 Obraz čistého utrpení...diváka. Pokání je přesně ten případ filmu (v hvězdném klubu s Odysseou a Markétou Lazarovou), který je filmem, aby byl filmem. To mi nestačí, nebo je to na mě moc, na čemž ani tak nezáleží, ale když po dvaceti minutách uvažujete, že jít tlouct hlavou do stěny by mohla bejt větší sranda, něco tu smrdí. Dvě a půl hodiny vrávorání mezi magickým realismem, satirou, kritikou, prapodivně černou komedií je děs. Ke konci mě probudila akorát Sunny v disko verzi od Boney M, no proti gustu...a to platí o celém filmu. Chápu, že to může mít deset tisíc kvalit a že je to, dejme tomu, významný film, možná i nějaký ten milník a trezorové hrdinství, ale přes nudu nejede vlak, pardon. Proto uznávám, že se najdou lidé, kteří v Pokání najdou nějaké zrůdné zalíbení, nicméně já jsem byl rád, když mě probudila ta Sunny a vzápětí jsem mohl zmizet od obrazovky.
Pokání
Tengiz Abuladze
Tengiz Abuladze Nana Džanelidze Rezo Kveselava
Merab Ninidze Avtandil Macharadze Rezo Esadze Kachi Kavsadze Ija Ninidze Amiran Amiranašvili Leo Antadze Veriko Anjaparidze David Giorgobiani