tltr:  Vad som sägs och hur det sägs påverkar lärande i kollegiala samtal
I dag används kollegiala samtal ofta som metod för professionellt lärande. De kollegiala samtalen resulterar dock inte alltid i lärande. Forskningsresultat om vad som sker i samtalen kan förklara varför, och hjälpa deltagarna att förstå hur samtalen kan utvecklas och stärkas.

Den här artikeln presenterar resultat av forskning. Texten är framtagen vid ett universitet eller högskola på uppdrag av Skolverket. 
Läs om hur vi sammanställer och sprider kunskap om resultat av forskning

På förskolor och skolor används kollegiala samtal ofta som metod för professionellt lärande och utveckling av undervisning. Kollegiala samtal resulterar dock inte alltid i lärande eller utveckling av ny kunskap. Chauraya och Brodie (2017) är två av flera forskare som visar att kollegiala samtal därmed heller inte påverkar deltagarnas undervisning.

Lärande som resultat av kollegiala samtal kräver organisatoriska förutsättningar. Vangrieken med flera (2015) lyfter fram vikten av funktionella samtalsstrukturer, samtalsledare som ser till att alla blir delaktiga samt att samtalen återkommer över tid.

Andra forskare visar att även det som sker i själva samtalen, vad som sägs och hur det sägs, påverkar möjligheterna till lärande. Gemensamt för flera av dem är att de undersöker kollegiala samtal på mikronivå utifrån teorier om hur kunskap utvecklas. Resultaten kan användas av deltagare i kollegiala samtal, eftersom de berör aspekter som samtalsdeltagarna själva kan påverka.

Deltagare i samtal bör uttrycka och utveckla förståelse

I en studie om hur literacyförståelse utvecklas i kollegiala samtal inom läslyftet utgår forskarna Randahl och Andersson Varga (2020) från att kunskap kan utvecklas i kollegiala samtal när deltagare

har en gemensam förståelse (är överens) om vad de ska utveckla kunskap om (kunskapsobjektet)
samtalar om ett kunskapsobjekt som är kopplat till autentiska dilemman
tar ett gemensamt ansvar för att uttrycka sin förståelse om kunskapsobjektet
gemensamt undersöker den förståelse som uttrycks om kunskapsobjektet.
De som deltar i kollegiala samtal behöver enligt Randahl och Andersson Varga således ha en epistemisk hållning till kunskapsobjektet. Konkret innebär det att dela med sig av hur man förstår det som är föremål för samtalet, snarare än att markera sin känslomässiga attityd till objektet (affektiv hållning) eller värdera objektet (evaluerande hållning).

Om deltagarna inför ett samtal exempelvis har läst en artikel om textstrukturer och hur lärar