Eth se planh dera modernitat que compòrte eth pas deth temps e, quan parle des carrassaires que ja an despareishut, "la feina i l'espectacle no tenien preu"; quan parle des antiques pensions, experimente "una inevitable tristesa (…); quan penso en les llars enceses a l'hivern i els llits altissims, i les garrafes d'aiguardent, i el bleixar dels cavalls cansats, i les partides de cartes, i les vermelles galtes de les mosses que han mort també en morir els antics hostals".