Stendhal syndróm príznaky, príčiny a liečby
Stendhal syndróm je to psychosomatický obraz, ktorý sa prejavuje v osobe prechodným spôsobom v okamihu, keď pozoruje umelecké diela veľkej krásy. Psychiatr Graziella Magherini nebol až do roku 1979 chápaný ako syndróm.
To by mohlo byť definované ako psychosomatický proces, ktorý spôsobuje vysokú srdcovú frekvenciu, s vertigo a dokonca v niektorých prípadoch halucinácie, keď je človek ohromený krásou. Sú to intenzívne reakcie, ktoré presahujú emócie, ktoré možno opísať ako normálne.
Vo všeobecnosti sa to deje vtedy, keď je v krátkom čase veľa umeleckej krásy a všetky sú sústredené na rovnakom mieste.
Je to skúsenosť, že subjekt žije ako nepríjemný, čo súvisí s panickým záchvatom.
Tento syndróm je tiež známy ako Floridský syndróm, pretože bol v tomto meste, kde bol známy väčší počet prípadov. Hoci o tom existuje veľká kontroverzia a hoci niektorí tento syndróm označujú za pravdivý, iní si myslia, že ho propaguje samotné mesto na ekonomické účely..
Stendhal syndróm je tiež známy ako zlo romantického cestujúceho.
História Stendhalovho syndrómu
Stendhalov syndróm je pomenovaný po francúzskom spisovateľovi spisov, Henri-Marie Beyle, pseudonymom Stendhal, ktorý najprv opísal syndróm v knihe ciest do Ríma, Neapole a Florencie okolo roku 1817.
Vydal ho vo svojej knihe Neapol a Florencia: výlet z Milána do Reggio?.
V knihe, keď píše svoju návštevu Florencie, v bazilike Santa Croce autor opisuje, čo cítil.
Ukazuje, že celý deň strávil návštevou umeleckých diel, prechádzkami kostolmi, návštevami múzeí a obdivovaním sôch, fresiek a fasád..
Všetko sa stalo, keď vstúpil do kostola Santa Croce, kde sa cíti omámený. Označuje prežívanie jedinečných pocitov, keď uvažujete o Volterano Sibyls. Napríklad cítil veľa emócií, jeho srdce sa zrýchlilo a dostal závraty.
Stendhal to opísal takto: "Bol som v takej extáze, myšlienka byť vo Florencii, blízko veľkých mužov, ktorých hroby som videl. Pohlcený v kontemplácii vznešenej krásy ... Dosiahol som bod, kde sa stretávame s nebeskými pocitmi ... Všetko mi to hovorilo živo. Ak by som mohol zabudnúť. Mal búšenie srdca, čo v Berlíne nazývajú "nervy". Život bol vyčerpaný zo mňa. Kráčal som so strachom z pádu..
Začal cítiť závraty, úzkosť a pocity udusenia, ktoré ho prinútili ísť von, aby sa zotavil.
Hovorí sa, že lekár ho diagnostikuje za "prebytok krásy"? a odvtedy je tento obraz známy ako Stendhalov syndróm.
V roku 1979 ho však opísal psychiater a univerzitný profesor vo Florencii, Graziella Megherini..
Aj keď v minulosti bolo mnoho ľudí, ktorí tiež trpeli závratmi a mdloby pri pozorovaní umeleckých diel vo Florencii, nie je to až do okamihu, keď je opísaný..
Bola to ona, ktorá koncom sedemdesiatych rokov a potom, čo sa vo Florencii zúčastnila na rôznych návštevníkoch s týmito príznakmi, ju označila názvom Stendhalov syndróm.
Poznamenáva a opisuje 106 podobných prípadov u turistov z Florencie a okrem toho, že je považovaná za syndróm s klinickou pozornosťou, bola tiež braná do úvahy pre najvyššiu úroveň umeleckej krásy, ktorej je človek vystavený..
Medzi týmito stovkami prípadov prevládajú nordickí aj severoamerickí turisti, ktorí tiež prichádzajú do Florencie po návšteve iných talianskych miest, ako sú Rím alebo Benátky..
