{"file": "/data/tomer/Sefaria-Export/txt/Midrash/Aggadic Midrash/Midrash Rabbah/Commentary/Mishnat DeRabbi Eliezer/Mishnat DeRabbi Eliezer on Eichah Rabbah/Hebrew/Midrash Rabbah, Vilna, 1878.txt"}
Mishnat DeRabbi Eliezer on Eichah Rabbah
משנת דרבי אליעזר על איכה רבה
Midrash Rabbah, Vilna, 1878


משנת דרבי אליעזר על איכה רבה

פתיחתא



Paragraph 1



Paragraph 2

שלא החזיקו כו' שנאמר על עזבם. מדל"כ על שבטלו בא להורות שלא החזיקו לומדי תורה בלחם ומזון שאין עזיבה אלא פרנסה כדכתיב צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם כדאיתא בריש פ' ויצא ועיין פי' דחוק של מ"כ: 
על מאסה של תורה. דק"ל גם כן לשון עזבם כו' לכ"א שמאסו את התורה כביצים עזובים ונכך אף שויתר על עבירות החמורות שעשו לתיאבון לא ויתר על מאסה ש"ת שהוא כמו להכעיס והמאיסה היינו שלא בירכו תחלה כדאיתא בנדרים דפ"א ע"ש בר"ן בשם ר"י דטעם הברכה משום דאסור ליהנות בעוה"ז בלא ברכה ופקודי ה' משמחי לב וכיון שלא ברכו בזה הראו שאין שמחה במענה פיהם ואין להם הנאה מדברי תורה ואין לך מאיסה גדולה מזו: 
בב"כ וב"מ אין הידים כו'. המ"כ ויפ"ע ידחקו לפרש מה שהתינוקים יודעים דיצחק תמה ע"ז שהקול קול יעקב והידים ידי עשו דזה אי אפשר דכ"ז שהקול ק"י אין הידים ידי עשו: 

Paragraph 3



Paragraph 4



Paragraph 5



Paragraph 6



Paragraph 7



Paragraph 8



Paragraph 9

ראו מה מצינו כו' כל אפין שווין. אע"ג דהיה מפורסם שישראל עבדו ע"ז בעת ההיא מ"מ ידעו שהכרובים נעשו מתחלה בשעת בנין ב"ה בשעה שהוחזקו בכשרות לזה שחקו: 

Paragraph 10



Paragraph 11

אלו זכיתם כו'. פי' הייתם קוראים רק פסוק תביאמו גו' וכן כולם דוכי בשביל שקוראים תבא כל רעתם נמחק פ' תביאמו וכן שמעו עמים ירגזון דכ"ז כבר עבר ונתקיים באמת אלא פירושו דאילו לא חטאו לא היו רק פסוקים המדברים טוב וע"ד דאיתא בנדרים פ"ג שאלמלא לא חטאו לא נתן להם אלא חמשה חומשי תורה: 
הייתם קוראים אלה מועדי כו'. המ"כ צלל במים אדירים להעלות עין תחת עין דצפע"ם ונדחק מאד ואף לפ"ד גבי לא זכיתם עין לא ראה ול"נ כי נהפך הסדר וה"ג ציון בידיה אלו זכיתם ה"ק ואשבר מוטות עולכם ועכשיו כו' נשקד עו"ל פשעי א"ז ה"ק במסלה גו' כצ"ל ואחר סי' צפ"עס שומר עלי' ההפוכות ולא האותיות: 

Paragraph 12

לא עייל באודניה דדקרא כצ"ל. ופי' בא"א למי שמדוקר בחרב עכ"ל כי מי שהוא בצער אינו שומע לקול משחקים ומזמרים כן כל דזמר כו' שמלמד בן כסיל אינם נכנסים באזנו ולפי' ניחא הכפל שמפרש המשל ונמשל ולפי' המ"כ קשה כפל הלשון במדרש דדא ודא אחת היא וק"ל וכן הוא הגירסא בדפוס וויניציא שנת ש"ה ועי' לעיל רבנן ס"ל כר"י דבימי יהויקים נאמרה: 

Paragraph 13



Paragraph 14



Paragraph 15



Paragraph 16



Paragraph 17



Paragraph 18

ממה שהשביעני בלילי י"ט כו'. דלפי שלא קיימו שעבוד ת' שנה במצרים צריכים להשלים בשאר גליות ולכך אוכלים על מצות ומרורים להורות שעדיין לא נשלם המירור והשיעבוד עי"ז הרוני לענה בט"ב וע"ז היה מקונן איכה ישבה בלשון עבר ולא יושבת אנא לרמז דהוה כאלו כבר ישבה בעודה העיר רבתי עם שכבר נגזר הגלות להשלים כנ"ל: 

Paragraph 19



Paragraph 20



Paragraph 21



Paragraph 22

שכתוב בו כונס כנד כו'. פי' כדי שיצאו אחריהם המצרים ויטבעו דנתחייבו חנק על ששעבדו בישראל והיה דינם כבא על א"א שישראל עם הקב"ה כאשה עם בעלה. וכדאיתא במ"מ אופן י' עשיתם לו מסכה צר"ה דאשה לבי תרי לא חזיא: 

Paragraph 23



Paragraph 24

מ"כ שדים קרי ביה שתים וא"צ לזה דמשדים נמי נדרש ב' שדים נגד ב' מקדשים: בגדי בדד. פי' בגדי בדדין וכמו שמסיים במשל רק שלפי המשל מדבר על יחיד אמר בדד ובנמשל על כלל ישראל אמר בדדין ובחנם יצא חוץ למחנה המתנות כהונה: 





