Книжка про перемоги: рецензія на твір Дмитра Білого
Дмитро Білий. "Козацький оберіг". Київ. Наш формат. 2013.
Діти середнього та старшого віку, які цьогоріч ще більше зацікавляться історією нашої землі через новий сплеск соціальної й громадянської активності, можуть ще більше підкріпити свій інтерес, відкривши "Козацький оберіг ". Поринути в загадкове 16 сторіччя, в славетну й овіяну легендами козацьку добу, пронестися разом із героями роману фактично всією Україною - від гір до морів, походити Січчю, подихати запахом багать, послухати загадкових кобзарів, які знали щось таке, чого не знав ніхто, пороздивлятися відомих історичних персонажів, яких автор оживляє й розмальовує свіжими фарбами... А також пожити в казці – бо наші герої нашою ж захопленою уявою завжди були наділені надзвичайними рисами - чаклунськими, ворожбитськими, чарівною силою й особливими стосунками зі світом потойбічним, химерним, але цілковито узаконеним українцями як та сама реальність. Такі ми є, так ми компенсуємо малу частку щастя, наділеного нашому народові Творцем. Можливо, Він спонукає нас до чогось більшого, але ми віками ще цього не зрозуміли - оплакуємо свої поразки й біди, жалібно співаємо й віримо, що, як знайти в Оберіг та чарівний секрет свого визволення, то все само зміниться. Отак віками на землях українських іде битва за них, віками шукають усі той Оберіг і секрет - і ніколи то не кінчається... Дмитро Білий, безперечно відданий козацькій історії, безумовний знавець її правд і легенд, на мій погляд, робить цим романом позитивну роботу. Перше - він заохочує малого читача до глибшого вивчення минувшини - бо персонажі, події, про які він пише в захоплюючій манері, вимагають від допитливих погортати ще більше книжок, мап, хронік, щоби більше дізнатися про таких симпатичних героїв "Оберегу" - наших предків. Промчавши з автором на конях, на козацьких човнах і підводах українськими землями, не можеш не захотіти зробити це й зараз - пошукати слідів, вивчити Україну такою, якою вона є тепер, після всього, зрозуміти причини її стану сьогодні. Думаю, це цілком прекрасний виклик для старших дітей, хто візьме до рук роман, та й для менших – адже любимо фентезі, а ще й як події замішані на наших, рідних, фантастиках і фантастичних істотах, що живуть лише в наших лісах, полях, під нашими стріхами й у наших коминах. Це – причина порозкошувати в народних казкових мотивах, полюбити їх наново, переказати по-сьогоднішньому. Цікаво, що подібний мотив цьогоріч захопив багатьох українських авторів - втім, ми завжди бачимо, як наша реальність із її нерозв’язаними досі ментальними й історичними задачами регулярно закликає містичний світ на поміч у наших книжках, що відбивають цей життєвий процес. А друге, що я би відзначила, бо цілковито підтримую цю кармічну лінію, - автор пише про перемоги! Впевнена, якби наші книжки, казки й пісні більше говорили про перемоги - ми мали би рівніший дух! Про це дбав у своїх "Синіх водах" Володимир Рутківський, один із минулих лауреатів Книги року ВВС. Цим перейнятий і Дмитро Білий. Напевне, поразок із нашого життя не викреслиш, вони, так сталося, домінують і навчили українця на питання "як поживаєш?" завчено відповідати "ох, і не питай! біда-біда". Але поки не розвернути свого човна з маршруту, що веде у прірву, - на пороги, хай з ризиком, але туди, де прорвешся! – так і ходити зачарованим колом сліпим виробленим конякою... При цьому автор вкладає в голову малого Данька, чиїми очима ми бачимо усі події боротьби за рідний край і його Оберіг, - що не буває раз і назавжди перемоги, треба вічно берегти й любити те, що вічне й люблене! Тоді воно житиме! "Наша земля й наш народ вічно будуть існувати, тож і Оберіг Козацький буде існувати вічно. І завжди знайдуться його захисники". Книжка читається з захопленням, і живеться з нею - як у пригоді. Сьогодні саме й час почитати її дітям, що разом із батьками думають про нову перемогу - як її захистити? Анотація на книгу "Козацький оберіг". Більше матеріалів про цьогорічну премію читайте у спецпроекті Книга року ВВС-2013.