Tento psychiater je autor, ktorý pozoroval viac prípadov a osobu, ktorá napísala knihu o tomto syndróme, tiež ponúka rôzne vysvetlenia psychoanalytickej povahy, pretože ona je nasledovníkom Freuda a Lacana..
Dr Grazieala Magherini, ktorý dal možné hypotézy o pôvode tohto syndrómu, zistil preto, že u zahraničných pacientov, ktorí navštívia Florencii a na ktoré nadväzuje "útok"? pri kontemplácii umeleckých diel.
Kniha, ktorú píše, bola publikovaná a distribuovaná v Európe o desať rokov neskôr, na konci osemdesiatych rokov, kde chronicky rozpráva prípady, ktoré navštevovala vo Florencii.
Vo svojej knihe sa okrem svojich vlastných prípadov odvoláva na tie isté účinky, ktoré zažívajú návštevníci talianskeho umenia v devätnástom storočí..
Symptómy a charakteristiky
Tento syndróm je spôsobený skutočnosťou, že subjekt zvažuje veľa krásy, takže dosiahne druh extázy s rôznymi príznakmi.
Väčšina prípadov, ktoré Magherini pozorovala v observatóriu Nemocnice Santa María Nuova v centre Florencie, boli obrazy psychického nepohodlia, krátkych obrázkov, akútneho a neočakávaného začiatku..
Medzi symptómami zistenými u ľudí so syndrómom Stendhal sme zistili fyzické aj psychické symptómy, medzi ktoré patria:
- Vnímavé poruchy, najmä pokiaľ ide o zvuky a farby
- Stavy úzkosti
- Depresívne pocity
- Štáty eufórie
- zmätok
- Spatio-temporálna dezorientácia
- pot
- tachykardia
- točenie
- omdlieť
- Pocit dychu
- Prenasledované pocity
- Pocity viny
- Všemohúci myslel
- Disociačné javy, ako je levitačný pocit?
- Psychotické disorganizácie a / alebo halucinácie
- Deštruktívne impulzy smerujúce k uvažovaným dielam
- Strach zo straty kontroly a zranenia
- Stály disociačný stav
- amnézia
Posledných päť symptómov je výnimočnejšie. Napriek tomu existujú veľké individuálne rozdiely, pretože sa môže pohybovať od jednoduchých závratov v najľahších prípadoch až po psychotické obrazy v najzávažnejších prípadoch..
Symptómy sú zoskupené do troch skupín v závislosti od porúch vnímania, porúch nálady a stavov úzkosti..
Zo štúdie rôznych ľudí, ktorí zažili Stendhalov syndróm, sa odporúča, aby sa symptómy líšili v závislosti od jednotlivca, ale nakoniec sa zhodujú v niektorých bodoch..
Napríklad majú tendenciu zhodovať sa v tom, že sa odohráva v meste, ktoré je charakteristické pre jeho umeleckú krásu.
Okrem toho sa zvyčajne vyskytuje u zahraničných ľudí a pred konkrétnou prácou alebo konkrétnym umelcom.
Jednou z charakteristík je preto skutočnosť, že ľudia sú cudzinci. Niektoré údaje poukazujú na skutočnosť, že nemocnica vo Florencii, nemocnica Santa Maria Nuova, dostáva každý rok Stendhalov syndróm a všetci pacienti sú cudzinci..
príčiny
Jeden z prvých atribútov o pôvode Stendhalovho syndrómu pochádza z prebytku krásy.
Jeden z vysvetlení, ktoré boli ponúkané pre Stendhalov syndróm, psychoanalytického charakteru, pochádza od Dr. Magheriniho, čo naznačuje, že vychádza zo skutočnosti, že je pred pôvodným dielom..
Je to subjektívny pocit zo strany subjektu, ktorý nemá nič spoločné s akýmkoľvek fylogenetickým vysvetlením, ale je vytvorený skutočnosťou, že je subjektom pred tvorivým dielom vytvoreným iným kongenérom, pretože bol pred pôvodnou a skutočnou prácou, ktorú sme videli predtým. na obrázkoch.
