכל מלכי כנען, שנאמר (בראשית כא): ויעש אברהם משתה גדול וגו'. מהו גדול? שכל גדולים היו שם, אף עוג היה שם. באותה שעה אמרו לו לעוג: לא כך היית אומר: אברהם פרדה עקרה הוא ואינו מוליד?! כיון שראה את יצחק, אמר: מהו זה? אין זה כלום, באצבעי אני הורגו! אמר לו הקב"ה: כך אמרת, ע"מ שתראה אלפים ורבבות יוצאים ממנו ובידם אותו האיש עתיד ליפול. דבר אחר: כי בידך אתננו אין כתיב כאן, אלא נתתי, כבר פסקתי את דינו מימות יעקב. כיצד? בשעה שנכנס יעקב אצל פרעה לברך אותו, שנאמר (בראשית מז): ויברך יעקב את פרעה, היה עוג יושב שם באותה שעה אמר לו פרעה לעוג: לא כך היית אומר: אברהם פרדה עקרה הוא ואינו מוליד, הרי בן בנו ושבעים נפש מירכו! אותה שעה התחיל עוג מכניס עין רעה עליהן. אמר לו הקב"ה: אי רשע! מה אתה מכניס עין רעה בבני?! תימס עינו של אותו האיש, עתיד אותו האיש ליפול בידן הרי: כי בידך נתתי אותו. אמר הקב"ה לישראל: כשם שבעולם הזה היו אומות העולם שומעים שמעכם ומתיראין ומתפחדין מכם, כך לעתיד לבא שנאמר (דברים כח): וראו כל עמי הארץ כי שם ה' נקרא עליך ויראו ממך:



ואתחנן אל ה' - הלכה: אדם מישראל שהיה עומד ומתפלל, מהו שיהא מותר לו להתפלל בקול גדול? כך שנו חכמים: (ברכות לא) היה עומד ומתפלל יכול ישמיע קולו. כבר פרשה חנה (ש"א א): וחנה היא מדברת על לבה. יכול יהא מתפלל שלושתן כאחת? כבר פירש בדניאל (דניאל ו): וזימנין תלתא ביומא הוה ברך על ברכוהי ומצלא ומודא קדם אלהיה. יכול יהא מתפלל בכל שעה שירצה? כבר פירש דוד (תהלים נה): ערב ובוקר וצהרים אשיחה ואהמה וישמע קולי. יכול יהא תובע צרכיו ויוצא לו? כבר פירש שלמה (מלכים א' ח): לשמוע אל הרנה ואל התפילה. רנה, זו קילוסו של הקב"ה. ותפילה, לצרכיו של אדם. אבא שאול אומר: זה סימן לתפילה. אם כוון אדם לבו לתפילה יהא מובטח שתפילתו נשמעת, שנאמר (תהלים י): תכין לבם תקשיב אזנך. אמר רבי יוחנן: עשרה לשונות נקראת תפילה ואלו הן: שוועה. צעקה. נאקה. רנה. פגיעה. ביצור. קריאה. ניפול. ופילול. ותחנונים. שוועה, צעקה, שנאמר (שמות ב): ויאנחו בני ישראל מן העבודה ויזעקו וגו'. נאקה, דכתיב (שם): וישמע אלקים את נאקתם. רנה ופגיעה, דכתיב (ירמיה ז): אל תתפלל בעד העם הזה ואל תשא בעדם רנה ותפילה ואל תפגע בי. ביצור וקריאה, דכתיב (תהלים יח): בצר לי אקרא ה'. ניפול, דכתיב: ואתנפל לפני ה'. פילול, דכתיב (שם קו): ויעמוד פנחס ויפלל. ותחנונים, דכתיב: ואתחנן אל ה'. ומכולן לא נתפלל משה, אלא בלשון תחנונים. אמר רבי יוחנן: מכאן אתה למד שאין לבריה כלום אצל בוראו, שהרי משה רבן של כל הנביאים לא בא אלא בלשון תחנונים. אמר רבי לוי: למה לא בא משה אלא בלשון תחנונים? המשל אומר: הוי זהיר שלא תיתפס מקום דבורך. כיצד? כך אמר הקב"ה למשה (שמות לג): וחנותי את אשר אחון. אמר לו: מי שיש לו בידי וריחמתי את אשר ארחם, במידת רחמים אני עושה עמו. ומי שאין לו בידי וחנותי את אשר אחון, במתנת חנם אני עושה עמו. ובשעה שהיה משה מבקש ליכנס לארץ ישראל, אמר לו הקדוש ברוך הוא: רב לך! אמר לפניו: ריבונו של עולם! לא כך אמרת לי, כל מי שאין לו בידי וחנותי במתנת חנם אני עושה עמו?! עכשיו איני אומר שמתבקש לי אצלך מאומה, אלא חנם עשה עמי! מנין? ממה שקרינן בעניין ואתחנן אל ה':
דבר אחר: ואתחנן אל ה' זה שאמר הכתוב (תהלים לט): בתוכחות על עוון יסרת איש ותמס כעש חמודו, אך הבל כל אדם. מהו בתוכחות על עוון? על ידי עוון אחד שהיה ביד משה שהוכיח את בניך ואמר להם (במדבר כ): שמעו נא המורים, ייסרת אותו והוכחת אותו. ואין איש אלא משה, שנאמר (שם יב): והאיש משה עניו מאד. מהו ותמס כעש חמודו? כל חמדה שהיה מתאווה משה ליכנס לארץ, המסת אותו כעש הזה, שנכנס בכלים ומרקיבן. ואין חמודו אלא ארץ ישראל, כעניין שנאמר (ירמיה ג): ואתן לך ארץ חמדה וגו'. ואם כך הגיע למשה הצדיק, על אחת כמה וכמה שאר כל הבריות שהם מתוקנין להבל, ומתוקנין ליום הדין. אך הבל כל אדם אמר רבי אחא: שנעשה אלוה, שנאמר (שמות ז): ראה נתתיך אלהים לפרעה, עכשיו הוא מתחנן ומתחבט, ואתחנן אל ה':
דבר אחר: ואתחנן זה שאמר הכתוב (דניאל ב): והוא מהשנא עדניא וזמניא וגו'. אמר רבי אבין: למה הדבר דומה? למלך, שהיה לו אהוב, והוא ממנה דוכסין ואיפרכין ואיסטרטליטין. לאחר ימים ראו אותו שהיה מבקש מן השוער ליכנס לפלטין ואינו מניח לו, היו הכל תמהין ואומרין: אתמול היה ממנה דוכסין ואיפרכין ואסטרטליטין, ועכשיו הוא מבקש מן השוער ליכנס לפלטין ואינו מניח לו?! אמרו לו: שעתא עברת. כך משה גוזר על הקב"ה והוא מקיים, קומה ה', שובה ה', ואם בריאה יברא ה'. אם נברא לה פה מששת ימי בראשית הרי מוטב, ואם לאו, יברא ה'. ועכשיו מתחנן ומתחבט ליכנס לארץ ישראל ואינו מתקבל, שעתא עברת. בעת ההיא לאמר:
ואתחנן אל ה' - זה שאמר הכתוב (משלי יח): תחנונים ידבר רש ועשיר יענה עזות. אמר רבי תנחומא: תחנונים ידבר רש, זה משה שבא אצל בוראו בתחנונים. ועשיר יענה עזות, עשירו של עולם, זה הקב"ה ענה אותו עזות, שנאמר (דברים ג): אל תוסף דבר אלי. דבר אחר: אמר רבי יוחנן: תחנונים ידבר רש, אלו נביאי ישראל. ועשיר יענה עזות, אלו נביאי עבודת כוכבים. אמר רבי יוחנן: אין לך צדיק באומות העולם יותר מאיוב ולא בא אלא בתוכחות, שנאמר (איוב כג): אערכה לפניו משפט ופי אמלא תוכחות. אין לך גדול בנביאים ממשה וישעיה, ושניהם לא באו אלא בתחנונים. ישעיה אמר (ישעיה לג): ה' חננו לך קוינו. ומשה אמר: ואתחנן אל ה'. דבר אחר: ואתחנן אל ה' למה הדבר דומה? למטרונה שילדה בן, כל ימים שבנה קיים הייתה נכנסת בפלטין בזרוע. מת בנה התחילה מבקשת ליכנס בתחינות. כך כל זמן שהיו ישראל קיימים במדבר, היה משה נכנס לפני הקב"ה בזרוע (שמות לב): למה ה' יחרה אפך בעמך, סלח נא לעון העם הזה וגו'. כיון שמתו ישראל במדבר, התחיל מבקש ליכנס בארץ ישראל בתחנונים, ואתחנן:
בעת ההיא - באי זה עת? באותו עת שנתמנה יהושע, שנאמר (דברים ג): ואת יהושע צויתי. אמר רבי הונא: כיון שאמר לו הקב"ה למשה הגיע ארכי ליהושע. אותה שעה התחיל לבקש רחמים ליכנס לארץ. למה הדבר דומה? לאיפרכוס, שהיה בארכי שלו והיה גוזר על המלך והוא עושה, היה פודה למי שרוצה וחובש למי שרוצה, וכיון שנתחלף ונתמנה אחר תחתיו, התחיל לבקש מן השוער ליכנס ולא היה מניח לו. כך משה כל ימים שהיה בארכי שלו, היה חובש למי שרוצה, שנאמר (במדבר טז): וירדו הם וכל אשר להם חיים וגו'. ופודה למי שרוצה, שנאמר (דברים לג): יחי ראובן ואל ימות. וכיון שנתחלף ונתמנה יהושע תחתיו, שנאמר (במדבר כז): קח לך את יהושע בן נון, התחיל להתחנן ליכנס לארץ. אמר לו הקב"ה: רב לך:
דבר אחר: בעת ההיא לאמר מהו לאמר? אמר רבי עזריה: לאמר, לדורות שיהיו מתפללין בשעת הצרה, שהרי משה אע"פ שנאמר לו (דברים ג): לא תעבור את הירדן הזה התחיל מתחנן. דבר אחר: מהו לאמר? אמר רבי עקיבא: אמר משה: רבש"ע! השיבני על דברי, אם אני נכנס לא"י אם איני נכנס. דבר אחר: מהו לאמר? אמר לפניו: רבש"ע! תיכתב חטייה שלי לדורות. אמר רבי שמואל: למה הדבר דומה? למלך, שגזר ואמר: כל מי שילקט ויאכל מפירות שביעית, מחזירין אותו בקומפין. הלכה אשה אחת ולקטה ואכלה, התחילו לחזר אותה בקומפין. אמרה לו: אדוני המלך! בבקשה ממך, יתלו הפגין הללו בצוארי שלא יהו בני המדינה אומרים: נמצא בה דבר כשפים, או דבר ניאוף, ומתוך שהן רואים את הפגים בצוארי, יודעים שבשבילן אני מחזרת בקומפין. כך אמר משה: רבש"ע! תיכתב חטיה שלי לדורות, שלא יהיו ישראל אומרים: זייף משה בתורה, או אמר דבר שלא נצטווה וידעו שלא היה אלא על המים. הרי בעת ההיא לאמר:
ה' אלהים אתה החילות - מהו ה' אלהים? אמר רבי יהושע בן קרחה: בשני מקומות דימה משה את עצמו לאברהם ולא הועיל לו כלום. כיצד? אברהם קרא לו הקב"ה ואמר: הנני, שנאמר (בראשית כב): ויאמר אברהם ויאמר הנני. מהו הנני? הנני לכהונה הנני למלכות. זכה לכהונה זכה למלכות. זכה לכהונה מנין? שנאמר (תהלים קי): נשבע ה' ולא ינחם אתה כהן לעולם על דברתי מלכי צדק. וזכה למלכות, שנאמר (בראשית יד): אל עמק שוה הוא עמק המלך. ואף משה בקש לעשות כן, שנאמר (שמות ג): ויאמר משה משה ויאמר הנני. הנני לכהונה הנני למלכות. אמר לו הקב"ה (משלי כה): אל תתהדר לפני מלך ובמקום גדולים אל תעמוד. (שמות ג) ויאמר אל תקרב הלום, אין לך עסק בכהונה, שנאמר (במדבר א): והזר הקרב יומת. אין לך עסק במלכות, כעניין שנאמר (שמואל ב ז): כי הביאתני עד הלום. אברהם אמר (בראשית טו): ה' אלהים מה תתן לי. אמר רבי לוי: אמר לפניו: רבש"ע! אם מתבקש לי בדין שיהיו לי בנים תן לי, ואם לאו, ברחמים תיתן לי. אמר לו הקב"ה: חייך! בדין מתבקש לך, (שם): והנה דבר ה' אליו. ואף משה, כך אמר (דברים ג): ה' אלהים אתה החילות. אם מתבקש בדין שאכנס לא"י אכנס. ואם לאו, אכנס ברחמים. אמר לו הקב"ה: אל תתהדר לפני מלך וגו', כי לא תעבור את הירדן הזה. כיון שראה משה היאך הדברים חזקים, התחיל מדבר דברים קשים:
ה' אלהים אתה החילות - אמר לפניו: רבש"ע! למה איני נכנס לארץ, מפני שאמרתי (במדבר כ): שמעו נא המורים, אתה הוא שאמרת תחילה: למשמרת לאות לבני מרי?! דבר אחר: אתה החילות אמר רבי ראובן, אמר משה לפני הקב"ה: למה את עושה לי כך? אתה התחלת לבא אצלי. מנין? שנאמר (שמות ג): וירא מלאך ה' אליו בלבת אש מתוך הסנה. א"ל: משגדלת אותי אתה מורידני מגדולתי?! אמר לו הקב"ה: והרי נשבעתי! אמר לפניו: רבש"ע! אתה החילות, כשבקשת לא חיללת השבועה, לא נשבעת שאתה מכלה את בניך בעגל וחזרת בך?! שנאמר (שם לב) וינחם ה'. דבר אחר: אמר רבי לוי: אמר לפניו: רבש"ע! עצמותיו של יוסף נכנסו לארץ ואני איני נכנס לארץ?! אמר לו הקב"ה: מי שהודה בארצו נקבר בארצו ומי שלא הודה בארצו, אינו נקבר בארצו. יוסף הודה בארצו. מנין? גבירתו אומרת (בראשית לט): ראו הביא לנו איש עברי וגו' ולא כפר, אלא (שם מ): גנב גנבתי מארץ העברים, נקבר בארצו. מנין? שנאמר (יהושע כד): ואת עצמות יוסף אשר העלו מארץ מצרים קברו בשכם. את, שלא הודית בארצך, אין אתה נקבר בארצך. כיצד? בנות יתרו אומרות (שמות ב): איש מצרי הצילנו מיד הרועים, והוא שומע ושותק, לפיכך לא נקבר בארצו:
כי לא תעבור את הירדן הזה - אמר לו הקב"ה למשה: אם אתה נקבר כאן אצלן, בזכותך הן באין עמך. אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? לאחד שנתפזרו מעותיו במקום אפילה, אמר: אם אומר אני: האירו לי שאקבץ מעותי, אין בריה משגחת עלי. מה עשה? נטל זהוב אחד והשליך בתוכם והתחיל צווח ואומר: האירו לי! זהוב אחד היה לי ונפל ממני כאן, והאירו לו. מה עשה? משנטל את הזהוב, אמר להן: בחייכם! המתינו לי שאלקט את המעות וליקטן. בזכות הזהוב נתלקטו המעות. כך אמר לו הקב"ה למשה: אם נקבר אתה אצלם במדבר הן באים בזכותך ואת בא בראשם, שנאמר (דברים לג): וירא ראשית לו וגו' ויתא ראשי עם:
כי מי גוי גדול וגו' - הלכה: אדם מישראל, שהיה קורא את שמע, מהו שיהא לו מותר להמתין אחר קריאת שמע ואח"כ יתפלל? כך שנו חכמים: שלשה תכיפות הן: תכף לסמיכה שחיטה. תכף לנטילת ידים, ברכה. תכף לגאולה, תפילה. ומי שהוא עושה כן, מהו מתן שכרו? אמר רבה בר אבהו: אם סמך ושחט, יהא מובטח, שקרבנו נתקבל. ואם נטל ידיו ובירך מיד, יהא מובטח, שלא יהא שטן מקטרג בסעודתו. ואם קרא קריאת שמע ונתפלל מיד, יהא מובטח שתפילתו נשמעת. אמר רבי יהודה ב"ר סימון: את מוצא עבודת כוכבים קרובה ורחוקה והקב"ה רחוק וקרוב. כיצד עבודת כוכבים קרובה? עובד כוכבים עושה עבודת כוכבים ומעמידה בתוך ביתו אצלו, הרי קרוב. ומנין שהיא רחוקה? שנאמר (ישעיה מו): אף יצעק אליו ולא יענה וגו', הרי רחוקה. והקב"ה רחוק וקרוב. כיצד? אמר רבי יהודה בר סימון: מכאן ועד לרקיע מהלך ת"ק שנה, הרי רחוק. וקרוב מנין? שאדם עומד ומתפלל ומהרהר בתוך לבו וקרוב הקב"ה לשמוע את תפילתו, שנאמר (תהלים פה): שומע תפילה עדיך כל בשר יבואו. אמר דוד לפני הקב"ה: רבש"ע! כשיהיו אומות העולם באים להתפלל לפניך אל תענה אותן שאין באין אצלך בלב שלם, אלא הולכין אצל עבודת כוכבים שלהן ואינה עונה אותן, והן רואין צרתן צרה ובאין להן אצלך, אף אתה לא תענה אותן, שנאמר (שם יח) ישועו ואין מושיע על ה' ולא ענם. מהו ישועו? ישועו לעבודת כוכבים שלהן ולכשיבואו אצלך על ה' ולא ענם. אבל כשישראל קוראין אצלך מיד שמע תפילתנו, שנאמר (שם ד): בקראי ענני אלהי צדקי. אמר לו הקב"ה: מה אמרת בקראי ענני, חייך! עד שלא תקראני אני אענה אתכם, שנאמר (ישעיה סה): טרם יקראו ואני אענה, שאין לי אומה אחרת אלא אתם. מנין? ממה שקרינן בעניין: כי מי גוי גדול:
(תהילים כ ב) יענך ה' ביום צרה - רבנן אמרי: למה הדבר דומה? לבן מלך שיצא לתרבות רעה והיו לו שלשה פדגוגין: הראשון אמר: יעשה לו כבלים של מאה ליטרין. והשני אמר: אינו יכול לעמוד בכבלים של ק' ליטרין, אלא יעשה לו כבלים של שנים עשר ליטרין. בא השלישי ואמר: היאך הוא יכול לעמוד בכבלים של שנים עשר ליטרין, יעשה לו כבלים של ליטרא אחת. כך אמר משה, יעשו לו כבלים של מאה ליטרות, שנאמר (דברים לא): ומצאוהו רעות רבות וצרות. דוד אמר: יעשה לו כבלים של י"ב ליטרין, שנאמר: יענך ה' ביום צרה, כשם שהיום י"ב שעות. כיון שעמד ירמיה אמר לפניו: רבש"ע! אין בהם כוח לסבול, כשם שאמר דוד ביום צרה, אלא יעשה להם כבלים של ליטרא אחת, שנאמר (ירמיה ל): ועת צרה היא ליעקב וממנה יושע. דבר אחר: יענך ה' ביום צרה הו ביום צרה? אמר ריש לקיש: למה הדבר דומה? לאשה שישבה על המשבר לילד והייתה מצטערת לילד. אמרו: מי שענה את אמך הוא יענה אותך. כך אמר דוד לישראל: מי שענה ליעקב הוא יענה אתכם. מה התפלל יעקב? ואעשה שם מזבח לאל העונה אותי ביום צרתי, אף אתה יענך ה' ביום צרה ישגבך שם אלהי יעקב. אמר משה לפני הקב"ה: רבש"ע! כשתהא רואה בניך בצער ואין מי שיבקש רחמים עליהם, מיד ענה אותן! אמר לו הקב"ה: משה, חייך! בכל שעה שיקראו אותי אני אענה אותם, דכתיב (דברים ד) כה' אלהינו בכל קראנו אליו:
דבר אחר: כה' אלהינו זה שאמר הכתוב (תהלים סט): ואני תפלתי לך ה' עת רצון. רבי חנינא בר פפא שאל לרבי שמואל בר נחמן: מהו דכתיב: ואני תפלתי לך ה' עת רצון? אמר לו: שערי תפילה פעמים פתוחים פעמים נעולים, אבל שערי תשובה לעולם פתוחים. אמר לו: מנין? דכתיב (שם סה): נוראות בצדק תעננו אלהי ישענו מבטח כל קצוי ארץ וים רחוקים. מה המקווה הזה פעמים פתוח פעמים נעול, אף שערי תפילה פעמים פתוחים פעמים נעולים, אבל הים הזה לעולם פתוח. כך ידו של הקב"ה, לעולם פתוחה לקבל שבים. אמר רב ענן: אף שערי תפילה אינן ננעלים לעולם, דכתיב: כה' אלהינו בכל קראנו אליו, ואין קריאה אלא תפילה, כעניין שנאמר (ישעיה סה): והיה טרם יקראו ואני אענה. אמר רבי חייא רבה: כתיב (תהלים כז): קוה אל ה' חזק ויאמץ לבך וקוה אל ה', הוי מתפלל וחוזר ומתפלל, ויש שעה שיתנו לך. דבר אחר: ואני תפלתי וגו' דוד בשביל שהיה יחידי אמר עת רצון, אבל תפילתן של ציבור אינה חוזרת לעולם ריקם, הוי כה' אלהינו בכל קראנו אליו:
מי גוי גדול אשר לו אלהים קרובים אליו - שאלו המינים את רבי שמלאי: כמה רשויות בראו את העולם? אמר להם: אני ואתם נשאל לששת ימי בראשית. אמרו לו: מי כתיב בראשית ברא אלוה, בראשית ברא אלהים כתיב. אמר להן: מי כתיב בראו?! ברא כתיב. ומי כתיב ויאמרו אלהים יהי רקיע, יקוו המים, יהי מאורות?! ויאמר כתיב. כיון שהגיעו למעשה יום השישי, היו שמחים. אמרו לו: הרי כתיב (בראשית ג): נעשה אדם בצלמנו. אמר להם: מי כתיב ויבראו את האדם בצלמיהם? אין כתיב כאן אלא ויברא את האדם בצלמו. אמרו לו: והא כתיב: כי מי גוי גדול אשר לו אלהים קרובים אליו?! אמר להם: מי כתיב כה' אלהינו בכל קראנו אליהם?! בכל קראנו אליו כתיב:
דבר אחר: אשר לו אלהים קרובים אליו אמר רבי יוחנן: כשמתכנסין מלאכי השרת לפני הקב"ה לומר אימתי ראש השנה ואימתי יום הכיפורים. הקב"ה אומר להם: לי מה אתם שואלים?! אני ואתם נלך אצל בית דין של מטה. מנין? דכתיב: אשר לו אלהים קרובים אליו, אשר לו אומה קרובה אין כתיב כאן, אלא אשר לו אלהים קרובים אליו, הוא וכל פמליא שלו. אמר רבי יוחנן: אמר הקב"ה: עד שלא נעשית אומה שלי - מועדי ה'; מכאן ואילך, אשר תקראו אתם:
דבר אחר: אשר לו אלהים קרובים אליו אדם, אם יהא לו קרוב עשיר הוא מודה בו, ואם עני הוא כופר בו ואומר שאינו קרובו, אבל הקב"ה, כביכול ישראל היו נתונים במצרים בשעבוד, הקב"ה אומר: קרוביהן אני. מנין? שנאמר (תהלים קמח): לבני ישראל עם קרובו. ואם קרובו עני הוא, עושה עצמו עיקר ואותו טפילה. מהו אומר? פלוני מתקרב לי. אבל הקב"ה, כביכול עושה לישראל עיקר. אשר לו גוי קרוב אין כתיב כאן, אלא אשר לו אלהים קרובים אליו. דבר אחר: כי מי גוי גדול אמר רבי חמא בר ר' חנינא: איזה אומה שגידלה אלוהיה כאומה זו?! בנוהג שבעולם אומה מבקשת לעשות מלחמה, ואינן יודעין אם נוצחין ואם אין נוצחין, וישראל ודאי נוצחין, שנאמר: כי מי גוי גדול וגו':
דבר אחר: אמר רבי תנחומא: מעשה בספינה אחת, שהייתה כולה של עובדי כוכבים, והיה בתוכה יהודי אחד, הגיעו לנס אחד. אמרו לאותו יהודי: פלוני טול מעות ועלה לנס הזה וקח לנו משם מאומה. אמר להם: לא אכסנאי אני?! מכיר אני להיכן אלך?! אמרו: ויש אכסנאי יהודי?! בכל מקום שאתה הולך אלהיך עמך, הרי אשר לו אלהים קרובים אליו:
מהו בכל קראנו אליו? אמרו רבנן: יש תפילה שנענית לארבעים יום. ממי את למד? ממשה, דכתיב: ואתנפל לפני ה' מ' יום וגו'. ויש תפילה שנענית לעשרים יום. ממי את למד? מדניאל, דכתיב (דניאל י): לחם חמודות לא אכלתי עד מלאת שלשה שבועים ימים. ואח"כ אמר: ה' שמעה ה' סלחה וגו'. ויש תפילה שנענית לשלשה ימים. ממי את למד? מיונה, דכתיב (יונה ב): ויהי יונה במעי הדגה וגו' ואח"כ, ויתפלל יונה אל ה' אלהיו ממעי הדגה. ויש תפילה שנענית ליום אחד. ממי את למד? מאליהו, דכתיב (מ"א יח): ויגש אליהו הנביא ויאמר וגו'. ויש תפילה שנענית לעונה. ממי את למד? מדוד, דכתיב (תהלים סט): ואני תפלתי לך ה' עת רצון. ויש תפילה שעד שלא יתפלל אותה מפיו הקב"ה יענה, שנאמר (ישעיה סה): והיה טרם יקראו ואני אענה:
כי תוליד בנים - הלכה: אדם מישראל מהו שיהא מותר לו להקיף פאת ראשו? כך שנו חכמים: אלו דברים אסורים מפני דרכי האמורי, המספר קומי והעושה בלורית. מהו המספר קומי? זה המספר פאת ראשו ועושה תפיסות קורצין. מהו חייב? סופג את הארבעים. אבל העושה בלורית אינו מגדלה אלא לשמה של עבודת כוכבים, ואין עונש קשה משל עבודת כוכבים, שהרי הקב"ה אינו מקנא אלא בה. מנין? שנאמר (שמות כ): לא יהיה לך אלהים אחרים על פני וגו'. וכתיב (דברים ד): כי ה' אלהיך אש אוכלה הוא אל קנא. רבנן אמרי: הואיל ואין בעבודת כוכבים ממש, למה קורא אותן אלהות? אמר ר' פנחס בר חמא: כדי ליתן שכר, לכל מי שפורש ממנה. אמר הקב"ה: אע"פ שאין בה ממש, כיון שפורש אדם ממנה מעלה אני עליו כאילו הוא עובד למי שיש בו ממש ובא לו אצלי.אמר ר' יהושע בן לוי: אמר הקב"ה: הואיל וכך הוא עונשה של עבודת כוכבים קשה, צריך אני להזהיר אותם עליה שלא יאמרו: אילו הזהירנו עליה פירשנו ממנה. אמר לו הקדוש ב"ה לישעיה: לא תהא סבור, שמא לא הזהרתי אותם על עבודת כוכבים תחילה, עד שלא באו לסיני לקבל את התורה, הזהרתי אותן על עבודת כוכבים. מנין? שכך כתיב ( ישעיה מח): ואגיד לך מאז בטרם תבא השמעתיך, בטרם תבא לסיני השמעתיך ברכות וקללות. למה? (שם) פן תאמר עצבי עשם ופסלי ונסכי צום, לפיכך הזהרתי אותם עליה. ועל ידי מי הזהרתי אותן? ע"י משה עבדי. מנין? ממה שקרינו בעניין: כי תוליד בנים ובני בנים:
דבר אחר: זה שאמר הכתוב (הושע ד): כרובם כן חטאו לי כבודם בקלון אמיר. מהו כרובם? אמר ר' שמואל בר נחמני: שכל מה שהגדולים עושין, הדור עושה. כיצד? הנשיא מתיר ואב ב"ד אוסר?! הנשיא מתיר ואני אוסר?! והדיינים אומרים: אב ב"ד מתיר ואנו אוסרים?! ושאר הדור אומרים: הדיינין מתירין ואנו אוסרים?! מי גרם לכל הדור לחטוא? הנשיא שחטא תחילה. אמר רבי שמלאי: כתיב (שם ב): כי זנתה אמם הובישה הורתם, שהן מביישין דבריהם, בפני עמי הארץ. כיצד? החכם יושב ודורש בצבור: לא תלוה בריבית והוא מלוה בריבית. אומר: לא תגזול והוא גוזל. אומר: לא תגנוב והוא גונב. אמר רבי ברכיה: מעשה באדם אחד שנגנבה טליתו והלך לקבול לדיין עליה, ומצאה פרושה על מיטתו. ואמר רבי ברכיה: מעשה באדם אחד שנגנבה קומקמוס שלו ועלה לקבול עליו לדיין, ומצאו על הכירה שלו, הוי, כרובם כן חטאו לי. דבר אחר: כרובם כן חטאו לי אמר רבי תנחומא: כל שהרביתי להם ארצות, כן חטאו לי. מנין? שנאמר (שם יב): גם מזבחותם כגלים על תלמי שדי. דבר אחר: כל שהרביתי להן עושר, כן חטאו לי. מנין? שנאמר (שם ח): כספם וזהבם עשו להם עצבים. דבר אחר: כל שהרביתי להן מלכים, כן חטאו לי. מנין? שנאמר (שם ז): כל מלכיהם נפלו אין קורא בהם אלי. דבר אחר: כל שהרביתי להן בנים, כן חטאו לי. שנאמר: כי תוליד בנים וגו':
דבר אחר: כי תוליד בנים זה שאמר הכתוב (משלי י): פעולת צדיק לחיים תבואת רשע לחטאת. פעולת צדיק לחיים אמר רבי תנחום: זה אליפז שגדל בחיקו של יצחק. ותבואת רשע לחטאת, זה עמלק שגדל בחיקו של עשו. דבר אחר: פעולת צדיק לחיים כל מה שפעל דוד ושלמה בנו לחיים של ישראל. מהו ותבואת רשע לחטאת? בביאה אחת שנכנס מנשה לבית קדשי הקדשים הייתה חטייה לישראל, שעשה צלם של ארבע פנים והכניסו להיכל. מנין? שנאמר (יחזקאל ח): והנה מצפון לשער המזבח סמל הקנאה הזה בביאה. אמר רבי אחא: הא בייא רבא לעלמא, התושב מפנה לבעל הבית. ולמה עשה צלם של ד' פנים? כנגד ד' חיות שהן סובלות כיסאו של הקב"ה. דבר אחר: למה ארבע פנים? כנגד ד' רוחות העולם. אמר: כל מי שיבוא מד' רוחות העולם יהא משתחווה לצלם זה. ומה עשה לו הקב"ה? מסרו ביד שונאיו. מנין? שנאמר ( ד"ה ב לג): ויבא עליהם את שרי הצבא אשר למלך אשור ויאסרוהו בנחשתים, ועשו לו מולין של נחושת והכניסו אותו לתוכו, והיו מדליקין תחתיו והוא היה נשרף מבפנים. אותה שעה קרא מנשה לכל אלוהות שבעולם, שהיה מזבח להם ולא ענו אותו אחד מהם, שנאמר ( ישעיה מו): אף (כי) יצעק אליו ולא יענה מצרתו לא יושיענו. כיון שראה מנשה צרתו צרה שלא ענה אותו אחד מהם התחיל קורא להקב"ה, אמר לפניו: רבש"ע! הרי קראתי לכל אלהות שבעולם וידעתי שאין בהן ממש, רבש"ע! את הוא אלוה על כל אלהים, ואם אי אתה עונה אותי אני אומר שמא ח"ו כל הפנים שוות?! אמר לו הקב"ה: הא רשע! בדין הוא שלא אענה אותך שהכעסת אותי, אלא שלא לנעול דלת לפני השבים, שלא יהו אומרים: הרי מנשה ביקש לעשות תשובה ולא נתקבל, לפיכך הריני עונה אותך. מנין? שנאמר (ד"ה ב לג): ויתפלל אליו ויעתר לו ויחתר לו. מלמד, שהיו מלאכי השרת מסתמין את חלונות של רקיע שלא תעלה תפלתו לשמים. מה עשה הקב"ה? חתר את הרקיע מתחת כסא הכבוד וקיבל את תפילתו וישיבהו ירושלים למלכותו. אמר רבי שמואל בר אוניא, בשם רבי אחא: ברוח השיבו, כמה דתימא: משיב הרוח. באותה שעה ידע מנשה, כי ה' הוא האלהים. דבר אחר: (משלי י) פעולת צדיק לחיים, אלו באי הארץ הצדיקים שהיו בימי משה. ותבואת רשע לחטאת, כי תוליד בנים ובני בנים ונושנתם בארץ וגו':
