Konvencija o spašavanju (eng. salvage convention) je međunarodni sporazum o spašavanju brodova, tereta i putnika. Predstavlja pravne okvire za rješavanje problema spašavanja u pomorskom prometu. Cilj ovog ugovora je postavljanje standarda za spašavanje i pružanje pomoći u lučkim i pomorskim situacijama. Ovaj odlomak usredotočit će se na Konvencija o spašavanju (eng. salvage convention), njegove značajke, važne odredbe i njegov utjecaj na pomorsku industriju. Pomorski promet je važan za globalno gospodarstvo jer se preko 80% svjetske trgovine odvija preko mora. Uz to, brodovi su važni u prijevozu energije i sirovina, kao i u turizmu. Međutim, pomorski promet nosi sa sobom rizike koji ponekad mogu dovesti do nesreća i opasnih situacija na moru. U slučaju nesreće ili probleme s brodom, spašavanje postaje ključno, kako bi se spriječila daljnja oštećenja na brodu i osigurala sigurnost ljudi. Pravni okviri za rješavanje takvih situacija vrlo su važni i potrebni za održivost pomorske industrije. Jedan takav okvir je i Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention).
 Tijekom godina, brodovi i lučke operacije postale su sve veće i složenije, što je dovelo do većih rizika i zahtijeva za spašavanjem. Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention) je međunarodni sporazum koji pruža pravne okvire za rješavanje problema spašavanja u pomorskom prometu. Ova konvencija usko surađuje s drugim međunarodnim sporazumima poput SOLAS-a (Međunarodni sporazum o životnoj sigurnosti na moru) i MARPOL-a (Međunarodni sporazum o sprečavanju onečišćenja mora od brodova). Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention) ima tri glavne komponente – definiranje spašavanja i uvjeta za spasitelje, definiranje nadoknade spašavanja i postupaka rješavanja prigovora. Definicija spašavanja obuhvaća pomoć koja se pruža brodu ili drugom objektu koji je pod prijetnjom uništenja. Ovaj dio konvencije također definira uvjete za osobe koje pružaju spašavanje, uključujući pravo na naknadu za njihov rad. Druga komponenta obrađuje nadoknadu spašavanja koja se može ostvariti u slučaju uspješnog spašavanja i pretpostavke da je ta operacija smanjila štetu koja bi se inače pojavila. Očekivani iznos naknade vrlo je važan jer utječe na percepciju spasitelja o vrijednosti njihovog rada i poduzeća koja su pogođena nesrećom. Treća komponenta konvencije je rješavanje sporova vezanih uz naknadu. Stranke se mogu obratiti stručnom povjerenstvu za procjenu vrijednosti spašavanja, dok će sudski postupci slijediti u slučaju spora. Ova pravila omogućuju da se sporovi rješavaju na pravedan način, što je važno za sve stranke uključene u projekt. Utjecaj Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention) na pomorsku industriju je očit. Precizne smjernice koje daje omogućuju sigurniji i učinkovitiji proces spašavanja, što može pomoći u sprječavanju ozbiljnije štete. Konvencija također potiče pravnu sigurnost spasitelja, što ih stimulira da aktivno sudjeluju u spašavanju u nuždi. Kao takva, ova konvencija ima pozitivan učinak na pomorsku industriju i mogućnosti spašavanja u nuždi. Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention) prvi puta je usvojen u Bruxellesu 1910. godine. Međutim, nije postigao veliki uspjeh jer ga je samo nekoliko država ratificiralo. Novi ugovor, koji je ozbiljno uzet u razmatranje, bio je ugovor UN-a o pravilima o spašavanju i pomoći, tzv. Sjevernoatlantska povelja o spašavanju, koja je potpisana u Londonu 1952. godine. Međutim, ova povelja bila je samo regionalnog značaja. Zbog toga je bila potrebna nova i šira međunarodna konvencija koja bi se fokusirala na spašavanje brodova u međunarodnim vodama. Tako je 28. travnja 1989. godine, Međunarodna pomorska organizacija (IMO) usvojila Međunarodni ugovor o spašavanju. Ova konvencija ušla je u punu snagu 14. lipnja 1996. godine. Osnovni cilj konvencije je olakšavanje spašavanja, čime se sprječava oštećenje okoliša i života ljudi. Ova konvencija dostupna je svim državama, neovisno o njihovom geografskom položaju. To znači da spasitelji mogu pružiti pomoć bilo kome tko se nalazi u opasnosti u vodi, bez obzira na to je li to brod, teret ili putnik. Spasioci su definirani kao osobe koje pružaju spašavanje i koje, ako se radi o naplati, imaju pravo na naknadu za svoj rad. Naknada spašavanja moguća je u slučaju da postoje uspješni rezultati i pretpostavka da taj rezultat smanjuje štetu koja bi se inače pojavila. Naknada se temelji na vrijednosti broda i tereta koji su spašeni, a to vrijedi i za neke dijelove broda, poput propulzije. Naknada se temelji i na uspješnosti spašavanja i sudjelovanju u spašavanju. Konvencija o spašavanju (eng. Salvage Convention) pruža precizna pravila za rješavanje sporova vezanih uz naknadu spašavanja. Ako postoji spor oko naknade, stranke se mogu obratiti stručnom povjerenstvu za ocjenu tih pitanja. Ako se strane ne mogu dogovoriti, može se ući u sudski postupak. Ova pravila jamče pravedno rješavanje sporova i pružaju sigurnost svim stranama uključenima u spašavanje. Ova konvencija omogućuje pravnu sigurnost spasiteljima, što potiče njihovu aktivnost. Kao rezultat toga, ova konvencija ima pozitivan učinak na sigurnost plovidbe i ekonomski interesi svih strana uključenih u pomorski promet, uključujući brodovlasnike, osiguravajuća društva, luke, obalne straže i sl.  Daj dva izvora za ovaj tekst
