Веселі монстри Галини Ткачук
"Мамо, хочу перед сном читати книгу "пло монстлів", - щовечора просить мене мій 5-річний син, щойно книжка "Тринадцять історій у темряві" Галини Ткачук з’являється в домі.
Галина Ткачук. Тринадцять історій у темряві. – Київ: Темпора, 2016. Наш тато на неї сердиться і бурчить: "Як таке на ніч можна читати дитині?". Отже читання "книги пло монстлів" дістається мамі. Спочатку історії видаються занадто химерними. Якась "розбездзявка", "манмурт", волохате волосся. І ти вже готуєшся до чогось страшного, а стає смішно. Як, наприклад, в історії про чорну-чорну гору, на якій стоїть чорне-чорне місто. Пам’ятаєте, в дитинстві було безліч варіацій цієї страшилки? А от у Галини Ткачук закінчується все кумедно - чорною-чорною машинкою, яка пере чорні-чорні ШКАРПЕТКИ. Ще мені смішно, коли мама на Миколая дарує синові іграшковий автобус, зелений тенісний м’яч і сині труси. У цій мамі впізнає себе кожна практична мама. Історія про акордеон, який привалив маленького Антона Мунченка, а потім взяв і поніс верхи, нагадала мені мою власну дитячу ганьбу. Коли я із скрипкою розпласталася посеред дороги, а мене ще й знайома наша побачила. Я ту скрипку ненавиділа і врешті покинула на ній грати. А ще пригадуєте те жахливе відчуття, коли тебе змушують одягати щось, що тобі не подобається?! Бо батьки чомусь думають, що вони краще знають, як треба. Мабуть, і в авторки щось подібне було у дитинстві. І от вона виросла і придумала історію про "балабонового монстра", який виріс із відрізаних від шапки балабонів Левка Тигренка. Бо він їх дуже не любив. Загалом фантазії Галини Ткачук можна позаздрити і порадіти. Ну от як можна вигадати летючу рибу із котячими ногами на прізвище Коваленко, яка шукає у дітей "манмурт" (це на її риб’ячій мові сувенір)? Вона така абсурдна і така мила водночас. Хлопчик, до якого прилетіла вночі Риба-з-ніжками Коваленко, віддає їй свій шкільний щоденник. А чим і не сувенір для такої чудернацької риби? "Тринадцять історій у темряві" приваблює тим, що у ній немає зайвих дорослих повчань і фальші, якої так важко чомусь уникати авторам, коли вони пишуть для дітей. Хороша дитяча книжка завжди переносить тебе у окремий світ. І з дитинства ти наповнюєшся тими світами, мандруєш ними і подумки повертаєшся туди все життя. Якщо разом із дитячою книжкою народжується такий світ, значить автор все зробив правильно. У Галини Ткачук такий світ є. Хай він і дивакуватий. Але до її "монстлів" хочеться повертатися. Надсилайте свої рецензії на книги із Довгого списку Книги року ВВС на адресу chytach.roku@gmail.com. Докладніше про конкурс читацьких рецензій читайте тут.