До Харкова прийшла "Путінократія"
Оригінальна назва книжки Бориса Райтшустера – "Демократура Путіна" ("Putins Demokratur"). Написану німецькою і для німців, її було видано у 2006 році.
Український переклад книжки був доповнений подіями 2014 року в Україні, анексією Криму і збройним конфліктом у східних областях Автор, який працював у Росії з 1991 року, спостерігав крах радянської імперії, становлення демократії, а потім, із появою Володимира Путіна, - перші тривожні ознаки зародження "демократури", як визначають режим, що має риси демократії та диктатури водночас. У передмові до останнього німецького видання автор написав: "Вісім років по тому, вже після війни в Грузії та окупації Криму, з’ясувалося, на жаль, що застереження не були перебільшені. Навпаки, якби я у 2006 році, при підготовці першого видання, був менше критичним, тепер я мав би закинути собі наївність". Книжку ніколи не видавали в Росії, а в Україні вона вийшла друком у харківському видавництві "Віват" накладом 2 тис. екземплярів – російською і українською мовами. Сміливий крок На питання ВВС Україна, чому цього не сталося раніше, Борис Райтшустер відповів: "Я дуже хотів, щоби книжку видали російською раніше. Але ніхто не наважувався. Адже мені говорили, що цією книжкою я підписав собі смертний вирок. А який видавець схоче зробити те саме? Я дуже вдячний, що видавництво "Віват" знайшло в собі мужність!" Генеральний директор видавництва Юлія Орлова вважає вихід книжки актуальним у час, коли багато європейців намагаються зрозуміти мотивацію російського лідера в час кризи на сході України. "Видаючи цю книжку, ми таким чином почасти висловили свою громадянськую позицію. Так, це правда, що жодне інше видавництво не взялося за це. Але ми вважаємо, що зробили правильно. І жодних вагань або побоювань у нас не було, - каже видавець. - До речі, у перші ж дні видання непогано розійшлося. І ми вже розмірковуємо, чи не додрукувати український варіант". "Путінократія" написана в документально-публіцистичному жанрі. Борис Райтшустер був одним із перших, хто відчув небезпеку: на сторінках книжки він спостерігає за перебігом подій, аналізує кроки російського президента, досліджує політичну систему Росії та робить невтішні висновки. Красномовними є вже назви глав: "Демократія а-ля КДБ. Найкращий учень Андропова", "Мілітарізація влади", "Гра без правил", "Фарс замість виборів", "Вигаданий світ на екрані телевізора". Журналіст узявся за написання книжки, щоби дати співвітчизникам уяву про справжню ситуацію в РФ, це своєрідне попередження для європейців. В Німеччині "Демократуру" двічі перевидавали, вона стала політичним бестселлером. У розмові з ВВС Україна автор визнає: читацька цікавість – це значною частиною інтерес до далекої, екзотичної країни. "Більше того. У Західній Німеччині багато хто не хоче і навіть не може повірити в те, про що я пишу. Вважають, що це неможливо. І що в автора занадто хвороблива уява, - сказав Борис Райтшустер. - Натомість зовсім інша картина у Східній Німеччині, в колишній НДР. Там після прочитання люди кажуть "Як це нам знайомо! Невже цей жах повернувся?". В Україні першими читачами "Демократури" стали її перекладачі. Світлана Колесник, один з авторів перекладу, зізнається, що книжка справила гнітюче враження. "Автор упорядкував величезний масив фактичної інформації. Це хроніка, доповнена його аналізом. І начебто, всі події нам відомі, ми були їх свідками. Але зведені воєдино, вибудовані в хронологічній послідовності, вони мають приголомшуючий ефект", - каже перекладач. Валерій Винник перекладав останню третину книжки. У першому виданні, 2006 року, її не було: вона написана до останнього перевидання і охоплює події в Грузії та Україні. Валерій зізнається, що часто не погоджувався із оцінками та висновками автора щодо новітньої історії країни, проте, каже, тим цікавіше її читати, адже це – зразок чистого зовнішнього сприйняття України. "Було цікаво, що ж там такого німець про нас дізнався, - жартує перекладач. – А ще, ви ж знаєте, німецька мова має особливу побудову речень, із дієсловами в кінці. І для мене було важливо дуже точно відтворити авторський стиль, проте все таки передати його українською, так як говоримо і пишемо ми, інакше Борис Райтшустер вийшов би таким Магістром Йодою". Труднощі перекладу Найбільше "намучилися", кажуть перекладачі, з цитатами зі ЗМІ - текст Бориса Райтшустера рясніє ними. І Світлана Колесник, і Валерій Винник розповідають, що змушені були шукати першоджерела, щоб не робити "зворотній" переклад, неминуче спотворюючи зміст. Проте багато з публікацій в мережі були вже недоступні, тому іноді все ж таки доводилось робити примітку та перекладати на російську уривки, перекладені з російської для німецького видання "Демократури". Українського читача найбільше зацікавить остання частина книжки, під назвою "Вперед – крізь усі кордони". В порівнянні із першими главами, написаними ще в 2006 році, ця – більш хронологічна, вона швидше спостерігає, ніж аналізує те, що відбувалося. Немов автор ілюструє грузинськими та українськими подіями свої давні висновки та прогнози. На питання ВВС Україна, як часто за ці роки хотілося вигукнути "А я попереджав!", Борис Райтшустер відповів: "Навпаки, мені дуже хотілося помилитися. Адже мій прогноз був дуже сумним. Але що найбільше засмучує – це реакція Заходу. Мене не хотіли чути, закривали очі, називали Касандрою. І це надзвичайно небезпечно".