Je to zmätok spôsobený maximálnym potešením pri pozorovaní diela vytvoreného ľudskou bytosťou. Tento maximálny pôžitok prevyšuje, určitým spôsobom, jeho limit, a stáva sa pre osobu nepríjemným a nepríjemným pocitom..
Bola by to situácia medzi extázou a úzkosťou.
Iní autori uvádzajú iné rôzne vysvetlenia. Napríklad ďalšie vysvetlenie, ktoré bolo dané pre tento syndróm, súvisí s očakávaniami.
Osoba pred cestovaním a premýšľaním o práci vytvorila určité očakávania. Preto pri príchode a vystupovaní pred prácou zažije prekvapenie, keď sú jeho očakávania prekročené.
Všetci vytvárame očakávania alebo schémy o tom, čo sa bude diať podľa vedomostí, ktoré máme.
Keď sme trochu prekvapení, cítime potešenie. Ale v okamihu, keď sú prekonané a toto všetko súvisí s vlastnosťami situácie, môže dôjsť k porušeniu očakávaní, čo vedie k situácii, keď sa stratí kontrola..
Takýmto spôsobom, keď vidíte to isté umelecké dielo v opakovaných podmienkach, vyskytne sa návyk, ktorý vytvára menšie a menšie potešenie alebo prekvapenie pre umelecké dielo..
Bolo by to vysvetlenie, prečo sa tento syndróm objavuje len u cudzincov a nie v autochtónnych.
Symptómy sú opísané ako psychosomatické zážitky, ktoré pacient prežil v egodistickom (nepríjemnom) spôsobe.
epidemiológia
Ľudia, ktorí zažili tento syndróm, sú zvyčajne turisti vo veku od 20 do 40 rokov, ktorí jazyk nepoznajú.
Väčšina z nich sú ženy, ktoré cestujú samostatne alebo najviac v sprievode priateľa a zvyčajne pochádzajú z miest, kde nie je veľa umeleckých podnetov..
Sú to ľudia, ktorí nie sú odborníkmi v umení, ale poznajú hodnotu umeleckých diel, ktoré obdivujú..
Sú obeťami emócií, ktoré vedú k odlišnému klinickému obrazu podľa každého z ľudí, v ktorých sa prejavuje.
Nie je veľa epidemiologických údajov o Stendhalovom syndróme; Niektoré údaje však poukazujú na to, že napríklad v nemocnici Santa María Nuova, ktorá sa nachádza vo Florencii, liečia ročne približne 12 prípadov syndrómu Stendhal..
Z pacientov, ktorých navštevoval Magherini, rozlišoval tri typy syndrómov: u približne 66% zúčastnených pacientov prevažovali problémy (zmeny vo vnímaní zvukov alebo farieb, perzekučné pocity, vina a úzkosť)..
Na druhej strane v 29% prípadov ide o poruchy, pri ktorých prevláda náklonnosť (úzkosť, pocity menejcennosti, eufória, všemocné myslenie) av ostatných 5% útoky paniky alebo somatizácie úzkosti (pot, blednutie, epigastrický diskomfort).
Magherini sa tiež pokúsil identifikovať faktory, ktoré sú predisponované k syndrómu tým, že na jednej strane porovnávali demografické a sociokultúrne charakteristiky pacientov so Stendhalovým syndrómom a inými turistami, ktorých sa to netýkalo..
Videl, že turisti so syndrómom Stendhal mali vyšší priemerný vek a tiež nižšiu úroveň vzdelania.
Okrem toho bolo väčšie percento študentov, jednotlivcov a ľudí bez povolania a menej podnikateľov alebo ľudí s slobodnými povolaniami.
Väčšina z nich boli ženy, ktoré cestovali samostatne, ako sme to už komentovali, a cestovali aj na neorganizovanej ceste.
liečba
Nie je veľa vedeckých informácií o liečbe Stendhalovho syndrómu, pretože ide o menšinu, ktorá sa vyskytuje vo veľmi malej populácii a tiež na veľmi špecifických miestach..
Vzhľadom na svoju nízku prevalenciu a jej malé dôsledky, liečba nie je špecifická pre tento syndróm.