Parasha 1



Paragraph 1

מבזע פורפירא. עיין מ"כ שנדחק בחנם דבצע בלא חילוף ז' פירושו חילוק וחיתוך כמו בעד השלח יפלו ולא יבצעו (יואל ב') לפי פירוש הרד"ק וכן הרבה ופשרה נקרא ביצוע ע"ש שיפשר ומחלק ביניהם: 

Paragraph 2



Paragraph 3

היתה כאלמנה כאשה שהלך בעלה למדה"י ודעתו לחזור וכו'. נראה שמרמז על ה' דברים שנחסר בבית שני שכינה ואש וכו' וז"ש בכה תבכה שני בכיות על שני חורבנות בית ראשון ובית שני שבכיה שני בכו מ"מ מחמת ה' דברים שנחסרו רק שיש להקשות והרי היה אש מן השמים בבית שני ג"כ לזה מסיים היתה למס כמאחז"ל למס מרעהו חסד כל המגדל כלב בביתו וכו' שכן בערבי קורין לכלב למס ובביהמ"ק ראשון היה האש רבוצה כארי ובביהמ"ק שני ככלב לכן מרמז היתה למס וק"ל: 
רבי עקיבא ורבנן כו' אלמנה כו' שבטים כו'. הני תנאי כהני תנאי דלעיל אימת נאמרה וק"ל: 

Paragraph 4



Paragraph 5



Paragraph 6



Paragraph 7



Paragraph 8



Paragraph 9



Paragraph 10



Paragraph 11



Paragraph 12

עוירא בהדא פרגא. עי' פי' מ"כ ודחוק ורחוק מאד וי"ל דצ"ל פדנה ופי' באחת משתי עיניה מלשון פדנה דתורא וכפרש"י על פדן ארם: 

Paragraph 13



Paragraph 14



Paragraph 15



Paragraph 16



Paragraph 17



Paragraph 18



Paragraph 19



Paragraph 20

ומפני מה נאמרה כו' היא כמו והשתא אתי שפיר שמפני מה נאמרה בא"ב: 

Paragraph 21



Paragraph 22



Paragraph 23



Paragraph 24

בן תשחורת. פי' נער ורך בשנים כד"א הילדות והשחרות. ועי' מתנות כהונה: 

Paragraph 25



Paragraph 26



Paragraph 27



Paragraph 28

או"ה אינם גולים. דייק מלת יהודה ל"ל דכתיב איכה ישבה בכה תבכה סתם וכאן אמר גלתה יהודה והל"ל גלתה טתם דפשיטא דעליהם מקונן אלא בא לשלול או"ה ועי' מ"כ: 
מעוני על שאכלו כו'. דקשה וכי מעוני גלו אדרבה מרוב עושר גלו וכספם בחוצות השליכו מרוב עבודה אדרבה מרוב שלוה גלו: 

Paragraph 29



Paragraph 30

ונעשו כדונג. פי' שפניהם נהפך לירקון כמראה הדונג. ולפי' המ"כ איננו דבר והיפוכו: 

Paragraph 31



Paragraph 32

יכול על מגן כו'. דשם הויה בכל מקום הוא מדה"ר ויכול על מגן פעל רע ת"ל על רוב פשעיה שגדולים רשעם שמחמת רוב פשעם מהפכים מדה"ר למדה"ד כדאיתא במדרש וע"ד דרש פרשתי בכמה אופנים: 

Paragraph 33



Paragraph 34

ריב"ז ששבת מתוכה. דייק מ"ש ביד צר לשון יחיד והדר כתיב ראוה צרים לשון רבים גם מ"ש ואין עוזר לה פשיטא אלו היה לה עוזר לא נפלה ביד צר אלא קאי אריב"ז שמסר עצמו למלך וביקש ממנו שיניח העיר וילך ולא רצה אז שחקו כל צריו עליו וזה פי' הפסוק בנפול ביד צר לבקש ואין עוזר לה שלא הועיל כלום אז שתקו צרים על ששבת מתוכה חנם: 

Paragraph 35

או"ה אינם חוטאים. דיוקו ג"כ כמ"ש בפ' גלתה יהודה דל"ל ירושלים פשיטא דעלה מקונן וכמ"ש סתם איכה ישבה בכה תבכה היו צריה וכן כולם וגם ויצא דרש ג"כ מן את מנת חלקי וכן זכרה ירושלים אלו ד"ת ואין תורה כמותם כי מציון תצא תורה: 

Paragraph 36



Paragraph 37



Paragraph 38



Paragraph 39



Paragraph 40



Paragraph 41



Paragraph 42



Paragraph 43



Paragraph 44



Paragraph 45



Paragraph 46



Paragraph 47



Paragraph 48



Paragraph 49



Paragraph 50



Paragraph 51



Paragraph 52

וסלי ביכורים כו'. פי' דכשנגזרו שלא לעלות לרגל שינו שמם ואמרו שהם טרכינים כו' כדלעיל וכשנגזרו שלא להעלות בכורים לא הועיל זה רק היו צריכים לתחבולה אחרת כדאיתא במס' תענית בבני גונבי עלי וע"ש והיו צריכין לילך בשתיקה וזהו דמומה סלקא: 