Новий президент Латвії не дратуватиме Росію
"Для початку треба випити", - перші слова новообраного президента Латвії, після чого він випив мінеральної води на трибуні Сейму.
За словами пана Вейоніса, президент лише дотримується політичної лінії, яку розробляє уряд та затверджує сейм У соціальних мережах вони стали чи не найбільш популярною новиною про обрання Раймонда Вейоніса на посаду лідера держави, а ввечері в інтернеті вже можна було придбати одяг з варіаціями першої фрази нового лідера. Президентом Латвії став екс-міністр оборони, перший латвієць з російським корінням, який отримав таку високу посаду у держапараті. Експерти кажуть, що новий лідер не стане дратівливим чинником для східного сусіда - щоправда, зважаючи на свою політичну орієнтацію, а не етнічну приналежність. Новий президент Латвії народився у 1966 році у Псковській області, де служив його батько. "Мама сподівалася встигнути, але не встигла, і додому до Латвії ми приїхали вже вдвох", - розповідав політик. Мама нового президента - росіянка, чого він сам ніколи не приховував, але й не афішував. За словами політолога Івети Кажоки, це не матиме жодного впливу на політику, проте допоможе новому президенту стати фігурою, яка не дратуватиме неоднорідне латвійське суспільство, а навпаки сприятиме процесам інтеграції. За освітою новий президент Латвії - вчитель біології. Щоправда, професією він займався неповних два роки, залишивши її заради державної служби наприкінці 80-х. Потім почалася політика: за десять років Раймонд Вейоніс змінив крісло депутата Мадонської (місто у Латвії. - Ред.) міської думи на крісло міністра навколишнього середовища. Протримавшись в уряді 13 років, переживши кілька криз і кількох прем'єр-міністрів, йому вдалося не "забруднитися" у жодному серйозному скандалі, він залишається найбільш "довготривалим" міністром в історії країни. Найбільш м'який в Прибалтиці Раймонд Вейоніс каже, що зацікавлений у конструктивній співпраці з Росією Що ж до міжнародних відносин, тут новий президент залишається у межах латвійського мейнстріму. Головний пріоритет - безпека, кордони і збройні сили, а від Росії він хоче конструктивного діалогу. Щоправда, для цього Росія сама має докласти зусиль. "Кожна співпраця має дві сторони. Якщо одна сторона порушує міжнародні правові норми, підтримує або бере участь у військових діях на території України, то конструктивного діалогу не вестиме. Однак якщо повністю дотримуються Мінських угод, якщо припиняється вогонь, якщо налагоджуються стосунки між Росією і Україною, то Латвія, як і інші країни, готова до конструктивного діалогу. І я такий діалог підтримаю", - говорить Раймонд Вейоніс. За словами політологів, пан Вейоніс справді підтримає конструктивний діалог, залишаючись фігурою, яка менше за інших дратуватиме Росію на Заході. "Росія знає його як міністра оборони, і вже зрозуміло, що він не буде таким завзятим, як президент Ільвес в Естонії або президент Грібаускайте в Литві. Навряд чи він стане найбільш дражливим президентом для Росії, - розповіла Російській службі ВВС політолог Івета Кажока. - З іншого боку, у нього завжди дуже чітка позиція, яка збігається з позицією НАТО та ЄС. Не думаю, що він буде політиком, який прагнув би поліпшити зв'язки з чинним режимом у Росії. Професор Карліс Даукштс вважає, що м'яка риторика Раймонда Вейоніса позитивно вплине на зближення Сходу і Заходу. "Враховуючи, що ми є больовою точкою між ЄС, НАТО і Росією, обрання пана Вейоніса може стати позитивним сигналом. Російські ЗМІ сприймають його як спокійного прагматика, і це стабілізуючий фактор як мінімум на стадії перемовин", - повідомив пан Даукштс Російській службі ВВС. Водночас реальна влада президента у парламентській республіці суворо обмежена конституцією. Коментуючи питання зовнішньої політики, Раймонд Вейоніс зазначив: президент - фігура представницька, він лише демонструє ту лінію, яку розробляє уряд та затверджує Сейм. За словами політолога Івети Кажоки, конституція дозволяє президентові залишатися пасивною фігурою, проте вона ж таки дає йому можливість стати зіркою внутрішньої чи зовнішньої політики. І якщо в зовнішній політиці від пана Вейоніса не чекають сюрпризів, то з внутрішньою постають запитання. Голосами опозиції Перше запитання стосується того, як Раймонд Вейоніс взагалі опинився у кріслі президента. Спочатку на цю посаду претендували чотири кандидати: сам пан Вейоніс представляв коаліційну політичну силу "Союз зелених і селян", його головного конкурента суддю Суду ЄС Егілс Левітс висунули коаліційним "Національним об'єднанням", Сергій Долгополов - кандидат від опозиційної "російськомовної" "Злагоди" і Мартіньш Бондарс від опозиційного "Альянсу регіонів". Головним конкурентом Вейоніса виступав суддя Суду ЄС Егілс Левітс Після п'яти голосувань залишився один пан Вейоніс, якому для повної перемоги необхідно було набрати 51 голос. Він отримав 55. Однак кому належать ці голоси, громадськість, швидше за все, ніколи не дізнається: голосування закрите, а самі політики у своїх уподобаннях не зізнаються. Водночас, банальна арифметика говорить про те, що депутати свідомо обманюють, приховуючи допомогу, надану Раймонду Вейонісу. Офіційно її визнають лише дві фракції: тепер уже президентський "Союз зелених і селян" (СЗС, 21 депутат) і прем'єрська "Єдність" (23 депутата). Щонайменше 11 голосів залишаються неопізнаними, а їх, вочевидь, ще більше, оскільки не всі депутати СЗС і "Єдності" готові були дотримуватися партійної лінії. Лідер опозиційної "Злагоди" Ніл Ушаков стверджує, що під час останнього вирішального голосування його однопартійці були проти всіх, бо їхній кандидат Сергій Долгополов на той час вибув із перегонів. Таку ж позицію висловлює і лідер фракції партії "Альянсу регіонів" Дайніс Лієпіньш: після того, як вибув їхній кандидат, фракція голосувала проти всіх. Партія "Від серця Латвії" колишнього державного контролера Інгуна Судраба також заперечує підтримку Раймонда Вейоніса. Аналогічну позицію демонструє один із лідерів коаліційного Національного об'єднання Імантс Параднієкс. За неофіційною інформацією, 11 невстановлених голосів могли належати депутатам "Злагоди", що автоматично означає неспроможність коаліції обрати президента власними силами, а також є свідченням її можливої недовговічності - це політики особливо активно обговорювали за лаштунками президентських виборів. До того ж, "Згода" мала попросити щось в обмін на підтримку пана Вейоніса. За однією з версій, це могла б бути обіцянка включити найбільшу парламентську фракцію до правлячих кіл, що стало б проривом для Латвії. Сам пан Вейоніс такий сценарій спростовує, щоправда, участь "Злагоди" у коаліції обіцяє оцінити.