 Další Procházkovo zúčtování s minulostí vyslovené zhruba týmiž slovy jako ta předcházející. Totéž zvykosloví krutosti, jímž (selský) venkov charakterizoval doposud, však s ohledem k tématu konceptualisticky dotváří hra s duchovními reprezentacemi ztvárněnými obyčejnými věcmi, všedními úkony apod., která posléze naznačuje přítomnost metafyzického v běžném životě, ba tento uvádí jako jeden nekonečný souhrn prefigurací evangelijního dramatu, které v podstatě zrcadlí život každého člověka. Procházkovi (ba ani Kachyňovi) však pochopitelně o nic takového nejde: celý ten barokizující dekor, důvtipný, umný a v bdělém kamerovém zraku i úchvatný, má jen prohloubit polemiku, rozmělnit opačné etické principy a jakkoliv nepevný řád ještě hlouběji vychýlit. Ambivalentně je vylíčena již hlavní hrdinka, v níž se neodlišitelně slévá láska, milosrdenství i pýcha, která její vůli k askezi, ba k mučednictví neodstiňuje ani tak hrdostí jako domýšlivostí, a pochopitelně i sama obec věřících, zbloudilá v touhách i potřebách – hmotných i duchovních. Nebylo by správné kohokoliv vinit, ani dívku ani vesničany, ale přesně tak se tento snímek chová: každý záběr viní ten předešlý, aniž by však sám osvětlil tu pravou cestu. Pesimistické rozuzlení, v něž se pracně konstruovaný mikrokosmos zhroutí, alibisticky poodchází od rozepsaných životů a nechává polyfonii umlknout bez naděje v sebemenší echo.
Noc nevěsty
Karel Kachyňa
Jan Procházka Karel Kachyňa
Jana Brejchová Mnislav Hofmann Gustáv Valach Josef Kemr Josef Elsner Čestmír Řanda st. Jaroslav Moučka Josef Větrovec Valerie Kaplanová Libuše Havelková Karel Houska Zdeněk Kryzánek Adam Matejka Anna Kratochvílová Jaroslava Vysloužilová Petr Svojtka Jiří Klem Eva Foustková Luisa Kollingerová Marie Mašková Josefa Pechlátová Josef Koza Antonín Novotný Ladislav Kazda Lubomíra Willigová Jan Kraus Magdaléna Holendrová Simona Uhlířová Eva Dyková Ladislav Gzela Jozef Sodoma Pavel Handl Miloš Vávra Jindra Rathová Josef Abrhám Vladimír Očenášek