 Být blbý je naprosto přirozené a lidské (a asi se shodneme na tom, že by to nemělo být legislativně regulováno), a stejně tak přirozené a lidské je bohužel i to, když toho nějaké hovado bezskrupulózně využije. Mně osobně přijde nesnadné jednoduše a s jistotou rozhodnout, co z toho je větší zlo a co je tím pádem "víc na vině". Jen je mi jasné, že to druhé je sekundární proces, umožněný existencí toho prvního. Takže jakýkoli pokus o regulaci bude vždy jen snahou řešit následky, a nikoliv příčiny. Kde je teda skutečná příčina? Je v tom, že někteří důchodci žijí vyprázdněný život (dříve chodili aspoň třeba do kostela) a potom taky to, že mají potíž se sebevědomím a sebeúctou, že jsou v hloubi duše přesvědčeni, že za nic nestojí (když opakovaně vyhledávají potvrzení toho, že za něco stojí, jen když si něco koupí). Podle mě pro řadu z nich může být návštěva takovéhle akce sice hořkým a bolestným, ale přece jen impulzem k tomu, začít hledat lepší vztah sama k sobě. A ne "podivným způsobem demokracie", jak se mě paní Dymáková snažila v úvodu tohoto pamfletu přesvědčit. Když to shrnu jinak: tento "dokument" je přesným odrazem tendenčnosti doby: na něco ukázat, říct, tak tohle je to strašné zlo, co stále všichni hledáme, vytáhnout do svaté války proti tomu (horováním za legislativu a podobné píčoviny), a přitom skutečný problém je někde úplně jinde. Taková snaha může vyústit jen do dalšího utahování šroubů ve jménu šťastné budoucnosti, a proto s tím Dymáková může jít pěkně do prdele.
Šmejdi
Silvie Dymáková
Silvie Dymáková
Roman Vaněk Ondřej Vetchý