Синдром відміни у депутатів: чи є життя без парламенту?
Парламент сьомого скликання буде геть несхожий на свого попередника. ЗМІ підрахували, що понад 230 новообраних депутатів потраплять до парламенту вперше.
Святослав Хоменко ВВС Україна Чимало депутатів українського парламенту більше ніколи не повернуться до зали засідань Ради Окрім усього іншого, це означає, що понад дві сотні депутатів залишать стіни Верховної Ради. Частина з них – назавжди. Парламентарі, котрі залишають парламент, вже звикли до того, що останнім часом журналісти часто розпитують їх про плани на позапарламентське життя. Відповіді цих політиків, як правило, типові: життя на цьому не закінчується, зайнятися нам є чим, відсутності мандату ми, мовляв, навіть не помітимо. Що каже закон Українське законодавство справді прописано таким чином, щоб максимально пом’якшити перший етап позапарламентського життя недавніх депутатів. Закон про статус народного депутата передбачає, що колишньому парламентареві мають надати його попередню посаду. Якщо це неможливо – його зараховують до резерву кадрів Головного управління держслужби. Колишнім депутатам стане в нагоді й інше положення цього закону: протягом першого року безробіття кожен з них отримує матеріальну допомогу у розмірі зарплати чинного депутата з урахування всіх доплат та надбавок. Якщо колишній парламентар вирішить відправитись на перекваліфікацію або отримати додаткову освіту, то таку допомогу йому надаватимуть протягом ще одного року. Якщо навіть за два роки колишній депутат не знайде роботи – він отримуватиме матеріальну допомогу у розмірі половини депутатської зарплати аж до досягнення пенсійного віку (за умови, що його трудовий стаж перевищує 25 років для чоловіків і 20 – для жінок). Розмір пенсії колишніх депутатів, до речі, складає 80% від зарплатні чинного парламентаря – звичайно, з урахуванням всіх доплат та надбавок. Деякі депутати роками не можуть знайти собі роботи, і ці виплати є єдиним джерелом їхніх доходів. Наприклад, Наталія Вітренко, яка була депутатом парламенту у 1994-2002 рр., розповіла ВВС Україна, що не була працевлаштована жодного дня за час, що минув після її депутатства. "Всі депутати, які проводили прозахідну політику – працевлаштовані, чиновниками чи викладачами. Для них спеціально створюють структури на американські гранти. В зарплаті вони не втратили. Всі, хто займав антиамериканську позицію, боровся за союз з Росією, – всі викинуті на смітник", – каже пані Вітренко про те, чому їй не вдалося знайти роботу протягом десяти років. Синдром відміни Однак навіть такий рівень матеріального забезпечення не вберігає багатьох колишніх депутатів від своєрідного "синдрому відміни". Життя без мандату виявляється не таким безтурботним, як здавалося б на перший погляд. "Політика – то наркота" Борис Беспалий, колишній депутат "Належність до політичної тусовки – це певний спосіб життя. Я знаю одиничні випадки, коли люди, які були причетними до політики на серйозному рівні, повернулися б до звичайної роботи – ставали біля станка чи йшли вчителювати. І то люди щасливими не були. Політика – то наркота", – каже ВВС Україна Борис Беспалий, який був депутатом Верховної Ради з 1998 по 2007 рік. З ним погоджується академік Петро Толочко, депутат у 1998-2002 рр. "Київ постійно наповнюється черговими народними депутатами, і вони всі тут осідають, вони постійно ходять по Києву, не знаючи, чим себе зайняти. Коли я бачив, як депутати попередньої Верховної Ради, постійно ходять парламентськими коридорами, я думав: люди, що ви тут робите, займіться врешті своїми справами", – каже він. Новий побут З якими труднощами стикаються депутати, що залишають стіни Верховної Ради? Насамперед, їм треба бути готовими до змін у їхньому повсякденному житті. Для багатьох депутатів Ради шостого скликання ця фотографія стане останнім спомином про парламент Борис Беспалий, хоч і каже, що не використовував надміру ті численні привілеї, які дає народним обранцям закон, та все ж відчув різницю між побутом депутата і безмандатного громадянина. "Депутатство в побутовому відношенні спрощує життя