Kauza Vrbětice
Ak sú za výbuchom Rusi, bola to spackaná akcia
Hoci prejav prezidenta Miloša Zemana sa stretol s kritikou, v skutočnosti Rusov príliš nepotešil.
Lukáš Visingr. FOTO – archív L. V.
"Reakcie niektorých českých politikov a médií mi pripadajú už na úrovni nejakej patologickej rusofóbie," hovorí pre Postoj český vojensko-bezpečnostný analytik a publicista Lukáš Visingr. Rusi si chcú podľa neho v Česku budovať dobrý imidž a posilňovať svoj vplyv a to sa určite nerobí odpaľovaním muničných skladov.
Kauza Vrbětice vyvolala doteraz najväčšiu roztržku medzi Českom a Ruskom. Ak sa bude situácia ďalej vyostrovať, podľa Lukáša Visingra hrozí, že Rusi preradia Česko zo zóny záujmu do kategórie nepriateľov.
Rusi od Zemana očakávali, že vo svojom prejave sa za nich jednoznačne postaví, čo však neurobil.
Lukáš Visingr je absolvent bezpečnostných a strategických štúdií na Masarykovej univerzite v Brne. Okrem iného je pravidelným autorom v špecializovanom časopise ATM, ktorý sa venuje vojenskej technike či ozbrojeným konfliktom. Lukáš Visingr pôsobí aj ako odborný recenzent kníh a filmov s vojenskou tematikou.
V rozhovore si tiež prečítate:
– že ak vo Vrběticiach ide o spravodajskú hru, kto každý ju môže hrať,
– nakoľko dokážu tajné služby ovplyvňovať rozhodnutie politikov či produkovať "dôkazy" na politickú objednávku,
– že Rusko na Ukrajine nebojuje o vplyv s USA, ale s Tureckom a Čínou.
Boli Vrbětice zaujímavým cieľom pre Rusko a jeho tajné služby?
S najväčšou pravdepodobnosťou áno. Pokiaľ sú pravdivé informácie, ktoré máme, že odtiaľ rôznymi spôsobmi cez priekupníkov prúdili zbrane a munícia na Ukrajinu, tak nie je prekvapujúce, že Rusi sa snažili nejakým spôsobom tieto obchody zastaviť. V tomto kontexte pre nich Vrbětice predstavovali zaujímavý cieľ.
Z toho, ako to prebehlo, podľa zverejnených informácií, to vyzerá ako akcia ruských tajných služieb. Postupujú takto?
Podľa toho, čo vieme, a zdôrazňujem, vieme len to, čo povedali politici a novinári, je dosť možné, že niečo takéto Rusi urobili. Vyzerá to vierohodne, aj keď mnoho vecí, ktoré sa prezentujú v médiách, je zavádzajúcich alebo nepresných. Napríklad je vysoko nepravdepodobné, že by to uskutočnili len dvaja operatívci, toto je práca väčšieho tímu.
Asi nechceli priamo vyhodiť do vzduchu sklad vo Vrběticiach, ale umiestnili tam nejaké výbušné zariadenie, ktoré malo explodovať až neskôr. Malo vybuchnúť inokedy a inde a pravdepodobne zlikvidovať bulharského obchodníka so zbraňami Emilijana Gebreva.
Z nejakého dôvodu, možno technickej poruchy, to zariadenie explodovalo už vo Vrběticiach. Myslím si, že Rusi to takto neplánovali a znamená to aj pre nich veľký problém, pretože nechceli urobiť deštrukčnú akciu priamo na území Českej republiky.
Oni nevnímajú Českú republiku ako nepriateľa. Vnímajú nás ako krajinu, v ktorej chcú uplatňovať svoj vplyv a chcú tu mať dobrý imidž, čo sa vyhadzovaním skladov do vzduchu veľmi nedá. Z hľadiska toho, čo chcú Rusi v Česku dosiahnuť, to bolo ich zlyhanie.
V tomto kontexte sa dá súhlasiť s tým, čo povedal premiér Babiš, že to nebol teroristický útok, že išlo o útok na tovar?
Ja by som nepoužil ani jedno z týchto vyjadrení. Teroristický útok to podľa mňa nebol, terorizmus sa definuje inak.
Teroristický útok má za úlohu vyvolať nejaký psychologický efekt s politickými či náboženskými rozmermi, čo Rusi určite nechceli. Z ich pohľadu to bola jednoducho sabotážna akcia likvidácie vojenského cieľa. Navyše cieľom pravdepodobne neboli priamo Vrbětice, ale Emelijan Gebrev. Sekundárne je možné, že chceli zlikvidovať aj samotné zásoby munície, ale ako terorizmus by som to neoznačil.