מהו להכעיסו? אמר רבי אלעזר: היו יושבין ומחשבין איזו ערווה חמורה, שנאמר (יחזקאל כב): ואיש את אשת רעהו וגו' טמא בזימה. מאי בזימה? במחשבה היו אומרים: מי שבא על אשת איש, בחנק. ומי שבא על כלתו, בסקילה. הרי הכלה חמורה מאשת איש?! תני, ר' ישמעאל: איש ואביו ילכו אל הנערה. יכול לתאווה? ת"ל: למען חלל את שם קדשי הוי אומר: להכעיסו. אמר רבי לוי: לא גלו ישראל, עד שנעשו שבעה בתי אבות רשעים. בנים תרין, בני בנים תרין, ונושנתם, והשחתם, ועשיתם, הרי שבעה:
רבנן אמרי: יתברך שמו של הקב"ה שיודע מה היה ומה עתיד להיות. דכתיב (ישעיה מו): מגיד מראשית אחרית וגו'. כיצד? בפרשה זו הראה משה לישראל אם חטאו: היאך הם עתידים לגלות. והיאך הן עושין תשובה. והיאך הם נגאלים. היאך הם עתידין לחטוא, דכתיב (דברים לא): ועשיתם הרע בעיני ה'. ואח"כ והפיץ ה' אתכם בעמים. ואח"כ בצר לך ומצאוך. מהו בצר לך? אמר רבי יוחנן, בשם ר' עקיבא: כל צרה שהוא של יחיד, צרה. וכל צרה שאינה של יחיד, אינה צרה. דבר אחר: בצר לך ר' יוחנן דידיה אמר: כל צרה שישראל ועובדי כוכבים שותפין בה, צרה. וכל צרה של ישראל עצמן, אינה צרה. דרש ר' יוחנן: כגון: צרתן בשושן הבירה שלא הייתה אלא לישראל, שנאמר (אסתר ד): אבל גדול ליהודים. מיד הצמיח להן הקב"ה ישועה. מנין? (שם ו) ליהודים הייתה אורה ושמחה:
דבר אחר: אמר ר"א: כשנגאלו ישראל ממצרים לא נגאלו, אלא מתוך חמשה דברים אלו: מתוך צרה. ומתוך תשובה. ומתוך זכות אבות. ומתוך רחמים ומתוך הקץ. מתוך צרה, דכתיב (שמות ב): ויאנחו בני ישראל. מתוך תשובה, דכתיב (שם): ותעל שועתם. מתוך זכות אבות, דכתיב: ויזכור אלהים את בריתו. ומתוך רחמים, דכתיב: וירא אלהים את בני ישראל. מתוך הקץ, וידע אלהים. ואף לעתיד לבוא אין נגאלים אלא מתוך חמשה דברים הללו: מתוך צרה, דכתיב: בצר לך הרי מתוך צרה. ושבת עד ה' אלהיך, הרי מתוך תשובה. כי אל רחום ה' אלהיך, הרי מתוך רחמים. ולא ישכח את ברית אבותיך, הרי מתוך זכות אבות. ומצאוך כל הדברים האלה באחרית הימים, הרי מתוך הקץ. ודוד פירש אותן (תהלים קו): וירא בצר להם, הרי מתוך צרה. בשמעו את רנתם, הרי מתוך תשובה. ויזכור להם בריתו, הרי מתוך זכות אבות. ויתן אותם לרחמים, הרי מתוך רחמים. (שם) הושיענו אלהי ישענו וקבצנו והצילנו מן הגויים הרי מתוך הקץ:
דבר אחר: ושבת עד ה' אלהיך אין לך דבר גדול מן התשובה. מעשה שהיו רבותינו ברומי, ר' אליעזר ורבי יהושע ורבן גמליאל: וגזרו סנקליטין של מלך לומר: מכאן ועד ל' יום לא יהיה בכל העולם יהודי! והיה סנקליטו של מלך ירא שמים, בא אצל רבן גמליאל וגילה לו את הדבר, והיו רבותינו מצטערים הרבה. אמר להם אותו ירא שמים: אל תצטערו מכאן ועד שלושים יום אלוהיהן של יהודים עומד להם. בסוף כ"ה ימים, גילה לאשתו את הדבר. אמרה לו: והרי שלמו עשרים וחמישה ימים. אמר לה: עוד חמישה ימים והייתה אשתו צדקת ממנו. אמרה לו: אין לך טבעת?! מוץ אותה ומות! וסנקליטין נטל עליך ל' ימים אחרים, והגזירה עוברת. שמע לה ומץ את טבעתו ומת. שמעו רבותינו ועלו אצל אשתו, להראות לה פנים. אמרו רבותינו: חבל לספינה שהלכה לה ולא נתנה המכס. כלומר הצדיק הזה לא מל. אמרה להן אשתו: יודעת אני מה אתם אומרים, חייכם! לא עברה הספינה עד שנתנה מכס שלה. מיד נכנסה לתוך הקיטון והוציאה להן קופסא שהייתה המילה בתוכה, וסמרטוטים מלאים דם נתונים עליה, וקראו עליו רבותינו המקרא הזה (תהלים מז): נדיבי עמים נאספו עם אלהי אברהם כי לאלהים מגני ארץ מאד נעלה. מהו מגני ארץ? אמר הקב"ה לאברהם: נעשיתי מגן עוז. מנין? שנאמר (בראשית טו): אנכי מגן לך, לזה אני נעשה מגינים הרבה. כיצד? אמר הקב"ה לאברהם (שם יב): ואעשך לגוי גדול ואברכך ואגדלה שמך, ואח"כ מל, וזה לא הבטחתי אותו. מהו מאד נעלה? זה נתעלה מאד מאברהם. דבר אחר: ושבת עד ה' אלהיך אמר ר' שמואל פרגריטא, בשם ר' מאיר: למה הדבר דומה? לבן מלך, שיצא לתרבות רעה והיה המלך משלח פדגוגו אחריו ואמר לו: חזור בך בני! והיה הבן משלחו. ואמר לאביו: באלו הפנים אני חוזר בי ואני מתבייש לפניך?! והיה אביו משלחו ואומר לו: בני! יש בן מתבייש לחזור אצל אביו?! ואם אתה חוזר לא אצל אביך אתה חוזר?! כך הקב"ה, משלח ירמיה לישראל בשעה שחטאו ואמר לו: לך אמור לבני: חזרו בכם! מנין? שנאמר (ירמיה ג): הלוך וקראת את הדברים האלה וגו'. והיו ישראל אומרים לירמיה: באלו הפנים אנו חוזרים להקב"ה?! מנין? שנאמר (שם) נשכבה בבשתנו ותכסנו כלמתנו וגו'. והיה הקב"ה משלח ואומר להם: בני! אם חוזרים אתם לא אצל אביכם אתם חוזרים?! מנין? (שם לא) כי הייתי לישראל לאב וגו'. אמר רבי עזריה: א"ל הקב"ה לירמיהו: לך אמור להם לישראל: חייכם! איני כופר בכם, אתם אמרתם לי בסיני: ומעי המו עליו. אף אני כך אומר לכם. מנין? שנאמר (שם): הבן יקיר לי אפרים וגו':
אז יבדיל משה - הלכה: על כמה דברים נצטווה אדם הראשון? כך שנו חכמים: על ששה דברים נצטווה אדם הראשון: על עבודת כוכבים. ועל חלול השם. ועל הדינים. ועל שפיכת דמים. ועל גילוי עריות. ועל הגזל. אמר רבי: כלן בפסוק אחד, שנאמר (בראשית ב): ויצו ה' אלהים על האדם וגו'. ויצו, זה עבודת כוכבים, שנאמר (הושע ה): הואיל הלך אחרי צו. ה', זה חלול השם, שנאמר (ויקרא כד): ונוקב שם ה'. אלהים, אלו הדיינים, שנאמר (שמות כב): עד האלהים יבא דבר שניהם. על האדם, זה שפיכות דמים, שנאמר (בראשית ט): שופך דם האדם. לאמר, זה גילוי עריות, שנאמר (ירמיה ג): לאמר הן ישלח איש את אשתו. מכל עץ הגן אכל תאכל, ולא מן הגזל, מצווה אותו על הגזל. ועל כלן יש סליחה, חוץ משפיכות דמים, שנאמר (בראשית ט): שופך דם האדם באדם דמו ישפך. אמר רבי לוי: והרי כמה בני אדם שהרגו ומתו על מטותיהן?! השיבו אותו: מהו באדם דמו ישפך? כשיבואו כל בני אדם לעתיד לבוא, אותה שעה דמו ישפך. אמרו מעשה בשני אחים שהרג אחד מהן את חברו. מה עשתה אמן? נטלה כוס אחת ומלאתו מדמו והניחה אותו במגדל, והייתה נכנסת כל יום ויום ומצאה אותה הדם תוסס. פעם אחת נכנסה והביטה אותו ומצאו ששתק. אותה שעה ידעה שנהרג בנה האחר, לקיים מה שנאמר: שופך דם האדם באדם דמו ישפך:
אז יבדיל משה - זה שאמר הכתוב (קהלת ה): אוהב כסף לא ישבע כסף, אין אנו יודעים שאין אדם ממלא את נפשו. מהו בכסף? רבנן אמרי: אלו תלמידי חכמים שאוהבין דברי תורה שנמשלו בכסף, שנאמר (משלי טז): וקנות בינה נבחר מכסף. אמר רבי נחמן: מי שאוהב תורה אינו שבע תורה. ומהו? (קהלת ה) מי אוהב בהמון לא תבואה, מי שהומה ומהמה אחר תורה לא תבואה ואינו מעמיד תלמידים גם זה הבל. אמר רבי אחא: מי שהוא לומד תורה ואין מלמד אין לו הבל גדול מזה. דבר אחר: אוהב כסף אמר רבי יצחק: מי שהוא אוהב מצות אינו שבע מן המצות. כיצד? את מוצא שני גדולי עולם: דוד ומשה ולא שבעו. דוד, אע"פ שאמר לו הקב"ה (ד"ה ב ו): רק אתה לא תבנה לי את הבית הזה, היה דוד אומר לעצמו: וכי מפני שאמר לי הקב"ה: אתה לא תבנה לי הבית, אני יושב?! מה עשה? זירז את עצמו והתקין כל צרכיו עד שלא מת. מנין? שנאמר (שם א כב): והנה בעניי הכינותי לבית אלהי. וכן משה, אע"פ שאמר לו הקב"ה: כי לא תעבור את הירדן הזה. אמר משה: אני עובר מן העולם ואיני מפריש להם ערי מקלט?! מיד אז יבדיל משה.
אז יבדיל משה - זה שאמר הכתוב (קהלת ה): אוהב כסף לא ישבע כסף, אין אנו יודעים שאין אדם ממלא את נפשו. מהו בכסף? רבנן אמרי: אלו תלמידי חכמים שאוהבין דברי תורה שנמשלו בכסף, שנאמר (משלי טז): וקנות בינה נבחר מכסף. אמר רבי נחמן: מי שאוהב תורה אינו שבע תורה. ומהו? (קהלת ה) מי אוהב בהמון לא תבואה, מי שהומה ומהמה אחר תורה לא תבואה ואינו מעמיד תלמידים גם זה הבל. אמר רבי אחא: מי שהוא לומד תורה ואין מלמד אין לו הבל גדול מזה. דבר אחר: אוהב כסף אמר רבי יצחק: מי שהוא אוהב מצות אינו שבע מן המצות. כיצד? את מוצא שני גדולי עולם: דוד ומשה ולא שבעו. דוד, אע"פ שאמר לו הקב"ה (ד"ה ב ו): רק אתה לא תבנה לי את הבית הזה, היה דוד אומר לעצמו: וכי מפני שאמר לי הקב"ה: אתה לא תבנה לי הבית, אני יושב?! מה עשה? זירז את עצמו והתקין כל צרכיו עד שלא מת. מנין? שנאמר (שם א כב): והנה בעניי הכינותי לבית אלהי. וכן משה, אע"פ שאמר לו הקב"ה: כי לא תעבור את הירדן הזה. אמר משה: אני עובר מן העולם ואיני מפריש להם ערי מקלט?! מיד אז יבדיל משה.
מה כתיב למעלה מן העניין? וידעת היום והשבות אל לבבך. מהו והשבות אל לבבך? אמר ר' מאיר: אמר הקב"ה: את ולבך יודעים מעשים שעשית וייסורין שהבאתי עליך, שלא כנגד מעשיך הבאתי עליך. דבר אחר: כי ה' הוא האלהים רבנן אמרי: יתרו נתן ממש בעבודת כוכבים, שנאמר (שמות יח): עתה ידעתי כי גדול ה' מכל האלהים. נעמן הודה במקצת ממנה, שנאמר (מלכים ב ה): הנה נא ידעתי כי אין אלהים בכל הארץ כי אם בישראל. רחב שמתהו בשמים ובארץ, שנאמר (יהושע ב): כי ה' אלהיכם הוא אלהים בשמים ממעל ועל הארץ מתחת. משה שמו אף בחללו של עולם, שנאמר: כי ה' הוא האלהים בשמים ממעל ועל הארץ מתחת אין עוד. מהו אין עוד? אפילו בחללו של עולם. אמר רבי אושעיא: אמר הקב"ה: תנו לה מפרי ידיה, אתה העדות עלי: ואין עוד. ואף אני מעיד עליך (דברים לד): ולא קם נביא עוד בישראל כמשה. מה כתיב? למען ייטב לך והארכת ימים אמרו ישראל לפני הקב"ה: רבש"ע! זו היא אריכות ימים?! אדם הורג נפש בשגגה, וגואל הדם רודף אחריו להורגו, והכל מתים שלא בעונתם. אמר הקב"ה למשה: חייך! יפה הן מדברין לך, ותפרוש להן ערי מקלט, שנאמר: אז יבדיל משה.
מה ראה משה ליתן נפשו על ערי מקלט? אמר רבי לוי: מי שאכל את התבשיל, הוא יודע טעמו. כיצד? כשהרג משה את המצרי יצא ביום השני ומצא לדתן ולאבירם מריבין זה עם זה, שנאמר (שמות ב) ויצא ביום השני וגו'. רבי איבו אמר: זה דתן התחיל מבזה אותו. אמר לו: הלהרגני אתה אומר?! כיון ששמע פרעה כך, אמר כמה דברים שמעתי ושתקתי כיון שהגיע על שפיכת דמים תפסו אותו. והיאך ברח מלפני פרעה? דכתיב (שם): ויברח משה מפני פרעה. אמר רבי ינאי: בא הקוסטנר ליתן את החרב על צווארו וקהתה החרב מעל צווארו שנעשה של שיש. ושלמה מקלס אותו (שיר ז): צווארך כמגדל השן. אמר רבי אביתר: ולא עוד, אלא שקהת החרב מצווארו והיא נהפכת על הקוסטנר. מנין? שנאמר (שמות יח): ויצילני מחרב פרעה. אמר משה: לי הציל הקב"ה, אבל לא לקוסטנר. אמר בר קפרא: מלאך ירד בדמות משה והבריחו והיו סבורין במלאך שמשה הוא. אמר רבי יהושע: ראה נסים שעשה הקב"ה למשה, כל אסכילי פרעה מהן נעשו אילמים, מהן נעשו חרשים, ומהן נעשו סומין, וברח משה ולא ראו אותו. תדע לך בשעה שבקש הקב"ה לשלוח אותו בשליחותו, התחיל מעכב. א"ל הקב"ה: אי אתה זכור מה שעשיתי לאסכילי פרעה, שנאמר (שם ד): ויאמר ה' אליו וגו' מי שם פה לאדם וגו'. ואותה שעה עמדתי לך ועכשיו איני עומד לך?! אמר רבי יצחק: בוא וראה שאין מעשיו של הקב"ה כמעשה בשר ודם. בנוהג שבעולם בשר ודם עושה לו פטרון שהוא מתקיים עליו והוא נתפס באנקליטון, הלכו ומצאו לפטרונו ואמרו לו: נתפס בן ביתך! אמר להם: אני מתקיים עליו, יצא ליהרג היכן הוא והיכן פטרונו?! אבל הקב"ה אינו כן. אמרו לפניו מלאכי השרת: נתפס משה בן ביתך! אמר להם: אני מתקיים עליו. אמרו לו: הרי הוא עומד לפני פרעה הרי איפומניטא שלו נקרין, הרי הוא יוצא ליהרג! אמר להם: אני מתקיים עליו! יצא ליהרג והצילו הקב"ה. מנין? שנאמר: ויצילני מחרב פרעה. דבר אחר: אדם יש לו פטרון והוא נתפס בחטייה שלו והושלך למקום חיות. היכן הוא והיכן פטרונו?! דניאל הושלך לגוב אריות והצילו הקב"ה. מנין? שנאמר (דניאל ז) אלהי שלח מלאכיה וסגר פום אריותא. דבר אחר: אדם עושה לו פטרון והוא עושה חטייה והדיין גוזר עליו שישרף, היכן הוא והיכן פטרונו?! אבל הקב"ה אינו כן. אמרו מלאכי השרת לפני הקב"ה: נתפס אברהם בן ביתך! אמר להם: אני מתקיים עליו! אמרו לו: הרי הוא עומד לפני אמרפל, הרי איפומניטא שלו נקרין, הרי הוא עומד לישרף! אמר להם: אני מתקיים עליו! הושלך לכבשן האש ירד הקב"ה והצילו. מנין? שנאמר (בראשית טו) ויאמר אליו אני ה' אשר הוצאתיך מאור כשדים. דבר אחר: אדם עושה לו פטרון, והוא נתפס בחטייה שלו והדיין גוזר עליו שיושלך בים, היכן הוא והיכן פטרונו?! אבל הקב"ה אינו כן. יונה הושלך לים והצילו הקב"ה. מנין? שנאמר (יונה ב): ויאמר ה' לדג ויקיא את יונה. דבר אחר: אז יבדיל משה אמר רבי איבו: כיון שברח משה התחיל אומר שירה, שנאמר (שמות ב): וישב בארץ מדין וישב על הבאר. מה ישראל אמרו שירה על הבאר, אף משה אמר שירה על הבאר. אמר ר' לוי: לפי שארעה פרשת רוצח על ידו בערי מקלט:
אז יבדיל משה שלש ערים - מזרחה שמש מהו מזרחה שמש? אמר ר' יוסי ברבי חנינא: א"ל הקב"ה למשה: הזרח שמש לרוצח ונתת לו מקלט שיגלה לשם, שלא יאבד בעוון הרציחה כשם שהשמש הזה מאיר לעולם. דבר אחר: לנוס שמה רוצח רבנן אמרין: למה הדבר דומה? לחרש שהיה עושה איקונין של מלך מתוך שהוא עושה בה, נשברה לתוך ידיו. אמר המלך: אלו בטובתו שיברה היה נהרג, עכשיו ששיברה שלא בטובתו יטרד למטלין. כך גזר הקב"ה: שופך דם האדם באדם דמו ישפך אבל מי שהורג נפש בשגגה שלא בטובתו גולה ממקומו, שנאמר: ונס אל אחת הערים האל וחי. אמר הקב"ה: בעולם הזה על ידי שהיה יצר הרע מצוי, היו הורגים אלו את אלו ומתים, אבל לעתיד לבא אני עוקר יצר הרע מכם ואין מיתה בעולם, (ישעיה כה) בלע המות לנצח:
שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד - הלכה: אדם מישראל שקרא קריאת שמע ולא דקדק באותיותיה מהו שיצא ידי חובתו? כך שנו חכמים: קרא ולא דקדק באותיותיה. ר' יוסי אומר: יצא. ר' יהודה אומר: לא יצא. ואיזהו דקדוק אותיות? למדונו רבותינו: בכל לבבכם צריך להפריש בין למ"ד ללמ"ד. ואבדתם מהרה, צריך להפריש בין מ"ם למ"ם. ואמר רב יהודה בשם רב: ואם היה קורא את שמע ומהלך, צריך הוא לקבל מלכות שמים מעומד. ואיזהו מלכות שמים? ה' אלהינו ה' אחד. ומהיכן זכו ישראל לקרות שמע? אמר רבי פנחס בר חמא: ממתן תורה זכו ישראל לקרות שמע. כיצד? את מוצא, לא פתח הקב"ה בסיני תחילה, אלא בדבר זה. אמר להם: שמע ישראל אנכי ה' אלהיך. נענו כולן ואמרו: ה' אלהינו ה' אחד. ומשה אמר: ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד. רבנן אמרי: אמר הקב"ה לישראל: בני! כל מה שבראתי, בראתי זוגות. שמים וארץ זוגות. חמה ולבנה זוגות. אדם וחוה זוגות. העולם הזה והעולם הבא זוגות. אבל כבודי אחד ומיוחד בעולם. מנין? ממה שקרינו בעניין: שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד:
דבר אחר: שמע ישראל זה שאמר הכתוב (תהלים עג): מי לי בשמים ועמך לא חפצתי בארץ. רב אמר: ב' רקיעים הן: שמים ושמי שמים. ר"א אמר: ז' רקיעים הן: שמים. ושמי שמים. רקיע. שחקים. מעון. זבול. ערפל. וכולהו פתח הקב"ה לישראל להודיען, שאין אלוה אחר אלא הוא. אמרה כנסת ישראל לפני הקב"ה: רבש"ע! מי לי בשמים חוץ מכבודך! כשם שאין לי בשמים אלא אתה, כך לא חפצתי אחר בארץ. כשם שלא שתפתי עמך אלוה אחר בשמים, כך לא שתפתי עמך אלוה אחר בארץ, אלא נכנסת אני בכל יום לבתי כנסיות ומעידה עליך שאין אלוה אחר אלא אתה, ואומר: שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד:
דבר אחר: שמע ישראל זה שאמר הכתוב (משלי כד): ירא את ה' בני ומלך וגו'. מהו ומלך? אברהם שירא אותי לא המלכתיו בעולם?! שנאמר (בראשית יד): אל עמק שוה הוא עמק המלך. יוסף שירא אותי, דכתיב ( שם מב): את האלהים אני ירא לא המלכתיו בעולם?! ויוסף הוא השליט על הארץ. דבר אחר: ירא את ה' בני ומלך ומלוך על יצרך. מעשה בר' שמעון בן אלעזר שהלך לעיר אחת בדרום ונכנס לבית הכנסת ושאל לסופר. אמר לו: בחייך, יש כאן יין למכור? א"ל: רבי! העיר הזאת של כותים ואין עושין את היין בטהרה, כשם שהיו אבותי עושין אותו. אמר: אית אנת לנפשך, מותר תן לי ואני לוקח לך. אמר: ואנת אם מרא דנפשך את, אל תטעום יתיה. אמר לו רשב"א: אנא, מרי דנפשי אנא, הוי, ומלך ומלוך על יצרך. דבר אחר: ירא את ה' בני ומלך מהו ומלך? ואל למולך, כעניין שנאמר (ויקרא יח): ומזרעך לא תיתן להעביר למולך. דבר אחר: מהו ומלך? המליכהו עליך. (משלי כד) עם שונים אל תתערב, אם אלו שאומרים יש אלוה שני, אל תתערב. אמר רבי יהודה בר סימון: (זכריה יג) והיה בכל הארץ נאם ה' פי שנים בה יכרתו ויגועו, הפיות שאומרים שתי רשויות הן, יכרתו ויגועו. ומי עתיד להיות קיים? והשלישית יוותר בה, אלו ישראל שנקראו שלישין, שהם משולשין: כהנים, לוים, וישראלים, שהן מג' אבות: אברהם, יצחק, ויעקב. דבר אחר: שהן מקלסין להקב"ה בג' קדושות: קדוש קדוש קדוש. אמר רבי אחא: כעס הקב"ה על שלמה כשאמר הפסוק הזה! א"ל דבר של קודש, שמא היית אומרו בלשון נוטריקון?! ועם שונים אל תתערב?! מיד חזר ופירש את הדבר ( קהלת ד): יש אחד ואין שני גם בן ואח אין לו. אין לו, לא אח ולא בן, אלא שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד:
ר' יצחק פתח: (איכה ג) חלקי ה' אמרה נפשי על כן אוחיל לו. אמר ר' יצחק: למה הדבר דומה? למלך שנכנס למדינה ונכנס עמו דוכסין ואיפרכין ואיסטרטליטין. יש מבני המדינה שבררו דוכוס שיהיה מתקיים עליהם. ויש מהן שבררו להן איפרכוס. ויש מהן שבררו להן אסטרטליטין. אמר אחד שהיה פיקח: איני בורר אלא המלך. למה? שכולן מתחלפין והמלך אין מתחלף. כך כשירד הקב"ה לסיני, ירדו עמו חבורות חבורות של מלאכים. מיכאל וחבורתו. גבריאל וחבורתו. יש מאומות העולם שבררו להן מיכאל. ויש מהן שבררו להן גבריאל. אבל ישראל בררו להן הקב"ה. אמרו: חלקי ה' אמרה נפשי. הרי, שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד:
דבר אחר: שמע ישראל מהיכן זכו ישראל לקריאת שמע? משעה שנטה יעקב למיתה קרא לכל השבטים ואמר להן: שמא משאני נפטר מן העולם אתם משתחווים לאלוה אחר?! מנין? שכך כתיב (בראשית מט): הקבצו ושמעו בני יעקב וגו'. מהו ושמעו אל ישראל אביכם? אמר להן: אל ישראל אביכם הוא. אמרו לו: שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד. והוא אומר בלחישה: ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד. אמר רבי לוי: ומה ישראל אומרים עכשיו? שמע אבינו ישראל, אותו הדבר שצויתנו נוהג בנו, ה' אלהינו ה' אחד:
דבר אחר: שמע ישראל רבנן אמרין: בשעה שעלה משה למרום שמע למלאכי השרת שהיו אומרים להקב"ה: ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד והוריד אותה לישראל. ולמה אין ישראל אומרים אותו בפרהסיא? אמר רבי אסי: למה הדבר דומה? לאחד שגנב קוזמין מתוך פלטין של מלך, נתנה לה לאשתו ואמר לה: אל תתקשטי בה בפרהסיא אלא בתוך ביתך. אבל ביום הכיפורים שהן נקיים כמלאכי השרת, הן אומרים אותו בפרהסיא: ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד:
ואהבת את ה' אלהיך בכל לבבך ובכל נפשך - מהו בכל לבבך ובכל נפשך? בכל נפש ונפש שברא בך. אמר ר' מאיר: על כל נשימה ונשימה שאדם מעלה חייב לקלס את יוצרו. מנין? שנאמר ( תהלים קנ): כל הנשמה תהלל יה. אמר רבי סימון: חמישה שמות נקראו לנפש, ואלו הן: רוח. נפש. נשמה. חיה. יחידה. רבנן אמרי: בוא וראה: הקב"ה ממלא את עולמו, והנפש הזו ממלאה את הגוף. הקב"ה סובל את עולמו, והנפש הזו סובלת את הגוף. הקב"ה יחיד בעולמו, והנפש יחידה בגוף. הקב"ה אין לפניו שינה, והנפש אינה ישינה. הקב"ה טהור בעולמו, והנפש הזו טהורה בגוף. הקב"ה רואה ואינו נראה, והנפש הזו רואה ואינה נראית. תבוא הנפש, שהיא רואה ואינה נראית, ותקלס להקדוש ב"ה שהוא רואה ואינו נראה. אמרו ישראל: רבש"ע! הנפש הזו שמקלסת אותך, עד מתי היא נתונה בעפר?! (שם מד) כי שחה לעפר נפשנו. אמר להן הקב"ה: חייכם! יגיע הקץ ונפשותיכם שמחות. לפיכך ישעיה מנחם אותן, אומר (ישעיה סא): שוש אשיש בה' תגל נפשי באלהי. אמר ר' ברכיה: בעשרה מקומות קרא הקב"ה לישראל כלה, ואלו הן: (שיר ד) אתי מלבנון כלה. (שם ה) באתי לגני אחותי כלה. (שם ד) לבבתני אחותי כלה. מה יפו דודיך אחותי כלה. נופת תטופנה שפתותיך כלה. כמשוש חתן על כלה. קול חתן וקול כלה. כי כולם כעדי תלבשי ותקשרים ככלה. וככלה תעדה כליה. וכנגדן ישראל מעטרים את הקדוש ב"ה בעשרה לבושין, ואלו הן: צדק לבשתי וילבשני הרי שנים (ישעיה נט). וילבש צדקה כשריון (שם). וילבש בגדי נקם תלבושת הרי חמשה. (דניאל ז) לבושיה כתלג חיור. (ישעיה סג) מדוע אדום ללבושך. (תהלים צג) ה' מלך גאות לבש לבש. ה' עוז התאזר. (שם קד) הוד והדר לבשת הרי עשרה. דבר אחר: שוש אשיש בה' למה הדבר דומה? לאשה שהלך בעלה ובנה וחתנה למדינת הים וכו', כדכתיב בפסיקתא: עד שוש אשיש:



הלכה: אדם מישראל שיש לו מנורה שעשויה פרקים פרקים, מהו לטלטלה בשבת? כך שנו חכמים: המרכיב קני מנורה בשבת חייב חטאת. ומשום מה מחייב? אמר רבי אבהו, בשם רבי יוחנן: המרכיב את המנורה בשבת כאדם שבונה בשבת, ומי שהוא בונה בשבת חייב. אמר רבי יוסי ברבי חנינא: אימתי שמרו ישראל את השבת, כשם שראוי לה? תחילה כשניתנה להן באלוש. מנין? שנאמר (שמות יז): וישבתו העם ביום השביעי. ואת סבור שמא לרעתך נתתי לך את השבת?! לא נתתי לך אלא לטובתך! כיצד? אמר רבי חייא ברבי אבא: את מקדש את השבת: במאכל, ובמשתה, ובכסות נקיה, ומהנה את נפשך ואני נותן לך שכר. מנין? (ישעיה נח) וקראת לשבת עונג וגו'. מה כתיב אחריו? ( שם) אז תתענג על ה' ויתן לך משאלות לבך. אמרו לו ישראל: ואימתי את נותן לנו שכר המצות, שאנו עושים? אמר להם הקב"ה: מצות שאתם עושים מפרותיהן אתם אוכלים עכשיו, אבל שכרו בעקב אני נותן לכם. מנין? ממה שקרינו בעניינינו: והיה עקב תשמעון:
דבר אחר: והיה עקב זה שאמר הכתוב (תהלים ס): לי גלעד ולי מנשה. מהו גלעד? אמר ריש לקיש: כו' עד שהן מבני יהודה. דבר אחר: מואב סיר רחצי אמר ר' שמעון בן חלפתא: אמר הקב"ה: שופת אני למואב יורה של פורענות. מהו על אדום אשליך נעלי? אמר הקב"ה: הכל מוכן לעשות תשובה ואני דורך גיתה של אדום בעקב רגלי. אימתי? והיה עקב תשמעון. אמר הקב"ה לישראל: בני! לא תהיו סבורים שאני עושה אתכם כעבד שאדונו מבקש למכור אותו קוריסין בכל מה שמוצא, אלא כך אני מביא עליכם ייסורין עד שתכינו את לבבכם אצלי. אמר רבי אחא: בשבועה נשבע הקב"ה שלא יניח את ישראל לעולם. מנין? שנאמר (עמוס ד): לכן כה אעשה לך ישראל ואין לכן אלא שבועה. כעניין שנאמר (שמואל א ג): ולכן נשבעתי לבית עלי. ועד היכן אני מייסר אתכם? עד העקב. עקב כי זאת אעשה לך, עד שתשמרו את מצוותיי עד העקב:
