 Ono je strašně vyčerpávající a otravný, když vám hraný film pořád dokola stereotypními zcizováky opakuje, že je jen hraný film. Nejde totiž o žádný experimentální/subverzivní princip, nýbrž o princip zcela stupidní, který diváka připravuje o to, co je na hraném filmu nejkouzelnější. Což zákonitě vede k resignaci a následnému otrávení nudou - pokud tedy nejste nenároční diváci, kteří se spokojí s přiblbou exhibicí herců, kteří si dělají srandu "sami ze sebe". A největší zklamání Polskiego filmu tkví vlastně v jeho srabáctví: V tom, jak se bojí fikční realitu narušit nějakým opravdovým zcizujícím efektem a namísto toho na sebe jenom vrství další roviny filmů o filmu (respektive jsou jen tři a je složité se v nich zorientovat jen díky jejich nedotaženosti). Všechno je dopředu napsaný a ten odvážný krok do dokumentární reality - který by popřel to trapné hraní si na hru a možná doopravdy něco sdělil - není nikdy učiněn.  (A tak mi na filmu nejvtipnější vlastně přijde, že Krakow vypadá ve filmu doopravdy jako Brno a že Matonoha vážně vůbec neumí hrát.)
Polski film
Marek Najbrt
Benjamin Tuček Robert Geisler
Pavel Liška Tomáš Matonoha Josef Polášek Marek Daniel Jan Budař Jana Plodková Lucie Benešová Katarzyna Zawadzka Krzysztof Czeczot Marcin Kobierski Kristýna Boková John Malkovich Kryštof Rímský Simona Peková Mariana Chmelařová Marie Ludvíková Lubor Novotný Kryštof Hádek Barbora Milotová Martin Hofmann Martin Pechlát Míša Polášková Pavel Polášek Josef Polášek ml. Alžběta Polášková Roman Slovák Vladislav Georgiev Lukáš Hejlík Sára Křištofová Benjamín Křištof Lucián Blažek Petr Přehnil Lenka Zogatová Miroslav Kumhala Jiří Vyorálek Ladislav Čumba Marek Novotný Marcin Kalisz Marek Sawicki Jan Herma Janusz Kaczmarski Krys Krystoferson Michal Krupík