Ale zase opisovať to ako útok na tovar, keď si uvedomíme, čo sa stalo? Obrovská explózia, ktorá si vyžiadala dva ľudské životy a obrovské materiálne škody. Nie je to vhodné vyjadrenie.
Tie informácie boli zverejnené zhruba sedem rokov po udalosti. Ako to môže zapadať do súčasného diania? Do sporu Ruska a Západu? Sporu Ruska s Ukrajinou?
Možnosť, že to nebola nehoda, ale že mohlo ísť o cudzie zavinenie, začali české tajné služby preverovať údajne už v roku 2018. Ale aj samotné vyšetrovanie takýchto udalostí trvá spravidla dlho. A je prakticky isté, že toto nevyšetrovali len české spravodajské služby alebo česká polícia. Do toho museli byť zapojené aj spravodajské služby iných štátov, minimálne Američania alebo Briti, ktorí poskytli nejaké informácie, súčinnosť.
A je možné, že z ich strany tam mohol byť nejaký – nechcem povedať tlak, ale skôr koordinácia v zmysle, aby sa to zverejnilo v čase, keď to zapadá do súčasného mocenského geopolitického zápasu.
Úlohu mohlo zohrať aj to, že tieto informácie sa chystali zverejniť médiá a premiér Babiš už nemal na výber a musel s tým ísť na verejnosť.
A v čisto českom kontexte – účasť Rosatomu na výstavbe elektrárne v Dukovanoch?
To, že bol Rosatom odstavený z tendra v Dukovanoch, je logický dôsledok. Na druhej strane české spravodajské služby dlhodobo tvrdili, že Rosatom by sa na ňom nemal zúčastniť, že účasť Ruska znamená bezpečnostné riziko. Je teda možné, že k vylúčeniu Rosatomu by došlo aj bez zverejnenia informácií o Vrběticiach, pretože by neprešiel bezpečnostnou previerkou.
Momentálne zrejme v Česku rezonuje nedeľný prejav prezidenta Miloša Zemana, ktorý na jednej strane hovoril o tom, že BIS (Bezpečnostná a informačná služba) nemá žiadne priame dôkazy ani svedectvá o dvoch podozrivých ruských agentoch, zároveň však povedal, že to nemusí znamenať, že tam neboli alebo sa tam nesnažili dostať. Lenže BIS tie informácie nemá. Na konci prejavu nevylúčil ani verziu, že ide o spravodajskú hru. Dajú sa jeho slová vnímať aj tak, že v podstate spochybnil prácu českej tajnej služby?
Do určitej miery áno a je známe, že prezident Zeman je k BIS dlhodobo kritický.
Osobne som od neho očakával v tom prejave niečo iné. Čakal som, že zaujme jasný postoj, že kategoricky sa vyjadrí: bolo to takto alebo nebolo to takto. On len predložil dve vyšetrovacie verzie, s ktorými sa údajne pracuje. Ja som, samozrejme, nevidel tie spisy, ktoré má prezident k dispozícii. Neviem, aké dôkazy BIS konkrétne má alebo nemá.
Ale v každom prípade, jedna vec je mať dôkazy spravodajského charakteru, ktoré môžu byť presvedčivé a zrejmé, a druhá vec je mať dôkazy, ktoré by obstáli pred súdom. Veľa káuz, do ktorých sú zapojené spravodajské služby, sa pred súd nikdy nedostane, pretože tie informácie sa získavajú spôsobom, ktorý nie je štandardným trestným konaním a nedajú sa použiť pred súdom. Navyše je nepravdepodobné, že tí dvaja ruskí agenti by sa dostali pred české súdy, aby o tom mohli jednoznačne rozhodnúť.
Prezident sa vyjadril až po týždni od zverejnenia informácie. Ako celkovo ten prejav vnímate?
Bol dosť umiernený, nebol názorovo vyhrotený, čo niekto vníma ako problém, niekto ako prednosť, že prezident Zeman sa skôr snažil tú situáciu upokojiť, nie vyhrocovať emócie. Tie sa v uplynulých dňoch v niektorých prípadoch dostali až na hysterickú úroveň. Reakcie niektorých českých politikov a médií mi pripadajú už na úrovni nejakej patologickej rusofóbie.