דבר אחר: מה כתיב למעלה? (דברים ז) וידעת כי ה' אלהיך הוא האלהים האל הנאמן. אמר רבי חייא בר אבא: למה הדבר דומה? לאוהבו של מלך, שהפקיד אצלו פיקדון ומת אוהבו של מלך. בא בנו ומבקש את הפיקדון מידו. אמר לו: תן לי הפיקדון שהפקיד אבא אצלך. אמר לו המלך: מצאת אחר טוב ממני?! הפיקדון שאצלי לא שמרתי אותו ולא קיפלתי אותו! כך כשחטאו ישראל בימי ירמיה, אמר לו הקב"ה לירמיה (ירמיה ג): לך אמור להם לישראל: מה מצאו אבותיכם בי עול, על כל מה שנשבעתי לאבותיכם לא קיימתי?! נשבעתי להם שאני מברך את בניהם, שנאמר: כי ברך אברכך וגו' לא ברכתי אתכם ע"י משה?! שנאמר (דברים א): ה' אלהיכם הרבה אתכם. אמרתי לו: שאני מוציא אתכם ברכוש גדול, שנאמר (בראשית טו): ואחרי כן יצאו ברכוש גדול לא עשיתי כך?! (תהלים קה) ויוציאם בכסף וזהב ואין בשבטיו כושל. לפיכך אמר משה: ומשמרו את השבועה, מן ויפדך מבית עבדים את יודע, שהוא האל הנאמן. דבר אחר: כי ה' אלהיך הוא האלהים אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? לאוהבו של מלך שהפקיד אצלו פיקדון ומת אוהבו של מלך. בא בנו מבקש את הפיקדון. אמר לו המלך: לך והבא שני איסטרטין ושנים עשר בלביטון ועל ידיהן אני נותן לך את הפיקדון. כך אמר הקב"ה: כשיצאו ישראל ממצרים אבותיכם הפקידו אצלי פיקדון. מנין? שנאמר (שמות ג): פקוד פקדתי אתכם. אמר להן: יבואו שני איסטרטין ושנים עשר בלביטון, זה משה ואהרן. ושנים עשר ראשי שבטים. מנין? שנאמר (במדבר א): תפקדו אותם לצבאותם אתה ואהרן ואתכם יהיו איש איש למטה. דבר אחר: האל הנאמן רבנין אמרי: מאמונתו של בשר ודם את יודע אמונתו של הקב"ה. מעשה ברבי פנחס בן יאיר, שהיה דר בעיר אחת בדרום והלכו אנשים להתפרנס שם, והיו בידן שתי סאין של שעורים, והפקידו אצלו ושכחו אותן והלכו להן, והיה רבי פנחס בן יאיר זורע אותן בכל שנה ועשה אותן גורן וכונסן. אחר שבע שנים הלכו אותן החברים לשם לתבוע אותן ליתן להן, מיד הכיר אותן ר' פנחס בן יאיר, אמר להם: בואו וטלו אוצרותיכם. הרי מאמונתו של בשר ודם אתה יודע אמונתו של הקב"ה. ושוב מעשה בר' פנחס בן יאיר, שהלך לעיר אחת והיו העכברים אוכלים בתחומה של אותה העיר באו ובקשו הימנו. מה עשה רבי פנחס בן יאיר? אמר להן: למה אין אתם מפרישין מעשרותיכם כראוי? מבקשין אתם שנערוב אתכם שאם אתם מפרישין מעשרותיכם כראוי, אין עכברים אוכלין עוד? אמרו לו: אין. ערב אותן והלכו העכברים ולא נראו עוד. דבר אחר: מעשה באדם אחד שהיה חופר שיחין לרבים. בתו הייתה הולכת בדרך ובאת לעבור בנהר ושטפה, באו ואמרו לו לרבי פנחס: כך הגיע לבתו של פלוני. א"ל: אי אפשר, כיון שהיה עושה רצונו של הקב"ה במים, אין הקב"ה מאבד את בתו במים, מיד נפלה צווחה בעיר, באתה בתו של פלוני. אמרו רבותינו: כיון שאמר ר' פנחס בן יאיר כך, ירד מלאך והעלה אותה. מעשה ברבי שמעון בן שטח, שלקח חמור אחד מישמעאלי אחד, הלכו תלמידיו ומצאו בו אבן אחת טובה תלויה לו בצווארו.אמרו לו: רבי ( משלי י) ברכת ה' היא תעשיר. א"ל ר' שמעון בן שטח: חמור לקחתי, אבן טובה לא לקחתי! הלך והחזירה לאותו ישמעאלי, וקרא עליו אותו ישמעאל: ברוך ה' אלהי שמעון בן שטח. הוי, מאמונתו של בשר ודם אתה יודע אמונתו של הקב"ה, שנאמן לשלם לישראל שכר המצות, שהן עושין. מנין? (שמות יב) ושמרתם את המצות. אבל מתן שכרן, והיה עקב תשמעון, בעקב אני פורע לכם:
דבר אחר: ושמר ה' אלהיך לך מהו ושמר? אמר רבי שמואל בר נחמן: כל מה שישראל אוכלים בעולם הזה מכוח הברכות שברכם בלעם הרשע, אבל ברכות שברכו אותן האבות, משומרין הן לעתיד לבא, שנאמר: ושמר ה' אלהיך וגו'. דבר אחר: אמר ר' חלבו: למה הדבר דומה? ליתום שהיה מתגדל אצל בעל הבית, היה אוכל משלו, ושותה משלו, ומתכסה משלו, ולמדו אומנות. אותו היתום אומר: כל מה שאני אוכל ושותה ומתכסה, מתוך שכרי הוא מחשבו! א"ל אותו בעל הבית: חייך! כל מה שאתה אוכל ומתכסה, בכוח חבית של מים שאת ממלא לי?! בכוח עץ אחד שאתה מבקע לי?! אבל שכרך צרור ומונח לך. כך כל מה שישראל אוכלים בעולם הזה, בכוח הייסורים שהן באין עליהם, אבל שכרן צרור ומשומר לעתיד לבא, שנאמר: ושמר ה' אלהיך לך וגו'. ומהו את הברית ואת החסד? אמר רבי חייא: שלושה מדות טובות יש ביד ישראל, ואלו הן: ביישנים, ורחמנים, וגומלי חסדים. ביישנים מנין? שנאמר (שם ד): ובעבור תהיה יראתו על פניכם. רחמנים מנין? שנאמר (דברים יג): ונתן לך רחמים ורחמך. גומלי חסדים מנין? שנאמר (שם ז) ושמר ה' אלהיך לך את הברית ואת החסד:
ואהבך וברכך והרבך וגו' - למה הוא מקיש פרי הבטן לפרי האדמה? אמר הקב"ה: מה פרי אדמתך סיגים. אף פרי בטנך סיגים. דבר אחר: מה פרי אדמתך, אין בהם לא חטא ולא עוון. אף פרי בטנך לא יהא בהן, לא חטא ולא עוון. דבר אחר: מה פרי אדמתך צריכים עישור, אף פרי בטנך צריכים עישור, וזו המילה. דבר אחר: אמר רבי יהודה בר סימון: למה הקיש פרי הבטן לפרי האדמה? שיהיו פרי אדמתך מכפרים על פרי בטנך. מנין? שכך כתיב (דברים לב): וכפר אדמתו עמו:
ברוך תהיה מכל העמים - אמר רבי חייא בר אבא: אין שבחה של מטרונא בשעה שמתקלסת מקרובותיה, אלא בשעה שמתקלסת מצרותיה. לא יהיה בך עקר ועקרה - סריסין ואילונית. אין לי אלא באדם, מנין אף בבהמה? דכתיב: ובבהמתך הרי באדם ובבהמה. מנין אף בארץ? דכתיב (שמות כג): לא תהיה משכלה ועקרה בארצך, הרי באדם ובבהמה ובארץ. מנין אף באילן? דכתיב (מלאכי ג): ולא תשכל לכם הגפן בשדה. דבר אחר: לא יהיה בך עקר ועקרה אמר רבי חנין בן לוי: אמר הקב"ה: לא תהא תפילתך עקרה, אלא תהא עולה ועושה פירות. דבר אחר: אמר רבי יונתן: לא יהיה בך עקר ועקרה מן התשובה. מעשה ברבי יונתן, שהיה מהלך אצל ניפולין של כותים והיה רוכב על החמור והבהם עמו. נתלווה להם כותי אחד. הגיעו אצל הר גריזים, אמר אותו כותי לרבי יונתן: רבי! מהו דין דהדין טורא קדיש? א"ל רבי יונתן: למה הוא קדיש? אמר לו אותו הכותי: שלא לקה במי המבול. אמר ליה? מנין לך? א"ל: לא כך כתיב (יחזקאל כג): בן אדם אמר לה את ארץ לא מטוהרה היא לא גושמה ביום זעם?! אמר לו רבי יונתן: אם כן היה לו להקב"ה לומר לנח לעלות (לשם) [להר] ולא לעשות תיבה! אמר לו: לא עשה אלא לנסותו. שתק ר' יונתן. אמר לו הבהם: תן לי רשות לומר לו דבר אחד. אמר לו: אמור! אמר לו אותו הבהם: אין ההר הזה תחת השמים?! אמר לו אותו הכותי: אלא, חוץ לשמים?! א"ל: אין. כתיב (בראשית ז): חמש עשרה אמה מלמעלה גברו המים ויכסו כל ההרים הגבוהים אשר תחת כל השמים. מיד ירד רבי יונתן מן החמור והרכיבו ארבעה מילין וקרא עליו הפסוק הזה ( ישעיה נד): וכל לשון תקום אתך למשפט תרשיעי. הוי, לא יהיה בך עקר ועקרה ובבהמתך. מהו ובבהמתך? ובבהמין שלך:
דבר אחר: ושמר ה' אלהיך לך את הברית ואת החסד אר' שמעון בן חלפתא: למה הדבר דומה? למלך, שנשא למטרונה והכניסה לו שנים אריסין, אף המלך זקף לה כנגדן שני אריסין. איבדה מטרונה את שלה אף המלך נטל את שלו. לאחר ימים עמדה וכשרה את עצמה והביאה אותן שני אריסין, אף המלך הביא את שלו. אמר המלך: אלו ואלו יעשו עטרה ויתנו בראשה של מטרונה. כך אתה מוצא אברהם נתן לבניו שני אריסין, שנאמר (בראשית יח): כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו. אף הקב"ה זקף להן, כנגדם שני אריסין חסד ורחמים, שנאמר: ושמר ה' אלהיך לך את הברית ואת החסד. ואומר: ונתן לך רחמים ורחמך והרבך וגו'. אבדו ישראל את שלהם, שנאמר (עמוס ו): הפכתם לראש משפט ופרי צדקה ללענה. אף הקב"ה נטל את שלו, שנאמר (ירמיה טז): כי אספתי את שלומי וגו' את החסד ואת הרחמים. עמדו ישראל וכישרו את עצמן והביאו אותן שני אריסין. מנין? שכך כתיב (ישעיה א): ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה. אף הקב"ה הביא את שלו. מנין? שכך כתיב (שם נד): כי ההרים ימושו והגבעות תמוטינה וגו'. וכיון שיביאו ישראל את שלהן והקב"ה נותן את שלו, אומר הקב"ה: אלו ואלו יעשו עטרה וינתנו בראשם של ישראל, שנאמר (הושע ב): וארשתיך לי לעולם וארשתיך לי בצדק ובמשפט ובחסד וברחמים וארשתיך לי באמונה וידעת את ה':
שמע ישראל אתה עובר היום את הירדן - הלכה: אדם מישראל ששותה מים לצמאו אומר ברוך שהכל נהיה בדברו. רבי טרפון אמר: בורא נפשות רבות וחסרונם. רבנן אמרי: בא וראה כל הנסים שעשה הקב"ה לישראל, לא עשאן אלא על המים. כיצד? עד שהן במצרים עשה להם נסים ביאור. אמר רבי יצחק: היו המצריים וישראל הולכין לשתות מים מן הנהר, המצרי שותה דם וישראל שותה מים. וכשיצאו ישראל ממצרים לא עשה להם נסים, אלא על המים. מנין? שנאמר (תהלים קיד): הים ראה וינוס. מה ראה? רבי נהוראי אמר: שם המפורש ראה חקוק על המטה ונקרע. רבי נחמיה אמר: כביכול ידו של הקב"ה ראה ונקרע, שנאמר (שם עז): ראוך מים יחילו. באו למרה, כשעלו מן הים והיו המים מרים, עשה שם להם נסים. מנין? שנאמר (שמות טו): ויורהו ה' עץ וגו'. בסלע, עשה להם נסים במים. מנין? שנאמר (במדבר כ): ודברתם אל הסלע וגו'. בבאר, עשה להם נסים ואמרו שירה, שנאמר (שם כא): אז ישיר ישראל. אמר להם משה: הוו יודעין כל נסים שעשה לכם הקב"ה לא עשה אלא על המים, ואף בשעה שתעברו את הירדן לירש את הארץ, עתיד הוא לעשות לכם נסים במי הירדן:
דבר אחר: שמע ישראל אתה עובר עובר היום את הירדן זה שאמר הכתוב (תהלים מד): אלהים באזנינו שמענו אבותינו ספרו לנו פועל פעלת בימיהם. מהו באזנינו? אלא אר' תנחומא: שמענו מה שאמרת למשה בסנה. אמרת למשה בסנה: גלוי וצפוי לפני שהן עתידין להכעיס אותי, אלא גואל אני אותם. ומנין שאמר לו הקב"ה כך? דכתיב (שמות ג): ראה ראיתי את עני עמי אשר במצרים וגו'. מהו כי ידעתי את מכאוביו? אמר הקב"ה למשה: יודע אני מה כאב הן עתידין לעשות. (שם לב) אלה אלהיך ישראל, ואעפ"כ וארד להצילו מיד מצרים הוי, תנאין שהתנית עם משה. וכשם שהתנית עמו כך באזנינו שמענו. מהו אבותינו ספרו לנו? זה משה שנקרא אב לכל הנביאים. (תהלים מד) אתה ידך גוים הורשת ותטעם. אמר להם: ממה שעשה לשני מלכי האמורי לסיחון ולעוג שהיו גדולים, אתם יודעין שכשתעברו את הירדן מהו עושה לשלשים ואחד מלכים, הוי, שמע ישראל אתה עובר היום את הירדן:
דבר אחר: שמע ישראל מה ראה לומר להן כאן שמע ישראל? רבנין אמרי: למה הדבר דומה? למלך, שקידש מטרונה בשני מרגליות. אבדה אחת מהן אמר לה המלך: איבדת אחת שמרי את השנייה! כך קידש הקב"ה את ישראל, בנעשה ונשמע. אבדו את נעשה שעשו את העגל. אמר להן משה: אבדתן נעשה שמרו נשמע, הוי, שמע ישראל:
דבר אחר: אתה עובר היום את הירדן אמר להם: כשתעברו את הירדן דברים אחרים יתחדשו, לא תהיו סבורין, כשם שהייתם במדבר והייתם חוטאים והייתי מבקש עליכם רחמים. אמר להן: כשעשיתם אותו המעשה וביקש הקב"ה לכלות אתכם, לא נתפללתי עליכם סניגוריה. מנין? שנאמר (דברים ט): ואתפלל אל ה' ואומר ה' אלהים אל תשחת עמך וגו'. אמר רבי חייא בר אבא: כיון שאמר לו הקב"ה למשה ברקיע: קום רד מהר מזה, שמעו חמשה מלאכי חבלה וביקשו להזיקו, ואלו הן: אף, וחימה, קצף, משחית, ומכלה. וכיון שהזכיר משה זכותן של שלושה אבות, כדכתיב ( שמות לב): זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך ברחו קצף ומשחית ומכלה ונשתיירו שנים הקשים, אף וחימה. אמר לפניו: רבש"ע! הרי הזכרתי שלושה וברחו שלושה, עמוד אף אתה באף. מנין? שנאמר (תהלים ז): קומה ה' באפך, הרי שעמד הקב"ה באף. ומנין שעמד משה בחימה? שנאמר ( שם קו): לולי משה בחירו עמד בפרץ לפניו להשיב חמתו מהשחית. ירד משה מן הרקיע והיו הלוחות בידו ולא שברן עד שראה בעיניו. מנין? שנאמר (שמות לב): ויהי כאשר קרב אל המחנה וירא את העגל. אותה שעה, ויחר אף משה וישלך מידו את הלוחות. אמר לו הקב"ה: משה! לא היית מאמין לי שעשו להן עגל?! שנאמר (שם): סרו מהר מן הדרך אשר צויתים. רבנין אמרי: מן הדבר הזה שקד משה היאך לזכות את ישראל, שאמר לו הקב"ה: אשר צויתים. אמר לפניו: רבש"ע! אני נצטויתי, שמא עברתי על הציווי?! הם לא נצטוו ולא היו יודעים! אמר לו הקב"ה: משה, לא נצטוו?! אמר לו: לאו! אמר לו: מה אמרת בסיני? אני ה' אלהיכם?! לא אמרת, אלא (שם כ) אנכי ה' אלהיך! מה אמרת? לא יהיה לכם אלהים אחרים?! לא אמרת! אלא, לא יהיה לך אלהים אחרים! הוי, ה' אלהים אל תשחת עמך ונחלתך. אמר רבי חייא בר אבא: לא הניח משה זוית ברקיע שלא נתחבט בה ומה היה אומר: מה פום סבור ממלל. דבר אחר: ה' אלהים אל תשחת עמך ונחלתך אמר רבי חייא בר אבא: משפסק סניגור היה רוח הקדש מלמד זכות עליהן, וכך היה אומר לישראל (משלי כד): אל תהי עד חנם ברעך והפתית בשפתיך. אל תהי עד חנם ברעך, אלו ישראל שנקראו רעים להקב"ה, שנאמר (תהלים קכב): למען אחי ורעי וגו'. והפתית, דכתיב (שם עח): ויפתוהו בפיהם. וגם שאמרת בסיני: נעשה ונשמע ולא קיימתם! ואומר להקב"ה: אל תאמר: אשלמה כאשר עשה לי כן אעשה לו, אלא ה' אלהים אל תשחת עמך ונחלתך. לפיכך כשבאו לעבור את הירדן הזכיר להן כל מה שביקש עליהן סניגוריה, שהיה סבור שהם מבקשים עליו רחמים שיכנס עימהם. מהו אתה עובר? אמר רבי תנחומא: שהיה משה מחבט עצמו לפניהן ואומר להם: אתם עוברים אני איני עובר, ופתח להם פתח שמא יבקשו עליו רחמים, ולא היו מבינים. למה הדבר דומה? למלך, שהיו לו בנים הרבה ממטרונה. סרחה עליו מטרונה ביקש להוציאה, אמר לה: תהא יודעת שאני נוטל אחרת. אמרה לו: אין. ואין את אומר לי, מי היא זו שאתה עתיד ליטול?! אמר לה: פלונית. מה עשתה מטרונה? כינסה את בניה אמרה להן: הוו יודעין שאביכם מבקש לגרשני וליטול את פלונית, יכולין אתם, שלא להשתעבד בה? אמרו לה: הן. אמרה להן: תדעו מה היא עתידה לעשות בכם, והייתה אומרת שמא יבינו ויבקשו עליה מאביהן ולא היו מבינין. כיון שלא הבינו, אמרה: ואיני מצווה אתכם אלא בשביל עצמכם, שתהיו זהירים בכבוד אביכם. כך משה, כיון שאמר לו הקב"ה (במדבר כז): קח לך את יהושע בן נון וגו' כי לא תעבור את הירדן הזה, היה אומר לפני ישראל: והיה כי יביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר אתה בא שמה לרשתה, אתה עובר היום, אני איני עובר שמא יבינו ויבקשו עליו רחמים ולא היו מבינין. כיון שלא הבינו, אמר: איני מצווה, אלא בשביל עצמכם שתהיו זהירין בכבוד אביכם שבשמים! מנין? שנאמר (שם): את ה' אלהיך תירא וגו'. אמר הקב"ה: בעולם הזה היו הכל מתאוין לארץ ישראל, ועל ידי עוונות גליתם ממנה, אבל לעתיד לבוא שאין לכם לא חטא ולא עוון, אני אטע אתכם בתוכה נטיעת שלוה. מנין? שנאמר (עמוס ט): ונטעתים על אדמתם ולא ינתשו עוד מעל אדמתם:
בעת ההיא אמר ה' אלי פסל לך - הלכה: אדם מישראל שקידש אשה, מי צריך ליתן שכר כתב קדושין? כך שנו חכמים: אין כותבין שטרי אירוסין ונישואין, אלא מדעת שניהן והחתן נותן שכר. וממי למדנו? מהקב"ה, בשעה שקידש לישראל בסיני, דכתיב (שמות יט): ויאמר ה' אל משה לך אל העם וקדשתם היום ומחר. ומי כתב השטר הזה? משה. מנין? שנאמר (דברים לא): ויכתוב משה את התורה (השירה) הזאת. ומה שכר נתן לו הקב"ה? זיו הפנים, דכתיב (שמות לד): ומשה לא ידע כי קרן עור פניו. אימתי? בדברו אתו. אמר ריש לקיש: בשעה שכתב את התורה, נטל משה זיו הפנים. כיצד? אמר ריש לקיש: התורה שנתנה למשה, עורה של אש לבנה וכתובה באש שחורה, וחתומה באש ומלופפת באש, ועם שכותב קינח את הקולמוס בשער, ומשם נטל זיו הפנים. רבי שמואל בר נחמן אמר: מן הלוחות נטל משה זיו הפנים, עם שנתנו לו הלוחות מכפיים לכפיים, משם נטל זיו הפנים. כיון שעשו ישראל אותו מעשה, נטלן ושיברן. אמר לו הקב"ה: כשסדרת לישראל נתתי לך שכרך זיו הפנים ועכשיו שברת את הלוחות?! אמר רבי יצחק: שנו רבותינו: נשברה החבית נשברה לסרסור. אמר לו הקב"ה: אתה היית סרסור ביני לבין בני, אתה שברת - אתה מחליף. מנין? שכך כתיב (שם): ויאמר ה' אל משה פסל לך שני לוחות אבנים כראשונים וכתבתי על הלוחות את הדברים אשר היו על הלוחות הראשונים אשר שברת והיה נכון לבקר ועלית בבקר אל הר סיני ונצבת לי שם על ראש ההר ואיש לא יעלה עמך וגם איש אל ירא בכל ההר גם הצאן והבקר אל ירעו אל מול ההר ההוא:
דבר אחר: פסל לך זה שאמר הכתוב (קהלת ג): עת להשליך אבנים ועת כנוס אבנים עת לחבוק ועת לרחוק מחבק. אמר רבי תנחומא: מהו עת להשליך אבנים? עת היא שיעלה אדרינוס שחיק עצמות וינפץ אבני בית המקדש. ועת כנוס אבנים, עת שיבנה אותו הקב"ה. מנין? שנאמר (ישעיה כח): לכן כה אמר ה' אלהים הנני יסד בציון אבן אבן בוחן פנת יקרת מוסד מוסד המאמין לא יחוש ושמתי משפט לקו וצדקה למשקלת ויעה ברד מחסה כזב וסתר מים ישטופו. דבר אחר: עת להשליך אבנים רבנין אמרי: מדבר במשה. עת היה שישליך משה את הלוחות, דכתיב: ויהי כאשר קרב אל המחנה וירא את העגל ומחולות ויחר אף משה וישלך מידו את הלוחות וישבר אותם תחת ההר. ועת כנוס אבנים, עת היה שיחזירן לישראל, שנאמר: פסל לך שני לוחות אבנים:
דבר אחר: פסל לך זה שאמר הכתוב (קהלת ז): אל תיבהל ברוחך לכעוס כי כעס בחיק כסילים ינוח. ומי היה זה שכעס? זה משה, שנאמר ( שמות לב): ויחר אף משה וישלך מידו את הלוחות. אמר לו הקב"ה: הא משה! אתה מפיג חמתך בלוחות הברית, מבקש את שאפיג את חמתי?! ואת רואה שאין העולם יכול לעמוד אפילו שעה אחת. אמר לו: ומה יש לי לעשות? אמר לו: לתת עליך קטריקי, את שברת אותן ואת מחליף אותן, הה"ד: פסל לך שני לוחות אבנים:
דבר אחר: פסל לך אמר רבי יצחק: כתיב (ויקרא ה): והיה כי יחטא ואשם והשיב את הגזלה אשר גזל או את העושק אשר עשק או את הפיקדון אשר הפקד אתו או את האבדה אשר מצא. א"ל הקב"ה: הלוחות לא היו מופקדים אצלך, את שברת אותן ואת מחליף אותן. אמר רבי יצחק: מן הלוחות שניים ריצה משה את הקב"ה לישראל. מה עשה? עלה לו אצל הקב"ה כעוס. אמר לו: בניך חוטאין ואת נותן עלי קטריקי?! עשה עצמו כאילו כעוס על ישראל. מניין? שנאמר (שמות לב): וישב משה אל ה' ויאמר אנא חטא העם הזה חטאה גדולה ויעשו להם אלהי זהב ועתה אם תשא חטאתם ואם אין מחני נא מספרך אשר כתבת. כיון שראה הקב"ה כך, אמר לו: משה! שתי הפנים בכעס אני ואת כועסין עליהן, מיד (שמות לג): ודבר ה' אל משה פנים אל פנים כאשר ידבר איש אל רעהו ושב אל המחנה ומשרתו יהושע בן נון נער לא ימיש מתוך האהל. א"ל הקב"ה: לא יהיו שתי הפנים בכעס, אלא כשתראה אותי נותן רותחין, הוי, נותן צונן וכשתראה אותי נותן צונן, הוי נותן רותחין. אמר משה: רבש"ע! היאך יהא? א"ל: הוי, חל אתה רחמים. מה עשה? מיד, ויחל משה את פני ה' אלהיו ויאמר למה ה' יחרה אפך בעמך אשר הוצאת מארץ מצרים בכח גדול וביד חזקה למה יאמרו מצרים לאמר ברעה הוציאם, להרוג אותם בהרים ולכלותם מעל פני האדמה שוב מחרון אפך והנחם על הרעה לעמך. א"ל: והרי בניך מרים, חלה אותן. דבר אחר: אמר לפניו: רבש"ע! יודע אני שאתה אוהב את בניך, ואין אתה מבקש אלא מי שילמד עליהן סניגוריה. אמר רבי סימון: למה הדבר דומה? למלך ובנו, שהיו נתונים בקיטון והפדגוג של בנו נתון בטרקלין. היה המלך צווח: הניחו לי שאהרג את בני! אינו מבקש אלא מי שילמד עליו סנגוריה. כך הקב"ה אומר למשה (שם לב): ועתה הניחה לי ויחר אפי בהם ואכלם ואעשה אותך לגוי גדול. אמר משה: וכי תופס אני בידו של הקב"ה?! כביכול אינו מבקש אלא מי שילמד עליהן סניגוריה, מיד ויחל משה. דבר אחר: ועתה הניחה לי אמר משה: ריבון העולמים! ולכלותם אתה מבקש?! עקור העליונים והתחתונים ואח"כ עקור אותם. מנין? שנאמר ( ישעיה נא): שאו לשמים עיניכם והביטו אל הארץ מתחת כי שמים כעשן נמלחו והארץ כבגד תבלה ויושביה כמו כן ימותון וישועתי לעולם תהיה וצדקתי לא תחת. תחלה שמים כעשן וגו' ואח"כ ויושביה כמו כן ימותון. אמר ליה משה: ואפילו אתה עוקר את השמים ואת הארץ, לישראל אי אתה יכול לעקור, שנשבעת לאבותיהם ולא נשבעת להם, לא בשמים ולא בארץ אלא בשמך הגדול. מנין? שנאמר: אשר נשבעת להם בך. שמא, אתה יכול לבטל את שמך?! אמר לפניו משה: חשוב אותם כסדום. מה אמרת לאברהם? (בראשית יח) ויאמר ה' אם אמצא בסדום חמשים צדיקים בתוך העיר ונשאתי לכל המקום בעבורם, וויתרת לו עד עשרה. מנין? שנאמר (שם): ויאמר אל נא יחר לאדוני ואדברה אך הפעם אולי ימצאון שם עשרה ויאמר לא אשחית בעבור העשרה.ואני מעמיד לך מאלו שמונים צדיקים. אמר לו: העמד! אמר לפניו: רבש"ע! הרי שבעים הזקנים, דכתיב (במדבר יא): ויאמר ה' אל משה אספה לי שבעים איש מזקני ישראל אשר ידעת כי הם זקני העם ושטריו ולקחת אותם אל אהל מועד והתיצבו שם עמך וירדתי ודברתי עמך שם ואצלתי מן הרוח אשר עליך ושמתי עליהם ונשאו אתך במשא העם ולא תשא אתה לבדך. אהרן, נדב ואביהוא, אלעזר ואיתמר, פנחס וכלב, הרי שבעים ושבעה. א"ל הקב"ה: הא משה! היכן עוד ג' צדיקים? ולא היה מוצא. אמר לפניו: רבש"ע! אם הללו בחיים ואינם יכולין לעמוד להם בפרצה הזו, יעמדו המתים! אמר לפניו: עשה בזכות ג' אבות! והרי שמונים, זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך. כיון שהזכיר משה זכות אבות מיד א"ל: סלחתי כדברך. כיון שעמד שלמה וראה שהזכיר משה שבעים ושבעה צדיקים חיים ולא הועיל כלום, אילולי שהזכיר זכות שלשת האבות שהיו מתים, התחיל אומר (קהלת ד): ושבח אני את המתים שכבר מתו מן החיים אשר המה חיים עדנה וטוב משניהן את אשר עדן לא היה אשר לא ראה את המעשה הרע אשר נעשה תחת השמש. דבר אחר: זכור לאברהם ליצחק ולישראל עבדיך אשר נשבעת להם, בך ותדבר אליהם ארבה את זרעכם ככוכבי השמים וכל הארץ הזאת אשר אמרתי אתן לזרעכם ונחלו לעולם. וינחם ה' על הרעה אשר דבר לעשות לעמו אמר רבי לוי: אמר לו משה: רבש"ע! חיין הן המתים?! א"ל: משה, אף אתה טועה?! לא כך אמרתי לך: אני אמית ואחיה?! א"ל משה: ואם חיין הן המתים, חשוב כמו שהאבות עומדין ומבקשין על בניהן, מה היית משיבן? כיון, שאמר לו משה הדבר הזה, מיד וינחם ה' על הרעה:
דבר אחר: פסל לך שני לוחות למה שניים? רבנין אמרי: א"ל הקב"ה: אלו מעידין ביני ובין בני. כנגד שני עדים, כנגד שני שושבינין, כנגד חתן וכלה, כנגד שמים וארץ, כנגד העולם הזה והעולם הבא:
דבר אחר: פסל לך שאלו את רבי יוחנן בן זכאי: מפני מה לוחות הראשונות מעשה שמים והשניים מעשה אדם? אמר להן למה הדבר דומה? למלך שנשא אשה והביא הנייר והלבלר משלו, עיטרה משלו, והכניסה לביתו. ראה אותה המלך שוחקת לעבד אחד משלו, כעס עליה והוציאה. בא שושבינה אצלו ואמר לו: מרי! אי את יודע מהיכן נטלת אותה?! לא בין העבדים גדלה, וכיון שגדלה בין העבדים לבה גס בהן. אמר לו המלך: ומה אתה מבקש שאתרצה לה?! הבא הנייר והלבלר משלך והרי כתב ידי. כך אמר משה להקב"ה: בשעה שבאו לידי אותו מעשה, א"ל: אי אתה יודע מאיזה מקום הוצאת אותם?! ממצרים, ממקום עבודת כוכבים. א"ל הקב"ה: ומה אתה מבקש שאתרצה להן?! הבא את הלוחות משלך והרי כתב ידי וכתבתי על הלוחות. אמר ליה הקב"ה: משה, חייך! כשם שנתת את נפשך עליהן בעולם הזה, כך לעתיד לבוא כשאביא להם את אליהו הנביא, שניכם באין כאחת. מנין? שכך כתיב ( נחום א): ה' ארך אפים וגדל כח ונקה לא ינקה ה' בסופה ובסערה דרכו וענן אבק רגליו גוער בים ויבשהו וכל הנהרות החריב אמלל בשן וכרמל ופרח לבנון אמלל. בסופה, זה משה, דכתיב (שמות ב): ולא יכלה עוד הצפינו ותקח לו תיבת גומא ותחמרה בחמר ובזפת ותשם בה את הילד ותשם בסוף על שפת היאור. ובסערה, זה אליהו, דכתיב (מלכים ב ב): ויהי המה הולכים הלוך ודבר והנה רכב אש וסוסי אש ויפרידו בין שניהם ויעל אליהו בסערה השמים ואלישע רואה והוא מצעק אבי אבי רכב ישראל ופרשיו ולא ראהו עוד ויחזק בבגדיו ויקרעם לשנים קרעים. אותה שעה, הוא בא ומנחם אתכם. מנין? שנאמר: הנה אנכי שולח לכם את אליה הנביא וגו' והשיב לב אבות על בנים:



