"Хочу визволити рідний Луганськ", - поліцейський з Донбасу
Більше двадцяти поліцейських Миколаївщини – колишні мешканці Донбасу, які вимушені були звідти поїхати через відомі події весни 2014 року. Серед них підполковник - Олег Патрікеєв.
Олег Патрікеєв пройшов полон та знущання колег з колишньої луганської міліції, але залишився вірним українській присязі У 2008 році він звільнився з органів внутрішніх справ на пенсію й гадки не мав, що колись доля закине його з рідного Луганська у південний Миколаїв. І тим більше не міг він припустити, що перед цим зазнає тортур від колишніх товаришів по службі. З Олегом Патрікеєвим ми зустрілися після його призначення начальником штабу Миколаївського спецбатальйону поліції "Миколаїв" ("Святий Миколай"). Пережите офіцер згадує тепер, як якусь дивну історію. А дещо відтворювати у пам'яті йому просто важко. "Масова неосудність" "Руської весни" У міліції Луганська Олег Патрікеєв прослужив 20 років від простого міліціонера до заступника начальника міліції міста. Коли вийшов на пенсію, працював в охоронному бізнесі. Навесні 2014 р., коли у рідному місті почалися заворушення, не залишився осторонь, вирішив піти до батальйону територіальної оборони – підрозділу потрібен був заступник командира. "Я розумів, що можу бути корисним своїй країні у скрутний час, адже маю великий досвід правоохоронця, - каже Олег. - Сепаратистські настрої у Луганську з'явились не раптово, до цього у місто з Росії заїжджали люди, які вербували прибічників "Руської весни" серед підприємців, міліціонерів тощо. А за кілька місяців російської пропаганди по телебаченню люди ніби збожеволіли – ходили з російськими прапорами, проклинали "хунту" на мітингах, кликали на допомогу Путіна…" Чоловік додає: "Я загалі не розумію тих людей. Я народився в Україні, отримав тут освіту, складав присягу на вірність українському народові. Комусь можуть не подобатись уряд, президент, депутати, ціни, тарифи тощо. Але ж це не причина зраджувати свою країну та підіймати прапор іншої... Ми з однодумцями, як могли, протистояли сепаратистам – зривали їхню символіку на вулицях, вивішували українські прапори, намагалися переконати тих, кого пропаганда ввела в оману. До речі, у той час згадалась курсова робота, яку захищав колись в університеті - "неосудність у кримінальному праві". Навкруги тоді була "масова неосудність..." "Борці з фашизмом" займались елементарними грабунками У так звані "ЛНР" колишні правоохоронці почали діяти пліч-о-пліч з кримінальними елементами, каже Олег Патрікеєв Олег Патрікеєв розказує, як потрапив у полон: "Мені зателефонували з міліцейського управління, мовляв, треба під’їхати, обговорити майбутню посаду. Та тільки-но я прийшов туди, як миттєво опинився у наручниках з мішком на голові. Мене кинули у машину з написом "ЛНР" та відвезли до військкомату, де провели допит. Тоді з Ігорем Плотницьким довелось спілкуватись". Він згадує, як під час допиту крізь маленький отвір для доступу повітря бачив тих людей й нинішнього "керівника" самопроголошеної "ЛНР": "А поруч стояли мої колишні товариші по службі, для котрих я тепер став ворогом". Повертатися у спогадах у ті страшні дні Олегу важко. Розповідає, що його били прикладами автоматів, зламали ребра. Щоб не втрачав свідомість, робили знеболювальні ін'єкції. Це була звичайна розправа. "Вони кричали, що я – "каратель", продався "хунті" тощо. Але найбільш гидким було те, що ці "борці з фашизмом" займались елементарними грабунками – з моєї банківської карти зняли всі гроші, відібрали авто", - пояснює колишній луганський правоохоронець. Олег Патрікеєв відзначає, що його нові "колеги" в Луганську діяли пліч-о-пліч з місцевим криміналітетом, який начепив георгіївські стрічки. Водночас справді ідейних поборників "руської весни", на думку чоловіка, там вже прибрали: