12.5 млн британців живуть за межею бідності
П'ять років тому в Лондоні багатії дали велику обіцянку бідноті: до 2015 року зменшити обсяги бідності у світі наполовину.
Цього року тут же в Лондоні на конференції з бідності заможні країни визнали, що вони навряд чи досягнуть визначеної мети. Вісімдесят відсотків світових ресурсів і далі контролюють лише 20 відсотків населення світу. 115 мільйонів дітей не мають доступу до навчання, і один мільярд людей живе менше ніж на один фунт на день. Бідність, а не тероризм і зброю масового знищення вважають сьогодні найбільшою загрозою в світі. Королева Єлизавета у зверненні до країн Співдружності наголосила, що саме недорозвиненість може становити найбільшу загрозу демократії: "Ніде свобода повністю не реалізована - і її вороги - це не лише ті, хто її тероризує і піддає тортурам. Це також - голод, бідність , хвороби і необізнаність." Щодня голод вбиває у світі 24 тисячі людей, і кожної хвилини у злиднях вмирає 11 дітей. Та чи є бідність явищем, властивим лише країнам, що розвиваються ? І чи убезпечені від нього ті заможні країни, які сьогодні обіцяють підтримку бідним поза своїми межами ? Сорок років тому американський президент Джонсон визнав бідність національною проблемою Америки, якої і досі не позбулася ця тепер вже єдина у світі супер-держава: "Нинішня адміністрація сьогодні, зараз, тут оголошує в Америці безумовну війну проти бідності. Я закликаю Конгрес і всіх американців приєднатися до мене у цьому починанні." Бідність, як зворотню сторону медалі заможності, визнають і тут у Британії - четвертій найрозвиненішій країні у світі. В інтерв'ю Бі-Бі-Сі провідна британська журналістка Полі Тойнбі пояснила:"Британія знаходиться десь між Сполученими Штатами і Європою у тому, як вона формує свою економіку. Загалом у Британії ми маємо економіку з невисокими зарплатами і низькими податками, а також високий рівень працевлаштування, (що є подібно до Сполучених Штатів), але з дуже великим розривом між багатими і бідними. У Британії цей розрив не такий великий, як в Америці, але значно більший, ніж у переважній більшості європейських країн. Це і є причиною того, що ми маємо мало не найбідніших людей у Європейському Союзі. Одна дитина з трьох, які живуть за межею бідності у Європі, народжується тут, у Британії." Чверть мільйона британців є офіційними мільйонерами. При цьому тридцять відсотків британських дітей живуть за межею бідності і півмільйона людей не мають даху над головою. Деякі оглядачі прогнозують, що провалля між багатими і бідними у Британії більшатиме, і через 5 років мільйон фунтів на банківських рахунках матимуть уже понад 700 тисяч людей. Скільки при цьому людей опиниться за межею бідності, прогнозувати не беруться. Педді Хільярд, професор з питань соціальної політики Ольстерського університету, наголосив: "Ні в кого не виникає сумніву, що сучасний рівень нерівності в Британії значно більший, ніж у сімдесяті роки. Верхня межа доходів непомірно зросла. У нас є дуже заможні люди. Це керівники високого рангу, провідні футболісти, скажімо, які отримують величезні суми грошей. Півтора мільйона британців заробляють більше ста тисяч фунтів на тиждень. З іншого боку, середня зарплата, яку отримує більшість населення, зростає дуже повільно. Через це і більшає нерівність у суспільстві." За умов нерівності економічного статусу можна не мати розкошів, але почуватися у суспільстві доволі комфортно. За умов бідності люди не мають чого їсти і не мають у що вбратися. Порівнювати британську бідність з будь-якою іншою -- чи то українською, чи то близькосхідною, чи ж, скажімо, африканською - справа марна. Провідна британська журналістка Полі Тойнбі пояснила: " Бідність - це відносне поняття. Якщо поглянути на світ, можна зауважити, що люди на Заході живуть небідно. Вони взуті, у переважної більшості є дах над головою і їм вистачає харчів. У порівнянні із сомаліцями або іншими зубожілими частинами Африки їхнє життя здається розкішним. Але бідність потрібно аналізувати в кожній ОКРЕМІЙ країні. Згідно з офіційним європейським виміром, бідним вважається той, хто живе на 60 відсотків від середньої в країні зарплатні. Можливо, межа бідності в Німеччині вища, ніж у Британії, через те, що там вищий рівень життя. Люди почуваються бідними у порівнянні решти суспільства, у якому вони живуть. Якщо всі довкола живуть краще, якщо ви змушені обмежувати потреби своїх дітей, то вам байдуже, якою є абсолютна бідність. Ви почуваєтеся знедоленими." Та все ж, британці порівнюють себе із розвиненою Європою, і мало кому з них приємно чути, що в таблиці бідності у Європейському Союзі Британія випереджає лише Грецію і Португалію. За офіційними даними британського уряду 12 з половиною мільйонів людей в країні живуть за межею бідності. Та межа становить 114 фунтів на тиждень на одинака і 273 - на подружжя з двома дітьми. Полі Тойнбі з газети "Гардіан" пояснює, хто опинився на цій межі: "Передовсім люди, які працюють на малооплачуваних роботах. Великим проривом є те, що ми нарешті маємо чітко встановлену мінімальну платню. Це чотири з половиною фунтів на годину. Це надзвичайно мало. Ці люди важко працюють і виконують найнеобхіднішу роботу в державному і приватному секторі. Вони прибирають у лікарнях, працюють у громадському харчуванні... Часто працюють у двох-трьох місцях по 16 годин. Та все ж цього недостатньо." Кажуть, що рівень цивілізованості суспільства визначається його ставленням до дітей і до людей похилого віку. Яким же є рівень цивілізованості британського суспільства, де кожна третя дитина живе за офіційною межею бідності, і щозими кілька десятків пенсіонерів замерзають у своїх домівках на смерть, хоча температура тут рідко наближається до нуля ? Педді Хільярд, професор з питань соціальної політики в Ольстерському університеті, відповідаючи на це запитання сказав: "Тут можна ще додати висловлювання Черчілля про те, що цивілізованість суспільства і демократія вимірюється його ставленням до тих, хто порушив закон. На жаль, Британія має один з найвищих рівнів ув'язнення у світі. Мушу визнати, що наше ставлення до дітей, пенсіонерів і в"язнів свідчить про нашу недостатню цивілізованість. Нам бракує прогресивного мислення, нам потрібно терміново визначити, якого соціального устрою, порядку і суспільства ми прагнемо." У цій програмі про бідність здебільшого говорять британські професори і журналісти. Цього разу ми лише мигцем зазирнули в життя людей, які опинилися у заможній Британії за межею бідності. А в наших подальших суботніх програмах ми проведемо день з безпритульними у самому центрі Лондона, побуваємо вдома у пенсіонерів, а також розповімо про іммігрантів, які живуть і працюють в Британії легально, втім за всіх старань перетнути межу бідності не можуть.