Інші кримчани: приховане невдоволення після анексії
Три роки тому Росія анексувала Крим. Для багатьох мешканців півострова ця подія зараз - привід посвяткувати і ще раз пережити радість "повернення додому".
Однак багато інших кримчан промовчать, приховуючи свої почуття. Прізвища та імена кримчан, які розповіли про своє негативне ставлення до подій 2014 року і того, що відбувається зараз на півострові, змінено. Це умова людей, які вважають, що відкритість може зашкодити їхній безпеці. 16 березня 2014 на півострові відбувся референдум, після якого Кремль оголосив про прийняття Криму і Севастополя до складу Росії. Після російської анексії переселенцями з Криму на материкову частину України за різними даними стало близько 35 тисяч осіб. Не "перефарбувався" у росіянина Це рядки з листа севастопольця, який переїхав до Одеси через російську анексію. Колишній український військовослужбовець Сергій пише до Севастополя своєму батькові, з яким після свого рішення перебратися на "материк" не може налагодити спілкування: "Давай, батьку, буквально на хвилину повернемося у лютий 2014. Військові частини та кораблі України блоковані. "Зелені загарбники", "самооборона", блокпости .... Лунають команди: "Здати зброю і боєприпаси!". Я все це бачу, погоджуюся з цим і приймаю рішення залишитися в Севастополі з нашої сім'єю?.. Як жилося б мені, батьку, мовчки терплячи окупацію? Останні дні з українським екіпажем на борту. Севастополь. 2014 рік І що, тобі було б легше бачити мене поруч, знати, що я "обнулив" все своє життя, перефарбувався в росіянина, пристосувавшись до нової даності?" Сергій - лише один з багатьох тисяч корінних мешканців півострова, які покинули рідні місця. У перші місяці після виходу з Криму деякі українські військові ще їздили з материка на півострів. З багатьма проводили розмови працівники ФСБ, випитуючи побільше подробиць про службу та настрої українських силовиків. У листопаді 2016 року у Криму заарештували колишніх українських військовослужбовців. ФСБ назвало це операцією із затримання диверсійної групи. На кадрах, які розповсюдила російська спецслужба, серед нібито вилученої бойової зброї промайнули якісь документи з печатками з тризубом штабу ВМС України, українські нарукавні шеврони. Ці речі були показані як доказ, що затримані займалися небезпечними для російської влади справами. Насправді практично у кожного колишнього військовослужбовця вдома можна знайти військову форму, знаки розрізнення, довідки та папери, завірені печатками. Для багатьох колишніх українських військових це стало суворим попередженням, що варто бути дуже обережним і не висловлюватись на людях відкрито. Однак у 2014 році деякі кримчани все ж повертались додому. Вони робили це не так, як тисячі їхніх колишніх товаришів по службі, які перейшли служити до російської армії. Тих українська влада назвала зрадниками і дезертирами. А ці інші кримчани вже на "материку" писали рапорти на звільнення, а потім їхали додому. Це був легальний шлях завершення військової служби. Деякі з них потім непогано адаптувались до нових умов. Інші намагаються прийняти обставини такими, якими вони є. Наприклад, один із колишніх офіцерів зараз таксує по Севастополю. Він був проти анексії, але повернувся, щоб доглядати хворих батьків. Мовчання кримчан "Буду відвертий, тату. Я дуже хотів би, як і раніше, бути українцем в Україні, але територіально жити в Севастополі, де - клімат хороший і ти є. Але - не судилося. Бо моє рідне місто, "виконавши історичну для РФ місію", для мене досі "дихає" неправдою, обманом і зрадою багатьох у погонах. Я не подам їм руки. Виходить, що в Севастополі - крім тебе - мені руку нікому потиснути? Вже краще тоді було виїхати, щоб не бачити цих "адміралів березовських" та інших зрадників", - із листа Сергія до батька. У перші місяці після анексії обурення незгодних кримчан ще відчувалось у соціальних мережах. Їхні проросійські опоненти, навпаки, довго не виходили зі стану ейфорії. Хода прихильників Росії у Сімферополі. Однак останні два роки на персональних сторінках багатьох кримських користувачів з'являються хіба що котики та краєвиди природи. Або взагалі нічого не публікується з 2014 року. І прихильники, і противники російської анексії тепер однаково мовчать. В Росії за публікації в інтернеті думок, які можна розцінити як поширення екстремістських матеріалів, тепер настає кримінальна відповідальність. Інтернет - уже не майданчик вільного спілкування для противників анексії. Ще раніше російська влада почала жорстко регулювати проведення вуличних мітингів. Здається дивним, але навіть найзапекліші прихильники Росії вже не раз вступали в суперечки з місцевою поліцією через те, що та вимагала припинити мітингувати. "ФСБ вже була в мене через мої публікації в інтернеті. Мав розмову, взяли номер телефону. Сказали, що розмова не остання. Подивлюся як буде далі. Стало гірше ніж при "совдепії" - нема з ким поговорити: всі поховалися по шхерах*", - приватно пише користувач з півострова. "Не хочу, щоб нашим болотом (в інформаційній стрічці) брижі побігли, а то така справа - можна втонути прямо "в гавані"", - пояснює свою обережність одна з кримських користувачок Facebook. Порівняння з морською гаванню вперше вжив Володимир Путін на мітингу в Москві 2014 року. Він тоді сказав: "Після важкого виснажливого плавання Крим і Севастополь повертаються в рідну гавань, до рідних берегів, у порт постійної приписки - в Росію". "... Знаєш, батьку, на визначні дати заведено бажати здоров'я і щастя. Яке щастя в моєму житті я отримав би після "російської весни"? Ким би я став? Який був би подальший сенс мого життя? Відповім. У 2014-му я став би ніким: без мети, однодумців, з гіркими думками про зраду Батьківщини, якій служив. Зате, мовляв, не зрадив сім'ю... І ось сиділи б ми з тобою - один на одного дивилися. Мовчки", - пише у своєму листі до батька у Севастополь Сергій, який виїхав з Криму. *Шхери - невеликі скелясті острови й групи підводних скель