Дрьомова, Мозгового та Бєднова (один із лідерів сепаратистів на прізвисько "Бетмен" колись був підлеглим Олега). Олексій Мозговий, командир бригади "Призрак", загинув під Алчевськом у травні 2015 р. В "ЛНР" кажуть - від "українських диверсантів". За іншими свідченнями - від внутрішніх усобиць у "республіці" "Ще дивувало й обурило те, що, йдучи на вчинення злочинів, на вбивства (коли, наприклад, у луганському аеропорту збили український транспортний літак Іл-76), вони всі молились. А місцевий священик їх на все це благословляв. Гадаю, несумісні речі…", - переконаний Олег Патрікеєв. Попрощався з життям Після звільнення з полону довелося пробиратися через блокпости сепаратистів Він зізнається, що у полоні вже попрощався з життям: "Одного вечора мені сказали, що повезуть вбивати. Вивезли за місто, поставили на коліна. За ці кілька секунд перед очима промайнуло все життя. Пролунав постріл і я почув, що машина поїхала. А я лишився сам. Потім дізнався, що мене викупили родичі". Після цього Олег довго добирався на контрольовану Україною територію, минаючи десятки блок-постів сепаратистів. Потім довго лікувався. Майже півроку після пережитого не міг спати спокійно. Коли одужав, пішов служити до Збройних сил України. Був на блокпостах - звичайним рядовим солдатом. А після проходження спеціальної перевірки відділом внутрішньої безпеки органів внутрішніх справ отримав пропозицію очолити штаб поліцейського батальйону у Миколаєві. Олег Патрікеєв вважає, що ситуації на Сході України можна було уникнути, але дуже вже багато було допущено помилок, "котрими скористались антиукраїнські сили". "Я чудово знаю настрої людей у тих краях. Багато з них щиро хочуть бути в Росії, або ж просто окремо від України. Так склалося історично, що прізвища Бандери та Шухевича на них десятиліттями наводили жах. Це все слід враховувати. Дуже болюче - мовне питання… Ну і проявам сепаратизму треба було класти край одразу ж, а не коли була захоплена наша зброя та адміністративні будівлі", - переконаний чоловік. Звільнити Луганськ Олег Патрікеєв продовжує службу в оновлених українських правоохоронних органах У 47 років Олегу багато чого довелось починати наново, адже він втратив майже все своє майно. Утім, попри пережите, зокрема й кілька операцій, каже - перебуває у відмінні фізичній формі. Він обережно ставитися до реформи правоохоронних органів: "Як цю службу не назви - міліція чи поліція - головне розуміти, що потрібно бути відданим своїй справі. Коли ти йдеш на службу заробити грошей – краще не йди. Служба – це не модні зачіски, селфі… Це важка небезпечна робота". "Колись нас перед тим, як прийняти в органи внутрішніх справ, кілька місяців перевіряли, далі було стажування. Лише потім ти ставав повноправним правоохоронцем, отримував зброю. Згодом все стало простіше", - пригадує чоловік. Загалом оцінювати результати реформи поки не береться: "Вважаю, що відбір повинен бути жорсткіший. Наприклад, на поліграфі треба тестування кандидатів проводити. Особливо, коли хтось послужив у "ДНР/ЛНР", а потім вирішив перейти в українську поліцію. Де гарантія, що така людина надійна?" Сам Олег готовий виконувати найскладніші завдання: "Батальйон "Миколаїв" - бойовий підрозділ, що регулярно несе службу в зоні АТО. Хлопці надійні, добре підготовлені. А взагалі маю велике бажання звільнити рідний Луганськ. Україна повинна бути єдиною". Свою думку з приводу служби на Миколаївщині поліцейських з Донбасу ВВС Україна висловив начальник Головного управління поліції Миколаївської області полковник Віталій Гончаров: "Більшість цих людей, як і підполковник Олег Патрікеєв, втратила все, але всі вони залишились вірними присязі. Я впевнений, що ці люди ніколи не зрадять, вони здатні дати відсіч злочинцям, тим, хто хоче розколоти Україну. Вони вміють долати труднощі".