 Nakonec to budou tři kvůli unavenému začátku, který vypadal jako evropsky stylizované vékávéčko. Zhruba od poloviny se film změní v cosi nejasného, těžko popsatelného, ale stále zajímavého. Tak trošku formou filmu ve filmu se snaží divákovi ukázat věčnou problematiku pluralistické pravdy a pragmatiky, což se k tématice udávání a perzekuce slušně hodí. Film se nezabývá žádnou totalitní bombou, a proto v něm jen těžko můžeme najít špětku kontroverze, spíše se snaží nahlédnout na těžkou minulost prostřednictvím dílčích výpovědí. Divák je vystaven nutnosti interpretovat interpretaci, což není jednoduché. Závěr se rozhodne jít svou vlastní cestou, a v podstatě celý problém hlavních postav řeší tak, že ho už neřeší. Hřebejka jsem nikdy moc nemusel, ale tentokrát svými filmovými prostředky dokázal profesionálně vyprávět, i když obsah rozhodně nebyl tak horký, jak se slibovalo. Film totiž chce pracovat s divákovým odstupem, a nenechá ho mezi postavy zapadnout, čímž se svých šancí na hutné drama dobrovolně vzdává. Ale bylo to zkrátka dobré. 60%
Kawasakiho růže
Jan Hřebejk
Petr Jarchovský
Lenka Vlasáková Milan Mikulčík Martin Huba Daniela Kolářová Antonín Kratochvíl Anna Šimonová Petra Hřebíčková Martin Schulz Ladislav Chudík Ladislav Smoček Isao Onoda Vladimír Kulhavý Josef Pařenica Jan Urban Zuzana Šavrdová Gambold Dalajn Minka Jakerson Vladimír Stočes Petr Kožušník