'Мир у Сербії - мир на Балканах'
Три роки тому назва "Югославія" назавжди зникла з карти Європи.
Балканский кореспондент української служби Бі-Бі-Сі Борис Варґа, тобто я, побував в нових незалежних державах колишньої Югославії і подивився, як живуть південнословянські народи 16 років після падіння комунізму. Сербія – найчисленніша колишня югославська республіка, і її столиця – Белград - була центром усіх колишніх югославських федерацій. За вісімдесят років проіснувало кілька різних Югославій – монархія, комуністична федерація та великосербський проект Слободана Мілошевича, прихований за ім’ям "Югославія”. В'їжджаємо в столицю Белград. Одразу впадає в вічі, що Белград - одне з найдавніших міст на Балканах, проте більшість будинків не старші кількох десятків років. Війни фактично стерл історію Сінгідунума – як колись три тисячі років тому називали Белград, зокрема й остання війна із НАТО, в якій внаслідок авіаударів було зруйновано декілька будинків уряду в центрі міста. Кажуть, що перебування в Османській імперії, під якою Сербія була майже п’ять століть, дуже позначилася на житті південних слов’ян. Як от - войовничість та авторитарність чи повільний стиль життя. У сербських словниках існує низка слів, запозичених з турецької мови. І попри те, що турків-османів немає тут уже сотню років, з магазинів тут можна почути виразні орієнтальні мелодії. Колишня Югославія Йосипа Броз Тіто для багатьох сербів була періодом своєрідного економічного ренесансу. Навіть зараз, коли ім’я "Югославія" зникло назавжди із карти Європи, а серби мають свою незалежну державу, чимало людей пригадує Югославію як країну добробуту. Мілош - робітник на заводі. У розмові з Бі-Бі-Сі він пригадує, як наприкінці вісімдесятих років увесь комуністичний табір заздрив югославам. "У 1989 році зарплата в Югославії була на рівні тодішніх 1 000 - 1 500 німецьких марок. З "червоним" югославським паспортом ми могли їздити і в капіталістичні країни, і в країни тодішнього комуністичного табору. В країнах соціалістичного табору ми не мали де потратити гроші”. Сербський робітник Мілош жаліється на сьогоднішню зарплату у Сербії, яка в середньому становить 350 євро і за яку ледве можна сплатити усі комунальні послуги, а Мілошеві ще треба годувати сім'ю, бо дружина не працює. У Сербії, населення якої становить сім з половиною мільйонів, офіційно майже мільйон безробітних, а реально їх у три рази більше. За 16 років від розпаду Югославії Сербія брала участь майже у всіх збройних конфліктах на теренах колишніх югославських республік і через те майже увесь час під правлінням Слободана Мілошевича опинилася в міжнародній ізоляції. Переважна більшість країн Югославії ввели візи, і сербам та чорногорцям – єдиним республікам, які залишалися тоді у федерації - було важко їздити. Сербський журналіст Алексанар Саванович каже, що через неможливість подорожувати до країн Євросоюзу громадяни Сербії не мають реальної уяви про ЄС: "Після закінчення збройних конфліктів, у Сербії зростає кількість тих, які вважають, що країна повинна інтегруватися до Євросоюзу, але вони не знають, що реально являє собою ЄС і які там будуть їхні права та обов’язки. Лише 10 відсотків громадян Сербії має закордонний паспорт, і, напевне, лише 10 відсотків з них їздить за кордон. Наші люди мають стереотип про те, що у ЄС, як і в колишній Югославії, будуть мало працювати і багато заробляти”. Ще одна з невирішених проблем Сербії, яка навіть стає геополітичним випробуванням впливу та певного змагання між Вашингтоном та Москвою, - це визначення кінцевого статусу Косово. Не виключена й можливість, що Косово отримає незалежність, а на просторах колишньої Югославії звіться ще одна, сьома, незалежна держава. Польсько-Український миротворчий батальйон у складі багатонаціональних сил Кей фор в НАТО розташований на південному сході Косова, неподалік кордону із Македонією. На висоті понад 2 тисячі метрів ми добиралися спеціальними військовими машинами. Зона відповідальності Українського національного контингенту – громада себто район Штрпце, в якій проживають до 11 тис. сербів. Це най південніший сербський анклав у Косово, оточений етнічними албанськими селами. Під час воєн наприкінці дев'яностих років тут точилися найзапекліші албансько-сербськи збройні сутички. Основні завдання Укр-Пол-Бату – це забезпечення безпеки та свободи пересування населення. Завдання виконується шляхом ведення постійного спостереження на небезпечних напрямках та цілодобового патрулювання.Українські миротворці також проводять конвої з етнічним сербським населенням. І все ж, попри воєнні руйнування, Сербія зберегла значну частину промисловості, зокрема харчової, а відносно великий балканський споживчий ринок приваблює іноземних інвесторів. Одначе політична нестабільність і погана законодавча база не додають Сербії позитивного іміджу у світі. Головною перешкодою Сербії на шляху євроатлантичної інтеграції є недостатня співпраця з міжнародним трибуналом з воєнних злочинів в колишній Югославії. Але все ж значення Сербії є винятковим для цілого регіону. Як каже приказка, "мир у Сербії – мир на Балканах”.