Феномен "Абатства Даунтон": казка про минуле, якого не було
Час дії: 1927-й рік. Місце дії: абатство Даунтон. Втім, "дії" у цьому новому фільмі від творців британського однойменного серіалу майже немає, проте є діяльність. Бурхлива.
Колишній мажордом Карсон, який спокійно вирощує умовну полуницю, повертається до роботи з пенсії, зовсім як якийсь звільнений з армії командос, просто тому, що він найкращий з найкращих, і без нього родове гніздо лорда Грентема не в змозі впоратися із запаморочливим викликом, який кинуло їм життя: приїздом до маєтку короля Георга V і королеви Мері. Це при тому, що низка персонажів не робить практично нічого, включно із самим лордом Грентемом і його дружиною - настільки, що навіть шкода акторів. Їх можна було б цілком замінити на ростові картонні фігури - і витрати на гонорари були б меншими. Втім, пласкість характерів можна пояснити своєрідним реалізмом: адже ті, кому все дісталося у спадок, часто вже не дуже діяльні. Лорд на екрані вимовляє дві з половиною фрази, одна з яких - "До нас їде король!" або щось дуже схоже, що за старими канонами зазвичай діставалося прислузі. Але тут усе не на місці: графи під зливою вантажать стільці для завтрашніх королівських оглядин на пленері, а слуги інтригують, влаштовують особисте життя і нахабно відмовляються лагодити бойлер. Король тим часом прибуває до Даунтона майже як якийсь Елтон Джон - зі своєю челяддю і кухарем зі сміховинним французьким акцентом і пихатими кулінарними замашками. Цей "безглуздий француз" - незмінний атрибут будь-якої добротної англійської комедії - остання крапля, що розпочинає революцію на кухні у лорда Грентема. Казка про лорда, короля і несправний бойлер Все змішалося у цьому курйозному фільмі, який не підпадає під жоден жанр. Що це? Мелодрама? Іронічний детектив? Різдвяна фантазія? Адже під нього так добре було б куняти, попоївши гусака та ґоґоль-моґоль. Але у Британії та США він вийшов задовго до Різдва і ніяк у цю категорію не потрапляє, хоча, цілком можливо, і поповнить дещо пізніше новорічну добірку. Попри слабкості сюжету і драматизації, казка про те, як до англійського лорда одного разу приїхав король, а у того зламався бойлер, вже у перший тиждень прокату в США зібрала 31 млн доларів (в основному завдяки аудиторії "45 і старше"), обійшовши таких монстрів Голлівуду, як Сильвестр Сталлоне з його бойовиком "Рембо: Остання кров" і Бред Пітт у космічному психотрилері "До зірок". Британський актор Джим Картер поряд з постером фільму Разом з тим, професійні критики у своїх оцінках розійшлися, хоча і не сильно: фільм отримав від півтори зірки (з п'яти) в американській New York Post до твердих трьох у британській Guardian. Касовий успіх фільму, де глядач зустрічається з усіма персонажами, з якими він розпрощався після закінчення останнього епізоду однойменного серіалу в 2015 році, окрилив його творців, і вже пішли розмови про фільмування ще одного сезону. А чому б і ні, адже цей серіал користується колосальною популярністю у різних частинах світу і вже став чимось на зразок сучасної класики. Можна не сумніватися, що і фільму загрожує якщо не тріумфальний, то цілком привітний прийом усюди - куди б не занесла його рука прокатника. У чому ж його привабливість? Адже не лише в красивих нарядах у стилі модерн і інтер'єрі замку Гайклер, де знімали серіал і фільм. У вересні 2019 року, перед всесвітньою прем'єрою фільму "Абатство Даунтон", в замку Гайклер пройшла тематична вечірка у стилістиці 1920-х років Десь у старій добрій Англії... У наш час, коли спадкові замки з'являються на Airbnb, а звернення "леді і джентльмени" поступово зникає із загальноприйнятого вживання як гендерно не інклюзивне (так нещодавно вирішила британська профспілка акторів і працівників індустрії розваг Equity), так приємно знати, що хоча б на екрані нічого не змінюється. Що є бастіони хороших манер і порядності, які не здаються. Там покоївки не тремтять від холоду у своїй неопалювальній брудній комірчині, а допомагають господиням знімати діаманти, вислуховуючи їхні сердечні таємниці; там кухарки до 30 років не втрачають усі передні зуби і не крадуть срібло, а з підлеслевим завзяттям його начищають, як і вірні дворецькі, які не сьорбають крадькома хазяйське шато латур, а пишаються кожною запиленою пляшкою, як своєю особистою. Туди не завозять у контейнерах малолітніх іноземок для роботи в манікюрних салонах за копійку; там сильні і багаті не б'ють прислугу, не нарікають їй за кожну пляму, не вбивають заради втіхи на полюванні оленів та інші живі душі. Вони добрі і благородні, як лорд Грентем і його собака. Це "там" - десь у старій добрій Англії, разом із Шерлоком Холмсом, Вінні-Пухом, а тепер ще й Карсоном (не плутати з Карлсоном!), який із гордістю пильнує за порядком у володіннях свого господаря. Там мачуха любить Попелюшку нарівні з власними дочками і мріє побачити її заручини з принцом. Там усе добре, а було ще краще. Для тих, хто сьогодні вибудовує свій аристократичний родовід з нуля, "Абатство Даунтон" - це джерело деталізації і приклад для наслідування, можливість сказати: а в мене бабуся робила точно як Карсон - все під лінієчку. Для тих, хто знав, як було насправді, але вважав за краще забути - це мрія про минуле, якого не було. Хочете отримувати головні новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!