{"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Midrash/Aggadic Midrash/Midrash Rabbah/Commentary/Mishnat DeRabbi Eliezer/Mishnat DeRabbi Eliezer on Esther Rabbah/Hebrew/merged.txt"}
Mishnat DeRabbi Eliezer on Esther Rabbah
משנת דרבי אליעזר על אסתר רבה
merged

This file contains merged sections from the following text versions:
-Midrash Rabbah, Vilna, 1878
-

משנת דרבי אליעזר על אסתר רבה

פתיחתא



Paragraph 1



Paragraph 2



Paragraph 3

לקח לו עבד ולמחר כו'. פי' שלקח אחשורוש לו המן לעבד ואחר כך הרגו. ולקח לו ושתי לאשה. ודרש והתמכרתם לעבדים היינו להמן להיות כורעים ומשתחוים לו ולשפחות לושתי שהיו בנות ישראל עושים מלאכה כשהן ערומות. אבל באמת אין קונה. שלא נשאר קנין זה שהלכו להריגה ועיין מ"כ: 

Paragraph 4



Paragraph 5

ויהי בימי אחשורוש הוא אחשורוש שהרג אוהבו מפני אשתו וכו'. יש לומר למאי נ"מ סיפרה התורה זה הענין כדי שיכירו הנס גדול שלא יאמר שהיה ע"י הטבע קצת כמ"ש קצתם אחות יש לנו בבית המלך לזה אומר הוא אחשורוש שהרג אשתו מפני אוהבו המן אלולי חסד אל ונס הגדול: 





Parasha 1



Paragraph 1



Paragraph 2



Paragraph 3



Paragraph 4



Paragraph 5



Paragraph 6



Paragraph 7



Paragraph 8



Paragraph 9



Paragraph 10

שהיו מה"ש מדדין פיתקין. פי' שלא העיזו פניהם לדבר בפה רק כותבים על פיתקין והשליכו לפני הקב"ה ונלמד מיתורא דבימים ההם דכבר כתיב ויהי בימי וכתיב בשנת שלש למלכו. אלא להורות שזה היה תשובת הקב"ה למה"ש שנענשו על בימים ההמם דורכים גתות: 

Parasha 2



Paragraph 1



Paragraph 2



Paragraph 3



Paragraph 4

אי בעית למקרא כו' חדרי סעודה כו'. נ"ל דה"פ אזל ועבד לכ"ד היינו שהכין לכ"ט אנשים היינו לכ"ד כמו שרוצה לקרא כ"ד שאז צריך להכין על ה' יותר וכמו שיעץ לו ר"א ובאמת הוא קרא לכ"ה והי"ל לו להכין על ל' ולכך היה חסר לא' דלעולם צריך להכין על היותר וזהו שתמה חדרי סעודה מי גלה דזהו דבר תימה שאף שהכינותי על היותר ממה שקראתי אעפ"כ היה חסר לא'. לכ"א ודא מנ"ל שזהו דבר חידוש בלא טעם שצריך דוקא ה' וא"ל דנלמד מדוד דכתיב ויעש ד"וד לאב"נר ולאנ"שים א"שר א"תו משתה ויעש משתה הל"ל א"כ ה' תיבות מיותר להורות שהכין על ה' אנשים יותר א"נ פי' וקרא לעשרין. וחמשה קאי למטה היינו שמחמשה צריך להוסיף אשכחן דחסר חד דהרי קרא כ' והכין רק לכ"ד: 

Paragraph 5

ובמלואת כתיב עיין מ"כ. ול"נ דנהפוך הוא שהורה שחסר כתיב ו' שניה להורות שהיה כיום אחד שוה: 
הדא שושן כו'. עד א"ל עין לא ראתה עי' יפ"ע. ול"נ דדריש מלת כל שהוא מיותר דלת"ק בא לרבות וללמד על העיר שושן שתמיד היה מצויה הרבה להכין לכל ורחב"פ סבר שבא ללמוד שהכין לכל העם ובאמת לא באו כולם שברחו. ורחב"ע בא להורות שישראל היו ג"כ וזהו ריבוי דכל אף שהיה ראוי שלא יטמאו בפת בג ומאכלי איסור. ומה שסיים שא"ל אותו רשע כו'. והם א"ל עין ל"ר גו' זה דרש מדכתיב הנמצאים דג"כ מיותר אלא לומר דכן השיבו לו דסעודתיך כבר נמצא וכתיב עין לא ראתה: 

Paragraph 6



Paragraph 7



Paragraph 8



Paragraph 9

למרגלית שהיא אהובה לבעלה. דקשה למה מכניס שש שהוא אבן שיש אבנים טובות לכן תירץ שהיה כמשל מרגלית שהיא אהובה לבעלה. שאף שאיננה שוה כ"כ לאיש אחר מ"מ לו היה רבתה ערך. כן השש היה לאחשורוש בערך אבנים טובים וכדאיתא לעיל עד שנוח היה לו לעשות עמודים של זהב מלהביא של שיש מפרק אונסי'. ועי' דוחקם של מ"כ ויפ"ע: 