הלכה: אדם מישראל מהו שיהא מותר לו לקרות התוכחות בקריות הרבה? כך שנו חכמים: אין מפסיקין בקללות, אלא אחד קורא את כולם. למדונו רבותינו: למה אין מפסיקין בקללות? אמר רבי חייא בר גמדא: לפי שכתוב (משלי ג): מוסר ה' בני אל תמאס ואל תקוץ בתוכחתו, אל תעש את התוכחות קוצין קוצין, אלא אחד קורא את כולן. דבר אחר: למה אין מפסיקין בקללות? אמר רבי יהושע דסכנין, בשם ר' לוי: אמר הקב"ה: אני כתבתי על כבודי (תהלים צא): עמו אנכי בצרה, אין שורת הדין שיהיו בני מתקללין ואני מתברך. כיצד? אם יקראו את התוכחות קריות הרבה אין קרוי, וקרוי שאין מברך ב' פעמים לפניה ולאחריה, אלא אחד קורא את כולן. רבנן אמרי: אמר הקב"ה: לא לרעתם נתתי להם ברכות וקללות, אלא להודיען איזו דרך טובה שיבחרו אותה כדי שיטלו שכר. מנין? ממה שקרינן בעניין: ראה אנכי נותן לפניכם וגו':
זה שאמר הכתוב (ירמיה יג, טו): שמעו והאזינו אל תגבהו וגו'. מהו שמעו והאזינו וגו'? אמר רבי תנחומא: אמר הקב"ה: שמעו לדברי תורה ואל תדברו גבוהות, כי ה' דבר. והיכן דבר? (משלי טז) תועבת ה' כל גבה לב. דבר אחר: שמעו לדברי תורה ואל תגביה את אזניך משמוע דברי תורה, כי ה' דבר. והיכן דבר? (שם כח) מסיר אזנו משמוע תורה גם תפלתו תועבה. דבר אחר: שמעו לדברי תורה והאזינו לדברי תורה. מהו ואל תגבהו? אל תגבהו את הטובה מלבוא בעולם, כי ה' דבר. והיכן דבר? (ישעיה א) אם תאבו ושמעתם טוב הארץ תאכלו, ואם תמאנו ומריתם חרב תאכלו, כי פי ה' דבר. מהו אם תאבו ושמעתם וגו'? אמר רבי אלעזר: הסייף והספר ירדו כרוכים מן השמים. אמר להן: אם תעשו מה שכתוב בספר הזה אתם ניצולים מן הסייף הזה, ואם לא תעשו אתם נהרגים בסייף הזה. דבר אחר: אם תאבו ושמעתם אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? לעבד, שאמר לו רבו הרי מונייק של זהב, ואם לאו הרי כבלים של ברזל. כך אמר הקב"ה לישראל: אם עשיתם את רצוני הרי הטוב והברכה, ואם לאו הרי הקללה. הרי שתי דרכים לפניכם, ראה אנכי נותן לפניכם היום ברכה וקללה:
דבר אחר: ראה אנכי אמר רבי אלעזר: משאמר הקב"ה הדבר הזה בסיני באותה שעה (איכה ג): מפי עליון לא תצא הרעות והטוב, אלא מאיליה. הרעה באה על עושי הרעה. והטובה באה על עושי הטובה. דבר אחר: אמר רבי חגי: ולא עוד שנתתי לכם שני דרכים, אלא שנכנסתי לפנים משורת הדין ואמרתי לכם: ובחרת בחיים:
דבר אחר: מה כתיב למעלה מן העניין? כי אם שמור תשמרון וגו' מהו את כל המצווה הזאת? אמר רבי לוי: זו קריאת שמע. רבנן אמרי: זו השבת, שהיא שקולה כנגד כל המצות שבתורה. דבר אחר: כי אם שמור תשמרון אמר בר קפרא: הנפש והתורה נמשלה בנר. הנפש, דכתיב (משלי כ): נר ה' נשמת אדם. והתורה, דכתיב (שם): כי נר מצוה ותורה אור אמר הקב"ה לאדם הזה: נרי בידך ונרך בידי! נרי בידך, זו התורה. ונרך בידי, זו הנפש. אם שמרת את נרי אני משמר את נרך, ואם כבית את נרי אני מכבה את נרך. מנין? דכתיב: רק השמר לך ושמר נפשך מאד הוי, כי אם שמור תשמרון. דבר אחר: אמר ר' שמעון: למה הדבר דומה? לשני בני אדם, אחד היה לו כרם בגליל ואחד וכו'. כך אמר הקב"ה לאדם: תורתי בידך ונפשך בידי, אם שמרת את שלי אני משמר את שלך. אם אבדת את שלי אני מאבד את שלך, הוי: כי אם שמור תשמרון. דבר אחר: אמר רבי יהודה בר סימא: אם שמרת מאתים וארבעים ושמנה וכו', עד נשברה. דבר אחר: מהו כי אם שמור תשמרון? אמר הקב"ה: אם שמרתם דברי תורה אני משמר אתכם מן המזיקין. אמר רבי אבא בר זעירא: אין בית רובע בחללו של עולם שאין בו כמה אלפים מזיקין, וכל אחד פורמא נתונה בפניו שלא יביט באדם ויזיק, ובשעה שעונותיו של אדם גורמין מעביר פורמא מפניו והוא מסתכל בו ומזיקו. מנין? שנאמר (תהלים נה): פדה בשלום נפשי מקרב לי וגו'. אימתי? כי ברבים היו עמדי. ומי הם? אלו המלאכים שהם משמרין את האדם. אמר רבי יהושע בן לוי: אוקוניא מהלכת לפני האדם והכרוזות כורזין לפניו. ומה הן אומרים? תנו מקום לאיקונין של הקב"ה, ראה כמה שומרין משמרין אותך. אימתי? בשעה שאת משמר דברי תורה, הרי נתתי לפניך שני דרכים: ברכה וקללה. ברכה אם תשמעו לדברי. קללה אם לא תשמעו לדברי:
אמר הקב"ה: שמעו לי! שאין אדם שומע לי ומפסיד. רבנין אמרין: את מוצא, יש שומע [לאשתו] ומפסיד, ויש שומע [לאשתו] ומשתכר. כיצד? אדה"ר שמע לאשתו והפסיד. מניין? שנאמר (בראשית ג): ולאדם אמר כי שמעת לקול אשתך. אמר רבי יצחק: למה הדבר דומה? למלך שאמר לעבדו: אל תטעום דבר עד שאבוא מן המרחץ. אמרה לו אשתו :טעום את התבשיל הזה שלא יהא מבקש ליתן לתוכו או מלח, או מורייס. בא המלך ומצאו מטעם בשפתותיו. אמר לו המלך: לא אמרתי לך, אל תאכל ואכלת?! אמר ליה: מרי, שפחתך נתנה לי! אמר ליה המלך: ולשפחתי שמעת יותר ממני?! כך אמר לו הקב"ה לאדם: ומעץ הדעת טוב ורע לא תאכל ממנו. מה עשתה חוה? האכילה אותו. אמר רבי אבין: לא בקשה אלא לבכות וליילל עליו בקולה, ואכל ממנו, שכך כתיב: לקול אשתך, לדברי אשתך אין כתיב כאן, אלא לקול אשתך. אמר לו הקב"ה: המן העץ אשר צויתיך לבלתי אכל ממנו אכלת?! אמר ליה: מרי, הרי שפחתך נתנה לי! מנין? שנאמר: ויאמר האדם האשה אשר נתתה עמדי היא נתנה לי מן העץ ואוכל. א"ל: ולחוה שמעת יותר ממני?! מיד נטרד, שנאמר (שם): ויגרש את האדם וישכן מקדם לגן עדן את הכרובים ואת להט החרב המתהפכת לשמור את דרך עץ החיים, הרי ששמע לאשתו והפסיד. ויש ששמע לאשתו ונשתכר, זה אברהם. מניין? שנא' (שם טז): ותאמר שרי אל אברם הנה נא עצרני ה' מלדת בא נא אל שפחתי אולי אבנה ממנה וישמע אברם לקול שרי. אמר רבי שמואל בר נחמן: למה הדבר דומה? למי שנולד לו בן, ראה אותו איסטרלוגוס אחד אמר: זה הנער עתיד להיות ארכי ליסטים, צריך הוא לאביו להשליכו. שמע אביו אמר: לבני אני משליך?! שמע אביו של אותו איסטרולוגוס אמר: כל מה שאמר לכם בני שמעו לו! כך ראתה שרה לישמעאל יוצא לתרבות רעה והייתה אומרת לו לאברהם: גרש את האמה הזאת ואת בנה, והרע לו. נגלה עליו הקב"ה, א"ל: אל ירע בעיניך על הנער ועל אמתך כל אשר תאמר אליך שרה שמע בקולה וגו', שמע בקולה ונשתכר שנקרא זרעו לשמו של יצחק, שנאמר (שם כא): כי ביצחק יקרא לך זרע. אמר הקב"ה: ומה אם מי ששמע לאשתו כך עשה שכר. מי ששומע לי על אחת כמה וכמה! ושלמה המלך בא ומפרש (משלי א): ושומע לי ישכון בטח ושאנן מפחד רעה:
כי ירחיב ה' אלהיך וגו' - הלכה: אדם מישראל מהו שיהא מותר לו לכסות דם שחיטה ביו"ט? כך שנו חכמים: השוחט חיה ועוף ביו"ט, בית שמאי אומרים: יחפור בדקר ויכסה. ובית הלל אומרים: לא ישחוט, אא"כ היה לו עפר מוכן. אמר רבי חגי, בשם רבי אחא: מי שאין לו עפר מוכן אינו צריך לשחוט. למה? שאין בין יו"ט לשבת אלא אוכל נפש בלבד, לפיכך אם שחט ביו"ט צריך שיהא לו עפר מוכן, לכסות בו. אמר רב ביסנא, בשם ר' אחא: בא וראה, אמר הקב"ה: מה שאסרתי לך בבהמה התרתי לך בחיה וכו', עד כולם בדגים. רבנין אמרין: הרבה דברים אסר אותן הקב"ה וחזר והתירן במקום אחר. תדע לך, אסר הקב"ה לישראל לשחוט ולאכול עד שיביאנו פתח אהל מועד. מנין? שנא' (ויקרא יז): ואל פתח אהל מועד לא יביאנו לעשות אותו לה' ונכרת האיש ההוא מעמיו. מה כתיב שם? ואל פתח אהל מועד לא הביאו להקריב קרבן לה' לפני משכן ה' דם יחשב לאיש ההוא דם שפך ונכרת האיש ההוא מקרב עמו. וכאן חזר והתירו להם, שנאמר: רק בכל אות נפשך תזבח ואכלת בשר כברכת ה' אלהיך אשר נתן לך בכל שעריך הטמא וגו'. מניין? ממה שקרינו בעניין: כי ירחיב ה' אלהיך את גבולך:
דבר אחר: כי ירחיב זה שאמר הכתוב (תהלים לא): אגילה ואשמחה בחסדך אשר ראית את עניי ידעת בצרות נפשי ולא הסגרתני ביד אויב העמדת במרחב רגלי. רבנין אמרין: הפסוק הזה מדבר ביוסף. אמר יוסף: רבש"ע! אגילה ואשמחה בחסדך, שעשית עמי. אילו נפרעת לי מאשתו של פוטיפרע ולא נתת לי את המלכות, הייתי בגילה ובשמחה ועתה יש לי את המלכות, הוי, אגילה ואשמחה בחסדך וגו'. אשר ראית את עניי, זה יוסף, שכתוב בו (שם קה): ענו בכבל רגלו ברזל באה נפשו. ולא הסגרתני ביד אויב, זה פוטיפרע. העמדת במרחב רגלי, שהשליט אותי על כל ארץ מצרים. מנין? שנאמר (בראשית מב): ויוסף הוא השליט על הארץ הוא המשביר לכל עם הארץ ויבואו אחי יוסף וישתחוו לו אפים ארצה וירא יוסף את אחיו ויכירם ויתנכר אליהם וידבר אתם קשות ויאמר אליהם מאין באתם ויאמרו מארץ כנען לשבר אוכל. דבר אחר: אגילה ואשמחה בחסדך, מדבר בישראל. אמרו ישראל: רבש"ע! אגילה ואשמחה בחסדך, שעשית עמנו, שאילו נפרעת מן המצריים ולא נתת לנו את ממונם היינו שמחים, שמחה וגילה יש לנו שנתת לנו את ממונם. אשר ראית את עניי, אלו ישראל, שכתוב בהם (דברים כו): וירעו אותנו המצרים ויענונו ויתנו עלינו עבודה קשה ונצעק אל ה' אלהי אבותינו וישמע ה' את קולנו וירא את ענינו ואת וגו'. ידעת בצרות נפשי, אלו ישראל, שכתוב בהם: וימררו את חייהם. ולא הסגרתני ביד אויב, זה פרעה הרשע, שכתוב: אמר אויב ארדוף. העמדת במרחב רגלי, שהרחבת את גבולי, שנא': כי ירחיב וגו':
כי ירחיב ה' אלהיך את גבולך - זה שאמר הכתוב (משלי יח): מתן אדם ירחיב לו ולפני גדולים ינחנו. מהו מתן אדם ירחיב לו? מעשה בר' אלגעזר ור' יהושע, שיצאו לגבות לעסק מצות. רבותינו הלכו לחילתה של אנטוכיא והיה שם אדם אחד והיה נקרא אבא יודן והיה למוד ליתן לרבותינו ביד רחבה. נעשה אותו אבא יודן עני, ראה ר' אלעזר ור' יהושע שהלכו לגבות שם והטמין עצמו מפניהם ועלה לביתו ועשה יום ושנים ולא ירד לשוק. אמרה לו אשתו: מפני מה לא ירדת לשוק, הרי שני ימים? אמר לה: רבותינו באו לגבות לעסק מצות עמילי תורה ואין סיפק בידי ליתן להם ואני מתבייש לירד לשוק. אשתו שהייתה אוהבת את המצות, אמרה לו: לא נשתייר לנו שדה אחת, מכור חציה ותן אותה להן. הלך ועשה כן. מכר אותה חצי שדה בחמשה זהובים ונתן אותן לרבותינו ואמר להן: התפללו עלי! התפללו עליו ואמרו לו: המקום ימלא חסרונך! הלכו להן רבותינו לגבות במקום אחר. אותו אבא יודן חרש בחצי שדה ומצא שם סימא גדולה ונעשה עשיר יותר ממה שהיה קודם, עד שרבותינו חוזרין עברו באותו מקום אמרו לאחד: חייך! העמידנו עם אבא יודן. אמר להם אותו האיש: ומי יכול לעמוד עם המלך ולא עמו! אמרו לו: אין אנו מבקשין, אלא שלא ידע שעברנו כאן ולא שאלנו את שלומו. ידע אבא יודן ובא אצלם ונתן להם אלף זהובים. אמר להם: עשתה תפילתכם פירות! אמרו לו: אף אנו היינו יודעים במעשיך הטובים ועשינו אותך ראש פרק. קראו עליו רבותינו": מתן אדם ירחיב לו ולפני גדולים ינחנו. דבר אחר: מעשה בר' חייא, שעשה נדבה בבית המדרש הגדול שבטבריה ופסק אדם אחד ליטרא של זהב. נטלו ר' חייא והושיבו אצלו וקרא עליו: מתן אדם ירחיב לו. דבר אחר: מעשה בריש לקיש, שהלך לבצרה והיה שם אדם אחד נקרא אבין רמאה ולא שהיה רמאי ח"ו, אלא שהיה מרמה במצות שהיה הקהל פוסק ואח"כ פוסק כנגד כל הקהל. עשה שם ריש לקיש פסקה ונתן כנגד כל הקהל, נטלו ריש לקיש והושיבו אצלו וקרא עליו: מתן אדם ירחיב לו ולפני גדולים ינחנו. אמר רבי אבהו: מה לי למקום אחר למוד ממקומו. מה כתיב למעלה? (דברים יב) השמר לך פן תעזוב את הלוי ואח"כ: כי ירחיב ה' אלהיך את גבולך כאשר דבר לך:
ואמרת אוכלה בשר כי תאוה נפשך לאכול בשר בכל אות נפשך תאכל בשר זה שאמר הכתוב (תהלים קמו): עושה משפט לעשוקים נותן לחם לרעבים ה' מתיר אסורים. מדבר בישראל? אמר רבי פנחס בר חמא: מלמד שהיו במצרים יותר מע' אומות ומכולן לא היו משעבדין, אלא בישראל. ומי עשה להם דין? עושה משפט לעשוקים. נותן לחם לרעבים, אלו ישראל. מנין? שנאמר (דברים ח): ויענך וירעבך ויאכילך את המן אשר לא ידעת ולא ידעון אבותיך למען הודיעך כי לא על הלחם לבדו יחיה האדם כי על כל מוצא פי ה' יחיה האדם שמלתך לא בלתה מעליך ורגלך לא בצקה זה ארבעים שנה וידעת עם לבבך כי כאשר ייסר איש את בנו ה' אלהיך מיסרך. ה' מתיר אסורים, אלו ישראל. כיצד? רבנן אמרי: שמונה דברים אסר להן הקב"ה והתיר להן שמונה בהן. אמר הקב"ה: אסרתי לך את החלב וכו' עד סדין בציצית. הוי, ה' מתיר אסורים. אף להלן אסר בשר תאווה וכאן התירו להן. מנין? רק בכל אות נפשך תזבח ואכלת בשר:
דבר אחר: מה כתיב למעלה מן העניין? השמר לך פן תעזוב את הלוי, ואח"כ, כי ירחיב ה' אלהיך את גבולך. אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? למי, שאמר לחברו השאילני זהוב אחד. אמר לו: איני מכיר חשבונך! אמר לו: בדוק אותי! נתן לו ופרע לו מיד. אמר לו: אפילו צריך אתה עד עשרים, עד שלשים זהובים טול לך! אמר: מי גרם לך ליטול כל מה שאת מבקש? שעשית לי חשבון טוב. כך האדם הזה, כשנבדק ומפריש מעשרותיו כראוי, מרחיבין לו את גבולו. הוי, לפי מתנתך מרחיבין לך:
דבר אחר: כי ירחיב ה' אלהיך אפשר שהקב"ה מרחיב את א"י?! אמר רבי יצחק: המגילה הזאת, אין אדם יודע כמה ארכה וכמה רחבה, כשהיא נפתחת היא מודעת כמה היא, כך א"י כל רובה הרים וגבעות. מנין? שנא' (שם יא): והארץ אשר אתם עוברים שמה לרשתה ארץ הרים ובקעות למטר השמים תשתה מים ארץ אשר ה' אלהיך דורש אותה תמיד עיני ה' אלהיך בה מראשית השנה ועד אחרית שנה. כשישרה אותה הקב"ה. מנין? שנא' (ישעיה מ) כל גיא ינשא וכל הר וגבעה ישפלו והיה העקוב למישור והרכסים לבקעה אותה שעה, היא מודעת מה היא. דבר אחר: כי ירחיב רבנן אמרי: מדבר בירושלם. מי יכול לראות שלותה של ירושלם, כשירחיבנה הקב"ה?! אמר רבי שמעון בר נחמן: למה הדבר דומה? למדינה וכו'. (מלאכי ג): וערבה לה' מנחת יהודה וירושלים כימי עולם וכשנים קדמוניות הנה אנכי שולח לכם את אליה הנביא לפני בוא יום ה' הגדול והנורא והשיב לב אבות על בנים ולב בנים על אבותם פן אבוא והכיתי את הארץ חרם ( שם) הנני שולח מלאכי ופנה דרך לפני ופתאום יבא אל היכלו האדון אשר אתם מבקשים ומלאך הברית אשר אתם חפצים הנה בא אמר ה' צבאות. (זכריה א) לכן כה אמר ה' שבתי לירושלים ברחמים ביתי יבנה בה נאם ה' צבאות וקו ינטה על ירושלים עוד קרא לאמר כה אמר ה' צבאות עוד תפוצנה ערי מטוב ונחם ה' עוד את ציון ובחר עוד בירושלים. (שם ט) גילי מאד בת ציון הריעי בת ירושלים הנה מלכך יבוא לך צדיק ונושע הוא עני ורוכב על חמור ועל עיר בן אתונות:



שופטים ושוטרים תתן לך בכל שעריך אשר ה' אלהיך נותן לך לשבטיך ושפטו את העם משפט צדק - הלכה: קרובו של אדם מהו שיהא מותר לו לישב בדינו? כך שנו חכמים: אלו הן הקרובים: אביו, ואחיו, ואחי אביו, ואחי אמו וכו'. למה כן? אלא כשם שהקרוב פסול להעיד כן הוא פסול לדון. ומה ראית לומר כן? אמר רבי שמעון בן יוחאי: כתיב (דברים כא): ונגשו הכהנים בני לוי כי בם בחר ה' אלהיך לשרתו ולברך בשם ה' ועל פיהם יהיה כל ריב וכל נגע. בא וראה, הקיש נגעים לריבים וריבים לנגעים. מה נגעים ביום, אף דינים ביום. ומה ריבים פרט לקרוב, אף נגעים פרט לקרוב. אמר רבי שמעון בן גמליאל: אל תהי מלגלג בדין שהוא אחד משלשה רגלי העולם. למה? ששנו חכמים: על שלושה דברים העולם עומד: על הדין, ועל האמת, ועל השלום. תן דעתך שאם הטיתה את הדין, שאת מזעזע את העולם שהוא אחד מרגליו. רבנן אמרי: קשה הוא כוחו של דין, שהוא אחד מרגלי כסא הכבוד. מנין? (תהלים פט) צדק ומשפט מכון כסאך חסד ואמת יקדמו פניך. אמר הקב"ה: הואיל וכך עונשו של דין קשה, הוו זהירין. מנין? ממה שקרינו בעניין: שופטים ושוטרים:
זה שאמר הכתוב (משלי ז): לך אל נמלה עצל ראה דרכיה וחכם אשר אין לה קצין שוטר ומושל תכין בקיץ לחמה אגרה בקציר מאכלה. מה ראה שלמה ללמד לעצל מן הנמלה? רבנן אמרי: הנמלה הזו שלשה בתים יש לה ואינה כונסת בעליון מפני הדלף. ולא בתחתון מפני הטינה, אלא באמצעי, ואינה חיה אלא ששה חדשים. למה? שמי שאין לו גידים ועצמות אינה חיה אלא ששה חדשים, וכל מאכלה אינה אלא חטה ומחצה, והיא הולכת ומכנסת בקיץ, כל מה שמוצאה חטין ושעורין ועדשים. אמר רבי תנחומא: וכל חיה אינה אלא חטה ומחצה והיא כונסת את אלו. ולמה היא עושה כן? שאמרה, שמא יגזור עלי הקב"ה חיים ויהיה לי מוכן לאכול. אמר ר' שמעון בן יוחאי: מעשה היה ומצאו בבור שלה שלש מאות כור, מה שמכנסת מן הקיץ לחורף. לפיכך אמר שלמה: לך אל נמלה עצל ראה דרכיה וחכם, אף אתם התקינו לכם מצות מן העולם הזה לעולם הבא. ומהו ראה דרכיה וחכם? רבנן אמרי: ראה דרך ארץ שיש בה שבורחת מן הגזל. אמר ר' שמעון בן חלפתא: מעשה בנמלה אחת שהפילה חטה אחת והיו כולם באות ומריחות בה ולא הייתה אחת מהן נוטלת אותה. באה אותה שהייתה שלה ונטלה אותה. ראה חכמה שיש בה וכל השבח הזה שיש בה שלא למדה מבריה, ולא שופט ולא שוטר יש לה, שנא' (שם): אשר אין לה קצין שוטר ומושל, אתם שמניתי לכם שופטים ושוטרים, על אחת כמה וכמה שתשמעו להן! הוי, שופטים ושוטרים תתן לך בכל שעריך:
זה שאמר הכתוב (שם כא): עושה צדקה ומשפט נבחר לה' מזבח, כזבח אין כתיב כאן, אלא מזבח. כיצד? הקורבנות לא היו קריבין נוהגות אלא בפני הבית. אבל הצדקה והדינים נוהגות בפני הבית ושלא בפני הבית. דבר אחר: הקורבנות אין מכפרין אלא לשוגג. והצדקה והדינין מכפרים בין לשוגג בין למזיד. דבר אחר: הקורבנות אין נוהגים אלא בתחתונים. והצדקה והדינין נוהגין בין בעליונים ובין בתחתונים. דבר אחר: הקורבנות אין נוהגין אלא בעולם הזה. והצדקה והדינין נוהגין בין בעוה"ז בין בעוה"ב. אמר רבי שמואל בר נחמני: בשעה שאמר לו הקב"ה לנתן (ד"ה א יז): לך ואמרת אל דוד עבדי כה אמר ה' לא אתה תבנה לי הבית לשבת כי לא ישבתי בבית מן היום אשר העליתי את ישראל עד היום הזה ואהיה (מתהלך) מאהל אל אהל וממשכן. כל מי שהיה מבקש לקלל את דוד, מה היה עושה? היה אומר לו: טוב שיבנה הבית. תדע לך, מה דוד אומר? (תהלים קכב): שמחתי באומרים לי בית ה' נלך. מבקשים לי דברים לומר שאין אתה בונה. אמר לו הקב"ה: חייך! שעה אחת מחייך, אין אני מחסר. מנין? שנא' (שמואל ב ז) כי ימלאו ימיך ושכבת עם אבותיך והקימותי את זרעך אחריך אשר יצא ממעיך והכינותי את ממלכתו. אמר לו הקב"ה: הצדקה והדינין שאתה עושה חביבין עלי מבהמ"ק. מנין? שנא' (ש"ב ח) ויהי דוד עושה משפט וצדקה. מהו משפט וצדקה לכל עמו? ר' יהודה ורב נחמן, חד אמר: היה דן את הדין מזכה את הזכאי ומחייב את החייב, אם לא היה לחייב ליתן, היה דוד נותן משלו, הוי משפט וצדקה. אמר לו רב נחמן: אם כן נמצאת מביא את ישראל לידי רמיות! ומהו משפט וצדקה? הי' דן את הדין מזכה את הזכאי ומחייב את החייב. הוי, משפט וצדקה, שהיה מוציא את הגזל מידו. אמר הקב"ה לישראל: בני, הואיל וכך הדינין חביבים לפני, הוו זהירין בהם:
דבר אחר: שופטים ושוטרים תתן לך זה שאמר הכתוב (דברים לב): אם שנותי ברק חרבי ותאחז במשפט ידי אשיב נקם לצרי ולמשנאי אשלם אשכיר חצי מדם וחרבי תאכל בשר מדם חלל ושביה מראש פרעות אויב. מהו המקרא הזה? ר' יהודה ורב נחמן, ר' יהודה אומר: אמר הקב"ה: אם שונן אני את חרבי כברק, אני מחריב את עולמי. ומה אעשה? ותאחז במשפט ידי. אמר רבי נחמן: אמר הקב"ה: אם משנה אני את מדת הדין, ברק אחד אני מוציא ומחריב את עולמי. מה אעשה? ותאחז במשפט ידי. אמר רבי יצחק: שני דברים בימינו של הקב"ה: צדקה ותורה. צדקה, דכתיב (תהלים מח): צדק מלאה ימינך. תורה, דכתיב ( דברים לג): מימינו אש דת למו. שני דברים בידו, ואלו הן: הנפש והדין. הנפש, דכתיב (איוב יב): אשר בידו נפש כל חי. והדין, דכתיב (דברים לב): ותאחז במשפט ידי. אמר הקדוש ב"ה: הנפש והדין נתונים בידי, שמרו את הדין ואני אשמור נפשותיכם. הוי, שופטים ושוטרים:
מהו שופטים ושוטרים? רבנן אמרי: שיהא השוטר כשופט, כשיהו המעשים כנגד המקל והרצועה ושלא יהא המכה צריך ללקות. דבר אחר: ר' אליעזר אומר: במקום שיש דִּין אין דַּיָּן, ובמקום שאין דִּין יש דַּיָּן. ומהו כן?! אלא, אמר ר' אליעזר: אם נעשה הדין למטה אין הדין נעשה למעלה. ואם לא נעשה הדין למטה הדין נעשה למעלה:
דבר אחר: שופטים ושוטרים אמר רבי אחא: בוא וראה, שש מעלות היה לכסא של שלמה. מנין? שנא' (מלכים א י): שש מעלות לכסא. ובפרשה זו כתובים ששה דברים בלא תעשה, ואלו הן: לא תטה משפט, ולא תכיר פנים, ולא תקח שוחד, לא תטע לך אשרה, ולא תקים לך מצבה, ולא תזבח לה' אלהיך שור ושה. הרי ששה והיה הכרוז עומד לפני כיסאו של שלמה. כיון שהיה עולה מעלה הראשונה, היה כורז: לא תטה משפט. מעלה השנייה היה כורז: לא תכיר פנים. שלישית היה כורז: לא תקח שוחד. רביעית, לא תטע לך אשרה. חמישית, לא תקים לך מצבה. ששית, לא תזבח לה' אלהיך. אמר רבי חייא בר אבא: סדר הדין כך הוא: התובע תובע והנתבע משיב והדיין מכריע. אמר רבי סימא: וצריך הדיין לשנות טענותיהם מפיו. ממי אתה למד? משלמה, שנא' (שם ג): ויאמר המלך: זאת אומרת: זה בני החי ובנך המת! וזאת אומרת: לא! כי בנך המת ובני החי! אמר רבי יהודה בר' אלעאי: שמעתי שאם רוצה הדיין להושיב האנטדיקון יושיב. ואי זה אסור? שלא יהא אחד יושב ואחד עומד. דאמר ר' ישמעאל: היה דיין והיו שני בני אדם באים אצלו לדין, אחד עשיר ואחד עני. יהא אומר: לבוש כשם שהוא לבוש, או הלבישו כשם שאתה לבוש. לא תכירו פנים ר' אלעזר ורבי שמעון בן גמליאל, ר' אלעזר אמר: אם היית יודע שהדין עמו אל תסבר לו פנים, שלא יהא אומר: מתחלה היה רוצה לזכותו. ורבי שמעון בן גמליאל אמר: אם תדע שאין הדין עמו הסבר לו פנים שלא יהא אומר: מתחלה היה רוצה לחייבני. אמר רבי חנינא: כתוב אחד אומר: ושפטת צדק. וכתוב אחד אומר: ודרשת וחקרת ושאלת היטב. והיאך הוא? אם ראית את הדין מרומה חקרהו. ואם ראית את הדין יוצא לאמיתו צדקהו:
דבר אחר: שופטים ושוטרים אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? למלך שהיו לו בנים הרבה והיה אוהב את הקטן יותר מכולן. והיה לו פרדס אחד והיה אוהבו יותר מכל מה שהיה לו. אמר המלך: נותן אני את הפרדס הזה שאני אוהבו מכל מה שיש לי, לבני הקטן שאני אוהבו מכל בני! כך אמר הקב"ה: מכל האומות שבראתי איני אוהב אלא לישראל, שנאמר (הושע יא): כי נער ישראל ואוהבהו. מכל מה שבראתי אינו אוהב אלא את הדין, שנא' (ישעיה סא): כי אני ה' אוהב משפט. אמר הקב"ה: נותן אני מה שאהבתי לעם שאני אוהב. הוי, שופטים ושוטרים. אמר הקב"ה לישראל: בני, חייכם! בזכות שאתם משמרים את הדין, אני מתגבה. מנין? שנאמר (שם ה) ויגבה ה' צבאות במשפט. ועל ידי שאתם מגביהין אותי בדין, אף אני עושה צדקה ומשרה קדושתי ביניכם. מנין? שנאמר (שם): והאל הקדוש נקדש בצדקה. ואם שמרתם את שניהם הצדקה והדין, מיד אני גואל אתכם גאולה שלימה. מנין? שנא' (שם נו): כה אמר ה' שמרו משפט ועשו צדקה כי קרובה ישועתי לבוא וצדקתי להגלות:
כי תבא אל הארץ וגו' - הלכה: מלך ישראל שהיה לו עסק, מהו שיהא מותר לו לדון לפני ב"ד? כך שנו חכמים: מלך לא דן ולא דנין אותו לא מעיד ולא מעידין אותו. לימדונו רבותינו: למה אין דנין אותו? אמר רבי ירמיה: שכתוב בדוד המלך (תהלים יז): מלפניך משפטי יצא. הוי אין בריה דן את המלך, אלא הקב"ה. רבנן אמרי: אמר הקב"ה לישראל: בני! כך חשבתי שתהיו חורין מן המלכות. מנין? שנאמר (ירמיה ב): פרא למוד מדבר, כשם שהפרא גדל במדבר ואין אימת אדם עליו, כך חשבתי שלא תהא אימת מלכות עליכם, אבל אתם לא בקשתם כן, אלא (שם) באות נפשה שאפה רוח, ואין רוח אלא מלכויות. מנין? שנא' (דניאל ז) וארו ארבע רוחי שמיא מגיחין לימא רבא. אמר הקב"ה: ואם תאמרו שאיני יודע שסופכם לעזבני, כבר הזהרתי ע"י משה ואמרתי לו: הואיל וסופן לבקש להן מלך בשר ודם, מהן ימליכו עליהן, לא מלך נכרי. מנין? ממה שקרינו בעניין: ואמרת אשימה עלי מלך.
