En veir un chalet d'ostiuatge de Casarilh "que igualment podria estar a la Garriga o a Argentona", se le lhèue er estomac e s'imagine "l'espectacle dels barcelonins rosats, amb l'aigua a mig ventre, bevent-hi coca-cola", e, en arribar en otèl Lamoga de Llavorsí e trapar-i toristes, se sent incomòde: "És una gent mudada, de mitjana edat, dedicada al turisme de muntanya, dedicada a la pesca i a respirar els aires purs.