Paragraph 10



Paragraph 11



Paragraph 12

ככוסות ביד המלך. עי' מ"כ ויפ"ע ואין הלשון סובל פירושם רק איפכא ג"ק לדבריהם דמה שלחה לו ושתי אבא לקבל אלפא שתי כו' והרי היא שתה יותר לפי פירושם. וי"ל דה"פ ויין מלכות רב שהיה כ"כ יין הרבה שיכול כ"א לשתות ככוסות שביד המלך שמסתמא כ"א שותה למלך. א"נ ככוסות שיש ברשות המלך שהם הרבה כך צוה ליתן יין הרבה שיוכל כ"א לשתות כסך הכוסות כנ"ל. וזהו תמיהת המדרש להלן שתה הוא לקבל אלפא וכאן הוא להיפך ברם הכא צוה שישתו הם ככוסות ביד המלך: 

Parasha 3



Paragraph 1



Paragraph 2



Paragraph 3



Paragraph 4



Paragraph 5



Paragraph 6



Paragraph 7



Paragraph 8



Paragraph 9



Paragraph 10



Paragraph 11



Paragraph 12



Paragraph 13



Paragraph 14

שלחה לו כו'. וכ"ה בגמ' ודיוקם מדכתיב כאן ותמאן המלכה ושתי. וקודם לזה כתיב כמה פעמים ושתי המלכה שמה קדים שהמלכות טפלה לו מחמת בעלה שהוא מלך. אלא דלכ"כ כאן המלכה ושתי לפי שביזתה אותו שהמלכות ראוי לה לצד עצמה יותר ושהוא הי' אהורייר' של אביה: 

Parasha 4



Paragraph 1



Paragraph 2



Paragraph 3



Paragraph 4



Paragraph 5

לחזירתא כדת כו'. פירושו פשוט שואל כדת מה לעשות כאלו נהג בכשרות לעשות ע"פ דת ודין לחזירת הזאת ולאומה שלימה גזר שלא כדת להשמיד להרוג באכזרי' ולא ידעתי למה נדחק המ"כ לפרש שלא כדת: 
במלכה ושתי על אחת כמה וכמה במלכה שאינה ושתי. דייקו נמי כמ"ש לעיל מדל"כ בושתי המלכה שמה קודם אלא לדייק שאף היא מזרע המלוכה מצד עצמה ק"ו באחרת שאינה ראויה מצדה: 

Paragraph 6



Paragraph 7

בלא דדין הוות צריכה. עיין מ"כ ונהפוך הוא שפירושו שדברי ממוכן הם נגד כבוד המלך דבלא דברי טעמו היא חייבת מיתה כדין מורד במלכות. א"נ דייק דבר מלכות היינו הדברים רעים ששלתה לו לכ"א דבל"ז היא חייב על הסירוב והכל דברי ממוכן. ונלמד מדכתיב דבר המלכה סתם אח"כ כתיב להביא את ושתי המלכה אלא פי' שיצא דבר המלכה היינו שנתגאה היינו מצד שהיתה מלכה מצד עצמה ושלחה לו כו' וכנ"ל וע"ז יבזו כל הנשים בעליהן ובאמת אף בל"ז חייבת על שצוה ואמר להביא את ושתי המלכה אף שלא ביזתה אותו רק על ולא באה מכ"ש היום הזה גו' אשר שמעו את דבר המלכה וגו' וכדי בזיון יוסף על הקצף הראוי שלא באה: 

Paragraph 8

כדי בזיון כו'. עיין פי' מ"כ דלרב קאי אבזיון שלפני הקצף היינו מה שביזתה אותו ששלחה לו כו' כצ"ל ובזה גדול עונה. ולשמואל קאי אבזיון שיבא אחר הקצף שיבאו להבזות בעליהן. ואין העון גדול כ"כ ודי הקצף. ודיוקם מדכתיב וקצף הקמ"ץ תחת הוי"ו ולא שו"א כידוע לבעלי הדקדוק: 

Paragraph 9

הדא מלכותא רבתי כו'. פי' זה המלכות גדול וחשוב לחוטאת הזאת היא ושתי וח"א גדול החטא מלהיות' נשארת במלכות הזאת. דלת"ק כי רבה היא קאי אמלכות. ולאידך קאי אחטא ואזדי לטעמיה דלעיל ע"פ כדי בזיון וקצף וכמ"ש ע"ש: 

Parasha 5



Paragraph 1



Paragraph 2

ורבנן כו' שחתך את הדברים. עיין מ"כ ולא נראה פירושו דהדברים בה"א פירושו הידועים ורחוק לבדות מלב לפרש אדברי מלכות. ולי נראה דהכי פירושו שחתך את הדברים שצוה מרדכי ולא אמרם לאסתר לפי שאין משיבים על הקלקלה כדאיתא בגמרא מדכתיב ויגידו ואילו איהו לא אמר. וי"ל לרבנן דהכא דבאמת חזר אליה התך דוודאי אין זה מדרך ארץ שלא להשיב שולחו דבר בפרט למלכה והוא עבדה אלא שהשיבה דבר רק שחתך הדברים ולא אמר ממש כדברי מרדכי עד שאחרים הגידו לה וקראו הכתוב התך ע"ש סופו: 
את הוא דגרמת לך. פי' במה שיעצת למלך כן. א"נ שגרמת לך שקפצה עליך זקנה ע"י שהיית שטוף בזמה: 