Свято душі: рецензія на "Розбійника Пинтю" Гавроша
Олександр Гаврош. "Розбійник Пинтя у заклятому місті". Київ. "А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА". 2013.
На світі мало людей, які не люблять казок і оповідей про чудеса. Фантастичні саги займають особливе місце і в літературі, і в культурі. Від грецьких міфів і Беовульфа до Толкієна і Гаррі Поттера, фантастичні саги входять не лише в наш літературний світ, а в наше повсякденне життя. Олександр Гаврош нарешті створив нашу власну українську фантастичну сагу, пригоду-подорож, на основі карпатських казок. Читаючи її, відчуваєш справжню радість упізнання – бо ж дракон Шаркань, розбійник Пинтя та інші багатьом знайомі з дитинства; мені особисто – із чудового томика "Казки Закарпаття ". Є тут і персонажі інші, знайомі з "Аліси в країні чудес ", що на початку трохи збиває з пантелику, але загалом суміш казок працює вдало. Розбійник Пинтя, мандруючи Карпатами, раптом бачить зеленого зайця – і вирішує вполювати цю дивовижу. Із цього моменту й починаються незрозумілі, чудесні, а часом смертельно небезпечні події. Пинтя опиняється в чарівному світі. Разом із друзями, яких він знаходить по дорозі, він іде до мети, до якої його веде пір’їнка прекрасної повітрулі – доньки Ґанджі-баби. Переказувати сюжет далі не буду, щоб не відбирати задоволення дізнаватися про всі захопливі пригоди з першоджерела. Але сюжет чудовий, відповідає всім казковим вимогам і законам, і не виключає продовження – на яке я вже зараз із нетерпінням чекаю. У цьогорічній підбірці книжок, що претендують на звання "Книги року ВВС", казки є серйозним фактором. Той-таки Гаврош пропонує ще одну книгу – "Дідо-Всевідо". Це обробка моторошних казок Закарпаття, оповіді про упирів, босоркань і зачарованих людей, від яких дуже-дуже страшно. У "дорослій" категорії казки проаналізував і часом дописав – знову ж таки для дорослих - Володимир Діброва. Цю тенденцію хочеться дуже вітати. Фентезі та містичної прози в нашій літературі багато, часто вона пов’язана з аріями, з енергетичними тілами, з якимись таємними товариствами і таке інше. Але це все не задовольняє голод за старою доброю казкою, розказаною на новий лад. Гаврош дає напитися спраглому читачеві з тієї криниці. Єдине питання у мене до книги таке: чи дає вона так само напитися спраглій читачці, як спраглому читачеві. Книга повторює багато штампів про жінок із українських казок – чого варто було чекати. Але жінки тут переважно виконують або пасивну, або негативну роль – навіть красуня-повітруля не проявляє характеру достатньо, щоб можна було з нею добре познайомитися і зрозуміти її мотиви. Хотілося б бачити в наших фантастичних сагах не лише хлопців, а й дівчат – таких, як Аліса з Задзеркалля, Дороті, яка шукає Чарівника країни Оз, чи королева ельфів Галадріель. Я свідома того, що від таких зауважень у нас прийнято відмахуватися: мовляв, це бездуховні ґрантоїди пропагують ворожий ґендер. Але як не крути, а головні читачі дитячої літератури – це все-таки читачки. Якщо вони знайдуть для себе добрі рольові моделі в наших книгах, особливо в такій чудовій книзі, як "Пинтя", виграють усі. Анотація книги "Розбійник Пинтя у заклятому місті". Більше матеріалів про цьогорічну премію читайте у спецпроекті Книга року ВВС-2013.