זה שאמר הכתוב (איוב לד): ממלוך אדם חנף ממוקשי עם. רבי יוחנן וריש לקיש, רבי יוחנן אמר: אם ראית חנף ורשע מנהיג את הדור, נוח לו לדור לפרוח באוויר ולא להשתמש בו, ואין הלשון הזה ממוקשי עם אלא לפרוח, כעניין שנאמר (עמוס ג): התפול צפור על פח הארץ ומוקש אין לה?! ממלוך אדם חנף וגו'. רבנין אמרי: כיון שעמדו מלכים על ישראל והתחילו משעבדין בהן, אמר הקב"ה: לא אתם עזבתם אותי ובקשתם לכם מלכים?! הוי, אשימה עלי מלך. זה שאמר הכתוב (תהלים קמו): אל תבטחו בנדיבים וגו'. אמר רבי סימון, בשם רבי יהושע בן לוי: כל מי שבוטח בהקב"ה זוכה להיות כיוצא בו. מנין? שנא' (ירמיה יז): ברוך הגבר אשר יבטח בה' והיה ה' מבטחו. אבל כל מי שיבטח בעבודת כוכבים, נתחייב להיות כיוצא בה. מנין? שנאמר (תהלים קטו): כמוהם יהיו עושיהם. רבנן אמרי: כל מי שנשען בבשר ודם עובר אף פרוסטיא שלו עוברת, שנאמר (שם קמו): בבן אדם שאין לו תשועה. מה כתיב אחריו? תצא רוחו ישוב לאדמתו. אמר הקב"ה: ויודעין שאין בשר ודם כלום ומניחין כבודי ואומרין: שימה לנו מלך?! מה אתם מבקשין מלך? חייכם! שסופכם להרגיש מה עתיד להגיע לכם מתחת מלככם. מנין? שנאמר (הושע ז) כל מלכיהם נפלו אין קורא בהם אלי:
דבר אחר: ואמרת אשימה עלי מלך אמר רבי יהודה ברבי אלעאי: על ג' דברים נצטוו ישראל בכניסתן לארץ, ואלו הן: למחות זכרו של עמלק, ולמנות להם מלך, ולבנות להם בהמ"ק. ומינו להם מלך ומיחו זכרו של עמלק, ולמה לא בנו להן בהמ"ק? שהיו ביניהם דילטורין. תדע לך, דאמר רבי שמואל בר נחמן: דורו של אחאב עובדי עבודת כוכבים היו, והיו יוצאין למלחמה ונוצחין. ולמה כן? שלא היה ביניהן דילטורין. לפיכך היו יוצאין למלחמה ונוצחין. תדע לך כשבקשה איזבל להרוג כל נביאי ה', מה עשה עובדיה? הטמין אותן במערות, שנאמר (מלכים א יח): ואחביא מנביאי ה' חמשים איש במערה, ולא היה אדם שאמר לאחאב כך וכך עשה עובדיה. אבל דורו של שאול כולן היו דילטורין. תדע לך, כשהיה שאול רודף אחר דוד, היו הכל אומרים עליו לשון הרע לשאול, שנא' (תהלים נב): בבוא דואג האדומי וגו'. ( שם נד) בבוא הזיפים ויאמרו לשאול. לפיכך, היו נופלים במלחמה. דבר אחר: אמר רב מינא: כל שאומר לשון הרע מסלק השכינה מלמטה למעלה. תדע לך, מה דוד אומר? (שם נז) נפשי בתוך לבאים אשכבה לוהטים בני אדם שיניהם חנית וחצים ולשונם חרב חדה. מה כתיב אחריו? (שם) רומה על השמים אלהים וגו'. אמר דוד: רבש"ע! מה השכינה עושה למטה?! סלק את השכינה לרקיע! דבר אחר: אמר רבי שמואל בר נחמן: למה נקרא שמו של לשון הרע, לשון שלישי? שהוא הורג שלשה: שאמרו, והמקבלו, ושנאמר עליו. מנין? דואג שאמרו, ושאול שקיבלו, ונוב עיר הכהנים, שנאמר עליהן. דבר אחר: אמר רבי שמואל בר נחמן: שאלו לנחש ואמרו ליה: למה אתה מצוי בין הגדרות? אמר להן: שפרצתי גדרו של עולם! אמרו לו: ולמה אתה מהלך בארץ ולשונך שותת בארץ? אמר להן: שהוא גרם לי שאמרתי לשון הרע על בוראי. ומה היה הלשון הרע? אמר רבי יהושע דסיכנין, בשם רבי לוי: הנחש הראשון היה מסיח כבני אדם. כיון שלא היו אדם וחוה מבקשין לאכול מאותו אילן, התחיל לומר לשון הרע על בוראו. אמר להן: מן האילן הזה אכל הבורא וברא את עולמו וציווה אתכם שלא תאכלו ממנו ותבראו עולם אחר. ומה עשה לו הקב"ה? קצץ את רגליו וכרת את לשונו, שלא יהא מסיח. דבר אחר: שאלו לנחש, אמרו לו: מה אתה נהנה, שאתה נושך? אמר להם: עד שאתם שואלין אותי למה, אין אתם שואלין לבעלי לשון הרע?! שנאמר (קהלת י): אם ישך הנחש בלא לחש ואין יתרון לבעל הלשון. מה נהנה? שאומר לשון הרע. דבר אחר: אמרו לנחש: למה אתה נושך באבר אחד וארסך מהלך בכל האיברים? אמר להן: עד שאתם שואלין אותי למה אין אתם שואלין לבעלי הלשון, שעומד ברומי והורג בסוריה, עומד בסוריה והורג ברומי! ראה כמה קשה כוחו של לשון הרע, שנצטוו לבנות בהמ"ק ובשביל שהיה הדור בעלי לשון הרע, לא נבנה בימיהם:
דבר אחר: אשימה עלי מלך רבנן אמרי: אמר הקב"ה: בעוה"ז בקשתם מלכים ועמדו המלכים מישראל והפילו אתכם בחרב. שאול הפילם בהר הגלבוע. מנין? ( ש"א ד) נס ישראל מפני פלשתים וגו'. דוד, נתן מגפה, שנא' ( ש"ב כד): ויתן ה' דבר בישראל. אחאב, עצר עליהן את הגשמים, שנא' (מלכים א יז): אם יהיה השנים האלה טל ומטר וגו'. צדקיהו, החריב את בהמ"ק, כיון שראו ישראל מה הגיע מתחת ידי מלכיהם התחילו צווחין הכל: אין אנו מבקשין מלך ישראל, למלכנו הראשון אנו מבקשין (ישעיה לג): כי ה' שופטנו ה' מחוקקנו ה' מלכנו הוא יושיענו. אמר להם הקב"ה: חייכם! כך אני עושה. מנין? שנאמר ( זכריה יד): והיה ה' למלך על כל הארץ וגו':
תקרב אל עיר - הלכה: אלו הן דברים שאמרו מפני דרכי שלום. כך שנו חכמים: אלו דברים אמרו מפני דרכי שלום: כהן קורא ראשון ואחריו לוי ואחריו ישראל. ראה כמה הוא כוחו של שלום. אמר רבי יוחנן: מימיה לא ראתה חמה פגימתה של לבנה. למה כן? מפני דרכי שלום, שנא' (איוב כה): המשל ופחד עמו עושה שלום במרומיו . אמר רבי לוי: אין אחד מן המזלות הללו שהן מהלכין ברקיע רואה מה שלפניו אלא של אחוריו, כאדם היורד מעל הסולם ופניו לאחוריו, כדי שיהא כל מזל ומזל אומר: אני הוא הראשון. הוי, עושה שלום במרומיו. דבר אחר: עושה שלום במרומיו אמר ר' לוי: מיכאל כולו שלג וגבריאל כולו אש, ועומדין זה אצל זה ואינם מזיקים זה את זה. אמר בר קפרא: ומה אם העליונים שאין בהם לא קנאה ולא שנאה ולא תחרות הן צריכין שלום, התחתונים שכולן שנאה ותחרות וקנאה, על אחת כמה וכמה שהן צריכין שלום! רבנן אמרי: תדע לך כמה גדול כוחו של שלום, אפילו המלחמה שאין אדם יורד לתוכה אלא בחרבות וברמחים, אמר הקב"ה: כשתהיו הולכים לעשות מלחמה, לא תהיו פותחין תחילה, אלא בשלום. מנין? ממה שקרינו בעניין (דברים כ): כי תקרב אל עיר וגו':
דבר אחר: כי תקרב אל עיר זה שאמר הכתוב (איוב כב): ותגזור אומר ויקם לך וגו'. רבנן אמרי: המקרא הזה מדבר, בשעה שכעס הקב"ה על ישראל בעגל אמר הקב"ה למשה: אכנו בדבר ואורישנו. מהו אכנו בדבר ואורישנו? אמר לו הקב"ה: מה הן סבורין שאני צריך חרבות ורמחים להרוג אותן בהן כשם שבראתי עולמי בדבר, שנאמר (תהלים לג): בדבר ה' שמים נעשו וברוח פיו כל צבאם, כך אני עושה להן מוציא אני דבר מפי והורגן. הוי (במדבר יד): אכנו בדבר ואורישנו. דבר אחר: מהו ואורישנו? אמר לו: אני מוריש אותן לך ומעמיד אחרים ממך. מנין? שנא': ואעשה אותך לגוי גדול. כיון ששמע משה כך התחיל מבקש עליהן רחמים. ומה אמר משה באותה שעה? אשר עין בעין נראה אתה ה'. מהו אשר עין בעין? אמר רבי אחא בשם ר' שמעון בן לקיש: אמר משה: רבש"ע! הרי מידת הדין בכף מאזנים מעויין. אתה אומר: אכנו בדבר. ואני אומר: סלח נא. אמר לו: הדבר מוכרע, נראה מי נוצח, אתה ה' או אני? אמר רבי ברכיה: א"ל הקב"ה: חייך! שלי בטלת ושלך קיימת! מנין? שנאמר (שם): ויאמר ה' סלחתי כדברך. הוי, ותגזר אומר ויקם לך. דבר אחר: ותגזר אומר אמר רבי יהושע דסיכנין, בשם רבי לוי: כל מה שגזר משה הסכים הקב"ה עמו. כיצד? לא אמר לו הקב"ה לשבור את הלוחות, הלך משה ושיברן מעצמו. ומניין שהסכים הקב"ה עמו? דכתיב (שמות לד): אשר שברת, יישר כחך ששברת! הקב"ה א"ל שילחם עם סיחון, שנא' (דברים ב): והתגר בו מלחמה והוא לא עשה כן, אלא ואשלח מלאכים וגו'. א"ל הקב"ה: כך אמרתי, לך להלחם עמו ואתה פתחת בשלום, חייך! שאני מקיים גזרתך! כל מלחמה שיהו הולכים לא יהו פותחים אלא בשלום, שנאמר: כי תקרב אל עיר וגו':
מי קיים הפרשה הזאת? יהושע בן נון. אמר רבי שמואל בר נחמן: מה עשה יהושע? היה פורש דאטגמא בכל מקום שהיה הולך לכבוש, והיה כתוב בה: מי שמבקש לילך, ילך לו. ומי שמבקש לעשות שלום, יעשה. ומי שיבקש לעשות מלחמה, יעשה. מה עשה הגרגשי? פנה והלך לו מלפניהן ונתן לו הקב"ה ארץ יפה כארצו, זו אפריקי. הגבעונים שהשלימו עשה להם יהושע שלום. אבל ל' ואחד מלכים שבאו להלחם עמו, הפילם הקב"ה בידו. מניין? שנא' (דברים ג): ונכהו עד בלתי השאיר לו שריד:
דבר אחר: וקראת אליה לשלום ראה כמה הוא כוחו של שלום. בוא וראה בשר ודם אם יש לו שונא הוא מבקש ומחזר מה לעשות לו. מהו עושה לו? הולך ומכבד לאדם גדול ממנו שיעשה לאותו שונא רעה. אבל הקב"ה אינו כן, אלא כל עובדי כוכבים מכעיסין אותו, והן ישנים וכל הנפשות עולות אצלו. מנין? שנאמר (איוב יב): אשר בידו נפש כל חי. ובבקר הוא מחזיר לכל אחד ואחד נשמתו. מנין? שנאמר (ישעיה מב): נותן נשמה לעם עליה. דבר אחר: בשר ודם, אם יעשה לחברו רעה אינה זזה מלבו לעולם. אבל הקב"ה אינו כן, אלא היו ישראל במצרים והיו המצרים משעבדין אותם בטיט ובלבנים, לאחר כל הרעות שעשו לישראל חס הכתוב עליהן, ואמר: לא תתעב מצרי כי גר היית בארצו (דברים כג), אלא רדפו אחר השלום, שנא' ( תהלים לד): בקש שלום ורדפהו. דבר אחר: מהו בקש שלום ורדפהו? מעשה ברבי מאיר, שהיה יושב ודורש וכו'. הלכה: אותה אשה לביתה, שהיה ליל שבת ומצאה הנר שלה שכבה. אמר לה בעלה: היכן היית עד עכשיו? אמרה לו: שומעת הייתי לרבי מאיר דורש, והיה אותו האיש ליצן. אמר לה: בכך וכך אין את נכנסת לביתי, עד שתלכי ותרוקי בפניו של רבי מאיר. יצאה לה מביתו. נגלה אליהו זכור לטוב על רבי מאיר, אמר לו: הרי בשבילך יצאה האשה מביתה. הודיעו אליהו זכור לטוב, היאך היה המעשה. מה עשה רבי מאיר? הלך וישב לו בבהמ"ד הגדול. באתה אותה אשה להתפלל וראה אותה ועשה עצמו מתפסק. אמר: מי יודע ללחוש לעין? אמרה לו אותה אשה: אני באתי ללחוש רקקה בפניו. א"ל: אמרי לבעליך: הרי רקקתי בפניו של רבי מאיר. א"ל: לכי התרצי לבעליך! ראה כמה גדול הוא כוחו של שלום. דבר אחר: אמר רבי עקיבא: תדע לך כמה גדול הוא כוחו של שלום, שאמר הקב"ה: בשעה שאדם מקנא לאשתו השם הקדוש הנכתב בקדושה ימחה על המים, כדי להטיל שלום בין סוטה לבעלה. אמר ריש לקיש: גדול הוא השלום שאמר הכתוב: דברים של בדאי ליתן שלום בין יוסף לאחיו. בשעה שמת אביהן היו מתיראין שלא ינקום להן. ומה אמרו לו? (בראשית נ) אביך צוה לפני מותו לאמר כה תאמרו ליוסף. ואין אנו מוצאים שציווה יעקב אבינו, אלא אמרו הכתובים דברי בדאי מפני דרכי שלום. דבר אחר: חביב הוא השלום, שנתנו הקב"ה לציון, שנאמר (תהלים קכב): שאלו שלום ירושלים. דבר אחר: חביב הוא השלום, שנתנו הקב"ה בשמים, שנאמר (איוב כה): עושה שלום במרומיו. דבר אחר: חביב הוא השלום, שנתנו הקב"ה לקרובים ולרחוקים, שנאמר ( ישעיה נז): שלום שלום לרחוק ולקרוב. דבר אחר: חביב הוא השלום, שלא נתנו הקדוש ב"ה לרשעים, שנאמר (שם מח): אין שלום אמר ה' לרשעים. דבר אחר: חביב הוא השלום, שנתנו הקב"ה לפנחס בשכרו, שנאמר (במדבר כה): הנני נותן לו את בריתי שלום. דבר אחר: גדול השלום, שאין הקב"ה מבשר את ירושלים, שיהיו נגאלים אלא בשלום, שנאמר (ישעיה נב): משמיע שלום וגו' . דבר אחר: אמר רבי לוי: חביב הוא השלום, שכל שנאמר: משמיע שלום וגו'. דבר אחר: אמר רבי לוי: חביב הוא השלום, שכל חותמיהם של ברכות אינן אלא בשלום. קריאת שמע חותמת בשלום: פורס סוכת שלום. התפילה חותמת בשלום. ברכת כהנים חותמת: וישם לך שלום. דבר אחר: חביב הוא השלום, שאין הקב"ה מנחם את ירושלים אלא בשלום. מנין? שנאמר (ישעיה סו): הנני נוטה אליה כנהר שלום. אמר דוד: מבקש הייתי לשמוע, מהו שיחתו של הקב"ה על ישראל? ושמעתי שהיה עסוק בשלומן, שנאמר (תהלים פה): אשמעה מה ידבר האל ה' כי ידבר שלום אל עמו ואל חסידיו וגו'. אמר רבי שמעון בן חלפתא: ראה מה חביב השלום, כשבקש הקב"ה לברך את ישראל לא מצא כלי שהוא מחזיק כל הברכות לברכן בו אלא השלום. מנין? שנאמר (שם כט): ה' עוז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום:



כי תצא, כי יקרא קן צפור לפניך - הלכה: תינוק שנולד כשהוא מהול מהו שיהא מותר למול אותו? כך שנו חכמים: תינוק שנולד מהול צריך להטיף ממנו דם ברית מפני בריתו של אברהם. ומנין אתה למד? מן התורה, שנאמר (בראשית יז): המול ימול יליד ביתך ומקנת כספך. דבר אחר: המול ימול, אל תהי קורא בו אלא שתי מילות: מילה ופריעה. רבי לוי אמר: המול ימול, מכאן למוהל צריך שיהא מהול, דכתיב: המול ימול. אמר ר' יודן בן פזי: מה כתיב בצפורה אשת משה? אז אמרה חתן דמים וגו', למילה אין כתיב כאן, אלא למולות, שתי מילות: מכאן למילה ומכאן לפריעה. ולמה התינוק נימול לשמונה ימים? שנתן הקב"ה רחמים עליו להמתין לו עד שיהא בו כוחו. וכשם שרחמיו של הקב"ה על האדם, כך רחמיו על הבהמה. מנין? שנאמר (ויקרא כב): ומיום השמיני והלאה וגו'. ולא עוד אלא שאמר הקב"ה (שם): אותו ואת בנו לא תשחטו ביום אחד, וכשם שנתן הקב"ה רחמים על הבהמה, כך נתמלא רחמים על העופות. מנין? שנאמר: כי יקרא קן צפור לפניך:
זה שאמר הכתוב (משלי ה): אורח חיים פן תפלס נעו מעגלותיה לא תדע. מהו אורח חיים פן תפלס? אמר רבי אבא בר כהנא: אמר הקב"ה: לא תהא יושב ומשקל במצוותיה של תורה. כעניין שנאמר (ישעיה מ): ושקל בפלס הרים, לא תהא אומר, הואיל והמצווה הזו גדולה אני עושה אותה ששכרה מרובה. והואיל וזו מצווה קלה איני עושה אותה. מה עשה הקב"ה? לא גילה לבריות מהו מתן שכרה של כל מצווה ומצווה, כדי שיעשו כל המצות בתום. מנין? שנאמר (משלי ה): נעו מעגלותיה לא תדע. למה הדבר דומה? למלך ששכר לו פועלים והכניס אותן לתוך פרדסו, סתם ולא גילה להן מהו שכרו של פרדס, שלא יניחו דבר ששכרו מועט וילכו ויעשו דבר ששכרו מרובה. בערב קרא לכל אחד ואחד. א"ל: תחת איזה אילן עשית? א"ל: תחת זה. א"ל: פלפל הוא שכרו זהוב אחד. קרא לאחר, אמר לו: תחת איזה אילן עשית? א"ל: תחת זה. אמר לו: שכרו חצי זהוב, פרח לבן הוא. קרא לאחר, א"ל: תחת איזה אילן עשית? א"ל: תחת זה. א"ל": זית הוא, שכרו מאתים זוז. אמרו לו: לא היית צריך להודיע אותנו איזה אילן שכרו מרובה כדי שנעשה תחתיו? אמר להם המלך: אילו הודעתי, היאך היה כל פרדסי נעשה?! כך לא גילה הקב"ה מתן שכרן של מצות חוץ משתי מצות, החמורה שבחמורות והקלה שבקלות. כבוד אב ואם חמורה שבחמורות ומתן שכרה אריכות ימים, שנא' (שמות כ): כבד את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך. והקלה שילוח הקן. ומהו שכרה? אריכות ימים, שנא': שלח תשלח את האם וגו'. הוי, כי יקרא קן צפור:
זה שאמר הכתוב (משלי א): כי לוית חן הם לראשך. רבנן אמרי: נעשה דברי תורה חן לרשיותך. כיצד? אדם בן תורה, בשעה שהוא מזקין הכל באין ומסבבין אותו ושואלין אותו דברי תורה. דבר אחר: מהו כי לוית חן? אמר רבי פנחס בר חמא: לכל מקום שתלך המצות מלוות אותך. כי תבנה בית חדש ועשית מעקה לגגך. אם עשית לך דלת, המצות מלוות אותך, שנאמר (דברים ו): וכתבתם על מזוזות ביתך. אם לבשת כלים, חדשים המצות מלוות אותך, שנאמר: לא תלבש שעטנז. אם הלכת לגלח, המצות מלוות אותך, שנא': לא תקיפו פאת ראשכם. ואם היה לך שדה והלכת לחרוש בתוכה, המצות מלוות אותך, שנאמר (דברים כב): לא תחרוש בשור ובחמור יחדו. ואם זרעת אותה, המצות מלוות אותך, שנא' (שם): לא תזרע כרמך כלאים. ואם קצרת אותה, המצות מלוות אותך, שנא': כי תקצור קצירך בשדך ושכחת עומר בשדה. אמר הקב"ה: אפילו לא היית עוסק בדבר אלא מהלך בדרך, המצות מלוות אותך. מנין? שנא': כי יקרא קן צפור לפניך:
דבר אחר: בן עזאי אומר: מצווה גוררת מצווה ועבירה גוררת עבירה. כיצד? כתיב למעלה: כי תצא למלחמה וגו' וראית בשביה וגו'. אמר הקדוש ב"ה: אף על פי שהתרתי אותה לך אמרתי לך: וגלחה את ראשה ועשתה את צפרניה, כדי שלא תמצא חן בעיניך ותשלח אותה ואם לא עשית כן, מה כתיב אחריו? כי יהיה לאיש בן סורר ומורה. מתוך כך, כי יהיה באיש חטא משפט מות, הוי, עבירה גוררת עבירה. ומצווה גוררת מצווה מנין? תחילה, כי יקרא קן צפור. מתוך כך, כי תבנה בית חדש. מתוך כך, לא תזרע כרמך כלאים. מתוך כך, לא תחרוש בשור ובחמור יחדו. מתוך כך, גדילים תעשה לך הרי, מצווה גוררת מצווה:
דבר אחר: שלח תשלח אמר ר' אלעזר: לא היה צריך לומר כן, אלא אמר הקב"ה: הואיל ונתעסק בכבודו של עולם ובתיקונו של עולם, כדי שתינצל. דבר אחר: אמר רבי חייא: ומה אם צפור, שאין לה לא זכות אבות ולא בריתות ולא שבועות בניה מכפרים עליה, בני אברהם יצחק ויעקב שיש להם זכות אבות על אחת כמה וכמה, שאם סרח אחד מהם, שהוא מכפר עליהם לעתיד לבוא:
דבר אחר: שלח תשלח אמר רבי ברכיה: יש מזיק שקושט כחץ וטס כעוף. מנין? שנאמר (תהלים צא): לא תירא מפחד לילה מחץ יעוף יומם. אמר הקב"ה: אם קיימת מצות שילוח הקן, אני מצילך מאותן. דבר אחר: יש מצות, שמתן שכרה עושר. ויש מצות, שמתן שכרה כבוד. ומה מתן שכרה של מצווה זו? שאם אין לך בנים אני נותן לך בנים. מנין? שנאמר: שלח תשלח את האם. ומה שכר אתה נוטל? ואת הבנים תקח לך:
דבר אחר: שלח תשלח רבנן אמרי: למה שני פעמים? שאם אירעה לך המצווה הזאת פעם שניה, לא תאמר: כבר יצאתי ידי חובתי, אלא כל זמן שתארע לידך אתה צריך לקיים אותה. דבר אחר: שלח תשלח רבנן אמרי: אם שלחת מצות הקן, את זוכה לשלח עבד עברי. מנין? שנאמר (דברים טו): וכי תשלחנו חפשי מעמך. דבר אחר: מהו שלח תשלח את האם? אם קיימת מצווה זו, את ממהר לבוא מלך המשיח שכתוב בו: שילוח. מנין? שנא' (ישעיה לב): משלחי רגל השור והחמור. דבר אחר: אמר ר' תנחומא: אם קיימת המצווה הזאת, אתה ממהר את אליהו הנביא זכור לטוב שיבוא, שכתוב בו: שילוח, שנא' (מלאכי ג): הנה אנכי שולח לכם את אליה הנביא והוא יבא וינחם אתכם. מנין? שנא' (שם) והשיב לב אבות על בנים:
זכור את אשר עשה ה' אלהיך למרים - הלכה: אדם שיש בו נגע והיה הכהן קרובו, מהו שיהא מותר לו לראותו? כך שנו חכמים: כל הנגעים אדם רואה חוץ מנגעי עצמו. ר' מאיר אומר: אף לא נגעי קרוביו. ועל ידי מה הנגעים באים? על ידי עין הרע. אמר רבי יצחק: בנוהג שבעולם אדם אומר לחברו: השאילני קרדומך שאבקע בו העץ הזה. והוא אומר לו: אין לי מעין רעה.כך הוא אומר: בחייך! השאילני הכברה שלך ויש לו. והוא אומר: אין לי מעין רעה. מיד בא הנגע על ביתו תחילה. מנין? שנאמר (ויקרא יד): וראה את הנגע והנה הנגע בקירות. ומה היו עושין לו? מפנין כל מה שהיה לו בתוך ביתו. מנין? שנא' (שם): וצוה הכהן ופינו את הבית. כיון שהיה מוציא כל מה שהיה לו בתוך ביתו, קרדומותיו וכברותיו, היו אומרים: ראיתם עין רעה שהיה בידו מה שהיה לו, לא היה רוצה להשאיל. מי גרם לו להפנות? על ידי שהייתה בו עין רעה. דבר אחר: אמר רבי חנינא: אין הנגעים באין אלא על לשון הרע. ורבנן אמרי: תדע לך שהנגעים באין על לשון הרע. הרי מרים הצדקת ע"י שדברה לשון הרע במשה אחיה, קרבו בה הנגעים. מנין? שנאמר (דברים כה): זכור את אשר עשה ה' אלהיך למרים:
זה שאמר הכתוב (תהלים נ): תשב באחיך תדבר בבן אמך תתן דופי. אמר ר' יוחנן: אם הרגלת לשונך לדבר באחיך שאינו בן אומתך, סוף בבן אומתך תתן דופי. ר' יהודה בן לוי אמר: אם הרגלת לשונך לדבר באחיך שמאביך ולא מאמך, סופך בבן אמך תתן דופי, שכל מי שמגיס את לבו לדבר בגדול ממנו, גורם לעצמו שיקרבו בו את הנגעים. ואם אין אתה מאמין, הרי מרים הצדקת סימן לכל בעלי לשון הרע. הוי, זכור את אשר עשה ה' אלהיך למרים:
זה שאמר הכתוב (קהלת ה): אל תתן את פיך לחטיא את בשרך. רבנן אמרי: המקרא הזה מדבר בבעלי לשון הרע. כיצד? אל תתן את פיך. מהו כן? כיון שהפה אומר לשון הרע הוא חוטא על הגוף שגורם לו ללקות. הרי לחטיא את בשרך, שהפה חוטא על הבשר. מהו אל תאמר לפני המלאך כי שגגה היא? שלא תאמר: הריני הולך ואומר לשון הרע ואין בריה יודעת. אמר לו הקב"ה: הוי יודע, שאני שולח מלאך והוא עומד אצלך וכותב כל מה שאתה מדבר על חבריך. מנין? שנאמר (שם י): גם במדעך מלך אל תקלל. למה? כי עוף השמים יוליך את הקול. ומהו? בעל הכנפים יגיד דבר, אלו המלאכים, שכתוב בהם (ישעיה ו): שש כנפים שש כנפים לאחד. למה יקצוף האלהים על קולך, על אותו הקול שיצא מפיך. וחבל את מעשה ידיך, שאותו האיש לוקה בנגעים. ואם אין אתה מאמין, הרי מרים על ידי שאמרה לשון הרע על משה אחיה, לקתה. הוי, זכור את אשר עשה וגו' ומתוך כך לקתה:
אמר ר' יצחק: למה הדבר דומה? לעכינא שהיה יושב על פרשת דרכים ונושכת לעוברים ולשבים. בא הדרבון וישב לו כנגדה. בא החבר וראה אותן אמר: זו עכנא, כך היא דרכה לשוך. על זה אני תמיה, שבא ונדבק לה. כך היה משה אומר: מרים שדברה, כך היא דרכן של נשים, דברניות הן. אהרן הצדיק, אף הוא היה צריך לדבר בי?! אמר משה (במדבר יב): ותדבר מרים, שמא ואהרן?! כיון שידע משה שאף אהרן דבר התחיל צווח (תהלים מא): גם איש שלומי אשר בטחתי בו אוכל לחמי הגדיל עלי עקב. מהו גם איש שלומי? זה אהרן שמשים שלום עלי, שנאמר (במדבר ו): וישם לך שלום. אשר בטחתי בו, בשעה שעצר את מלאך המות. מנין? שנאמר ( שם יז): וישב אהרן אל משה אל פתח אהל מועד והמגפה נעצרה. אוכל לחמי, אלו כ"ד מתנות כהונה שאוכל מישראל. ואחר כל השבח הזה, הגדיל עלי עקב. (שם יב) ותדבר מרים ואהרן במשה ר' לוי אמר: ארבע מדות בנשים, ואלו הן: גרגרניות, וצוותניות, וקנאניות, ועצלניות. גרגרניות מנין? מן חוה, דכתיב (בראשית ג): ותרא האשה כי טוב העץ למאכל וגו'. צוותניות מנין? דכתיב (שם יח): ושרה שומעת פתח האהל, שהייתה מציתה על המלאך. קנאניות מנין? שנאמר (שם ל): ותקנא רחל באחותה. עצלניות מנין? דכתיב (שם יח): מהרי שלש סאים קמח סולת. רבנן אמרי: עוד שתים: איסטסוניות ופטטות. איסטסוניות מנין? (שם טז) ותאמר שרי אל אברם חמסי עליך. ופטטות מנין? דכתיב: ותדבר מרים. דבר אחר: ותדבר מרים אמר רבי יהושע דסיכנין: כשבא הקב"ה לבראות את חוה מן אדם היה מתבונן מהיכן לבראות אותה, שנאמר (שם ג): ויבן ה' אלהים את הצלע וגו'. אמר הקב"ה: לא אברא אותה מן העין, שלא תהא עינה רמה. ולא מן האוזן, שלא תהא צוותנית. ולא מן הפה, שלא תהא דברנית. ולא מן היד, שלא תהא גונבת. ולא מן הרגל, שלא תהא פרדניתא. מהיכן אברא אותה? מן אבר הצנוע שיש בו מן הירך ואעפ"כ לא הועיל כלום, וכל מה שנתכוון הקב"ה שלא יהא בה, כולהון הן בכשרות (שבהן). אמר הקב"ה: לא אברא אותה מן העין, שלא תהא עינה רמה. חוה כתיב בה (שם ג): ותרא האשה וגו'. לא אברא אותה מן האוזן, שלא תהא צוותנית (שם יח): ושרה שומעת וגו'. לא אברא אותה מן היד, שלא תהא גונבת (שם לא): ותגנוב רחל את התרפים. לא אברא אותה מן הרגל, שלא תהא פרדנית, ולאה כתיב בה (שם ל): ותצא לאה לקראתו וגו'. לא אברא אותה מן הפה, שלא תהא דברנית, ומרים הצדקת כתיב בה: ותדבר מרים. וראה מה הגיע לה, זכור את אשר עשה ה' אלהיך למרים:
דבר אחר: זכור. רבנן אמרי: למה הדבר דומה? למלך שעלה מן המלחמה קילסה אותו מטרונה. אמר המלך: תיקרי אומן של סנקליטור. לאחר ימים התחילה לערב אוננא של מלך. אמר המלך: כך עשית?! תיטרד למטלון! כך, בשעה שעשה הקב"ה מלחמת הים אמרה מרים שירה ונקראת נביאה, שנאמר (שמות טו): ותקח מרים הנביאה. כיון, שאמרה לשון הרע על אחיה, אמר הקב"ה תיטרד למטלון! שנאמר (במדבר יב): ותסגר מרים:
