 Podle mě není od věci se zeptat, proč je u žánrovek, jako je tato (partička mladíků vyráží z města do přírody), první půle skoro vždycky lepší než druhá a proč se nakonec vždycky hlavní postavy konfrontují nikoliv s přírodou, ale s člověkem? Ty otázky si vlastně navzájem odpovídají – konfrontace s přírodou je zajímavější než s člověkem, jenže postavit dneska film jen na tomhle nelze, tudíž je třeba si vždycky vymyslet nějakého lidského nepřítele (tuctoví únosci dětí, válečný veterán pozapomenutý v divočině, zdegenerovaná jižanská rodinka ap.). Tenhle lidský nepřítel, který obvykle nastoupí někde kolem druhé půle, samozřejmě zpravidla obere film o většinu dosavadního napětí či atmosféry a zbaví ho tajemna. Otázka zní, jestli má tento problém vůbec nějaké řešení. Možná je problém spíše v samotné kinematografii. Kdyby vznikla o dvě stě let dříve, kdy ještě existovalo plno hic sunt leones oblastí (ještě v 19. století byla řada končin Země docela neznámá a neprozkoumaná, jak je patrné třeba z výtečného cestopisu francouzského mořeplavce Bougainvilla Cesta kolem světa), dalo by se s tím něco dělat. Nebo kdyby vznikla kinematografie o dvě stě let později, až budeme prozkoumávat neznámé planety ve vesmíru, tak by bylo rovněž možné konfrontovat hlavní postavy z filmů s něčím skutečně neznámým. Jenže kinematografie se vklínila přesně mezi tyto dvě epochy, kdy je většina Země dobře prozkoumaná, ale do letů vesmírem je ještě daleko. Filmy ze současnosti jako tento to mají tudíž těžký, protože jsou předem odsouzený tak trochu k nezdaru.
Není kam utéct
Julian Gilbey
Julian Gilbey Will Gilbey
Melissa George Ed Speleers Eamonn Walker Kate Magowan Karel Roden Alec Newman Sean Harris Stephen McCole Paul Anderson Garry Sweeney