 Popsat depresi není vůbec snadné. Koneckonců, kdo by čekal, že popsat stav mysli, kdy nevnímáte takřka nic než prázdnotu, bude procházka růžovým sadem. Jsem rád, že tvůrci otevřeli téma psychické nemoci u dospívajících, ale nikdo přeci nemůže myslet vážně, že se Craig uzdraví za pár dní v léčebně. Takhle deprese nefungují. Není to několikadenní mizerná nálada, ale dlouhodobé pomalé umírání. Jako byste vadli. Jakoby půda, ze které rostete, byla čím dál tím sušší. Jakoby jakási temná mračna postupně víc a víc zastiňovala poslední zbytky světla, které vám život dopřává. Jakoby vše ztratilo smysl. Jako by váš život nebyl váš. TO je deprese – neustále útočící parazit, který vás nakonec přinutí si myslet, že není jiného životního vykoupení než sebevražda. Z tohoto důvodu nejsem schopen pochopit, proč se tvůrci starají jen o těch pár dnů, které Craig strávil v léčebně. Pro pochopení neskutečné náročnosti psychické nemoci či způsobu, jak ji přemoct, by byli daleko užitečnější měsíce, během kterých Craigovo zoufalství eskalovalo, až ho dohnalo k myšlenkám na úplné sebezničení.  Jediné ponory do minulosti, která je klíčem k porozumění depresi, podává film ve flashbacích, čímž nedosahuje dostatečné hloubky pro jejich pochopení. Tudíž ani pro pochopení nemoci jako takové. Pochopení deprese by vyžadovalo úplně jiný přístup jak k postavám, tak ke stylistice filmu jako takové - ladění barev mohlo být o mnoho chladnější, zvolený soundtrack tesknivější a drsnější (Nine inch nails nebo (častěji) zmiňovaní Pixies), ponory do minulosti hlubší, vtipy cyničtější. Ono totiž vnímat depresi jako něco jako komedii lze v zásadě jenom za použití velmi cynického humoru, čehož film není schopen…Tak jako není schopen pochopit, že starosti o budoucnost a komplikovaný vztah s otcem mohou být zdrojem deprese, avšak je nutno je dosadit do kontextu. Vždyť je to právě toto podceňování ze strany společnosti a rodiny, které Craiga ničí - výukový systém je založen na vnucení mnoha „dat“, o které se student vůbec nezajímá, a která mu očividně do života k ničemu nebudou. Jinými slovy, spoléhá na to, že si této absurdity není schopen všimnout. Craig si jí ale všiml a je nutné s tím počítat, avšak tvůrci tuto existenciální rovinu naprosto zanedbali, a tak z nejprimárnější logiky věci nemůže být příběh úplný. Vždyť jedním z hlavních zdrojů hrdinova stavu je právě absurdní zájem o letní školu, který vychází z toho, jak nesmyslně mu je vnucován. Po této stránce ale film mlčí, neklade si konstruktivní otázky, nehledá odpovědi… zkrátka, zlehčuje depresi na stav mysli, kdy nejste šťastní. Jenomže to není deprese, ale smutek…tak jako Něco jako komedie není psychologický film o dospívání, boji proti psychické nemoci a lásce, solidaritě, přátelství a odpuštění, které skutečně jsou lékem na duševní strast. Film namísto toho funguje jako povrchní brak, který nerozumí tomu, o čem mluví a jediné skutečně chytré a podnětné myšlenky vypustí až v cca posledních dvaceti minutách jen, aby je dorazil přeslazeným finále: Copak může někdo považovat za uspokojivý konec filmu o depresi takový, v němž spolu hlavní hrdina a hrdinka „chodí šťastně až do smrti“, všechny zdroje zoufalství se vyřeší  nebo jednoduše zanedbají a film nakonec vyzní neobyčejně optimisticky? Takhle se totiž lidé, kteří si prošli depresí, na svět dlouhodobě dívat nemohou.  Svět není dokonalý a po dlouhodobém soustředění se na to špatná nelze jednoduše přepnout na vnímání pouze toho dobrého (viz posledních pár minut). Poté je jenom otázka času, než „vyléčený“ znovu narazí na náročnou životní situaci a zoufalství se vrátí s ještě urputnější silou. Skutečně porazit depresi lze podle mě pouze přijetím obou stránek života – těch příjemných i těch strastiplných - a jejich významu pro něj. Takovému přístupu ale tento film rozhodně nepomáhá, což stejně jako celkový povrchní přístup k tématu vede jen k dalšímu nepochopení psychické nemoci a cesty z ní.
Něco jako komedie
Anna Boden Ryan Fleck
Keir Gilchrist Emma Roberts Lauren Graham Jim Gaffigan Zach Galifianakis Aasif Mandvi Zoë Kravitz Viola Davis Adrian Martinez Daniel London Jeremy Davies Mary Birdsong Thomas Mann Jee Young Han Valentina de Angelis Bernard White Novella Nelson Lou Myers Stephen Scott Scarpulla Susan Blommaert Alan Aisenberg Ethan Herschenfeld Karen Chilton Morgan Murphy