aceea de a uni funcțiile asociate cu politici diferite și supuse unor proceduri diferite de luare a deciziilor pentru a conferi mai multă consecvență măsurilor externe ale uniunii europene fără a pune în pericol natura comunitară anumitor politici însă acceptarea contribuțiilor organelor care funcționează în domeniul politicii de securitate și apărare comună nu a fost doar o problemă de drept european sau de știință a administrației sau un test al relațiilor de putere dintre instituții