Макрон переміг: що далі?
Всього за кілька років Еммануель Макрон пройшов шлях від абсолютного новачка французької політики до президента країни. Він обіцяв кардинально змінити підхід до політики - але чого можна очікувати від його уряду?
За два дні до виборів Макрон, виступаючи на радіо, натякнув, що вже має в голові кандидатуру прем'єра - на той випадок, якщо переможе в неділю. Він не сказав, про кого йдеться, натякнувши лише, що це людина "з досвідом у політиці і достатніми навичками, щоб очолити парламентську більшість". Але довкола його планів щодо уряду панує така таємниця, що навіть цього вистачило, аби французькі газети кинулися гадати - кого ж він мав на увазі. За даними Le Monde, це питання є табуйованим навіть для передвиборчої команди Макрона. За словами одного зі штабістів, прізвище майбутнього прем'єра там навіть не вимовляють, щоб не наврочити. З іншого боку, таку загадковість можна зрозуміти. Формування кабінету - річ делікатна, а для пана Макрона - і поготів. Новачки і динозаври По-перше, існує певна розбіжність між поезією виборчої кампанії і прозою реальних призначень. Макрону допомогли потрапити в Єлисейський палац його обіцянки щодо змін і оновлення політики. Він обіцяв привести нові обличчя, оновити усталену політичну систему і змінити мораль політичного життя. Рух Макрона "Вперед" чимось нагадує стартап - кажуть, середній вік його членів складає близько 30 років. Але для управління країною урядовцям буде потрібен чималий досвід - особливо у сфері безпеки. За ким спостерігати в команді Макрона Алексіс Колер, 43 роки. Спеціальний радник Макрона, який може очолити його адміністрацію. Бріжіт Троньo, 64 роки. Попервах дружина новоспеченого президента редагувала його промови. Подейкують, що зараз вона хоче стати "містком", який веде до глави держави. Ісмаель Емельян, 29 років. Права рука і давній друг Макрона, керівник його піар-служби і стратегічний радник. Політики працювали разом у міністерстві економіки. Жан Пізані-Феррі, 65 років. Професор економіки і радник уряду, який відповідає за економічну програму Макрона і його центрові ідеї. Засновник аналітичного центру Bruegel, розташованого в Брюсселі. Софі Ганьян-Ферраччі, 40 років. Глава передвиборного штабу Макрона. Вельми досвідчений корпоративний юрист і давній друг його сім'ї, з якою познайомилася через свого чоловіка, економіста Марка Ферраччі. Франсуа Байру, 65 років. Політичний важковаговик, глава центристської партії "Демократичний рух". Його підтримка в лютому допомогла Макрону вийти у фаворити перегонів. ___________________________________________________________________ "Молоді технократи з оточення Макрона рвуться показати себе, - каже колишній головний редактор впливової лівої газети Liberation П'єр Аскі. - Їм здається, що старше покоління наламало дрів..." "Але Еммануелю Макрону треба знайти баланс між новачками і динозаврами від традиційних партій, - веде далі він. - Не можна формувати уряд з однієї молоді". Знайти баланс між очікуванням кардинальних змін з боку виборця і вимогами урядової роботи буде непросто - особливо з огляду на можливу політичну різношерстість майбутнього кабінету чи розкол у парламенті. Пан Макрон із дружиною Бріжіт Троньо І це друга велика проблема, яку треба буде розв'язати Макрону: його обіцянка зібрати в уряді унікальний мікс лівих і правих означає, що в кабінеті зійдуться не тільки динозаври з новачками. Шукати спільну мову доведеться і представникам традиційних партій - як лівого, так і правого флангів. Незвідана територія Кандидатуру Макрона підтримали кілька чільних фігур з обох боків політичного спектру, але до сьогодні це не означало, що вони повинні порвати зі своєю партією. А дехто відкрито заявляв: той факт, що вони голосують за нього як за