 V průběhu závěrečných titulků se mi dralo na jazyk: "Oprcaný nemluvně, to je toho." Bublina, která se za dva roky nafoukla do nehorázných rozměrů, hlásila cosi o zacházení daleko za hranice, ale jedinou hranici, kterou Srpski film překračuje, je ono oprcané nemluvně (vždyť penis ve vší své ztopořenosti ukázal přinejmenším Lars v Antikristu) a i tak bych vsadil pravé varle, že ho v tom dávno předběhli požírači psů. V každém případě tleskám nad nápaditostí jednotlivých vražd. Například slečna, které vytrhali zuby, narvali vercajk do chřtánu a zacpali nos... Nebo doktorka, která byla tak nadržená, že si železnou tyčí pocuchala vnitřnosti, zkrátka geniální. Jinak ale není Srpski film na poli brutalit nijak objevný a do kapsy ho hravě strčí kdejaký žabožroutský exploitation. Když se zrovna neobskakují nemluvňata, tak se střídá příběh pána od rodiny, který používá nádobíčko jen na chcaní, s brutálně nebrutálním snuffem, soft pornem a regulérním pornem, vše však spojuje jedna věc - nuda. A tu závěrečnou pointu musel prokouknout každý ignorant. Teď, když jsem bezposkrvny prosvištěl cílovou rovinkou a povýšeně prohlašuji "To je toho", se nám nabízejí dvě možnosti vysvětlení - buď se balkánští cigoši moc nepředvedli, nebo mám nejdelší a nejotrlejší vercajk v galaxii.
Srbský film
Srdjan Spasojevič
Aleksandar Radivojević Srdjan Spasojevič
Srdjan Todorovič Sergej Trifunovič Jelena Gavrilović Natasa Miljus Katarina Žutič Nenad Herakovic Lena Bogdanovic