і певним чином розбещує, – сміється він. – Жодних проблем з залізничними квитками, ніяких реєстрацій при відльотах. Віддав закордонний паспорт відповідальній особі – і не думаєш про оформлення візи... Це як в армії – коли всіма твоїми проблемами займається старшина". Колишні парламентарі називають депутатське посвідчення "чарівною книжечкою", яка може давати її власнику відчуття всесилля і безкарності. Політолог Дмитро Видрін, який був депутатом Ради п’ятого скликання каже, що яскравим прикладом такої дії мандата є поведінка деяких парламентарів на автодорогах країни. "Ти гаїшнику можеш показати середній палець, а тоді "корочку" – і він тобі честь віддасть", – описує він модель поведінки таких депутатів. "Філософський камінь" У колишніх депутатів можуть помітно помінятися коло спілкування та виникнути проблеми з самооцінкою – застерігають колег екс-парламентарі. В українському суспільстві ставлення до депутата специфічне, – каже ВВС Україна депутат четвертого та п’ятого скликань Євген Філіндаш. Навколо нього завжди багато людей, які прагнуть зустрічі, хочуть зав’язати добрі відносини, демонструють знаки уваги. "Якщо ти не депутат, то багатьом людям ти просто нецікавий" Дмитро Видрін, колишній депутат парламенту "Якщо людина бачить, де відношення до неї особисто, а де – до її статусу, і чітко це розрізняє, то у колі її спілкування після того, як вона перестане бути депутатом, мало що змінюється. Якщо ж людина не може цього відрізнити, то у неї може різко звузитись коло спілкування, можуть зникнути ті "друзі", яких цікавив лише статус", – каже пан Філіндаш. Колишній парламентар додає, що його коло спілкування після втрати депутатського мандату не змінилося. Дмитро Видрін взагалі порівнює мандат депутата з містичним філософським каменем, дотик до якого дає парламентареві вічну молодість. "Якщо ти не депутат, то багатьом людям ти просто нецікавий. Тобі не дзвонять кореспонденти, за тобою не ганяються кореспондентки, а коли у тебе є депутатська ксива – ти обласканий увагою. Коли на тебе з симпатією дивляться очі молодих журналісток, тобі здається, що ти скинув 20-30 років свого віку, ти – бажаний, симпатичний, привабливий. За цим відчуттям молодості колишні депутати, мабуть, безумно сумують", – каже політолог. Життя продовжується Головне – не сприймати втрату депутатського мандату як кінець світу, – радять колишні депутати тим парламентарям, які зараз підписують обхідні листи у підрозділах Верховної Ради. Наталія Вітренко згадує, що один з її колег по фракції заявляв, що якщо він не буде в парламенті, то помре. Дані Вікіпедії говорять, що цей політик досі живий, тож, можливо, краще не драматизувати ситуацію і пам’ятати, що життя продовжується. "Є життя і в парламенті, і поза ним" Наталія Вітренко, колишня депутат парламенту "Є життя і в парламенті, і поза ним", – резюмує пані Вітренко. Тим більше, що на деяких політиків це позапарламентське життя впливає цілком сприятливо. "Я був депутатом другого і четвертого скликань, і щоразу після того, як я залишав парламент, за кілька місяців знайомі казали мені, що я виглядаю на кілька років молодшим", – хвалиться професор права Віктор Мусіяка. Сьогодні він заходить до Ради виключно для того, щоб ознайомитися з новинками на парламентських книжкових розкладках. "Я би не пішов до Ради навіть за великі гроші, – категорично заявляє Петро Толочко. – Так і напишіть: я без Верховної Ради почуваю себе краще, ніж у Верховній Раді". А от Дмитро Видрін при перших ознаках абстинентного синдрому у екс-депутатів радить похмелитися – найкраще коньяком з кавової філіжанки, бо саме так подають цей напій у парламентському буфеті – і переключитися, наприклад, на літературну діяльність. Саме вона, на думку колишнього депутата, найкраще відволікає від понурих думок людину, звиклу до інтелектуальної напруги. Щоправда, для цього, додає пан Видрін, екс-депутатові доведеться пригадати або заново навчитися друкувати на комп’ютері – адже тепер у нього не буде гарантованого законом загону з 34-х помічників, які з готовністю записували кожне слово свого шефа. Більше на цю тему Теґи