Okrem toho, berúc do úvahy individuálne rozdiely, ktoré sa vyskytli pri Stendhalovom syndróme, je každý pacient liečený špecificky.
Pred viac ako 20 rokmi skupina psychiatrov, ktorú vedie Dr. Gabriella Magherini, psychiaterka, ktorá videla najviac prípadov a liečila tento syndróm, ktorý sa vyskytuje vo Florencii, zorganizovala osobný program.
Tým lekárov, ktorí sa špecializovali na turistov, prišli prezentovať tieto charakteristické klinické príznaky.
Podľa prípadu sa zúčastnili na každom pacientovi. U pacientov s miernymi príznakmi bola pozornosť pravdepodobne jednoduchá, so stabilizáciou pacienta a remisiou príznakov, pretože niektorí pacienti prezentovali len tachykardiu alebo závrat.
V iných závažnejších prípadoch však môže byť potrebné prijatie (napríklad v prípadoch psychotických príznakov)..
Je tam naozaj Stendhalov syndróm?
Iní autori sa tiež pýtali, či tento syndróm skutočne existuje, alebo či pocity, ktoré opísal Henri Beyle vo svojom denníku, boli skutočne príznakmi syndrómu.
Mnohí sa čudujú, či by naozaj nemohli byť súčasťou vyčerpania a nie toľko krásy pred dielami.
Okrem toho tiež naznačujú, či by sa nemala spochybňovať skutočnosť, že Florencia je takmer nepochybne spojená s prípadmi, ktoré boli opísané..
Niektorí autori poukazujú na to, že to vyzerá podobne ako parížsky syndróm, ku ktorému dochádza v 21. storočí japonských turistov, ktorým sa to deje po pozorovaní naživo av troch dimenziách, čo videli v obrazoch..
Títo autori tiež kritizujú fakt, že ho nazývajú syndrómom, pričom sa k nemu správajú ako k chorobe, keď čelíme maximálnej radosti pre krásu diel, pocity pozitívnych emócií a šťastia, na rozdiel od nepríjemných emócií..
Niektorí si tiež myslia, že to môže byť marketingová stratégia, aby sa z neho stala atraktívna lokalita pre divákov, ktorí ju zažijú.
Zdá sa, že v súčasnosti je to viac pozorované u ázijských turistov, najmä Japoncov. Pravdepodobne kvôli rozdielu v kultúrach a väčšej emócii spôsobenej tým, že vidíme živé umenie, ktoré obdivovali v obrazoch a fotografiách.
Na druhej strane by sa dalo povedať, že uvažovanie o umeleckých dielach aktivuje tie isté oblasti mozgu, ktoré súvisia s emóciami, hoci nie je možné s istotou určiť, že ide o psychiatrickú poruchu..
A vy, čo si myslíte o existencii Stendhalovho syndrómu? Vedeli ste?
referencie
- Bamforth, I. (2010). Stendhalov syndróm. British Journal of General Practice.
- Guerrero, A. L., Barceló Rosselló, A. a Ezpeleta, D. (2010). Stendhal syndróm: pôvod, povaha a prezentácia v skupine neurológov. neurológia, 25 (6), 349-356.
- Mangieri, R. Paralýza, trauma a kríza estetického zážitku: Stendhalov syndróm. FELS-medzinárodné účtovné štandardy. Laboratórium sémiotiky umenia. Univerzita v Los Andes.
- Morales García, P. J. Stendhal syndróm.
- O Callaghan, P. (2003). Stendhalov syndróm. 10. ročník kongresu APPI.
- Quirosa García, V., Luque Rodrigo, L. a Amaro Martos, I. (2014). Bolestivé rozjímanie o kráse: analýza a revízia Stendhalovho syndrómu. Časopis humanitných a spoločenských vied.
- Teive, H., Munhoz, R. a Cardoso, F. (2013). Proust, neurológia a Stendhalov syndróm. European Neurology, 71, 296-298.
- Traver Torras, F. Mozog, krása a Stendhalov syndróm. Provinčné nemocničné konzorcium Castellón.
- Valtueña Borque, O. (2009). Je tam naozaj Stendhalov syndróm? Annals of the Royal National Academy of Medicine.