Історик В. Тригуб: Шабля Мазепи в Ермітажі
В українських мас-медіа з"явилась інформація про те, що буцімто в російському Санкт Петербурзі, в Ермітажі, знайшли шаблю, яка належала гетьману Івану Мазепі.
Раніше підозрювали, що вона знаходилась, або в Канаді, або в США. Бі-Бі-Сі звернулось до історика, головного редактора журналу "Музеї України", Віктора Тригуба, який сам брав безпосередню участь у пошуках того раритету. Бі-Бі-Сі: Яким чином все ж таки вдалось знайти шаблю Мазепи? В.Тригуб: Зовсім випадково отаман американського козацтва із США Сергій Цапенко отримав інформацію про те, що в Канаді зберігається унікальна шабля Мазепи, дуже коштовна і дуже історично цінна. Він розпочав пошуки, спираючись на можливості козаків як США так і Канади і дуже швидко вийшли дійсно на шаблю Мазепи, дуже красиву, із зображенням обличчя козака на гефесі, навіть вдалося роздобути фотографії цієї шаблі. Почалося, звичайно, розслідування раритету цієї знахідки – і дуже швидко вияснилось, що це не оригінал шаблі, а копія. Дуже майстерно виготовлена копія шаблі "Мазепа", яка зроблена за кресленнями, які зберігалися в польських і канадських архівах. Потім почалися подальші пошуки. Один з канадських колекціонерів заявив, що і оригінал цієї шаблі Мазепи зберігається десь у приватних колекціях або в одному з невеликих громадських музеїв польської діаспори в Канаді. І виявилось, що в Канаді немає оригіналу шаблі Мазепи – саме цієї шаблі. Пошуки вивели на Польщу, на краківський арсенал, і виявилось, що ця шабля, про яку йде мова – із зображенням обличчя козака – зберігалася до 1945 року в Кракові в арсеналі в музеї. Але коли прийшла радянська армія, то спецслужби Радянського союзу розпочали величезну операцію по зачистці польських музеїв і різноманітних культурних закладів. Фактично вивозились культурні цінності з Польщі вагонами. В тому числі була вивезена і шабля Івана Мазепи. Бі-Бі-Сі: Пане Вікторе, якого саме періоду шабля-оригінал – шабля Мазепи? В.Тригуб: Справа в тому, що на сьогоднішній день було відомо про існування двох шабель: одна зберігається в Чернігові, в музеї Тарновського. Але це шабля догетьманського періоду, ще коли Мазепа не був гетьманом. Інша шабля, дуже знаменита, яка увійшла у всі історичні літописи, умовна назва "смерть супостату" – зберігалася в архівах і музеях Росії, в Петербурзі. І ось ця третя десь у 1945-46 році, наскільки нам вдалося вияснити, наша шабля Мазепи потрапила в Ермітаж, досить довго лежала навіть не розпакована. Потім її розпакували, описали, присвоїли їй інвентарний номер і помістили в далеких запасниках. Коли ми розпочали ці пошуки, ми зрозуміли, що це третя шабля Мазепи, яку ми на сьогоднішній день знайшли і знаємо, що вона є. Тоді в Ермітажі почалися досить дивні події: російські музейщики категорично не хочуть виставляти українські речі – речі часів Української Народної Республіки, часів козацтва в експозиції. Вони фактично не беруть участі ні в яких виставках і зберігаються у далеких запасниках, у підвалах і їхній стан невідомий. Можливо там щось потребує термінової реставрації. Особливо це стосується прапорів. Величезні колекції прапорів козацького періоду знаходяться в Росії. Ми не знаємо, в якому стані знаходяться ці речі, і це, до речі, дуже тривожить. Тривожить і те, що немає вільного доступу до фондів російських музеїв. І коли українські журналісти вийшли на прес-службу Ермітажу з проханням дозволити сфотографувати цю шаблю, щоб розвіяти всі чутки і зрозуміти, що знаходиться під цим інвентарним номером, то прес-служба Ермітажу офіційно заявила, чому українці вважають, що для Росії ці експонати мають якусь цінність. Тобто, вони не вважають, що ці експонати мають цінність для Росії. Бі-Бі-Сі: Але якщо на офіційному рівні будуть говорити про повернення: вона повинна повертатися в музей в Польщі, звідки її викрали, чи вона повинна повернутися в Україну? В.Тригуб: За великим рахунком тут треба говорити про історичну справедливість і історичну доцільність. Якщо ці речі козацькі і перебували в руках українських козаків, українських гетьманів, то досить логічно, аби вони повернулися саме в Україну, бо ці речі є духовною цінністю українського народу, а не якогось іншого. І тому за всіма нормами загальноприйнятими, в тому числі християнськими потрібно б розпочати якусь офіційну роботу з повернення цих експонатів саме в українські державні музеї. Саме в українські і саме в державні.