Je však veľavravné, že prezident Zeman, ktorý je známy tým, že má dobré vzťahy k Rusku, povedal, že pokiaľ sa preukáže, že to Rusi urobili, tak vyradenie Rosatomu je na mieste. A v následnom rozhovore dodal, že podporuje vyhostenie ruských diplomatov, resp. spravodajských dôstojníkov s diplomatickým krytím. V tomto zmysle je to relatívne silné vyjadrenie, zvlášť od prezidenta Zemana.
Niektorí kritici vrátane Jana Hamáčka (minister vnútra, predseda ČSSD) jeho prejav vnímajú tak, že v podstate Moskvu potešil. Uznania sa mu dostalo aj od predstaviteľov ruského parlamentu.
Toto je trochu diskutabilné. Reakcie ruských médií sú v tomto zmysle rozmanité. Niektoré ruské médiá vytrhli z kontextu časti jeho prejavu typu, že nie sú k dispozícii dôkazy o prítomnosti agentov vo Vrběticiach. Ale na druhej strane Zeman povedal, že to podozrenie berie veľmi vážne. Že by sa to malo vyšetriť a po preukázaní viny by mali nasledovať zodpovedajúce kroky voči Rusku, rovnako podporil vyhostenie diplomatov – to už väčšina ruských médií príliš nezdôrazňovala.
Už sa objavil aj naratív, že Zeman bude teraz v Rusku považovaný za zradcu, pretože Rusi ho vnímali ako svojho spojenca alebo priateľa a čakali, že sa za nich jednoznačne postaví. To však Zeman neurobil. Nezačal ruskú účasť popierať alebo ospravedlňovať.
Ťažko teda jednoznačne povedať, či jeho prejav Rusov potešil alebo nepotešil. A ak Zeman hovoril o spravodajskej hre, na scéne sú už aj špekulácie o tom, že to mohla byť spravodajská hra, ale ako súčasť boja o moc medzi jednotlivými ruskými tajnými službami.
Aj s týmto už má Česko svoje skúsenosti. Pripomínam kauzu údajného vraha s ricínom, ktorá sa nakoniec ukázala ako prejav mocenského boja dôstojníkov dvoch ruských spravodajských služieb.
Ak sa pozrieme na širší kontext – keby sa potvrdila aj informácia o tom, že ruské tajné služby sa podieľali na sérii podobných výbuchov v Bulharsku na prelome rokov 2014 a 2015, môže to nejakým spôsobom verifikovať to, čo prezentujú české tajné služby a česká vláda?
Samozrejme, ak sa toto potvrdí, tak to bude akýsi nepriamy dôkaz, že vo Vrběticiach boli zapojené ruské tajné služby.
Hovorí sa o hypotézach, že tie zbrane mali údajne putovať na Ukrajinu alebo do Sýrie. Ktorý scenár by bol pravdepodobnejší? V akom prípade by Rusko skôr riskovalo takúto rozsiahlu operáciu?
Mne to spojenie na Ukrajinu prišlo na um už vo chvíli, keď premiér Babiš a minister Hamáček zverejnili celú záležitosť. Ukrajinské spojenie považujem za pravdepodobnejšie, pretože práve v tom čase, na jeseň 2014, sa odohrávali tie najťažšie boje na Donbase a Kyjev nakupoval prakticky všetko, čo malo nejakú bojovú hodnotu.
Ukrajinská armáda mala veľkú spotrebu munície a to, čo explodovalo vo Vrběticiach, bola zásoba delostreleckých granátov, takže to by sedelo. A vzhľadom na to, aká situácia vtedy na Ukrajine bola, tak bolo logickým záujmom Ruska tieto dodávky zbraní zastaviť. V tomto zmysle by to riskovali.
Vrátim sa ešte k slovám Miloša Zemana, že môže ísť o spravodajskú hru. Ak by šlo o takúto hru zo strany BIS, dokážu tajné služby produkovať také "dôkazy", aby o niečom presvedčili politikov, alebo naopak, že politici si objednajú "dôkazy" na podporu toho, čo chcú urobiť?
Technicky by to spravodajské služby dokázali a asi by sme v histórii našli prípady, keď sa takéto niečo stalo. Ale tie prípady sú veľmi zriedkavé, nemyslím si, že by sa to dialo v masovom meradle.
Aj to, čo sa často hovorí o Iraku a zbraniach hromadného ničenia, ktoré sa nenašli, tak to celé bolo omnoho zložitejšie. Ale nebolo to rozhodne tak, že by americkí a britskí politici povedali: vyrobte nám dôkazy, aby sme mali zámienku na útok na Irak. To je extrémne zjednodušené tvrdenie.
