А. Гальчинський: стагнація - звучить оптимістично
Прогнози економічної стагнації в Україні після підвищення Росією газових цін професор Анатолій Гальчинський вважає оптимістичними.
Економічний радник екс-президента Леоніда Кучми, пан Гальчинський сьогодні закликає припинити обговорювати, чому і як підвищили ціни на газ, а закликає зосередитись на позитивних рішеннях: як бути в цій ситуації, як модернізувати українську економіку. Професор Гальчинський пропонує економічно обґрунтовані, але непопулярні рішення. Бі-Бі-Сі: В українській економічній пресі дедалі частіше лунає призабуте слово "стагнація". Чи дійсно цього року через нові газові ціни на нас очікує стагнація? Анатолій Гальчинський: Я насамперед сказав би, що я взагалі оптиміст, і якщо говорити про стагнацію, то це оптимістичний варіант розвитку нашої економіки.В моєму розумінні стагнація - це 2-3% розвитку, економічного зростання. А ми маємо 2,4%. Це, якщо бути об'єктивними, економічною мовою, якщо відкинути усі політичні складові, це - рівень економічної стагнації. Це те, з чим сьогодні, по-моєму, погоджується і міністерство економіки.Більших у нас можливостей цього року не буде, тому доведеться докласти багато зусиль, щоб зберегти рівень минулого року і не припуститися реального спаду. Стагнація - це не спад. Загроза ж такого спаду в першому півріччі буде цілком реальною. Бі-Бі-Сі: Скажіть, будь ласка, наскільки вигладає, зараз ніхто не може назвати реальні ціни на газ, за якими підприємства будуть купувати його цього року. Як ви думаєте, наскільки ця непевність погано впливає на економічні прогнози? Анатолій Гальчинський: Ну, тут справа не в економічних прогнозах. А потрібно знаходити позитивні рішення в будь-якій ситуації.Моє бачення цієї проблеми є таким, що у попередні роки, навіть роки економічного зростання 2000 - 2004 років, ми не могли вирішити проблему переведення економіки на іноваційний шлях розвитку, на вирішення такої кардинальної проблеми економічного зростання, як зниження енергомісткості нашого виробництва, забезпечення енергозбереження і так далі.Просто не було економічних стимулів, хоча і з моєї ініціативи десятки рішень приймались на різних рівнях. Сьогодні у нас з'явився шанс, шанс, який свого часу використала світова економіка в 1973-74 роках, коли була відома енергетична криза, і це стало основою технологічного переоснащення виробництва.Давайте ми будемо говорити про це сьогодні. Як цю об'єктивну ситуацію, в яку поставлені виробники, реалізувати, задіяти модель іноваційного розвитку, модель енергозбереження, модель прискорення технологічного прогресу, без якої ми перспективи сьогодні не маємо?Звісно, що тут, як це сьогодні робиться, одними гаслами не обійтися, а це має бути дуже серйозна, зважена, з урахуванням і фіскальних стимулів, і банківських стимулів, економічна політика. Бі-Бі-Сі: Віра Нанівська, керівник Міжнародного центрy перспективних досліджень у Києві, називає те, що зараз відбувається з економікою і політикою, "кризою початку одужання України". Ви погоджуєтесь з такою оцінкою? Анатолій Гальчинський: Я з уточненням можу погодитись, що може бути одужання, але при сильній економічній політиці. Економічна політика, яка має не популістський, а жорсткий, право-радикальний характер, я так би сказав. Національна, державна, як хочете, так і називайте її, п'ятирічна програма.Людям треба сказати правду, що у нас немає можливостей підтримувати ціну на газ на попередньому рівні. А майже 40% газу у нас споживається на побутові цілі, комуналка з'їдає. Що там треба підвищувати ціни, що ми затягуємо паски, що в нас не буде ніякого популізму. От стагнація, от загроза екoномічного спаду, і от є перспектива. Давайте будемо її вирішувати. Я чую, які кроки робляться наступні - медицина і так далі. Це все добре. Але давайте приватну власність на землю будемо вводити, давайте упорядкуємо відносини власності на рівні і крупного капіталy. Бі-Бі-Сі: Анатолію Степановичу, вже зараз можна порівнювати економічну політику президента Ющенка і економічну політику, яка існувала за президента Кучми? Анатолій Гальчинський: Тут різна ситуація. Розумієте, я не ідеалізую політику, яка проводилася до 2004 року. І якщо ви знаєте, у Кучми в останньому посланні президента ішлося про те, що та політика себе вичерпала.Політика, яка базувалася, по суті, на екстенсивному використанні таких чинників, які були пов'язані з подоланням кризи, з глибокою девальвацією гривні і т.д. І уже тоді ставилася гостро проблема виходу на іноваційний шлях розвитку, і це завдання радикально не вирішувалося. Якщо говорити, що і сьогодні цього немає, то тут, може, якась аналогія.Хоча тут зовсім інша модель, дуже обережна модель, занадто обережна. По суті, в економічний процес ніхто не втручається, принаймні останніми місяцями. Що, напевно, за нинішньої ситуації недостатньо. Треба, так сказать, якісь важелі натиснути.Тобто різний час, різні політичні умови, різна економічна політика. Тут уже кивати на те, що трапилося з газом, уже пізно. Цього треба було очікувати, і не розпускати соплі, а працювати в такому контексті.Мені прикро, коли все зводиться до якихось незрозумілих дебатів, а не ведеться розмова, як бути далі. Як жити далі, як розвивати економіку на тій основі, яка існує? Взагалі дивним здається те, що конструктив у програмах різних виборчих блоків зовсім не продивляється. А все знову: "Tак", "Hе так" і так далі… А як - ніхто не говорить.