Чому ми чхаємо від яскравого світла?
Деякі люди, виходячи з темряви на яскраве світло, раптом починають чхати. Оглядач BBC Future з'ясовує природу цього незвичайного феномену.
У 1991 році професор патологічної анатомії Манчестерського університету Емір Бенбоу написав листа до редакції British Journal of Ophthalmology. "Незначні симптоми легше переносити, якщо знаєш їхню назву, навіть якщо вона не дає повного розуміння проблеми", – писав дослідник, маючи на увазі так званий "світловий чхальний рефлекс". Бенбоу страждав від дивного феномену: при виході з темряви на яскраве світло він починав рефлекторно чхати. Втішав його той факт, що "цей симптом спостерігався у багатьох нормальних людей". Першим офіційним дослідженням цього рефлексу став експеримент, який на початку 1950-тих провів французький офтальмолог на прізвище Седан. Учений виявив, що деякі його пацієнти чхали, коли він світив їм в очі офтальмоскопом під час огляду очного дна. Спостерігаючи за шістьма такими пацієнтами, він з'ясував, що вони також чхають на яскравому сонці, під впливом фотоспалаху і в одному з випадків – під ультрафіолетовим освітленням. Описуючи феномен, Седан зазначив, що чхання виникає лише в той момент, коли пацієнт опиняється під впливом яскравого світла, але швидко проходить. Дослідники з'ясували, що чхання відбувається лише в той момент, коли людина опиняється під впливом яскравого світла Вчений не виявив у медичній літературі жодних згадок про те, що світло може викликати чхання, і дійшов висновку, що це явище – надзвичайно рідкісне. Втім, до 1964 року, коли терапевт Генрі Еверетт написав про світловий чхальний рефлекс у журналі Neurology (вочевидь саме він й запропонував цей термін), про дивний феномен уже було дещо відомо. По-перше, дослідники встановили, що рефлекс є дещо більш поширеним, ніж вважав Седан. За різними оцінками, симптом виявляється в 17-35% населення землі. Схильність деяких людей до чхання під дією яскравого світла відзначав ще грецький філософ Аристотель. У своїй праці "Проблеми" він (або, можливо, хтось з його учнів) замислювався, чому тепло Сонця викликає чхання, а тепло від багаття – ні? Аристотель вважав, що сонячне тепло переводить носові рідини в аерозольний стан, запускаючи процес чхання. А тепло від багаття перетворює рідини в пар, висушуючи слизову носа і пригнічуючи чхальний рефлекс. Хоча Аристотель був неправий як щодо причин чхання на сонці (справа – в світлі, а не в теплі), так і щодо механізму явища, головне те, що про даний рефлекс було відомо ще в III столітті до нашої ери. У чому причина? Сьогодні вченим відомо набагато більше про біологічні процеси, що лежать в основі світлового чхального рефлексу. Наприклад, в англомовному світі для нього є дуже влучний акронім Achoo (слово імітує звук чхання), який розшифровується, як "аутосомний домінантний непереборний геліо-очний раптовий викид" (Autosomal Dominant Compelling Helio-opthalmic Outburst). "Аутосомний" – тому що пов'язаний з цим рефлексом ген належить одній із нестатевих хромосом, а "домінантний" – тому що для його вияву досить успадкувати синдром від одного з батьків. Чхання від яскравого світла – поширений синдром У 2010 році група вчених-генетиків під керівництвом Ніколаса Еріксона з приватної біотехнологічної компанії 23andMe проаналізувала генотипи приблизно 10 тисяч своїх клієнтів. Дослідники виявили два однонуклеотидних поліморфізми (ОНП), які асоціюються з чханням на сонці. Один з них – розташований поруч з геном, який має відношення до епілептичних нападів, спричинених сонячним світлом. Таким чином, є певна ймовірність наявності між двома цими синдромами біологічного зв'язку. Хоча лабораторних досліджень світлового чхального рефлексу проведено досить мало, одне з них все ж таки заслуговує на увагу. В 1989 році лікар на ім'я Гарольд Морріс з міста Клівленд у США ретельно описав один випадок зі своєї клінічної практики. Його 55-річна пацієнтка страждала від епілептичних нападів, як спонтанних, так і викликаних світлом. За її словами, вона часто чхала, але ніколи не помічала зв'язку зі світлом. Щоб з'ясувати це, Морріс почав світити їй в очі різними способами. У місцевому медичному журналі, лікар звітував, що пацієнтка починала чхати під впливом світла, пульсуючого з частотою 15 Гц. "Інтервали між чханням становили від двох до чотирьох секунд", – педантично доповідав Морріс. Водночас він зауважив, що частота випромінювання, швидше за все, не має жодного відношення до виникнення чхання, оскільки з точки зору біології, 15 Гц не відрізняються чимось від будь-якої іншої частоти. Якщо у вас є світловий чхальний рефлекс, виїзд із тунелю на світло може бути небезпечним моментом Попри наявність певної кількості дослідних даних, ніхто точно не знає, яким чином оптична стимуляція призводить до чхання. Згідно з однією версією, причина в тому, що очі і ніс з'єднані п'ятим черепним нервом. Або ж цей рефлекс може бути результатом генералізації стимулів парасимпатичної нервової системи. Стимуляція одного з її відділів спричинює активізацію інших. Отже, коли яскраве світло викликає скорочення зіниці, воно також може призвести до виділення секреції в слизовій носа, що викликає чхання. На перший погляд, це явище не заслуговує на таке пильне вивчення. Однак, як зазначив у своєму листі до редакції Бенбоу, в певних ситуаціях цей феномен може виявитися досить небезпечним. "Як я виявив на власному досвіді, виїзд із довгого тунелю на сонячне світло незмінно викликає чхання, яке супроводжується короткочасною сліпотою". Легко уявити собі, до яких сумних наслідків це може призвести на автотрасі. Не меншу небезпеку це явище становить, наприклад, для канатохідця або гравця бейсболу. Можливо, саме тому з'явилася мода на стильні окуляри-авіатори, адже миттєва втрата орієнтації в польоті може коштувати життя. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Future.