Харчова залежність чи виправдання для ненажер?
Дедалі частіше переїдання пояснюють модним терміном "харчова залежність". Проте, як застерігає професор Джон Бланделл з Інституту психологічних наук при Університеті Лідса, цей термін вживається занадто вільно.
Спочатку деякі спеціалісти прирівняли харчову залежність до хімічної (наприклад, від наркотиків), а потім поширили це поняття і на переїдання; саме залежність, на їхню думку, є клінічним поясненням епідемії ожиріння, що вразила мільйони людей. Вживання терміну "харчова залежність" веде до "медикалізації" звичайних явищ і натякає на те, що нібито нормальна соціальна поведінка людей є патологією. При цьому деякі форми харчування подаються як хвороби. Такий підхід не йде людям на користь і дуже негативно впливає на те, як вони розуміють свою поведінку і життя в цілому. В основі поняття харчової залежності лежить суміш експериментальних даних, анекдотичних спостережень, наукових заяв, особистих думок, міркувань і переконань. Це надмірне спрощення дуже складного поєднання моделей поведінки. Наявні дані не визначають точних якостей харчових продуктів або способу їхнього споживання, що підвищують ризик залежності. Це принципова відмінність від наркотичної залежності: вона викликається відомими речовинами, фармакологічний вплив яких на мозок докладно описаний. Досліди на тваринах виявили зміни, що відбуваються в певних ділянках мозку при дієті з високим вмістом цукру; сканування людського мозку підтвердило, що при споживанні солодкого активуються центри винагороди, розташовані в тих самих ділянках. Отже, не дивно, що солодка їжа підсилює відчуття винагороди; до того ж, відомо, що рефлекторні кільця винагороди сформувалися в мозку еволюційно, щоб сигналізувати про ситість і таким чином контролювати наш апетит. Ці ділянки мозку перебувають під впливом багатьох стимулів; окрім того, нам притаманний потяг до вуглеводної їжі, яка задовольняє основні метаболічні потреби мозку. Отже, солодкість – основна якість "небезпечної" їжі, проте наука ще не дослідила це в повній мірі. Треба докласти ще багато наукових зусиль, перш ніж стверджувати, що та чи інша їжа викликає залежність. Просто виправдання? Посилатися на харчову залежність як єдину причину ожиріння, попри наявність широкого ряду інших вірогідних причин, – нерозумно й шкідливо, особливо для тих, хто прагне до здоровішого способу життя. Мене хвилює, що багато хто може вчепитись в ідею про харчову залежність, щоб виправдати свою ненажерливість – адже, якщо це "не моя провина", то відповідно, "я не можу цьому зарадити". Ласунів позбавляють особистої відповідальності, яка мала б підштовхувати їх до змін – якби вони не вважали свої погані харчові звички хворобою. Для багатьох людей, харчова залежність – привабливе пояснення їхніх проблем, однак це поняття може серйозно зашкодити їхній здатності контролювати власне життя. Справді, існує клінічний стан, відомий як "компульсивне переїдання" – але він дуже рідкісний і від нього потерпають менше ніж 3% людей з ожирінням. Пацієнти у цьому стані відчувають дуже сильне, невідступне й нав’язливе бажання їсти, разом із відчуттям втрати контролю над ситуацією. Харчова поведінка, подібна до залежності, може бути ознакою хвороби – компульсивного переїдання, або булімії. Втім, це не пояснює значного зросту показників ожиріння, що спостерігається серед населення. Компульсивне переїдання – не головна причина ожиріння, а отже, не головний привід для хвилювання в контексті громадської охорони здоров’я. Потрібне інше: спокійний і послідовний аналіз справжнього значення слів "харчова залежність", який допоможе людям робити інформовані висновки щодо причин власної поведінки.