Імпорт вживаного одягу пропонують оподаткувати
Представники легкої промисловості України вимагають від уряду врегулювати надходження в Україну поношеного одягу "секонд-хенд" та товарів, які користуються попитом на речових ринках.
Вони стверджують, що обсяги ввезення таких товарів значно збільшилися, і безконтрольність за цим процесом дискримінує галузь легкої промисловості. Однак, у виробників одягу в Україні є опоненти. Кілька років тому гурт Скрябін почав виконувати пісню "Сам собі країна", в якій хлопці співають про "американський прапор на твої джинсах і канадське кленове листя на твоїй майці". Однак, відтоді ситуація не змінилася – українці продовжують носити одяг, виготовлений за кордоном. До того ж – часто це лахи, вже ношені європейцями та американцями. В Українській асоціації підприємців легкої промисловості стверджують, що минулого року в Україну імпортували критично багато одягу, який був у вжитку – ледве не 80 тисяч тон. Це – півтора кілограма на кожного українця. Віце-президент Укрлегпрому Олександр Соколовський стверджує, що вітчизняний бюджет міг би збагатіти на 150 мільйонів доларів, якби Україна пішла слідами Росії, де за ввезення кілограма “секонду” платять півтора євро. "Під виглядом секонд-хенду ввозять казна-що і незрозуміло за яким цінами. Як ви думаєте, чому горять секонд-хенди? Тому що один з найкриміналізованіших видів бізнесу в нашій країні. Як проституція – я б поставив їх в один ряд. Тобто, все це чорне і кримінальне. Або держава наведе порядок у цій сфері і отримуватиме гроші, або вони й далі горітимуть і триватимуть кримінальні “розборки”". За словами Олександра Соколовського, за два роки на ринках, де торгують одягом, сталося 5 пожеж. Також вітчизняні текстильники стверджують, що секонд-хенд несе загрозу здоров’ю українців, адже не проходить санітарний контроль. Вони кажуть, що часто – це речі хворих та померлих людей, зібрані мало не на смітниках. Один з найвідоміших українських дизайнерів Михаїл Воронін, який шиє чоловічі костюми, розповідає, що стикається з неабиякими труднощами кожного разу, як береться виходити на ринок якоїсь європейської держави, бо там захищають передусім власного виробника. В Україні, за його словами, все інакше. "Нині ми створили супер-велетенський універмаг для Європи, Азії й Америки в Україні. Зараз в Україну ввозять все, що хочуть і як хочуть. З різноманітних приводів, без сплати мита, без нічого! Ясна річ, певну суму слід сплатити, аби все дозволили ввозити..." Українські промисловці нарікають на те, що для вітчизняної продукції та закордонної створені не рівні умови конкуренції. Мовляв, імпортери можуть не сплачувати податків, а текстильники мусять це робити. В Укрлегпромі кажуть, що одяг до України, навіть новий, часто ввозять за значно заниженими цінами, а потім перепродують на ринках типу одеського “7 кілометра”.У відповідь на це одна з лідерів партії “Наша Україна” Ксенія Ляпіна, яка раніше очолювала профспілку дрібних торгівців, пригадує іронічну приказку про те, що насправді заважає поганому танцюристу: "Галузь має глибокі внутрішні проблеми. Треба з себе починати – перебудовувати, виготовляти більш конкурентноздатну продукцію. Тоді й інші проблеми будуть значно меншими. А нинішнє перекладання не завжди успішними керівниками підприємств своїх проблем на інші галузі є недоречним. З приводу імпортерів можу сказати – чесний кордон треба мати, тоді й проблем не буде ні з продавцями, ні з імпортерами". Ксенія Ляпіна не вбачає загрози у речових ринках та секонд-хендах, адже ними користуються незаможні українці, а тих, хто купуватиме одяг в дорогих магазинах завжди вистачатиме.