президента, не означає, що вони підтримують його політичну програму. Але брак ясності ніколи не заважав політологам будувати безліч припущень, і згадка Макрона про можливу кандидатуру прем'єра лише підігріла суперечки про те, хто може отримати той чи інший портфель. Результати опублікованого в п'ятницю опитування показують, що найпопулярнішим кандидатом на пост прем'єра є глава МВФ Крістін Лагард, яка раніше вже була французьким міністром фінансів, сільського господарства та торгівлі. Деякі аналітики вважають, що це вдалий варіант для Макрона: маючи величезний досвід в уряді, вона, тим не менш, давно його залишила і ніколи не займала жодної виборної посади, що вписується у його політику оновлення. Іншим вірогідним кандидатом вважають міністра оборони Іва Ле Дріана. За словами П'єра Аскі, це призначення стало би "підбадьорливим жестом" і сильним ходом, з огляду на закиди Марін Ле Пен, яка заявляла, що Макрон занадто м'який в питаннях боротьби з терором. Серед інших претендентів на ключові пости називали центриста Франсуа Байру і депутата Європарламенту Сільві Гулар. Та все це - незвідана територія, попереджає Аскі. "Ми ще не мали такого досвіду - щоб владну команду створювали з нуля", - пише він. Рух "Уперед" був створений усього за рік до обрання Макрона президентом. За відсутності суворої партійної структури і традиційного глави виборчого штабу відповідальність за кожен конкретний проект делегували різним управлінцям у тій чи іншій сфері. Бурхлива діяльність Можливо, єдиною людиною, яка може знати про справжні плани Макрона, є його дружина Бріжіт Троньйo. Багато спостерігачів сумніваються, що вона отримає значний політичний пост, хоч і зіграла велику роль у виборчій кампанії чоловіка. Їх шлюб завжди був предметом бурхливих суперечок: Бріжіт старша за чоловіка на 24 роки і познайомилася з ним як зі своїм шкільним учнем, а Макрон послідовно виступав проти політиків, які влаштовують на роботу родичів. Політичну невизначеність у Франції посилює і те, що буквально через місяць на новоспеченого президента чекають ще одні вибори - цього разу в парламент. Макрон вів виборчу кампанію під прапорами ЄС Рух "Вперед" претендує на кожен із 577 депутатських мандатів і має намір виставити своїх кандидатів у всіх округах без винятку. Одержати абсолютну більшість у такій ситуації - справжнє "політичне диво", на яке всерйоз не розраховують навіть в найближчому оточенні обраного президента. "Доведеться створювати коаліцію, - каже мені наставник Макрона Ален Мінк. - Я абсолютно не вірю, що йому вдасться отримати 280 депутатів, особливо з огляду на те, що половина кандидатів від "Вперед" - абсолютні новачки в політиці, яких обрали з 14 тисяч резюме, надісланих електронною поштою". В результаті Макрону може бути складно управляти країною. Із власного міністерського досвіду він знає, що добиватися міжпартійного консенсусу із кожного конкретного питання - вельми важко й виснажливо. Багато чого залежатиме від того, чи вдасться руху "Вперед" сформувати стійку коаліцію для своїх реформ. Тому команді Макрона найближчим часом треба почати активно підбирати кадри, оскільки його перемогу забезпечили високопоставлені прихильники як із числа правоцентристів-республіканців, так і лівоцентристів-соціалістів, які й визначать напрямок майбутньої політики країни. Хтось із них, можливо, захоче залишити партію і приєднатися до нового руху. Якщо таких набереться чимало, це може стати смертним вироком для традиційної французької двопартійної моделі. Але від Макрона вимагається ювелірна гра: йому треба набрати в команду достатньо старих гравців, щоби стабілізувати свій політичний човен, та при цьому не перевантажити його і не дозволити їм потопити свою ідеологію і нове бачення політики. Тут головне - не наврочити.