Як внук більшовицького ватажка воював за Україну на Донбасі
Правнук видатного українського письменника Михайла Коцюбинського Ігор повернувся після річної служби у зоні АТО.
Ігор Коцюбинський біля музею на честь його прадіда Михайла Коцюбинського Історія родини Коцюбинських демонструє складність й трагічність долі багатьох українців XX століття. Михайло Коцюбинський став класиком української літератури, його син Юрій командував Червоною більшовицькою армією, яка штурмувала Київ, влаштувавши у місті різанину. Вже у XXI столітті правнук видатного письменника Ігор Коцюбинський пішов в АТО протистояти проросійським бойовикам. В очікуванні війни "Путін 1 березня сказав, що фактично оголошує війну. Думали, що буде повномасштабна війна, що російські війська підуть через північну Чернігівщину", - згадує в інтерв’ю ВВС Україна Ігор Коцюбинський. Михайло Коцюбинський з дружиною Вірою Так він пояснив позаштатному кореспонденту ВВС Україна Олені Сидоренко власні переживання у перші дні у війську навесні минулого року. Ігор Коцюбинський працює директором чернігівського музею Михайла Коцюбинського, який став класиком української літератури з його "Тінями забутий предків", які екранізував Сергій Параджанов. Як пояснює Ігор Коцюбинський, пішов до армії без вагань, перед цим підтримував Майдан і не сумнівався, що російська армія може піти його рідною Чернігівщиною углиб України. Так само, як і майже сто років тому багатотисячна Червона армія, за участі діда Ігоря Коцюбинського – Юрія, пішла через Харків на Київ. Червоний командир Юрій Коцюбинський був затятим більшовиком і палко підтримав Червону армію. Після приходу до влади більшовиків в Росії і створення Української народної республіки в Києві комуністи не досягли успіху в столиці України. Керівництво УНР з військовими у Києві в листопаді 1917 року Тому наприкінці грудня 1917 року зібрались у Харкові за участі російських революціонерів і створили альтернативну Українську радянську республіку. Серед її секретарів був і 21-літній Юрій Коцюбинський, який згодом став комісаром військових справ і головнокомандувачем армії радянської України. "Фактичними командувачами армії були російські діячі Антонов-Овсієнко та Муравйов, а молодий Юрій Коцюбинський був своєрідним "весільним генералом". Більшовикам це давало можливість говорити, що це - громадянська війна, а не "зовнішня армія" увійшла в Україну", - пояснив ВВС Україна історик Ярослав Фейзулін. Юрій Коцюбинський брав участь у взятті більшовицькою армією Києва у січні 1918 року й вигнанні Центральної ради. Після цього у місті кілька тижнів тривали погроми та розстріли проукраїнських активістів й "класових ворогів" більшовиків. Вже тоді діячі українського руху звинувачували Юрія Коцюбинського в зраді. "Морально нам байдуже, що робили з Києвом ваші товариші. Але не однаково нам, що серце України в залізних лещатах здушила людина, яка носить прізвище — Коцюбинський", - у тому ж 1918 році написав у статті "Лист без конверта" Сергій Єфремов, майбутній віце-президент Української академії наук та друг Михайла Коцюбинського. Сам письменник помер ще в 1913 році. Ця велика стаття стала тоді своєрідним маніфестом, у якому сина письменника Коцюбинського звинувачували у зраді "ідеалів батька". Київ у 1917 році напередодні наступу більшовиків "Так, всі вони пішли служити більшовикам", - визнає Ігор Коцюбинський. Його рідним дідом був Роман Коцюбинський, молодший син відомого письменника. Юрій Коцюбинський був старшим сином у сім’ї й є двоюрідним дідом Ігоря Коцюбинського. Розстріляна сім’я "Дід Роман був на кшталт фронтового кореспондента. Він пішов в більшовики у 19-му році", - розповів ВВС Україна Ігор Коцюбинський. Їх обох розстріляли у 1937 році. До того часу Юрій Коцюбинський встиг побувати на найвищих посадах у владі радянської України, але його репресували через "антирадянську діяльність". "Думаю, аби Михайло Коцюбинський дожив до 30-х років, його б теж розстріляли", - додає Ігор Коцюбинський. На початку березня 2014 року він отримав повістку до війська, адже мав військову спеціальність - у радянські часи закінчив талліннське військово-політичне училище. "За фахом я мав би служити в "стройбаті". Але їх вже немає, то призвали в танкову бригаду. Я був заступником командира роти з роботи з особовим складом", - розповів ВВС Україна Ігор Коцюбинський. Під час АТО воював на Луганщині, неодноразово потрапляв під обстріли. "Спочатку дали нам по 15 патронів вистріляти, потім в Сумській області ще 20 патронів дали. Але коли приїхали в Луганську область - там уже ніхто патронів не жалів", - розповів пан Коцюбинський. Як і більшість мобілізованих навесні 2014 року, Ігор Коцюбинський сам купував собі і форму, і військові обладунки. "На бронежилет і кевларовий шолом мені зібрали київські музейники. Потім воно все згоріло… Доводилося самому і форму купувати", - згадує правнук письменника. Але про перебування в АТО і свої плани Ігор Коцюбинський багато не розповідає: "Спочатку треба відійти".