Психоделічний ісландський Стоунхендж
Північно-східну частину Ісландії зазвичай не радять туристам, кажуть, місця там безлюдні, а краєвиди нецікаві. Однак, як виявила оглядачка BBC Travel, саме тут прихована магічна чарівність північної країни.
Маловідомий шлях В останні роки Ісландія переживає справжній туристичний "бум" - число відвідувачів перевищує кількість місцевих жителів майже вчетверо. Але мало хто з мандрівників вирушає до північно-східної частини острову. У місті Хьюсавік, куди приїжджають подивитися на китів, ми спитали в місцевого жителя про півострів Мельраккасльєтта. Його відповідь була однозначна: "Який сенс туди їхати? Там немає нічого цікавого, а краєвиди геть невиразні". Але, залишивши асфальтовану кільцеву трасу і проїхавши за три дні 275 км дорогами 85 і 870, ми знайшли нові землі, які справили на нас геть інше враження. Це територія приголомшливої північної краси, містичних краєвидів тундри та незабутніх зустрічей із місцевими. Ісландські вуйки Десь за 100 км від Хьюсавіка, там, де асфальтована дорога скінчилася і почався гравій, ми зустріли двох братів. Вони вийшли з туману, одягнуті в схожі парки червоного і синього кольору. Протягом чотирьох днів вони об'їжджали на конях високогір'я, збираючи стадо з чотирьох тисяч баранів. Разом з ними працювали ще два десятки чоловіків. Свейнбьйорн Арні і Крістінн Йоганн Лунди - теслярі, але щоби підробити, вони час від часу заганяють скот або полюють на арктичну лисицю на півострові Мельраккасльєтта. "Ми - класичні хілбілі (фермери. - Ред.)", - пожартували хлопці і запропонували нам віскі з пластикової пляшки. А ми поділилися з ними жувальним тютюном. Північне світло Вже у сутінках ми дісталися маяка Храунхафнартангі в крайній північній точці Ісландії. Ми йшли до нього вздовж моря, пляжем, вкритим галькою і старими риболовецькими сітками. Біля вежі нас охопила дивна мелодія північного узбережжя - шурхіт трав біля старовинного дернового будинку, дзюркіт морських хвиль і глухе металеве відлуння, коли ми постукали в двері маяка. Там ніхто не жив, але мене не полишало дивне відчуття, що за нами хтось спостерігає. Арктичний Хендж Після півночі ми натрапили на ці дивовижні кам'яні споруди, які нагадали нам Стоунхендж або башту з "Володаря перснів". Головні вежі, крізь які проходять промені північного сонця під час червневого сонцестояння, є частиною складної композиції - Арктичного Хенджа. Монумент доповнюють інші химерні будівлі, як-от невелика кімната з балками на стелі, де за допомогою вебкамери можна зв'язатися зі своїми рідними вдома, та кам'яний вказівник полярної зірки. Поєднуючи місцевий фольклор і креативність, мешканці містечка Рауфархофн намагаються залучити більше туристів до своїх віддалених земель. Бачення світу Побудував Арктичний Хендж Ерлінгур Б. Тородсен - людина з унікальним баченням світу. Коли наступного ранку він провів нам екскурсію монументом, він розповів, що туризм несе неабияку загрозу Ісландії. Однак це не стосується крихітного містечка Рауфархофн, яке він вирішив зробити відомим. Створюючи Ісландський Стоунхендж, він черпав ідеї з багатьох джерел, зокрема фільму "Інопланетянин" та гурту Rolling Stones. Тородсен помер наприкінці 2015 року, незабаром після нашого візиту, але будівництво Хенджу не зупинилося. Очолив проект колишній міністр фінансів Ісландії, який отримує допомогу в теперішнього уряду країни. Як зазначив Тородсен, "те, чого ніколи не було, завжди може статися знов". Стратегічна гавань За 75 км на південний схід від Арктичного Хенджа лежить бухта Фіннафьйордур, яка виявилася ідеальним місцем для контейнерного порту. Оскільки льодовики поступово відступають, Арктика стає придатною для судноплавства. І крихітне ісландське містечко може стати стратегічно важливою зупинкою на новому транспортному шляху з Китаю в Європу. Зараз тут мешкає лише 530 людей. З рештою світу їх зв'язує єдина неасфальтована дорога, а засоби до існування забезпечує місцевий завод з перероблення риби. Втім, якщо генеральний план вдасться здійснити, їхній світ стане геть іншим. Пошуки перспектив Прогулянку містечком нам влаштував голова муніципалітету Сіггейр Стефанссон, який також керує рибопереробним заводом. Він показав нам і місце майбутньої гавані. "Це гарна земля, але тут немає нічого особливого", - сказав він, пояснюючи, що в решті країни є набагато більше цікавих місць. Частина його роботи полягає в пошуках перспектив для крихітного містечка. "Наша молодь їде звідси і не повертається", - зазначив він. Пошуки себе Зрештою наша подорож півостровом Мельраккасльєтта виявилася ані трохи не нудною. Мінлива погода, коли туман, хмари, зливи і сонце постійно змінюють одне одного, символічно відбиває наш досвід. Ми ніколи не знали, чого очікувати. Я впевнена, якби ми знову вирушили цим шляхом, ми потрапили б у зовсім інші історії і зустріли б геть інших людей. Здається, це місце перебуває в постійному пошуку самого себе, незалежно від того, приїжджають до нього відвідувачі чи ні. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою можна на сайті BBC Travel. Хочете отримувати найцікавіші статті в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram. ...