Spravodajské služby v niektorých krajinách sú veľmi schopné a dokázali by niečo takéto vyprodukovať, ale nemyslím si, že Vrbětice by boli tento prípad.
Vždy je to totiž o tom, že politik dostane nejaké informácie a na ich základe sa rozhoduje. Zodpovednosť je na politikovi, nie na tajnej službe. Na to, aby mohli "vyrobiť" niečo, čo podnieti politika urobiť presne to rozhodnutie, ktoré si tajná služba želá, museli by ho poznať do najmenších detailov, aby mohli predvídať jeho reakciu.
Samozrejme, informácie a dôkazy sa dajú prezentovať takým spôsobom, aby vytvárali želaný dojem. Je to otázka súvislostí a interpretácie. Ale finálne rozhodnutie robí vždy politik.
Pozrime sa teraz na širšie geopolitické súvislosti. Rusko v posledných dňoch oznámilo, že sťahuje svoje vojská z územia na hranici s Ukrajinou. Napätie medzi týmito krajinami zároveň začalo rásť po nástupe nového amerického prezidenta. Testuje Putin Bidena?
To sťahovanie vojsk je len čiastočné a týka sa len menšej časti jednotiek cvičenia, ktoré bolo na Kryme. Väčšina jednotiek pri hraniciach s Ukrajinou zostáva, takže uvidíme, aký bude ďalší vývoj. Ale teória, že išlo o testovanie nového amerického prezidenta, je jedna z tých, ktoré majú veľkú váhu, a určite to bola jedna z motivácií toho cvičenia.
Putin chce zistiť, ako bude Biden reagovať a či tá jeho protiruská rétorika je len rétorikou, alebo budú nasledovať aj nejaké reálne skutky. A samozrejme, je to aj taká propagandistická delostrelecká príprava pred možným samitom Biden-Putin.
V hre je aj teória, že Rusi majú informácie o tom, že by v ukrajinskom vedení existovali ľudia, ktorí sa snažia o eskaláciu konfliktu nejakou provokáciou a pokúsili by sa do toho zatiahnuť Američanov. Takže je možné, že naopak, Ukrajinci chceli využiť Bidenov protiruský postoj. Hoci je to divoká špekulácia, nedá sa úplne vylúčiť.
Situácia je tam v každom prípade napätá. Jednotiek je na obidvoch stranách hranice veľa a existuje riziko, že by mohlo dôjsť aj k neplánovanému a nechcenému incidentu. Jednoducho, niekomu prasknú nervy, vystrelí, druhá strana paľbu opätuje a situácia môže veľmi rýchlo eskalovať. Ukrajina a Rusko by sa tak dostali do ostrej vojny, hoci v tejto chvíli si ju neželajú.
Je Ukrajina naozaj sporným momentom medzi Ruskom a USA? Sú Spojené štáty hlavný konkurent Ruska, alebo sú tam iní silní hráči, s ktorými sa Rusko musí konfrontovať?
Stačí sa pozrieť na mapu. Americké geopolitické záujmy vo vzťahu k Ukrajine sa blížia nule. Pre Američanov to nie je zvlášť dôležité územie v porovnaní s tým, aká je Ukrajina dôležitá pre ruské záujmy.
Tam sa skôr začína hrať iná hra. Najväčším investorom na Ukrajine je Turecko, medzi najväčších sa začína zaraďovať Čína. A tu je dosť pravdepodobný scenár, že Ukrajina sa teraz bude postupne ekonomicky posilňovať. A hlavne vojensky. Začína nakupovať veľké množstvo zbraní. Českých, tureckých...
Ukrajina by sa za niekoľko rokov mohla dostať do situácie, že by mala vojenské kapacity na to, aby sa pokúsila získať naspäť Donbas. A postaviť Rusko pred voľbu. Buď to akceptovať. alebo plnohodnotne zasiahnuť svojimi vojenskými silami. Na strane Ukrajiny by sa v konflikte mohlo angažovať aj Turecko.
A Rusko by sa mohlo dostať do rovnakej situácie, v ktorej bol Západ v roku 2014, keď mohol buď akceptovať fakt, že Rusko dostalo pod kontrolu časť Ukrajiny, alebo by musel priamo vojensky zasiahnuť. Dalo by sa povedať, že by takto mohol niekto proti Rusku použiť jeho vlastnú metódu.
