'Українських секс-рабинь у Туреччині важко порахувати'
Туреччина є зручною країною для перемитників людьми - зокрема, через її географічне становище, - на шляху між Європою та Азією.
Днями в провінції Анталія місцева поліція затримала 24 молодих українки. Всі вони займалися проституцією. Загалом, згідно з офіційною статистикою в Туречині перебуває щонайменше 5 тисяч молодих українок, втягнутих у легальну та нелегальну секс-індустрію. Я зв'язався з турецьким експертом з питань прав жінок пані Селмою Аджунер і запитав, як суспільство ставиться до проблеми проституції, чи правда, що ця діяльність легалізована? С. Аджунер: Так, проституція в Туреччині частково легалізована, адже наша точка зору щодо цієї проблеми дещо відрізняється від багатьох інших країн: на наш погляд, людина може робити вибір щодо того як використовувати своє тіло. Хоча, здається, в Німеччині ця діяльність теж легалізована. Тим не менше ми ставимося до проституції як до проблеми, і ця проблема в Туреччині є дуже гострою. Звичайно, вона ще більше загострюється через те, що Туреччина є транзитною країною, якою користуються перемитники. Ми намагаємося дійти коріння цієї проблеми - і у більшості випадків це бідність, і ми намагаємося з нею боротися, щоб жінки не були змушені продавати своє тіло. Бі-Бі-Сі: Що стосується жінок з України чи інших європейських країн, які стають повіями в Туреччині - чи є статистика, яка допомогла б зрозуміти, наскільки масове це явище? С. Аджунер: Оцінити кількість цих жінок дуже проблематично, тому що більшість з них працює в Туреччині нелегально - і це означає, що у них немає жодної захищеності, жодних соціальних гарантій. Проблема в тому, що вони приїжджають до Туреччини прибиральницями або нянями, а потім опиняються в секс-індустрії. І працюють там нелегально - бо дозволу на роботу в Туреччині у них нема. Отже, ніхто їх не реєструє, і скільки їх тут - уявити дуже важко. Бі-Бі-Сі: Чи означає це, що вони є ще менш захищеними, ніж професійні повії? С. Аджунер: Абсолютно, це так. Щоправда, у міністерстві внутрішніх справ є окремий відділ, працівники якого пройшли спеціальну підготовку, щоб допомагати жертвам перемитників та секс-експлуатації - проте це залишається величезною проблемою. Не думаю, що і вони володіють повною картиною. Держава повинна була б мати якусь стратегію їхньої реабілітації, і виділяти для цього ресурси - проте, як у більшості країн, їх просто депортують - а підтримки пропонують дуже мало. Бі-Бі-Сі: То якщо жінка опиняється жертвою секс-індустрії - чи є їй взагалі куди звернутися по домогу? С. Аджунер: Якщо виявляється, що жінка стала жертвою перемитників, то громадськість країни намагається допомогти цим жінкам. Проте ця допомога не є інституціональною. Але існує чимало громадських організацій, в тому числі жіночих організацій, - як наприклад Жіноча Солідарність - які намагаються допомогти - і не лише жертвам насильства, а й повіям, які намагаються урвати з цим стилем життя. Вони прагнуть допомагати усім, хто звертається - незалежно, з якої країни вони походять, без жодної дискримінації.