דבר אחר: זכור כיון שראה משה מה הגיע לאחותו, התחיל צווח ומתפלל עליה בכל לבו ונפשו (שם): אל נא רפא נא לה. רבנן אמרי: אמר משה: רבש"ע! כבר עשית אותי רופא, אם אתה מרפא אותה הרי מוטב, ואם לאו, מרפא אני אותה. דבר אחר: מהו אל נא? אמר רבי אבא בר כהנא: למה הדבר דומה? לתלמידו של רופא שעלת מלכיא לראותו והביא אותה אצל רבו. אמר אותו תלמיד לרבו: מרי! כבר למדת אותי כל סדרן של רפואות, אם אתה מרפא אותה הרי יפה. ואם לאו, הריני מרפא אותה! כך אמר משה: רבש"ע! כבר למדת אותי כל סדרן של נגעים, אם אתה מרפא אותה הרי יפה. ואם לאו, הרי אני מרפא אותה! דבר אחר: (שם) ויצעק משה אל ה' וגו' משל למה הדבר דומה? לגבור שהיה הקולר בצווארו נפנה מאותו הקולר. לאחר ימים ראה הקולר נתון בצווארו של אחר התחיל צווח. אמרו לו: מה לך צווח? אמר להן: אי אתם יודעים אני יודע, באיזה צער הוא נתון! כך היה הקולר בצווארי, ואני יודע באיזה צער הוא נתון! כך היה משה צווח. אמר לו הקב"ה: מה לך צווח? אמר לפניו: רבש"ע! אני יודע באיזה צער היא נתונה, שאני זכור השלשלת שהייתה ידי לתוכה. מנין? שנאמר ( שמות ד): והנה ידו מצורעת כשלג. כיון שנתפלל משה עליה, ריפא אותה הקב"ה. מנין? שנאמר (במדבר יב): והעם לא נסע עד האסף מרים. לפיכך היו זכורין מה הגיע למרים מתחת ידי לשון הרע:
דבר אחר: אמר רבי אסי: אין אדם אומר לשון הרע, עד שכופר בהקב"ה. שנא' ( תהלים יב): אשר אמרו ללשוננו נגביר שפתינו אתנו מי אדון לנו. אמר רבי שמעון: ומה אם מרים הצדקת שלא נתכוונה לומר לשון הרע, אלא דברה בשביל פריה ורביה, כך הגיע אותה, הרשעים שמתכונים לומר לשון הרע על חבריהן, לחתוך את חייהם על אחת כמה וכמה, שיחתוך הקב"ה את לשונם, שנא' (שם): יכרת ה' כל שפתי חלקות וגו'. אמר הקב"ה: בעולם הזה ע"י שהיו ביניכם בעלי לשון הרע, סילקתי את שכינתי מביניכם, שנא' (שם נז): רומה על השמים אלהים. אבל לעתיד לבוא שאני עוקר יצר הרע מביניכם, שנא' (ירמיה לא): והסירותי את לב האבן מבשרכם, אני מחזיר שכינתי ביניכם. מנין? שנאמר (יואל ד): והיה אחרי כן אשפוך את רוחי על כל בשר וגו'. ומתוך שאני משרה שכינתי עליכם, כולכם זוכין לתורה ויושבין בשלום בעולם. שנאמר (ישעיה נד): וכל בניך למודי ה' ורב שלום בניך:



הלכה: אדם מישראל, שהיה עובר לפני התיבה, מהו שיהא מותר לו לענות אמן אחר הכוהנים? כך שנו חכמים: העובר לפני התיבה לא יענה אמן אחר הכוהנים מפני הטירוף. ולימדונו רבותינו: ואם היה יכול לענות שלא תיטרף דעתו, יענה. למה? מפני שאין גדול לפני הקב"ה יותר מאמן שישראל עונין. אמר ר' יהודה בר סימון: אמן הזה, יש בו שלשה אספליאות. שבועה, וקבלה, ואמנה. שבועה מנין? שנאמר (במדבר ה): והשביע הכהן וגו' ואמרה האשה: אמן אמן. קבלה מנין? שנאמר (דברים כז): ואמר כל העם אמן. אמנה מנין? שנאמר ( מלכים א א): ויען בניהו בן יהוידע את המלך ויאמר אמן כן יאמר ה'. דבר אחר: אמר רבי יודן: כל מי שעונה אמן בעוה"ז זוכה לענות אמן לעתיד לבא. דבר אחר: אמר ר' יהושע בן לוי: כל מי שנכנס לבתי כנסיות ולבתי מדרשות בעוה"ז, זוכה ליכנס לבתי כנסיות ולבתי מדרשות לעתיד לבא. מנין? שנאמר (תהלים פד) אשרי יושבי ביתך עוד יהללוך סלה. דבר אחר: אמר רבי יודן: כל מי ששומע בקול של תורה בעוה"ז, זוכה לשמוע באותו קול שכתוב בו (ירמיה לג): קול ששון וקול שמחה קול חתן וקול כלה וגו'. א"ל משה לישראל: הואיל וכל מי ששומע לדברי תורה, כך הוא מתרומם בב' עולמות, הוו זהירים לשמוע דברי תורה. מנין? ממה שכתוב בעניין: והיה אם שמוע תשמע בקול ה' אלהיך:
זה שאמר הכתוב (משלי ח): אשרי אדם שומע לי. מהו אשרי אדם שומע לי? אמר הקב"ה: אשריו לאדם, בשעה ששמועותיו לי. מהו לשקוד על דלתותיי? אמר הקב"ה: אם הלכת להתפלל בתוך בית הכנסת, אל תעמוד על הפתח החיצון להתפלל שם, אלא הוי מתכוון להיכנס דלת לפנים מדלת. לשקוד על דלתי אין כתיב, אלא על דלתותיי, ב' דלתות. ולמה כן? שהקב"ה מונה פסיעתך ונותן לך שכר. ומהו לשמור מזוזות פתחי? אמר רבי יהודה בר סימא: וכי יש מזוזה בבתי כנסיות?! אלא, מה המזוזה הזו, אינה זזה מהפתח, כך לא תהא זז מבתי כנסיות ומבתי מדרשות. אמר הקב"ה: אם תעשה כן, דע שאתה מקבל פני השכינה. מה כתיב אחריו? (שם) כי מוצאי מצא חיים. אמר הקב"ה: מי הוא זה שבא לבית הכנסת ולא מצא את כבודי שם?! אמר רבי איבו: ולא עוד אלא שאתה עומד בבית הכנסת והקב"ה עומד עליך. מנין? שנאמר (תהלים פב): אלהים נצב בעדת אל. אמר הקב"ה: ולא דייך, שאת מקבל פני השכינה בבית הכנסת, אלא שאתה יצא משם טעון ברכות! מנין? שנאמר (משלי ח): כי מוצאי מצא חיים ויפק רצון מה'. הוי, והיה אם שמוע תשמע וגו':
זהו שאמר הכתוב (שיר א): לריח שמניך טובים. רבנן אמרי: בחמשה דברים נמשלה התורה: במים, וביין, ובדבש, ובחלב, ובשמן. במים מנין? (ישעיה נה) הוי כל צמא לכו למים. ביין מנין? שנאמר (משלי ט): ושתו ביין מסכתי. בדבש ובחלב מנין? (שיר ד) דבש וחלב תחת לשונך. שמן מנין? שנאמר (שם א): שמן תורק שמך. מה השמן הזה, תחילתו מר וסופו מתוק. כך הן דברי תורה אדם מצטער בהן בתחילה ועושה בהן אחרית טובה. שנאמר (איוב ח): והיה ראשיתך מצער וגו'. דבר אחר: מה השמן הזה, חיים לעולם. אף דברי תורה, חיים לעולם. מה השמן הזה, אורה לעולם. אף דברי תורה, אורה לעולם. דבר אחר: מה השמן הזה, אין יכול להתערב במשקין אחרים, אף ישראל, אין יכולין להתערב בעובדי כוכבים. מנין? שנאמר (ויקרא ב): ואבדיל אתכם מן העמים להיות לי. דבר אחר: מה השמן הזה, אפילו אתה נותן אותו בכמה משקין הוא נעשה עליון על כולם. כך הן ישראל, עליונים על כל עובדי כוכבים, כמו שכתוב (דברים כז): ונתנך ה' אלהיך עליון על כל גויי הארץ. דבר אחר: והיה אם שמוע אמר ר' יהושע דסיכנין, בשם רבי לוי: אמר הקב"ה: אם שמעת למצותי אף אני שומע תפילתך. דבר אחר: אמר ר' יהושע, אמר רבי נחמן: כל מי שבא לבית הכנסת ושומע דברי תורה, זוכה לישב בין החכמים לעתיד לבוא, שנאמר (משלי טו): אוזן שומעת תוכחת חיים בקרב חכמים תלין:
לשמור ולעשות את כל מצותי - אמר רבי שמעון בן חלפתא: כל מי, שלמד דברי תורה ואינו מקיים, עונשו חמור ממי שלא למד כל עיקר. למה הדבר דומה? למלך שהיה לו פרדס, הכניס לתוכו שני אריסים: אחד היה נוטע אילנות ומקצצן, ואחד לא היה נוטע כל עיקר ולא מקצצן. על מי המלך כועס, לא על אותו שהיה נוטע ומקצצן! כך, כל מי שלמד דברי תורה ואינו מקיים אותה עונשו חמור, ממי שלא למד כל עיקר. מנין? שנאמר (ישעיה כו): יוחן רשע בל למד צדק. אבל אם למד ולא קיים, אינו נחנן. הוי, לשמור ולעשות את כל מצותי:
ברוך אתה בעיר - אמר רבי יצחק: בעיר, בשכר המצות שאתה עושה בעיר: חלה, וציצית, וסוכה, ונר שבת. וברוך אתה בשדה בשכר מצות שאתה עושה בשדה. לקט, שכחה, ופאה. רבנן אמרי: שתהא ברוך בעיר על ידי שנתברכת מן השדה, שנתנה הארץ את פרותיה. ברוך אתה בבואך אמר ר' יהודה בר סימון: המקרא הזה מדבר במשה. בבואך, זה משה, בביאתו לעולם קירב רחוקים, זו בתיה בת פרעה. וברוך אתה בצאתך זה משה, ביציאתו מן העולם קירב רחוקים, זה ראובן. מנין? שנאמר (דברים לג) יחי ראובן ואל ימות. דבר אחר: ברוך אתה בבואך בפרקמטיא שלך. וברוך אתה בצאתך בפרקמטיא שלך. ודוד מפרשה (תהלים קכא): ה' ישמר צאתך ובואך. דבר אחר: ברוך אתה בבואך בביאתך לעולם. וברוך אתה בצאתך ביציאתך מן העולם. אמר רבי ברכיה: כתיב (קהלת ג): עת ללדת ועת למות וכי אין אנו יודעין שעת הוא שאדם נולד, ועת הוא שאדם מת?! אלא אשרי אדם שעת מיתתו כעת לידתו. מה בשעת לידתו נקי, אף בשעת מיתתו נקי. הוי, ברוך אתה בבואך וברוך אתה בצאתך:
יפתח ה' לך את אוצרו הטוב - מהו יפתח? אמר רבי יונתן: ג' מפתחות בידו של הקב"ה ואין בריה שולטת עליהן, לא מלאך ולא שרף, ואלו הן: מפתח של תחיית המתים, ומפתח של עקרות, ומפתח של גשמים. מפתח של תחיית המתים, מנין? שנאמר (יחזקאל לז): וידעתם כי אני ה' בפתחי את קברותיכם. מפתח של עקרות, שנאמר (בראשית כט): ויפתח את רחמה. ומפתח של גשמים, שנאמר: יפתח ה' לך את אוצרו הטוב. דבר אחר: יפתח ה' לך רבנן אמרי: גדולה ירידת גשמים שהיא שקולה כתחיית המתים. מנין? שנאמר (הושע ו): ויבא כגשם לנו כמלקוש יורה ארץ. מה כתיב (אחריו)? (שם) יחיינו מיומים. לפיכך קבעוה בתחיית המתים שהיא שקולה כנגדה. דבר אחר: יפתח ה' לך אמר רבי אליעזר בן יעקב: בשעה שהגשמים יורדין אף משא ומתן מתברך, שנאמר: לתת מטר ארצך בעתו ולברך את כל מעשה ידיך. רבנין אמרי: אף הדגים מתברכים. אמרו רבותינו: מעשה שתפשו דג א' בעכו, עד שלא ירדה הרביעה והיו שמין אותו ג' מאות ליטרין, ולא מצאו בו אלא ר'. אמר להן זקן אחד: אילו ירדה הרביעה, היו מוצאין בו יותר. משירדה הרביעה, תפשו דג אחד והיו שמין אותו ר' ליטרין, ומצאו בו ש'. הרי אף הדגים מתברכים. דבר אחר: יפתח ה' לך ראה כמה גדול ירידת גשמים. רב יהודה בר יחזקאל: בשעה שהיה רואה את הגשמים יורדים, היה מברך: יתפאר ויתגדל ויתברך שמו של מי שאמר והיה העולם שהוא ממנה אלף אלפים ורבי רבבות של מלאכים על כל טיפה וטיפה שיורדת. למה? מכאן ועד הרקיע מהלך ת"ק שנה, והגשמים יורדין ואין טיפה מתערבת בחברתה. דבר אחר: גדולה היא ירידת גשמים, ששקולה כתחיית המתים. כיצד? בזו כתיב: פתיחה, ובזו כתיב: פתיחה. בזו כתיב: יד. ובזו כתיב: יד. בזו כתיב: שירה. ובזו כתיב: שירה. בתחיית המתים, כתיב (יחזקאל לז): בפתחי את קברותיכם. ובירידת גשמים כתיב: יפתח ה' לך. בתחיית המתים כתיב ( שם): היתה עלי יד ה'. ובירידת גשמים כתיב (תהלים קמה): פותח את ידך. בתחיית המתים כתיב (ישעיה מב): ירונו יושבי סלע ובירידת גשמים כתיב (תהלים סה): יתרועעו אף ישירו:
דבר אחר: יפתח ה' לך רבנן אמרי: אמר הקב"ה לישראל: בני! כל הטובות שבאות בעולם, בזכותכם הן באות. כיצד? הטל אינו יורד, אלא בזכותכם. מניין? שנאמר (בראשית כז): ויתן לך האלהים מטל השמים. המטר אינו יורד, אלא בזכותכם. מנין? שנאמר: יפתח ה' לך את אוצרו הטוב. אף השלום אינו בא לעולם, אלא בזכותכם. מנין? שנאמר (במדבר ו): וישם לך שלום, בזכותך. מעשה בעובד כוכבים אחד, ששאל את ר' יוחנן בן זכאי, א"ל: אנו יש לנו מועדות, אתם יש לכם מועדות. אנו יש לנו קלנדה סטרגלים וקרטיסים, ואתם יש לכם פסח עצרת וסוכות. אי זה יום שאנו ואתם שמחים? א"ל ר' יוחנן בן זכאי: זה יום ירידת גשמים. מנין? שנאמר (תהלים סה): לבשו כרים הצאן ועמקים יעטפו בר יתרועעו אף ישירו. מה כתיב אחריו? (שם ק) מזמור הריעו לה' כל הארץ:
ויקרא משה אל כל ישראל - הלכה: אדם מישראל שעמד לקרות בתורה מהו שיהא מותר לו לקרות פחות מג' פסוקים? כך שנו חכמים: הקורא בתורה לא יפחות משלושה פסוקים. לימדונו רבותינו: למה התקינו שלא יפחות משלשה פסוקים? כנגד אברהם יצחק ויעקב. דבר אחר: כנגד משה אהרן ומרים שניתנה תורה על ידיהן. אמר רבי הושעיא: ראה הפחות בימי משה, מה שלא ראה יחזקאל גדול בנביאים. בני אדם שדברה עימהם שכינה פנים בפנים, שנאמר (דברים ה): פנים בפנים דבר ה' עמכם וגו'. אמר רבי שמעון בן יוחאי? מנין אתה אומר? אילו היו ישראל חסרים אפילו אדם אחד, לא הייתה השכינה נגלית עליהן, דכתיב (שמות יט): כי ביום השלישי ירד ה' לעיני כל העם על הר סיני. מעשה ברבי, שהיה דורש בבית המדרש הגדול וכשהיה מבקש ליכנס לדרוש, היה אומר: ראו אם נתכנסו כל הקהל. ומהיכן אתה למד? ממתן תורה. מנין? שנאמר (דברים ד): באמור ה' אלי הקהל לי את העם ואשמיעם את דברי. דבר אחר: רבנן אמרי: את מוצא כשנתן הקב"ה למשה את התורה, בקריאה נתנה לו. מנין? שנאמר (שמות יט): ויקרא ה' למשה אל ראש ההר ויעל משה. אף משה רבנו כשבא לשנות את התורה לישראל אמר להם: כשם שקיבלתי את התורה בקריאה, כך אני מוסר לבניו בקריאה. מנין? ממה שכתוב בעניין (דברים כט): ויקרא משה אל כל ישראל ויאמר אליהם:
זה שאמר הכתוב (משלי ב): בני אם תקח אמרי ומצותי תצפון אתך. מהו אם תקח אמרי? אמר רבי הונא, בשם ר' אחא: אמר הקב"ה לישראל: בני! לא תהא תורתי עליכם כאדם שיש לו בת בוגרת והוא מבקש לכנוס אותה אצל מי שמוצא. מהו, אם תקח אמרי? אם יהא לכם זכות אתם מקבלים את תורתי שמלאכי השרת נתאוו לה, ולא נתתי אותה להם. מניין? שנאמר (תהלים סח) מלכי צבאות ידודון ידודון. ומה הוא אומר ונות בית תחלק שלל? אמר לפניו: רבש"ע! הניה שיש לך בעליונים אתה מחלק אותה לתחתונים?! הוי, אם תקח אמרי, אם יהא לך זכות. ומהו מצותי תצפון אתך? אמר רבי אבא בר כהנא: אמר הקב"ה: אתם צופנים לי תורה ומצות בעוה"ז, ואני צופן לכם שכר טוב לעוה"ב, שנאמר (שם לא): מה רב טובך אשר צפנת ליראיך. דבר אחר: אם תקח אמרי אמר רבי יהודה בר שלום: אמר הקב"ה לישראל: אימתי אתם נקראים בני? כשתקחו אמרי. למה הדבר דומה? למלך שאמר לו בנו: סיימני בתוך המדינה שאני בנך. א"ל אביו: מבקש אתה שידעו הכל שאתה בני, לבוש פורפירא שלי ותן עטרה שלי בראשך, וידעו הכל שאתה בני. כך אמר הקב"ה לישראל: מבקשים אתם שתהיו מסוימין שאתם בני, עסקו בתורה ובמצות והכל רואים שאתם בני. הדא אימתי אתם בני? משתקחו אמרי. אמר רבי: כשהיו ישראל במדבר היה מהלך עמוד הענן לפניהם והיה עשן המערכה ועשן הקטורת עולה, והיו שני זיקוקין של אש יוצאין מבין שני בדי הארון, והיו שורפים לפניהם את הנחשים ואת העקרבים, והיו אומות העולם רואים אותם והיו אומרים: אלוהות הן אלו כל תשמישן אינו אלא באש. אמר להם משה: וכל השבח הזה שעשה לכם הקב"ה ע"י שקבלתם תורתי בסיני. הוי ( דברים כט): ויקרא משה אל כל ישראל ויאמר אליהם וגו'. אמר להם: היו יודעים כל נסים שעשה לכם הקב"ה ראיתם בעיניכם. במצרים עשה לכם ועיניכם רואות. מנין? שנאמר (שם ד): המסות הגדולות אשר ראו עיניך. מהו המסות? המכות, ממסות גופיהן של מצרים. מהו ואותות? רבנן אמרי: שהיו נרשמות על גופיהן: דם, צפרדעים וכנים. מהו והמופתים? שהיו המכות מפתות אותן. כיצד? לשלושים יום הייתה באה המכה והייתה עושה ז' ימים והלכה לה, והיו נרווחין עשרים ושלשה ימים בין מכה למכה ולא היו חוזרין בהן. הוי, שהיו מפתות אותן:
ולא נתן ה' לכם לב לדעת - מהו ולא נתן ה' לכם לב לדעת? אמר רבי יצחק: בשעה שעמדו ישראל על הר סיני ואמרו ( שמות כד): כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע, אמר הקב"ה (דברים ה): מי יתן והיה לבבם זה להם, שמעו ישראל ושתקו. אמר רבי יהודה בן לוי: למה הדבר דומה? לְחַבָּר אחד קשה שראה עכנא אחת קשה. אמר: מי יוכל לחבר את זו? אמרו לו: ולא את החבר?! הכל ממך! כך, כיון שאמר הקב"ה: מי יתן והיה לבבם זה להם, היה להן לומר: רבש"ע! אתה תן! לפיכך אמר משה: ולא נתן ה' לכם לב לדעת. דבר אחר: מי יתן אמר רבי מאיר: מי גדול, הגנב או הנגנב? הוי אומר: הנגנב גדול, שהוא יודע שהוא נגנב ושותק. כך כתיב (תהלים עח): ויפתוהו בפיהם ובלשונם יכזבו לו ולבם לא נכון עמו ולא נאמנו בבריתו, כביכול, והוא אומר: מי יתן והיה לבבם זה להם. דבר אחר: ולא נתן ה' לכם לב לדעת אמר רבי שמואל בר נחמני: בשביל עצמו. א"ל משה: את הדבר הזה. כיצד? שני דברים גזר הקב"ה: אחד על ישראל ואחד על משה. אחד על ישראל בשעה שעשו אותו מעשה. מנין? שנאמר (דברים ט): הרף ממני ואשמידם. ואחד על משה בשעה שביקש משה ליכנס לארץ ישראל, אמר לו הקב"ה: לא תעבור את הירדן הזה ומשה ביקש מן הקב"ה לבטל את שתיהן. אמר לפניו: רבש"ע! סלח נא לעון העם הזה כגודל חסדך, ובטלה של הקב"ה ונתקיימה של משה. מניין? שנאמר (במדבר יד): סלחתי כדברך. כיון, שבא ליכנס לא"י התחיל אומר (דברים ג): אעברה נא ואראה את הארץ הטובה. אמר לו הקב"ה: משה! כבר בטלת את שלי וקיימתי את שלך! אני אמרתי: ואשמידם! ואת אמרת: סלח נא! ונתקיים שלך, ואף עכשיו מבקש אני לקיים את שלי ולבטל את שלך! א"ל הקב"ה: משה! אין אתה יודע מה לעשות?! אתה רוצה לאחוז את החבל, בשני ראשין. א"ל: אם אעברה נא אתה מבקש לקיים, בטל סלח נא! ואם סלח נא אתה מבקש לקיים, בטל אעברה נא! אמר ר' יהושע בן לוי: כיון ששמע משה רבנו כך, אמר לפניו: רבש"ע! ימות משה ומאה כיוצא בו ולא תינזק ציפורנו של אחד מהם. אמר רבי שמואל בר יצחק: כיון שנטה משה למות ולא בקשו עליו רחמים שיכנס לארץ, כנס אותן והתחיל מוכיחן. א"ל: אחד פדה ס' ריבוא בעגל, וס' ריבוא לא היו יכולין לפדות אדם אחד?! הרי ולא נתן ה' לכם לב לדעת. אמר להם: אי אתם זכורים כל מה שהנהגתי אתכם במדבר?! שנאמר ( שם כט): ואולך אתכם מ' שנה במדבר וגו':
מהו ולא בלו שלמותיכם מעליכם? אמר רבי יוסי בר חנינא: מה שהיה עליהן לא בלו, אבל מה שהיה להן בתוך התיבות נתבלו. דבר אחר: לא בלו שלמותיכם ר' אלעזר בנו של רשב"י שאל את ר' שמעון בן יוסי חמיו: כלי קורייס יצאו עם ישראל במדבר?! א"ל: אותן הבגדים שהיו עליהן מה שהלבישו אותן מלאכי השרת בסיני, לפיכך לא נתבלו. א"ל: ולא היו גדילין והיו הבגדים קטנים להם?! א"ל: אל תתמה על זו. החילזון הזה כשגדל מלבושו גדל עמו. א"ל: ולא היו צריכין תכבוסת?! א"ל: הענן היה שף בהן ומלבנן. א"ל: ולא היו נשרפים מן הענן שהוא אש?! א"ל: אל תתמה על זו אסיטון הזה, אין מגהצין אותו אלא באש. אף בגדיהם שהיו מעשה שמים היה הענן שף בהן ואינו מזיקן. א"ל: ולא היו עושין מאכולת?! א"ל: במיתתן לא נגעה בהן רמה, בחייהן על אחת כמה וכמה! א"ל: ולא היה ריחן רע מכוח הזיעה?! א"ל: היו מתענגים בנאות דשאים של באר והיה ריחן מפעפע בכל העולם. מנין? שנאמר (שיר ד): וריח שלמותיך כריח לבנון. וכל השבח הזה מהיכן? ממעין גנים באר מים חיים: דבר אחר: ואולך אתכם ארבעים שנה במדבר אמר רבי יהודה: בוא וראה ענותנותו של הקב"ה. בנוהג שבעולם אדם יש לו בן והוא טוענו, אם מצער אותו מיד הוא משליכו. כביכול הקב"ה אינו כן, אלא היו ישראל במדבר מ' שנה, והיו מכעיסין אותו והוא טוענן. מנין? שנאמר (דברים א): במדבר אשר ראית וגו'. דבר אחר: אמר ריש לקיש: מהו אשר נשאך? נשאן וגידלן שעשה אותן כאלוהות, שנאמר (תהלים פב): אני אמרתי אלהים אתם. דבר אחר: אמר רשב"י: בנוהג שבעולם אדם אם יש לו בן נותנו לשפחה שתניקהו. ואם אין לו שפחה נותנו למניקה. וכמה היא מניקה אותו? ב' וג' שנים. כביכול הקב"ה אינו כן, אלא ( ישעיה מו): ועד זקנה אני הוא ועד שיבה אני אסבול וגו'. א"ל הקב"ה: בני, חייכם! כשם שגידלתי אתכם בעוה"ז, כך אני מגדיל ומייקר אתכם לעתיד לבוא. מנין? שנאמר (ירמיה לא): הבן יקיר לי אפרים וגו':



הלכה: אדם מישראל, שלא התפלל תפילת השחר, או תפילת מוסף, או תפילת המנחה הרבה פעמים, שלא פנה להתפלל, או מקוצר, שהיה עושה צרכיו, או שהיה מהלך בדרך ושכח להתפלל. אי זו שעה מותר לו להתפלל ויצא בה ידי חובתו? כיצד הוא צריך לעשות? כך שנו חכמים: תפילת השחר עד חצות. תפילת המנחה עד הערב. תפילת הערב אין לה קבע. אבל של מוספין כל היום. אמר ר' אלעזר: שכח ולא התפלל תפילת המוסף ובא להתפלל תפילת המנחה, מתפלל תפילת המנחה ואח"כ תפילת המוסף. למה ? הכל בעתה מתבראת ותפילת הערב אין לה קבע, עד שיעלה עמוד השחר . למה? שכן כתיב (משלי ח): אני אוהבי אהב ומשחרי ימצאני. וכל מי שמתפלל ומכוון את לבו לתפילה, סימן טוב לו שתפילתו נתקבלה, שנא' (תהלים י): תאות ענוים שמעת ה' וגו'. גדולה היא התפילה לפני הקב"ה. אמר ר' אלעזר: רצונך לידע כוחה של תפילה? אם אינה עושה כולה חציה היא עושה. קין עמד על הבל אחיו והרגו יצאה גזירה (בראשית ד): נע ונד תהיה בארץ, מיד עמד ונתוודה לפני הקב"ה, שנא' (שם): גדול עוני מנשוא. אמר לפניו: רבש"ע! כל העולם אתה סובל ולעוני אי אתה סובל?! כתבת (מיכה ז): נושא עון ועובר על פשע, סלח לעוני שהוא גדול. מיד, מצא חסד לפני הקב"ה ונמנע ממנו נע חצי הגזירה, שכן כתיב (בראשית ד): וישב בארץ נוד, מכאן אתה למד שגדולה התפילה לפני הקב"ה. וכן חזקיהו הנביא, בשעה שאמר לו ( ישעיה לח): צו לביתך כי מת אתה, מיד ויסב חזקיהו פניו אל הקיר. א"ל הקב"ה: שמעתי את תפילתך וגו' והוספתי על ימיך חמש עשרה שנה, שכן כתיב (תהלים קמה): רצון יראיו יעשה ואת שועתם ישמע ויושיעם:
כי המצוה הזאת - הלכה: אדם מישראל שעומד לקרות בתורה, כיצד מברך? כך שנו חכמים: הפותח והחותם בתורה מברך לפניה ולאחריה. ומנין שטעונה ברכה לפניה ולאחריה? שכתוב (שם קיט): ברוך אתה ה' ואח"כ, למדני חקיך הרי ברכה לפניה. ומנין שטעונה ברכה לאחריה? אמר רבי שמואל בר נחמן, בשם ר' יונתן: שכתוב אחר השירה וזאת הברכה, מששנה להן את התורה ואח"כ בירך, הרי ברכה לאחריה. דבר אחר: אמר הקב"ה: אם נזקקת לברכתה של תורה אף אני מברך אותך, שנא' (שמות כ): בכל המקום אשר אזכיר את שמי וגו'. דבר אחר: רבנן אמרי: אמר הקב"ה: אם ברכת את התורה לעצמך את מברך. מנין? שנא' (משלי ט): כי בי ירבו ימיך ויוסיפו לך שנות חיים. ואם תאמרו: שמא לרעתכם נתתי לכם את התורה, לא נתתי אותה לכם אלא לטובתכם, שמלאכי השרת נתאוו לה ונעלמה מהן, שנאמר (איוב כח): ונעלמה מעיני כל חי, אלו החיות. ומעוף השמים נסתרה, אלו המלאכים. מנין? שנאמר (ישעיה ו): ויעף אלי אחד מן השרפים. א"ל: בני! ממלאכי השרת היא נפלאת, אבל מכם אינה נפלאת! מנין? ממה שקרינו בעניין: כי המצוה אשר אנכי מצוך היום לא נפלאת היא ממך:
זה שאמר הכתוב (משלי כד) ראמות לאויל חכמות בשער לא יפתח פיהו. מהו ראמות לאויל חכמות? אמר רבי תנחומא: הטיפש הזה נכנס לבית הכנסת והוא רואה אותן שנושאים ונותנים בתלמוד, והוא אינו יודע מה הן אומרין הוא מתבייש, שנא': בשער לא יפתח פיהו, ואין שער אלא סנהדרין, דכתיב (דברים כד): ועלתה יבמתו השערה אל הזקנים. דבר אחר: רבנן אמרי: הטיפש הזה נכנס לבית הכנסת ורואה אותן עוסקים בתורה והוא אומר להן: היאך אדם למד תורה תחילה? אומרים לו: תחילה קורא במגילה ואח"כ בספר ואח"כ בנביאים ואח"כ בכתובים, משהוא גומר את המקרא שונה את התלמוד ואח"כ בהלכות ואח"כ באגדות. כיון ששומע כך, אומר בלבו: אימתי אני למד כל זאת?! וחוזר מן השער, הוי, בשער לא יפתח פיהו. אמר רבי ינאי: למה הדבר דומה? לכיכר שהיה תלוי באוויר. טיפש אומר: מי יוכל להביאו? ופקח אומר: לא אחד תלה אותו?! מביא סולם, או קנה ומוריד אותו. כך כל מי שהוא טיפש אומר: אימתי אקרא כל התורה? ומי שהוא פיקח, מהו עושה? שונה פרק אחד בכל יום ויום, עד שמסיים כל התורה כולה. אמר הקדוש ב"ה: לא נפלאת היא ואם נפלאת היא ממך, שאין אתה עסוק בה. הוי, כי המצוה הזאת:
