Чи можемо ми змінити світ, якщо Давосу це не під силу?
Професор менеджменту з Дартмутського коледжу Сідней Фінкельштейн міркує про кризу світових еліт і про те, як кожен з нас може змінити світ на краще.
Цього року темою Всесвітнього економічного форуму в Давосі (ВЕФ) оголосили "відповідальне лідерство". Отже, що саме збирається обговорювати політична та економічна еліта світу? По-перше, ідея вирішення глобальних проблем зусиллями всієї світової спільноти, безперечно, є благородною. Життя людей не ставало би краще, якби ніхто не звертав уваги на те, що відбувається в світі. ВЕФ визнає, що на політичній та економічній арені світу відбуваються ризиковані зміни: прихід до влади Дональда Трампа в США, "брекзит" в Європі, агресивна зовнішня політика Китаю. Я не вірю в те, що такі проблеми можна вирішити дружніми посиденьками в Давосі. Всесвітній економічний форум вже давно перетворився на шоу за участю найвпливовіших людей планети, яке має мало спільного з прогресом або розв'язанням найскладніших проблем людства. Давос дедалі більше нагадує понтову вечірку, учасники якої спершу зі шкіри лізуть, щоб їх на неї запросили, а потім переймаються лише тим, щоб їх там помітили і запам'ятали. Церемонії і заходи форуму настільки ж не відповідають заявленій меті вирішувати глобальні проблеми, наскільки символічним виглядає той факт, що світова еліта приховує свою зустріч далеко в швейцарських Альпах. Давос уже давно перетворився на шоу за участю найвпливовіших людей планети, яке має мало спільного з вирішенням нагальних проблем людства Справжні лідери Щоранку в мій офіс приходить чоловік, який виносить сміття. Ми завжди перекидаємось з ним кількома словами. Він розповідає мені, як катався на лижах або відвідав концерт, як допомагає у благодійному фонді чи проводить час із друзями та родиною. Його розповідь зазвичай дуже проста. Їй бракує велеречивості промов на всесвітніх форумах, і все ж вона більш правдива, ніж усе, що лунає з розкішних трибун Давоса. Цей чоловік дійсно робить усе те, про що розповідає. Він живе своїм життям, працює, допомагає іншим і радіє цьому. Звичайно, його життя не можливо порівняти з проблемами глав держав та лідерів корпорацій, яким треба вижити в суворій конкуренції за найкращий готель та увагу громадськості. Втім, життя цього прибиральника - справжнє. Він не будує грандіозних планів, він просто живе. Він не говорить про необхідність допомоги іншим, він їм просто допомагає. Він мало чого знає про "четверту промислову революцію" (термін, яким Давос описує зміни, що принесли в сучасний світ цифрові технології, штучний інтелект і роботи). Але він знає, як підтримувати чистоту і порядок у нашому офісі. Це його робота, він пишається нею, і це приносить користь мені та іншим. Цей чоловік не один. Є, наприклад, перукарка, яка протягом останніх 15 років підстригає моє волосся (хоч як би мало його не залишилось). На днях вона розповідала мені про своїх дітей (вона підозрює, що у старшого, який вчиться в середній школі, є дівчина). Люди, з якими ви стикаєтеся щодня, не грають роль, вони насправді роблять те, про що розповідають. На фото - містечко Гановер в американському штаті Нью-Гемпшир, де мешкає автор статті Вона розповідала, як у вихідні каталася із сім'єю на снігоході, а також про те, що хоче випробувати на мені новий гель. Вона - професіонал своєї справи. І вона також живе справжнім життям. Як і бармен в моєму улюбленому ресторанчику в місті або бариста в кав'ярні PK Coffee неподалік мого будинку. І листоноша, який завжди зупиняється, щоб привітатись, коли я на вулиці. Ці люди - реальні. Вони щодня роблять свою справу і вони намагаються зробити її якнайкраще. Усі ці люди називаються одним словом - суспільство. Отже, даруйте, що мене не вразили учасники форуму в Давосі. Вони виконують роль у складній грі, мета якої покращати світ. Але люди, яких я бачу щодня, не грають ролей, вони просто роблять те, що вміють. І я також без жодних вагань віддам перевагу справжній щоденній праці замість великих ідей. Криза світової еліти Світова еліта переживає кризу. Втім, я не вірю в популістські настрої, які прагнуть політичних змін, оскільки сильні світу ніколи не втрачають своєї влади. Їхня влада, дійсно, дивовижна. Глави держав, акули корпорацій, лідери громадських об'єднань мають безліч інструментів для збереження своєї влади. Але якщо ми очікуємо, що вони вирішать проблеми суспільства, нам доведеться чекати вічність. Хоч як би мені не хотілося помилятися, це просто не входить в їхні плани. Врешті-решт, найбільш плідними результатами перемовин у Давосі є угоди на користь акул бізнесу. Коли ці угоди набувають світового масштабу, як приміром, у питанні кліматичних змін, імовірність обману і залаштункової гри зростає в рази. Або вони завдають стільки побічних збитків, що геть перекреслюють первісні високі цілі. Міжнародні торгові угоди спричинюють масове невдоволення і бунти, які народжуються в соціальних мережах. Погляньте лише на наслідки вільного ринку - величезний розрив між бідними і багатими в США або наплив іммігрантів у Великій Британії. Хочете змінити світ? Не чекайте цього від Давоса, радить професор Фінкельштейн Такі грандіозні угоди мають два глибоких недоліки. З одного боку, вони надто складні, а тому передбачити всі побічні ефекти не можливо. З іншого - їхнє успішне втілення вимагає довіри між сторонами, якої просто не існує. Попри потік пишномовних банальностей про суспільне благо, які лунають за столом перемовин, усі учасники чудово усвідомлюють, що йдеться лише про гру, в якій буде один переможець. Взаємна довіра є необхідною умовою, але вона не виникає просто так із повітря, коли сильні світу раптом опиняються в одному шале на мальовничих швейцарських схилах. Довіра є результатом співпраці двох або більше людей, коли кожен чесно виконує свої обіцянки. І рішення не обов'язково мають бути досконалими, треба лише виконувати домовленості. Коли ми починаємо довіряти іншим, ми стаємо впевненішими і сильнішими. Ми раптом знаходимо рішення для старих проблем. Бо ми починаємо мислити творчо, не боячись, що нас звинуватять у помилці. І так, непомітно, люди беруть на себе трохи більшу відповідальність і роблять свою справу трохи краще, ніж раніше. Це рідко вдається світовим лідерам, бо вони зазвичай дають грандіозні і малоймовірні обіцянки, а потім їх завжди звинувачують у тому, що щось пішло не так. Так було, приміром, із глобальними економічними угодами. Гаразд, якщо світова еліта не здатна змінити світ, чи можемо це зробити ми з вами? Чи можемо ми самі покращити життя? Я спитав про це дівчину, яка робить найкращу в світі каву неподалік від мого будинку, а вона просто відповіла: "Вам сподобався ваш еспресо сьогодні?" І це було так. Прочитати оригінал цієї статті англійською мовою ви можете на сайті BBC Capital.