To sa už do určitej miery stalo v Náhornom Karabachu. Tento konflikt je teraz určite predmetom intenzívneho štúdia s tým, ako tento vzorec v budúcnosti použiť proti Rusku. Donbas je podľa mňa jednou z oblastí, kde by sa niečo podobné mohlo stať.
Ak sa pozrieme ruskými očami na nás – na NATO, alebo užšie – na strednú Európu, vníma nás Rusko ako nepriateľa?
Tu to musíme rozdeliť. Krajiny bývalej Varšavskej zmluvy, azda s výnimkou Poľska, Rusi nepovažujú za nepriateľov. Poľsko už sa do tej kategórie nepriateľov asi dostalo, pretože naozaj veľmi intenzívne zbrojí a buduje veľmi pevné vzťahy so Západom, najmä s USA.
Česká republika nie. Rusi berú bývalú Varšavskú zmluvu a RVHP dosť podobne ako bývalé republiky Sovietskeho zväzu. To znamená, že ich považujú za svoju bývalú zónu vplyvu, kde chcú túto svoju stratenú moc nejakým spôsobom obnoviť. To neznamená priamo vojensky dobyť, samozrejme, ale získať politický vplyv a ekonomické páky. A do toho patria aj všetky informačné a propagandistické nástroje. A toto práve koreluje s tým, že explózia vo Vrběticiach bola z ruského pohľadu neúspech. Oni tu chcú mať čo najlepší imidž, mať nás do istej miery pod kontrolou a nie si nás takto poštvať proti sebe, čo sa práve teraz stalo.
Je preto možné, že ak sa bude situácia ďalej vyhrocovať, tak Česko by sa mohlo do kategórie nepriateľov dostať. Rusi by prestali mať záujem nás propagandisticky ovplyvňovať a skôr by sa mohli začať snažiť škodiť.
Už sme hovorili o vnútornom konflikte medzi ruskými tajnými službami. Z takého podrobnejšieho pohľadu – je Rusko nejaký mocenský monolit? Rozhoduje Vladimír Putin o všetkom? Alebo aj v Kremli prebiehajú nejaké vnútorné zápasy, či už o to, kto sa dostane do priazne Putina alebo kto bude jeho nástupcom?
Rozhodne to nie je mocenský monolit. Putin určite nie je všemocný diktátor na vrchole dokonalej pyramídy, ako bol kedysi napríklad Josip Stalin. Putin je, samozrejme, najsilnejšou osobou v Rusku, to je nepochybné. Ale je tam plno ďalších rôznych záujmových mocenských skupín, ktoré niekedy spolupracujú, niekedy medzi sebou bojujú. Ľudia z biznisu – najmä ropného a plynového, ľudia zo spravodajských služieb, ľudia z armády, z ministerstva vnútra a pod.
Práve preto aj niektoré veci, ktoré sa v Rusku dejú, musíme vnímať v tomto kontexte. Rusko má inú politickú kultúru, v ktorej rozhoduje sila. Dovnútra štátu aj navonok. Veľa akcií, ktoré sa dejú na medzinárodnej scéne, je určených pre domáce ruské publikum. Často, keď Vladimír Putin až silácky vystupuje na medzinárodnom fóre, prihovára sa primárne svojim podporovateľom v Rusku. Oni sú tí, ktorých potrebuje utvrdiť v presvedčení, že Rusko je silná krajina, ktorá si dokáže vynútiť rešpekt vo svete.
Zapadla by do tejto vnútroruskej situácie aj vrbětická kauza?
Na konci si v tejto súvislosti dovolím drobnú špekuláciu. Ak som spomenul, že za Vrběticami môže byť aj spravodajská hra ruských tajných služieb, tak si povedzme, že agenti, ktorí boli v tejto akcii údajne zapojení, patria pod službu GRU. Tá patrí pod rezort armády – teda podlieha ministrovi Sergejovi Šojguovi. O ňom sa hovorí ako o jednom z najpravdepodobnejších nástupcov Vladimíra Putina. A je dosť dobre predstaviteľné, že nejaká iná konkurenčná mocenská skupina by mohla skúsiť toto využiť tak, že niektoré informácie o zapojení GRU do operácie vo Vrběticiach by posunula spravodajským službám u nás.
Tým by mohli v očiach Putina a verejnosti Sergeja Šojgua očierniť, ako zbabranou akciou zmaril úsilie Ruska už len tým, že Rosatom prišiel o významnú zákazku. Ale opakujem, toto sú len moje špekulácie.