זה שאמר הכתוב (משלי ד): כי חיים הם למוצאיהם וגו'. אמר רבי חייא: קילורית לעין מלוגמא למכה, כוס עיקרין לבני מעיים. קילורית לעינים, דכתיב (תהלים יט): מצות ה' ברה מאירת עינים. מלוגמא למכה, דכתיב (משלי ג): רפאות תהי לשרך. וכוס עיקרין לבני מעיים, דכתיב (שם): ושקוי לעצמותיך. דבר אחר: כי חיים הם למוצאיהם, למי שמוציאן מפיו. מעשה בתלמיד אחד, של ר' אליעזר בן יעקב, שהיה ממהר בכל תלמודו בשעה אחת. פעם אחת חלה ושכח את כל תלמודו. מי גרם לו? ע"י שלא היו אומרו מפיו ונתפלל עליו ר"א בן יעקב וחזר כל תלמודו. דבר אחר: כי חיים הם למוצאיהם, למי שמוציאן לאחרים. דבר אחר: כי חיים הם למוצאיהם, למי שממציא אותן. מנין? שנאמר: כל המצוה. מהו כל המצוה? עד שתכלה כל המצות. ולכל בשרו מרפא, לרמ"ח איברים שיש בו. הרי, כי המצוה הזאת. דבר אחר: כי המצוה הזאת אמר ר' חייא בר אבא: כל מי שמתחיל במצוה ואינו גומרה גורם שיקבור אשתו ובניו. וממי את למד? מיהודה, שהתחיל במצוה ולא גמרה. כיצד? בשעה שבא יוסף אצל אחיו ובקשו להרוג אותו, שנאמר (בראשית לז): לכו ונהרגהו עמד יהודה ולא הניחן. מניין? שנאמר: מה בצע כי נהרוג את אחינו ושמעו לו, מפני שהיה מלך עליהן. ואילו אמר להן נחזירנו אצל אבינו היו שומעין לו, וע"י שהתחיל במצוה ולא גמרה קבר אשתו ושני בניו, שנאמר (שם לח): ותמת בת שוע אשת יהודה. וכתיב: וימת ער ואונן בארץ כנען. דבר אחר: כי המצוה הזאת אמר רבי לוי, בשם רבי חמא בר חנינא: כל מי שמתחיל במצוה ואינו גומרה ובא אחר וגומרה, נקראת על שמו שגמרה. כיצד? משה התחיל במצוה, שנטל עצמותיו של יוסף עמו. מנין? שנאמר ( שמות יג): ויקח משה את עצמות יוסף עמו וגו'. וע"י שלא הכניסן לא"י נקראת על שמן של ישראל שקברו אותן, שנאמר (יהושע כד): ואת עצמות יוסף אשר העלו בני ישראל ממצרים קברו בשכם. אשר העלה משה ממצרים אין כתיב כאן, אלא אשר העלו בני ישראל. ולמה קברו אותן בשכם? משל למה הדבר דומה? לגנבים שגנבו חבית של יין. הרגיש בהם בעל חבית אמר להם: יערב עליכם אלא בחייכם משאתם שותים את היין, החזירו את הקנקן למקומו. כך בשעה שמכרו השבטים את יוסף משכם מכרו אותו, שנא' (בראשית לז): ויאמר ישראל אל יוסף הנה אחיך רועים בשכם. א"ל הקב"ה: משכם מכרתם אותו החזירו עצמותיו לשכם. כיון, שגמרו את המצוה נקראת על שמן. הוי, כי המצוה הזאת:
דבר אחר: אמר הקב"ה: אם קריתם את התורה מצוה אתם עושים על עולמי, שאלמלא התורה כבר היה העולם חוזר לתוהו ובוהו. דבר אחר: כי המצוה מהו המצוה? רבנן אמרי: דבר קשה. למה הדבר דומה? למלך, שהיה לו אבן טובה והפקידה אצל אוהבו. א"ל: בבקשה ממך תן דעתך עליה ושמור אותה כראוי, שאם תאבד לא יש לך מהיכן לפרוע לי, ואף אני לא יש לי אחרת כיוצא בה ונמצאת חוטא עלי ועליך, אלא עשה מצוה על שנינו ושמור אותה כראוי. כך אמר משה לישראל: אם שמרתם את התורה לא על עצמכם אתם עושין צדקה בלבד, אלא עלי ועל עצמכם. מנין? שנאמר (דברים ו): וצדקה תהיה לנו, לי ולכם. אימתי? כי נשמור לעשות את כל המצוה הזאת:
דבר אחר: כי המצוה וגו' לא בשמים היא אמר להן משה: שלא תאמרו משה אחר עומד ומביא לנו תורה אחרת מן השמים, כבר אני מודיע אתכם: לא בשמים היא, שלא נשתייר הימנה בשמים. דבר אחר: אמר רבי חנינא: היא וכל כלי אומנותה ניתנה: ענותנותה, צדקה וישרותה, ומתן שכרה. דבר אחר: מהו לא בשמים היא? שמואל אמר: אין התורה מצויה באיסטרולוגין, שאומנותן בשמים. אמרו לשמואל: הרי אתה איסטרולוגין וגדול בתורה?! אמר להן: לא הייתי מביט באיסטרולוגים, אלא בשעה שהייתי פנוי מן התורה. אימתי? כשהייתי נכנס לבית המים. דבר אחר: לא בשמים היא אמרו לו: רבנו משה! הרי אתה אומר לנו: לא בשמים היא ולא מעבר לים היא. והיכן היא? אמר להן: במקום קרוב היא, בפיך ובלבבך לעשותו. אינה רחוקה מכם, קרובה היא לכם. דבר אחר: בפיך ובלבבך לעשותו רבנן אמרי: ז' דברים אמר שלמה על העצל, ומה שאמר משה, היה גדול מכולם. כיצד? אמרו לעצל: רבך בעיר, לך ולמוד תורה ממנו. והוא משיב אותן ואומר להן: מתיירא אני, מן הארי שבדרך. מנין? שנאמר (משלי כו): אמר עצל שחל בדרך. אמרו לו: הרי רבך בתוך המדינה, עמוד ולך אצלו. אמר להן: מתיירא אני, שלא יהא ארי בתוך הרחובות. שנאמר: ארי ברחובות. אמרו לו: הרי הוא דר אצל ביתך. אמר להן: והארי בחוץ. שנאמר: אמר עצל ארי בחוץ. א"ל: בתוך הבית. השיב להן: ואם הולך אני ומוצא את הדלת נעול, אני מחזר ובא. אמרו לו: פתוח הוא. מנין? שנאמר (שם): הדלת תסוב על צירה ועצל על מטתו. לסוף, שלא היה יודע מה להשיב, אומר להן: או הדלת פתוח, או נעול, מבקש אני לישן עוד מעט. מנין? שנאמר (שם): עד מתי עצל תשכב וגו'. עמד משנתו בבוקר, נתנו לפניו לאכול, הוא מתעצל לתת לתוך פיו. מנין? שנאמר (שם יט) :טמן עצל ידו בצלחת נלאה להשיבה אל פיו. ואיזה שביעי? (שם כו) מחורף עצל לא יחרוש ושאל בקציר ואין. מהו מחורף עצל לא יחרוש? אר' שמעון בן יוחאי: זה, שאינו למד תורה בנערותו, ומבקש ללמוד בזקנותו ואינו יכול, וזהו ושאל בקציר ואין. ומה שאמר משה היה גדול מכולן. מניין? כי קרוב אליך הדבר מאד בפיך ובלבבך לעשותו, הוצא דבר, מתוך פיך:
דבר אחר: כי קרוב אליך אמר רבי שמואל בר רב נחמן: למה הדבר דומה? לבת מלך, שלא היה אדם מכירה והיה למלך אהוב אחד והיה נכנס למלך בכל שעה, והייתה בתו של מלך עומדת לפניו. אמר לו המלך: ראה היאך אני מחבב אותך, שאין בריה מכיר את בתי ועומדת לפניך. כך אמר הקב"ה לישראל: ראו מה אתם חביבים עלי, שאין בריה בפלטין שלי מכיר את התורה, ולכם נתתיה, שנאמר (איוב כח): ונעלמה מעיני כל חי. אבל אתם, לא נפלאת היא ממך אלא קרוב אליך הדבר מאד. אמר להן הקב"ה: בני! אם יהיו דברי תורה קרובים לכם, אף אני קורא אתכם קרובים, שכן כתיב ( תהלים קמח): לבני ישראל עם קרובו הללויה:



ויאמר ה' אל משה הן קרבו ימיך הלכה: אדם מישראל שמתו מוטל לפניו מהו שיהא מותר לו להתפלל? כך שנו חכמים: מי שמתו מוטל לפניו, פטור מק"ש ומן התפלה. ולמה למדונו רבותינו כן? כיון שרואה צרתו לפניו, דעתו מובלגת. אבל משנקבר, כל שבעת ימי האבל הוא זקוק לכל דבר של מצוה. ומנין אתה למד לאבל שבעת ימים? אמר רבי אבא בר אבינא: שכן מצינו ביוסף (בראשית נ): ויעש לאביו אבל שבעת ימים. והשבת עולה מן המנין. אמר רבי יוסי בר זבידא, בשם ריש לקיש: יש לך ללמוד ממקום אחר. מנין? שנאמר (עמוס ח): והפכתי חגיכם לאבל. מה ימי החג ז', אף ימי האבל ז'. אמרו רבותינו: מעשה היה בימי ר"ש בן חלפתא, שהלך לברית מילה וסעד שם אביו של תינוק, והשקה אותן יין ישן בן שבע שנים. אמר להן: מן היין הזה אני מיישן לשמחתו של בני. היו סועדין עד חצי הלילה. ר"ש בן חלפתא, שהיה בטוח על כוחו, יצא לו בחצי הלילה לילך לעירו. מצא שם מלאך המות בדרך, וראה אותו משונה. א"ל: מי אתה? א"ל: שלוחו של מקום. א"ל: ומפני מה אתה משונה? א"ל: אני משיחתן של בריות, שהן אומרים: כך וכך אנו עתידין לעשותואינו יודע אימתי הוא נקרא למות. אותו האיש שהיית סועד אצלו, ואמר לכם: מן היין הזה אני מיישן לשמחת בני, והרי הגיע פרקו ליטול אחר ל' יום. אמר לו: הראה לי את פרקי. אמר לו: לא עליך ולא על כיוצא בך אני שולט. פעמים, שהקב"ה חפץ במעשים הטובים ומוסיף בכם חיים, שנאמר (משלי י): יראת ה' תוסיף ימים. רבנן אמרי: קשה לפני הקב"ה לגזור מיתה על הצדיקים. מנין? שנאמר (תהלים קטז): יקר בעיני ה' המותה לחסידיו. תדע לך, כך היה צריך לומר למשה: הנה אתה מת. ולא אמר כך, אלא הניח אותו ותלה המיתה בימים. מניין? ממה שקרינו בעניין (דברים לא): הן קרבו ימיך למות:
זה שאמר הכתוב (קהלת ט) שבתי וראה תחת השמש כי לא לקלים המרוץ וגו'. ומהו כי לא לקלים המרוץ? אמר רבי תנחומא: המקרא הזה מדבר במשה. כיצד? אתמול היה עולה לרקיע כנשר, עכשיו היה מבקש לעבור את הירדן ואינו יכול, שנאמר: כי לא תעבור את הירדן הזה. ולא לגבורים המלחמה אתמול היו מלאכים מרתתין לפניו, ועכשיו הוא אומר (שם ט): כי יגורתי מפני האף והחמה. וגם לא לחכמים לחם אתמול (משלי כא): עיר גיבורים עלה חכם ויורד עוז מבטחה מן השמים, ועכשיו ניטלה ממנו ונתנה ליהושע בן נון. וגם לא לנבונים עושר אתמול היה מסיח כעשיר, שוב מחרון אפך, סלח נא לעון העם הזה, ועכשיו הוא מסיח כרש, ואתחנן, עשה עמי חנם. וגם לא ליודעים חן אתמול היה יודע היאך לרצות את בוראו, קומה ה' שובה ה', ועכשיו משנתחנן כל שבעת הימים, לסוף אמר לו הקב"ה: הן קרבו ימיך:
זה שאמר הכתוב (קהלת ח): אין אדם שליט ברוח לכלוא את הרוח רבי יהודה ורבי נחמיה. רבי יהודה אומר: אין אדם שליט במלאך המות, לכלות אותו ממנו. ואין רוח אלא מלאך, שנאמר (תהלים קד): עושה מלאכיו רוחות. רבי נחמיה אומר: אין אדם שליט ברוח בגליות לכלותם מן העולם, ואין רוח אלא גליות, שנאמר (דניאל ז) וארו ארבע רוח שמיא.. דבר אחר: ר"א בן יעקב אומר: אין אדם שליט בנפשו לכלות אותה. למה? שבללה הקב"ה בכל הגוף, שאילו בללה הקב"ה באבר אחד, כשהיה מגיע לאדם צרה, היה חותך אותו אבר ומת. לפיכך היא בכל הגוף, כדי שלא יהא יכול לכלותה. הוי, אין אדם שליט ברוחו. מהו ואין משלחת במלחמה? אין אדם יכול לומר, בשעה שנוטה למות: הריני משלח לעבדי תחתי. רבי שמעון בן חלפתא אומר: אין אדם יכול לעשות כלי זיין ולהינצל ממלאך המות, כעניין שנאמר (ד"ה ב לב): ויעש שלח לרוב ומגינים. מהו ואין שלטון ביום המות? אין אדם שליט לומר: המתיני לי עד שאעשה חשבונותי ועד שאצוה לביתי, ואח"כ אני בא. דבר אחר: מהו ואין שלטון? אין מלאך המות אומר: הואיל וזה מלך, נוותר לו עוד יום אחד, או שני ימים, אין לפניו באותו היום משוא פנים. תדע לך, שכל ימיו של דוד נקרא מלך, שנאמר (מלכים א א): והמלך דוד זקן. כיון שהגיע למיתתו, אין כתיב בו מלכות. מניין? שנאמר (שם א ב): ויקרבו ימי דוד למות. ולא ימלט רשע את בעליו אין אדם יכול ליתן לפניו אנקליטין, אין אדם יכול לומר לפניו אנקלומא. הרי משה, אחר כל אותו השבח שראה, כיון שהגיע יום מיתתו, לא היה יכול לעכב. מיד אמר לו: הן קרבו ימיך למות:
דבר אחר: א"ל משה: רבש"ע! אחר כל אותו הכבוד ואותה הגבורה שראו עיני אני מת?! א"ל הקב"ה: משה! (תהלים פט) מי גבר יחיה ולא יראה מות?! מהו, מי גבר יחיה? אמר רבי תנחומא: מי גבר כאברהם, שירד לכבשן האש וניצל, ואח"כ (בראשית כה): ויגוע וימת אברהם. מי גבר כיצחק, שפשט צוארו על המזבח, ואח"כ אמר (שם כז): הנה נא זקנתי לא ידעתי יום מותי. מי גבר כיעקב, שנתפגש עם המלאך, ואח"כ (שם מז): ויקרבו ימי ישראל למות. מי גבר כמשה, שדבר עם בוראו פנים בפנים, ואח"כ: הן קרבו ימיך למות:
דבר אחר: כל הבריות יורדין לקבר ועיניהם כהות, אתה לא כהתה עיניך. כל הבריות מטפלים בכלים מעשה בשר ודם, ארון מטה ותכריכין. אבל אתה, בתכריכי מעשה שמים. ארון מעשה שמים. מטה מעשה שמים. דבר אחר: כל הבריות, כשהן מתין מטפלין בהן קרוביהם ושכניהם, אבל אתה, אני ופמליא שלי מטפלין בך. מנין? שנאמר (דברים לד) ויקבר אותו בגיא:
דבר אחר: הן קרבו ימיך למה נגזר עליו מיתה בזה לשון הן? רבנן אמרי: למה הדבר דומה? לאחד שכיבד את המלך והביא לו דורון חרב חדה. אמר המלך: התיזו את ראשו בה. א"ל אותו האיש: אדוני המלך! במה שכיבדתיך, בה אתה מתיז את ראשי?! כך אמר משה: רבש"ע! בהן קילסתיך, שכן כתיב (דברים י): הן לה' אלהיך השמים ושמי השמים וגו' ובהן אתה גוזר עלי מיתה?! א"ל הקב"ה: שכן רע רואה את הנכנסות ואינו רואה את היוצאות. א"ל: אי אתה זכור, בשעה ששלחתיך לגאול אותן ממצרים, ואמרת לי (שמות ד): הן לא יאמינו לי. הוי, הן קרבו ימיך:
דבר אחר: אמר רבי אבין: מהו הן? למה הדבר דומה? למטרונה אחת, שעשתה למלך פורפירה משובחת, נטלה המלך והניחה. הגיעו ימיה של המטרונה למות. אמר המלך: תיטול אותה פורפירה, שכיבדה אותי. כך אמר הקב"ה למשה: קילסת אותי בהן, ובהן אני גוזר עליך מיתה:
דבר אחר: אמר רבי לוי: למה הדבר דומה? לאשה עוברה, שנחבשה בבית האסורין. ילדה שם בן, גדל אותו הילד, עבר המלך לפני בית האסורים, התחיל אותו הילד לצווח: אדוני המלך! למה אני חבוש בבית האסורים? א"ל המלך: בחטייא של אמך את נתון כאן! כך אמר משה: רבש"ע! ל"ו כריתות הן, שאם יעבור אדם על אחד מהן חייב מיתה. שמא עברתי על אחת מהן? למה אתה גוזר עלי מיתה?! א"ל: בחטייא של אדם הראשון אתה מת, שהביא מיתה לעולם. הן מהו? הן- בעון אותו שכתוב בו הן (בראשית ג): הן האדם היה כאחד ממנו וגו':
דבר אחר: מהו הן? אמר רבי סימא: היום קובל לפני הקדוש ב"ה. אמר: רבש"ע! איני זז ואיני שוקע ומשה קיים.. דבר אחר: רבנן אמרי: כיון שידע משה, שהיה לו למות באותו היום, מה עשה? אמר רבי ינאי: כתב י"ג תורות, י"ב לי"ב שבטים ואחת הניח בארון, שאם יבקש לזייף דבר, שיהיו מוצאים אותה שבארון. אמר משה: מתוך שאני עסוק בתורה, שכלה חיים, היום שוקע והגזירה בטלה. מה עשה הקב"ה? רמז לשמש והיה עומד ומתקשה כנגדו. אמר: איני שוקע ומשה קיים בעולם! לפיכך איוב מפרשה (איוב ל): אם לא בכיתי לקשה יום שנתקשה היום כנגדו. הן מהו הן קרבו ימיך? כאדם שאומר לחברו: פלוני קבל עליך לפני המלך. קרא את יהושע אמר לפניו: רבש"ע! יטול יהושע ארכי שלי, ואהא חי! אמר הקדוש ב"ה: עשה לו, כדרך שהוא עושה לך! מיד השכים משה והלך לביתו של יהושע, נתיירא יהושע ואמר משה: רבי! בוא אצלי. יצאו להלוך, הלך משה לשמאלו של יהושע, נכנסו לאהל מועד ירד עמוד הענן והפסיק ביניהם, משנסתלק עמוד הענן, הלך משה אצל יהושע, ואמר: מה אמר לך הדיבור? א"ל יהושע: כשהיה הדיבור נגלה עליך, יודע הייתי מה מדבר עמך?! אותה שעה צעק משה, ואמר: מאה מיתות ולא קנאה אחת! ושלמה מפרשה (שיר ח): כי עזה כמות אהבה קשה כשאול קנאה. אהבה שאהב משה ליהושע, ומה שקינא משה ביהושע. כיון שקיבל עליו למות, התחיל הקדוש ברוך הוא מפייסו. אמר ליה: חייך! בעולם הזה הנהגת את בני, אף לעתיד לבא, על ידיך אני מנהיג אותן. מנין? שנאמר (ישעיה סג): ויזכור ימי עולם משה עמו:



הלכה: אדם מישראל שהיה חושש באזנו, מהו שיהא מותר לרפאותו בשבת? כך שנו חכמים: כל שספק נפשות דוחה את השבת וזו מכת האוזן אם סכנה היא, מרפאים אותה בשבת. רבנן אמרי: מבקש אתה, שלא לחוש באזניך ולא אחד מאיבריך, הטה אזנך לתורה ואת נוחל חיים. מנין? שנאמר (ישעי' נה): הטו אזנכם ולכו אלי שמעו ותחי נפשכם. אמר רבי חנינא בר פפא: כל מי שמסיר אזנו משמוע תורה, תפילתו נמאסת, שנאמר (משלי כז): מסיר אזנו משמוע תורה גם תפלתו תועבה. רבי לוי אמר: האוזן לגוף כקינקל לכלים, שכן הקינקל כמה כלים ניתנין עליו, ואת נותן מוגמר תחתיו, וכולם מתעשנים. כך מאתים וארבעים ושמונה איברים שבאדם הזה, על ידי האוזן כולן חיין. מניין? שנא': שמעו ותחי נפשכם. אמר הקב"ה: אם הטית אזנך לתורה, כשתבוא לפתוח בדברי תורה, הכל משתתקים לפניך ושומעים דבריך, כשם שהטית אזנך לשמוע דברי תורה. ומהיכן את למד? ממשה רבנו, שע"י שהטה אזנו לתורה, בשעה שבא לפתוח בדברי תורה, נשתתקו העליונים ותחתונים והאזינו דבריו. מנין? ממה שקרינו בעניין: האזינו השמים ואדברה וגו':
זה שאמר הכתוב (קהלת ג): ידעתי כי כל אשר יעשה האלהים הוא יהיה לעולם עליו אין להוסיף וגו'. אמר רבי יוסי בן זמרא: מהו עליו אין להוסיף וגו'? כך אמר הקב"ה: מתחילת ברייתו של עולם (בראשית א): יקוו המים מתחת השמים אל מקום אחד וגו'. ומפני מה כתיב (עמוס ה): הקורא למי הים וישפכם על פני הארץ ה' שמו? שייראו מלפניו, שיהיו הבריות יראים מלפניו. למה הדבר דומה? למדינה שמרדה במלך. מה עשה המלך? הביא לגיון אחד קשה והקיפה, כדי שיהיו בני המדינה רואין אותו ומתיראין מלפניו. דבר אחר: כך ברא הקב"ה את עולמו, יום שיהא יום ולילה שיהא לילה. בא יעקב ועשה את היום לילה, ששקע לו הקב"ה את השמש שלא בעונתה, שנאמר (בראשית כח): ויפגע במקום וילן שם כי בא השמש. בא יהושע ועשה הלילה יום, שנאמר (יהושע י): שמש בגבעון דום. הרי שהצדיקים גורעים ומוסיפים על דבריו של הקב"ה, כדי שיהיו הבריות יראין מלפניו. דבר אחר: כך ברא הקדוש ב"ה, שיהא הים ים, ושתהא היבשה יבשה. בא משה ועשה את הים יבשה, שנאמר (שמות יד): ובני ישראל הלכו ביבשה בתוך הים. בא אלישע ועשה את היבשה ים, שנאמר (מלכים ב ג): כה אמר ה' עשה הנחל הזה גבים וגו'. והנחל ההוא ימלא מים. כך ברא הקב"ה את החורף שיהא חורף, ואת הקיץ שיהא קיץ. בא אליהו ועשה את החורף קיץ, שכן כתיב (שם א יז): חי ה' אם יהיה השנים האלה טל ומטר כי אם לפי דברי. בא שמואל ועשה את הקיץ חורף, שכך כתיב (שמואל א יב): הלא קציר חטים היום אקרא אל ה' ויתן קולות ומטר.. דבר אחר: כך ברא הקב"ה את העליונים לעליונים ואת התחתונים לתחתונים, שכך כתיב (תהלים קטו): השמים שמים לה' והארץ נתן לבני אדם. בא משה ועשה את התחתונים לעליונים, ואת העליונים לתחתונים, שכך כתיב (שמות יט): ומשה עלה אל האלהים וגו' וירד ה' על הר סיני.. דבר אחר: כך ברא הקב"ה שמים וארץ, שיהיו מקלסים אותו. מנין? שנאמר (תהלים יט): השמים מספרים כבוד אל. כיון שבא משה שיתק אותן. מנין? שנאמר: האזינו השמים:
זה שאמר הכתב (שמואל ב כג): אמר אלהי ישראל לי דבר צור ישראל מושל באדם. ומהו צדיק מושל יראת אלהים? הצדיקים מושלים כביכול שהקדוש ב"ה מושל. כיצד? כל מה שהקב"ה עושה, הצדיקים עושין. כיצד? הקב"ה פוקד עקרות. ואלישע פקד את השונמית. מנין? שנאמר (מלכים ב ד): למועד הזה כעת חיה את חובקת בן. הקב"ה מחיה מתים. ואלישע החיה את בנה של שונמית. הקב"ה קורע ימים. ואליהו ואלישע קרעו ימים. מנין? שנאמר (שם ב): ואף הוא ויכה את המים ויחצו הנה והנה. הקב"ה מרפא בלא רטיה. ואלישע ריפא את נעמן, שלא ברטיה. הקב"ה ממתיק את המרים. ואלישע המתיק את המרים. שכך כתיב (שם): ויאמר קחו לי צלוחית חדשה וגו'. וכתיב (שם): וירפאו המים. הקב"ה עוצר גשמים. ואליהו עצר את הגשמים. שנאמר (שם א יז): חי ה' צבאות אם יהיה השנים האלה טל ומטר וגו'. הקב"ה מוריד את הגשמים. ושמואל הוריד את הגשמים. שנאמר (שמואל א יב): הלא קציר חטים היום אקרא אל ה' וגו'. הקב"ה מוריד האש. ואליהו הוריד את האש. שנאמר (מלכים א יח): ותפל אש ה' ותאכל את העולה:
דבר אחר: האזינו השמים אמר רבי יהושע דסיכנין: מכאן אתה למד שיש לשמים: פה. ולב. ואוזן. פה מנין? דכתיב (תהלים יט): השמים מספרים כבוד אל. ולב מנין? דכתיב (דברים ה): וההר בוער באש עד לב השמים. ואוזן מנלן? דכתיב: האזינו. דבר אחר: למה לשמים וארץ? אמר רבי שמואל בר נחמן: למה הדבר דומה? לאיסטרטיגין, ששימש בב' מדינות פרס וקלאונה, עשה יו"ט. אמר: אם קורא אני לאלו, אלו כועסים. ואם קורא אני לאלו, אלו כועסין. מה עשה? קרא לאלו ולאלו. כך משה, היה מן הארץ וגדל בשמים. מנין? שנאמר (שמות לד) ויהי שם עם ה' ארבעים יום וגו'. אמר: אם קורא אני לשמים, הארץ רוגזת. ואם אני קורא לארץ, השמים רוגזין. אמר: הריני קורא לשניהם, לשמים ולארץ, שנאמר: האזינו השמים. דבר אחר: למה לשמים ולארץ? אמר רבי תנחומא: שאין הקב"ה גואל את ישראל אלא על ידיהן. שכך כתיב (ישעיה מד): רנו שמים כי עשה ה' וגו'. דבר אחר: למה לשמים ולארץ? שלא נתנה תורה אלא על ידיהן, שנאמר (דברים ד): מן השמים השמיעך את קולו ליסרך ועל הארץ הראך את אשו הגדולה.. דבר אחר: שלא ניתנו מן ושליו אלא על ידיהן. מנין? שנאמר (שמות טז): הנני ממטיר לכם לחם מן השמים ושליו מן הארץ, דכתיב (שם) ותעל השליו וגו'. דבר אחר: שמשל הקב"ה את ישראל ככוכבי השמים וכעפר הארץ. ככוכבי השמים מנין? דכתיב (בראשית טו): הבט נא השמימה וספור הכוכבים וגו'. וכעפר הארץ מנין? דכתיב (שם כח): והיה זרעך כעפר הארץ. דבר אחר: למה לשמים ולארץ? שהן עדותיהן של ישראל, דכתיב (דברים ד): העדותי בכם היום את השמים ואת הארץ. למה הדבר דומה? לבן מלכים, שמסר לו אביו ב' אפטרופון וכל עטרה שהיה אביו מעטרו, לא היה מעטרו, אלא על ידיהן וכשנכנס לחופתו, נטלן לעדים שיהיו בינו לבין אביו. כך כל נסים שעשה הקדוש ב"ה לישראל, ע"י שמים וארץ עשה להן, וכיון שבאו ליכנס לא"י אמרו שירה על ידיהן, שהן מעידין בינו ובינן. מנין? שנאמר (ישעיה א): שמעו שמים והאזינו ארץ כי ה' דבר. מה כתיב אחריו? בנים גדלתי ורוממתי. הוי, האזינו השמים. דבר אחר: למה לשמים ולארץ? אמר רבי חנינא: למה הדבר דומה? לאחד, שהפקיד פיקדון אצל אוהבו, מת אוהבו שהפקיד את הפיקדון אצלו, עמד בנו של אותו שהפקיד הפיקדון, והיה מכבד לאותו שהפקיד הפיקדון אצלו, ומכבד לאשתו. אמרו לו: למה אתה מכבד את שניהם? אמר להן: פיקדון יש לי אצלם, ואינה ברורה לי אצל מי הוא הפיקדון, אם אצלו, אם אצל אשתו, כל היכן שפקדוני מונח, שיהא שמור יפה. כך אמרו לו למשה: למה אתה מצוה לשמים ולארץ? אמר להן: אני עתיד למות ואיני יודע להיכן נפשי הולכת, אם לשמים אם לארץ! מנין? שנאמר (קהלת ג): מי יודע רוח בני האדם העולה היא למעלה וגו'. לפיכך אני מצווה את שניהם, כל מקום שתהא נפשי מונחת, שתהא יפה. א"ל הקב"ה: חייך! אין בריה שליט על נפשך. והיכן היא מונחת? תחת כסא הכבוד בשמים, שכן אביגיל אומרת (שמואל א כה): והיתה נפש אדוני צרורה בצרור החיים את ה' אלהיך. דבר אחר: למה לשמים ולארץ? שבהן העיד הקב"ה על ישראל, ובהן חטאו, ובהן לקו, ובהן הן מתנחמין, בהן העיד. מנין? דכתיב (דברים ד): העדותי בכם היום את השמים ואת הארץ. ובהן חטאו, דכתיב (ירמיה ז): לעשות כונים למלכת השמים. ובהן לקו. מניין? דכתיב (שם ד): ואל השמים ואין אורם בארץ. מנין? דכתיב (שם): ואת הארץ. וחטאו בארץ. דכתיב (הושע יב): וגם מזבחותם כגלים על תלמי שדי. ולקו בארץ, דכתיב (ירמיה ד): ראיתי את הארץ והנה תוהו ובוהו. ובשמים ובארץ הן מתנחמים, דכתיב (ישעיה סו): כי כאשר השמים החדשים והארץ החדשה וגו':



הלכה: אדם מישראל שעבר לפני התיבה וטעה, כיצד הוא צריך לעשות? כך שנו חכמים: העובר לפני התיבה וטעה, יעבור אחר תחתיו. לימדונו רבותינו: אמר ר' יוסי בר חנינא: טעה בשלוש ברכות הראשונות, חוזר בתחילת מגן. רב הונא אמר: אם טעה בשלוש ברכות אמצעיות, חוזר להאל הקדוש. רב אמר: אם טעה בשלוש אחרונות, חוזר לתחילת מודים. דבר אחר: העובר לפני התיבה וטעה, יעבור אחר תחתיו. ומנין הוא מתחיל? מתחילת הברכה שטעה. ומהיכן למדו? מאבות העולם. למה? שלא היה אחד מתחיל, אלא ממקום שפסק חברו. כיצד? אברהם בירך את יצחק. מנין? דכתיב (בראשית כה): ויתן אברהם את כל אשר לו ליצחק ומה נתן לו? ר' יהודה ור' נחמיה, ר' יהודה אומר: בכורה נתן לו, כעניין שנאמר (שם): וימכור את בכורתו ליעקב. ר' נחמיה אמר: ברכה נתן לו, כעניין שנאמר (שם כז): ויתן לך האלהים. עמד יצחק לברך את יעקב, אמר ממקום שפסק אבא, משם אני מתחיל. אבא הפסיק בויתן, אף אני מתחיל בויתן. מנין? שנאמר: ויתן לך אלהים. ובמה חתם יצחק? בקרייה, שנאמר (שם כח): ויקרא יצחק אל יעקב ויברך אותו. עמד יעקב לברך את השבטים, אמר: איני פותח אלא בקרייה, שנאמר (שם מט): ויקרא יעקב אל בניו. ובמה חתם? בזאת, שנאמר (שם): וזאת אשר דבר להם אביהן. עמד משה לברך את ישראל, אמר: איני פותח, אלא בזאת. מנין? ממה שקרינו בעניין: וזאת הברכה.
