Eth povàs des granges, era potassa des bugades e era ronha des lans les auien encrostades, escarraunhades e endurides taument, que semblauen lordes encara que siguessen ben lauades en aigua clara; a truca d’auer servit, restauen miei dubèrtes coma se volesssen mostrar, eres madeishes, er umil testimoniatge de tants patiments passadi.