דבר אחר: וזאת הברכה זה שאמר הכתוב (תהלים כד): מי יעלה בהר ה'. רבנן אמרי: מדבר במשה. מי יעלה בהר ה' זה משה, שנאמר (שמות יט): ומשה עלה אל האלהים וגו'. ומי יקום במקום קדשו זה משה. מנין? שנאמר (שם ג): כי המקום אשר אתה עומד עליו אדמת קדש הוא. נקי כפים זה משה. מנין? שנאמר (במדבר טז): לא חמור אחד מהם נשאתי וגו'. ובר לבב זה משה. אמר ר' יצחק: אפילו הדיוט, אם אומר לחברו כזה, גנאי הוא לו, ומשה אמר: למה ה' יחרה אפך בעמך?! אלא לבו ברור עליו, שאינו תובע צורך עצמו, אלא לצורכן של ישראל. אשר לא נשא לשוא נפשו זו נפשו של מצרי, שלא נטלה על חנם, אלא כדין עשה. ולא נשבע למרמה זה משה, שנאמר (שמות ב): ויואל משה לשבת את האיש. ישא ברכה מאת ה' זה משה. אמר ר' תנחומא: אל תהי קורא בו, אלא ישיא ברכה לאחרים:
וזאת הברכה - זה שאמר הכתוב (משלי לא): רבות בנות עשו חיל ואת עלית על כולנה. מהו ואת עלית על כולנה? מדבר במשה, על שנתעלה יותר מן הכל. כיצד? אדה"ר אומר למשה: אני גדול ממך, שנבראתי בצלמו של הקב"ה. מנין? שנאמר (בראשית ב): ויברא אלהים את האדם בצלמו. א"ל משה: אני נתעליתי יותר ממך, אתה כבוד שניתן לך, ניטל ממך, שנאמר (תהלים מט): ואדם ביקר בל ילין, אבל אני, זיו הפנים שנתן לי הקב"ה עמי הוא. מנין? שנאמר (דברים לד): לא כהתה עינו ולא נס לחה. דבר אחר: נח אמר למשה: אני גדול ממך, שניצלתי מדור המבול. א"ל משה: אני נתעליתי יותר ממך, אתה הצלת את עצמך, ולא היה בך כח להציל את דורך, אבל אני הצלתי את עצמי, והצלתי את דורי כשנתחייבו כלייה בעגל. מנין? שנאמר (שמות לב): וינחם ה' על הרעה אשר דבר לעשות לעמו. למה הדבר דומה? לשתי ספינות שהיו בים והיו בתוכן שני קברניטין: אחד הציל את עצמו ולא הציל את ספינתו. ואחד הציל את עצמו ואת ספינתו. למי היו מקלסין, לא לאותו שהציל את עצמו ואת ספינתו?! כך נח, לא הציל אלא את עצמו. אבל משה, הציל את עצמו ואת דורו. הוי, ואת עלית על כולנה. דבר אחר: אברהם אומר למשה: אני גדול ממך, שהייתי זן לעוברים ולשבים. א"ל משה: אני נתעליתי יותר ממך. אתה היית זן בני אדם ערלים, ואני הייתי זן בני אדם מהולים. ולא עוד, אלא את היית זן בישוב, ואני הייתי זן במדבר. יצחק אמר למשה: אני גדול ממך, שפשטתי צוארי על גבי המזבח, וראיתי את פני השכינה. א"ל משה: אני נתעליתי יותר ממך, שאתה ראית פני השכינה וכהו עיניך. מנין? דכתיב (בראשית כז): ויהי כי זקן יצחק ותכהינה עיניו מראות. מהו מראות? מראות בשכינה. אבל אני הייתי מדבר עם השכינה פנים בפנים ולא כהו עיני. מנין? שנאמר (שמות לד): ומשה לא ידע כי קרן עור פניו. יעקב אמר למשה: אני גדול ממך, שנפגשתי עם המלאך וניצחתי אותו. אמר לו משה: אתה נפגשת עם המלאך בפירבורין שלך, ואני עולה אצלן בפירבורין שלהן, והן מתייראין ממני. מנין? שנאמר (תהלים סח): מלכי צבאות ידודון ידודון וגו'. לפיכך, אמר שלמה: רבות בנות עשו חיל וגו'. אמר הקדוש ברוך הוא: הואיל ונתעלה מן הכל, הוא יברך את ישראל: וזאת הברכה.
דבר אחר: וזאת הברכה אמר רבי שמואל בר נחמן: כיון שבא משה לברך את ישראל, באה התורה והקב"ה לברך את ישראל. וזאת הברכה, זו התורה, שנאמר בה (דברים ד): וזאת התורה אשר שם משה לפני בני ישראל. אשר ברך משה, זה משה. איש האלהים, זה הקב"ה שנאמר (שמות טו) ה' איש מלחמה. וכל כך למה? לקיים מה שנאמר (קהלת ד): והחוט המשולש לא במהרה ינתק. דבר אחר: וזאת הברכה אמר רבי תנחומא: אם אלהים, למה איש? ואם איש, למה אלהים? אלא בשעה, שהיה הושלך ליאור של מצרים, איש. ובשעה שנהפך לדם, האלהים. דבר אחר: בשעה שברח מלפני פרעה, איש. ובשעה ששיקעו, אלהים. דבר אחר: בשעה שעלה לרקיע, איש. ומהו איש? לפני המלאכים, שכולן אש. ובשעה שירד מן הרקיע, אלהים. מנין? שכתוב (שמות לד): וייראו מגשת אליו. דבר אחר: בשעה שעלה לרקיע, אלהים. כשם שאין המלאכים אוכלין ושותין, אף הוא לא אוכל ולא שותה. מנין? שנאמר (שם לד): ויהי שם עם ה' וגו'. דבר אחר: מהו איש האלהים? אמר רבי אבין: מחציו ולמטה, איש. מחציו ולמעלה, האלהים:
מהו לפני מותו? רבנן אמרי: מה עשה משה? נטל את מלאך המות והשליכו לפניו, והיה מברך השבטים, כל אחד ואחד לפי ברכתו. אמר רבי מאיר: הלך מלאך המות אצל משה. וא"ל: הקב"ה שלחני אצלך, שאתה מסתלק ביום הזה. א"ל משה: לך מכאן! שאני מבקש לקלס להקב"ה. מנין? שכתוב (תהלים קיח): לא אמות כי אחיה ואספר מעשי יה. א"ל: משה! מה אתה מתגאה?! יש לו מי שיקלסוהו, השמים והארץ מקלסין אותו בכל שעה, שנאמר (שם יט): השמים מספרים כבוד אל. אמר ליה משה: ואני משתק אותן ומקלס אותו, שנאמר: האזינו השמים ואדברה וגו'. בא אצלו פעם שניה, מה עשה משה? הזכיר עליו שם המפורש וברח. מנין? שנאמר: כי שם ה' אקרא. כיון שבא אצלו פעם שלישית, אמר הואיל ומן השם הוא, צריך אני לצדק עלי את הדין. מנין? שנאמר: הצור תמים פעלו. אמר רבי יצחק: הייתה נפשו של משה מתקשה לצאת, והיה משה מסיח עם נפשו, ואמר: נפשי תאמר שביקש מלאך המות לשלוט עליך?! אמרה לו: לא יעשה הקב"ה כן, (שם קטז): כי חלצת נפשי ממות. ותאמר שראית אותן בוכין ובכית עימהן?! אמרה לו: את עיני מן דמעה. אמר לה: ותאמר, שביקשו לדחות אותך לגיהינום?! א"ל: ואת רגלי מדחי. א"ל: ולהיכן את עתידה להלך? א"ל: אתהלך לפני ה' בארצות החיים. כיון ששמע משה כך, נתן לה רשות. אמר לה: שובי נפשי למנוחיכי וגו'. אמר רבי אבין: כיון שנסתלק התחתונים, היו מקלסין אותו ואומרים: תורה צוה לנו משה והעליונים מקלסין אותו ואומרים: צדקת ה' עשה וגו'. והקדוש ברוך הוא מקלס אותו (דברים לד): ולא קם נביא עוד בישראל כמשה:
וזאת הברכה - הלכה: אדם מישראל שעלה לקרות בתורה, אין מותר לו לקרות עד שלא יברך. תחילה מברך ואח"כ קורא. ומשה בשעה שזכה לקבל התורה, תחילה בירך ואח"כ קרא. אמר ר' אלעזר: איזו היא הברכה שבירך משה בתורה תחילה? בא"י אמ"ה אשר בחר בתורה הזאת וקדשה ורצה בעושיה, ולא אמר בעמליה, ולא אמר בהוגיה, אלא בעושיה, באלו שהן עושין את דברי תורה. בעושיה, אדם אומר למדתי חכמה ולא למדתי תורה, מה אעשה אני שם? אמר הקב"ה לישראל: חייכם! כל החכמה וכל התורה דבר אחד קל הוא, כל מי שמתיירא אותי ועושה דברי תורה, כל החכמה וכל התורה בלבו. מנין? שנאמר (תהלים קיא): ראשית חכמה יראת ה' שכל טוב לכל עושיהם. (שם יט) יראת ה' טהורה עומדת לעד. (איוב כח) יראת ה' היא חכמה וגו':
ולמה זכה משה שהקב"ה נתעסק עמו? אלא, בשעה שירד למצרים והגיע גאולתן של ישראל, כל ישראל היו עסוקים בכסף וזהב, ומשה היה מסבב את העיר, ויגע שלשה ימים ושלשה לילות למצוא ארונו של יוסף, שלא היו יכולים לצאת ממצרים, חוץ מיוסף. למה? שכך נשבע להן בשבועה לפני מותו, שנאמר (בראשית נ): וישבע יוסף את בני ישראל לאמר וגו'. משנתיגע הרבה, פגעה בו סגולה, וראתה משה שהוא עיף מן היגיעה. אמרה לו: אדוני משה! למה אתה עיף? אמר לה: שלושה ימים ושלושה לילות סבבתי את העיר למצוא ארונו של יוסף, ואין אני מוצא אותו. אמרה לו: בא עמי ואראך, היכן הוא. הוליכה אותו לנחל. אמרה לו: במקום הזה, עשו ארון של ת"ק ככרים והשליכוהו בתוך הנחל החרטומים והאשפים, וכן אמרו לפרעה: רצונך שלא תצא אומה זו מכאן לעולם, העצמות של יוסף, אם לא ימצאו אותן, עד עולם אינם יכולים לצאת. מיד עמד משה על שפת הנחל, ואמר: יוסף! יוסף! אתה ידעת היאך נשבעת לישראל (בראשית נ): פקוד יפקוד אלהים אתכם. תן כבוד לאלהי ישראל, ואל תעכב גאולתן של ישראל! מעשים טובים יש לך, בקש רחמים לפני בוראך, ועלה מן התהומות! מיד התחיל ארונו של יוסף מפעפע ועולה מן התהומות כקנה אחד. לקח אותו ושם אותו על כתפו, והיה סובל אותו וכל ישראל אחריו. וישראל היו סובלים את הכסף ואת הזהב, שנטלו ממצרים, ומשה סובל ארונו של יוסף. אמר לו הקדוש ברוך הוא: משה! אתה אומר: שדבר קטן עשית, חייך! החסד הזה שעשית, גדול הוא ולא השגחת לכסף ולזהב, אף אני אעשה עמך החסד הזה, ואתעסק עמך:
בשעה שהגיעו ימי משה ליפטר מן העולם, א"ל הקדוש ב"ה: הן קרבו ימיך! אמר לפניו: רבש"ע! אחר כל היגיעה הזו, אתה אומר לי, הן קרבו ימיך?! (תהלים קיח) לא אמות כי אחיה ואספר מעשי יה! א"ל: אי אתה יכול, כי זה כל האדם. אמר משה: רבש"ע! דבר אחד אני מבקש ממך לפני מותי, שאכנס ויבקעו כל השערים שבשמים ותהומות, ויראו שאין זולתך. מנין? שנאמר (דברים ד): וידעת היום והשבות אל לבבך וגו'. אמר לו הקב"ה: אתה אמרת: ואין עוד! אף אני אומר: ולא קם נביא עוד בישראל כמשה וגו'! לכל האותות והמופתים וגו' ולכל המורא הגדול אשר עשה משה לעיני כל ישראל:
הן קרבו ימיך למות - אמר רבי איבו: אמר משה: רבש"ע! בדבר שקילסתיך בתוך ס' ריבוא מקדשי שמך, בו קנסת עלי מיתה?! שנאמר: הן קרבו ימיך למות. כל מידותיך מידה כנגד מידה, מידה רעה כנגד מידה טובה, מידה חסרה כנגד מידה שלימה, מידה צרה כנגד מידה רחבה. אמר לו הקב"ה למשה: אף זו מידה טובה היא, שאמרתי לך: הן, שנאמר (שמות כג): הנה אנכי שולח מלאך. (משלי יא) הן צדיק בארץ ישולם. (מלאכי ג) הנה אנכי שולח לכם את אליה הנביא. וכשם שעילית אותי על ס' ריבוא, כך אני מעלה אותך לעתיד לבוא, בתוך חמישים וה' ריבוא צדיקים גמורים, שנאמר: הן. הן בגימטרייה הכי הוי, ה' חמשה נ' חמישים:
אמר ר' יוחנן: עשר מיתות כתובות עליו על משה, ואלו הן: הן קרבו ימיך למות. ומות בהר. כי אנכי מת. כי ידעתי אחרי מותי. ואף כי אחרי מותי. לפני מותו. בן מאה ועשרים שנה במותו. וימת שם משה עבד ה'. ויהי אחרי מות משה. משה עבדי מת. מלמד שעד עשרה פעמים נגזר עליו שלא יכנס לא"י, ועדיין לא נתחתם גזר דין הקשה, עד שנגלה עליו בית דין הגדול. אמר לו: גזירה היא מלפני שלא תעבור, שנאמר: כי לא תעבור את הירדן.
ודבר זה היה קל בעיניו של משה, שאמר: ישראל חטאו חטאות גדולות כמה פעמים, וכיון שבקשתי עליהם רחמים, מיד קבל ממני, שנאמר (דברים ט׳:י״ד): הרף ממני ואשמידם. מה כתיב תמן? וינחם ה' על הרעה (במדבר י״ד:כ׳): אכנו בדבר ואורישנו. מה כתיב תמן? (שם) ויאמר ה' סלחתי וגו'. אני שלא חטאתי מנעורי, לא כל שכן כשאתפלל על עצמי, שיקבל ממני?! וכיון שראה הקב"ה שקל הדבר בעיניו של משה ואינו עומד בתפילה, מיד קפץ עליו ונשבע בשמו הגדול, שלא יכנס לא"י, שנאמר (שם כ): לכן לא תביאו את [הקהל] (העם) הזה, אין לכן אלא שבועה, שנאמר (שמואל א ג׳:י״ד): ולכן נשבעתי לבית עלי. וכיון שראה משה שנחתם עליו גזר דין, גזר עליו תענית ועג עוגה קטנה ועמד בתוכה, ואמר: איני זז מכאן, עד שתבטל אותה גזירה! באותה שעה מה עשה משה? לבש שק ונתעטף שק ונתפלש באפר, ועמד בתפילה ובתחנונים לפני הקב"ה, עד שנזדעזעו שמים וארץ וסדרי בראשית, ואמרו: שמא הגיע צביונו של הקב"ה לחדש את עולמו? יצתה בת קול ואמרה: עדיין לא הגיע צביונו של הקב"ה לחדש את עולמו, אלא (איוב י״ב:י׳): אשר בידו נפש כל חי ורוח כל בשר איש, ואין איש אלא משה, שנאמר (במדבר י״ב:ג׳): והאיש משה עניו מאד מכל האדם אשר על פני האדמה. מה עשה הקב"ה באותה שעה? הכריז בכל שער ושער של רקיע ורקיע, בכל בית דין ובית דין, שלא יקבלו תפלתו של משה, ולא יעלו אותה לפניו, מפני שנחתם עליו גזר דין. אותו מלאך שממונה על הכרזה אכזריאל שמו, באותה שעה קרא הקב"ה בבהלה ואמר להם: למלאכי השרת: רדו בבהלה ונעלו כל שערי רקיע ורקיע, שגבר קול התפילה כלפי מעלה, ובקשו לעלות הרקיע, מפני קול תפלתו של משה, שהייתה תפילתו דומה לחרב, שהוא קורע וחותך ואינו מעכב, שהייתה תפילתו מעין שם המפורש, שלמד מן זגזגאל רב וסופר של בני מרום. על אותה שעה הוא אומר (יחזקאל ג׳:י״ב): ואשמע אחרי קול רעש גדול ברוך כבוד ה' ממקומו, ואין רעש, אלא זיע, ואין גדול, אלא משה, שנאמר (שמות י״א:ג׳): גם האיש משה גדול מאד בארץ מצרים בעיני עבדי פרעה ובעיני העם. מהו ברוך כבוד ה' ממקומו? בשעה שראו גלגלי מרכבה ושרפי להבה, שאמר הקב"ה: לא תקבלו תפילתו של משה, ולא נשא לו פנים, ולא נתן לו חיים, ולא הכניסו לא"י. אמרו: ברוך כבוד ה' ממקומו, שאין לפניו משוא פנים, לא לקטן ולא לגדול. ומנין שהתפלל משה באותו הפרק חמש מאות וחמשה עשר פעמים? שנאמר (דברים ג׳:כ״ג): ואתחנן אל ה' בעת ההיא לאמר. ואתחנן, בגימטריה הכי הוי. באותה שעה אמר משה לפני הקב"ה: רבש"ע! גלוי וידוע לפניך יגיעי וצערי, שנצטערתי על ישראל, עד שיהיו מאמינים לשמך, כמה צער נצטערתי עליהם במצות, עד שקבעתי להן תורה ומצות. אמרתי כשראיתי בצרתן, כך אראה בטובתן, ועכשיו שהגיע טובתן של ישראל, אתה אומר לי לא תעבור את הירדן הזה?! הרי אתה עושה תורתך פלסתר, דכתיב (שם כד): ביומו תתן שכרו ולא תבוא עליו השמש כי עני הוא ואליו הוא נושא את נפשו ולא יקרא עליך אל ה' והיה בך חטא. זו היא שילום עבודה של מ' שנה, שעמלתי, עד שיהיו עם קדוש ונאמן?! שנאמר (הושע י״ב:א׳): ויהודה עוד רד עם אל ועם קדושים נאמן. מלאך סמאל הרשע ראש כל השטנים הוא, בכל שעה היה מספר מיתתו של משה, ואומר: מתי יגיע הקץ, או הרגע, שבו ימות משה, שארד ואטול נשמתו הימנו. ועליו אמר דוד (תהילים ל״ז:ל״ב): צופה רשע לצדיק ומבקש להמיתו, אין לך רשע בכל השטנים כולן כסמאל. ואין לך צדיק בכל הנביאים, כמשה, שנאמר: ולא קם נביא עוד בישראל כמשה אשר ידעו ה' פנים אל פנים. משל למה הדבר דומה? לאדם שנזדמן לסעודת חתן וכלה והיה אותו האיש מצפה ואומר: מתי יגיע שמחתם ואשמחה בה. כך היה סמאל הרשע מצפה נשמתו של משה, ואומר: מתי יהיה מיכאל בוכה ואני ממלא פי שחוק, עד שאמר לו מיכאל: מה רשע אני בוכה ואתה משחק?! (מיכה ז׳:ח׳) אל תשמחי אויבתי לי כי נפלתי קמתי כי אשב בחשך ה' אור לי. כי נפלתי, מפטירתו של משה. קמתי, מפרנסתו של יהושע, בשעה שהפיל ל"א מלכים. כי אשב בחושך, בחורבן בית ראשון ואחרון. ה' אור לי, לימות המשיח. עד כאן עלתה למשה שעה אחת. באותה שעה, אמר משה לפני הקב"ה: רבש"ע! אם אין אתה מכניס אותי לא"י, הניח אותי בעולם הזה ואחיה ולא אמות! אמר לו הקב"ה למשה: אם לא אמיתך בעולם הזה, היאך אחייך לעולם הבא?! ולא עוד, אלא שאתה עושה תורתי פלסתר, שכתוב בתורתי על ידך: ואין מידי מציל. אמר משה לפני הקב"ה: רבש"ע! אם אין אתה מכניס אותי לא"י, הניח אותי כחיות השדה, שהן אוכלין עשבים ושותין מים, וחיין ורואין את העולם, כך תהא נפשי, כאחת מהן! א"ל: רב לך! אמר לפניו: רבש"ע! ואם לאו, הניח אותי בעולם הזה, כעוף זה שהוא פורח בכל ארבע רוחות העולם, ומלקט מזונו בכל יום ולעת הערב חוזר לקנו. כך תהא נפשי כאחת מהן! אמר לו: רב לך! מהו רב לך? אמר לו: רב לך אשר דברת. כיון שראה משה, שאין בריה יכולה להצילו מדרך המות, באותה שעה אמר: הצור תמים פעלו כי כל דרכיו משפט אל אמונה ואין עול צדיק וישר הוא. מה עשה משה? נטל את המגילה וכתב עליה שם המפורש, וספר השיר עדיין לא מלא לכתוב, עד שהגיע הרגע שבו ימות משה. באותה שעה אמר הקב"ה לגבריאל: גבריאל! צא והבא נשמתו של משה! אמר לפניו: רבש"ע! מי שהוא שקול, כנגד ששים ריבוא, איך אני יכול לראות במותו?! ומי שיש בו דברים אלו, איך אני יכול לעשות לו קצף?! ואחר כך, א"ל למיכאל: צא והבא נשמתו של משה! אמר לפניו: רבש"ע! אני הייתי לו רב והוא היה לי לתלמיד, ולא יכול אני לראות במותו! ואחר כך אמר לסמאל הרשע: צא והבא נשמה של משה! מיד לבש כעס וחגר חרבו ונתעטף אכזריות, והלך לקראתו של משה. כיון שראה אותו שהוא יושב וכותב שם המפורש, וזוהר מראהו דומה לשמש, והוא דומה למלאך ה' צבאות, היה מתיירא סמאל מן משה. אמר: ודאי שאין המלאכים יכולין ליטול נשמתו של משה, וטרם שהראה סמאל את עצמו למשה, היה משה יודע שבא סמאל. וכיון שראה סמאל את משה, אחזתו רעדה וחיל כיולדה, ולא מצא פתחון פה לדבר עם משה, עד שאמר משה לסמאל (ישעיה מח): אין שלום אמר ה' לרשעים. מה תעשה בכאן? אמר לו: ליטול נשמתך באתי! אמר לו: מי שיגרך? אמר לו: מי שברא את כל הבריות. אמר לו: אין אתה נוטל נשמתי! אמר לו: כל באי העולם נשמתן מסורין לידי. אמר לו: יש בי כוח מכל באי העולם. אמר לו: מה כחך? אמר לו: אני בן עמרם, שיצאתי ממעי אמי מהול ולא נצרכתי למוהלני. ובו ביום שנולדתי מצאתי פתחון פה והלכתי ברגלי, ודברתי עם אבי ואמי, ואפי' חלב לא ינקתי. וכשהייתי בן שלשה חדשים התנבאתי ואמרתי שעתיד אני לקבל תורה מתוך להבי אש. וכשהייתי מהלך בחוץ, נכנסתי לפלטרין של מלך, ונטלתי כתר מעל ראשו. וכשהייתי בן שמונים שנה, עשיתי אותות ומופתים במצרים, והוצאתי ששים ריבוא לעיני כל מצרים, וקרעתי את הים לשנים עשר קרעים, והפכתי מי מרה למתוק, ועליתי ודרכתי דרך בשמים, והייתי תופס במלחמתן של מלאכים, וקבלתי תורה של אש, ודרתי תחת כסא אש, וסוכתי תחת עמוד אש, ודברתי עמו פנים בפנים, וניצחתי בפמליא של מעלה, וגליתי רזיהם לבני אדם, וקבלתי תורה מימינו של הקב"ה, ולמדתי אותה לישראל, ועשיתי מלחמה עם סיחון ועם עוג, שני גיבורי עובדי כוכבים, שבשעת המבול לא הגיעו מים לקרסוליהן מפני גובהן. והעמדתי חמה ולבנה ברום עולם, והכיתים במטה שבידי והרגתים. מי יש בבאי עולם שיכול לעשות כן?! לך רשע, מכאן! אין לך לומר כן! לך ברח מלפני! איני נותן נשמתי לך! מיד חזר סמאל והשיב דבר לפני הגבורה. א"ל הקב"ה לסמאל: בא והבא נשמתו של משה! מיד שלף חרבו מתערו ועמד על משה. מיד קצף עליו משה, ונטל את המטה בידו, שחקוק בו שם המפורש ופגע בו בסמאל בכל כוחו, עד שנס מלפניו ורץ אחריו בשם המפורש, ונטל קרן הודו מבין עיניו, ועיור את עיניו, עד כאן עלתה למשה. סוף רגע, יצתה בת קול ואמרה: הגיע סוף מיתתך! אמר משה לפני הקדוש ברוך הוא: רבש"ע! זכור אותו היום שנגלית עלי בסנה, ואמרת לי (שמות ג׳:י׳): לכה ואשלחך אל פרעה והוצא את עמי בני ישראל ממצרים. זכור אותו היום, שהייתי עומד על הר סיני ארבעים יום וארבעים לילה, בבקשה ממך אל תמסרני ביד מלאך המות! יצתה בת קול ואמרה לו: אל תתיירא, אני בעצמי מטפל בך ובקבורתך! באותה שעה עמד משה וקידש עצמו כשרפים, וירד הקדוש ברוך הוא משמי שמים העליונים ליטול נשמתו של משה, ושלשה מלאכי השרת עמו: מיכאל וגבריאל וזגזגאל. מיכאל הציע מיטתו של משה. וגבריאל פירס בגד של בוץ מראשותיו. וזגזגאל מרגלותיו. מיכאל מצד אחד, וגבריאל מצד אחד. אמר הקב"ה למשה: משה השקיף עיניך זה על גב זה, והשקיף עיניו זה על גב זה. אמר לו: הנח ידך על החזה, והניח ידו על החזה. אמר לו: הקף רגליך זה על גב זה, הקיף רגליו זה על גב זה. באותה שעה קרא הקב"ה לנשמה מתוך גופו. אמר לה: בתי! מאה ועשרים שנה קצבתיך, היותך בגופו של משה, עכשיו הגיע קצך לצאת, צאי אל תאחרי! אמרה לפניו: ריבונו של עולם! יודעת אני שאתה אלוה כל הרוחות וכל הנפשות, נפש החיים והמתים מסורין בידך, ואתה בראתני ואתה יצרתני ואתה נתתני בגופו של משה מאה ועשרים שנה, ועכשיו יש גוף טהור בעולם יותר מגופו של משה, שלא נראה בו רוח סרוחה מעולם, ולא רמה ותולעה, לכן אני אוהבת אותו, ואיני רוצה לצאת ממנו! אמר לה הקב"ה: נשמה! צאי! אל תאחרי! ואני מעלה אותך לשמי השמים העליונים, ואני מושיבך תחת כסא כבודי, אצל כרובים ושרפים וגדודים! אמרה לפניו: רבש"ע! מאצל שכינתך ממרום, ירדו שני מלאכים עזה ועזאל, וחמדו בנות ארצות והשחיתו דרכם על הארץ, עד שתלית אותם בין הארץ לרקיע, אבל בן עמרם מיום שנגלית אליו בסנה, לא בא לאשתו, שנאמר (במדבר י״ב:א׳): ותדבר מרים ואהרן במשה על אודות האשה הכשית אשר לקח כי אשה כשית לקח. בבקשה ממך, תניחני בגופו של משה! באותה שעה, נשקו הקב"ה ונטל נשמתו בנשיקת פה, והיה הקדוש ברוך הוא בוכה (תהילים צ״ד:ט״ז): מי יקום לי עם מרעים מי יתיצב לי עם פועלי און. ורוה"ק אומר: ולא קם נביא עוד בישראל כמשה. שמים בוכין ואומרים (מיכה ז׳:ב׳): אבד חסיד מן הארץ. ארץ בוכה, ואומרת (שם): וישר באדם אין. וכשבקש יהושע רבו ולא מצאו, היה בוכה ואומר (תהילים י״ב:ב׳): הושיעה ה' כי גמר חסיד כי פסו אמונים מבני אדם. ומלאכי השרת אומרים: צדקת ה' עשה. וישראל היו אומרים: ומשפטיו עם ישראל. אלו ואלו היו אומרים (ישעיהו נ״ז:ב׳): יבא שלום ינוחו על משכבותם הולך נכוחו. (משלי י׳:ז׳) זכר צדיק לברכה ונשמתו לחיי עולם הבא: אמן כן יהי רצון. ברוך ה' לעולם אמן ואמן: