Rabolt vagyon kontra jóvátétel: számokban a holokauszt Belföld
2016-01-19 15:40:00
Rabolt vagyon kontra jóvátétel: számokban a holokauszt Dübörög a holokausztipar – kommentálta a Saul fia sikerét a jobbikos Novák Előd. Hozzá hasonlóan sokan gondolják úgy, hogy a holokauszt egy „biznisz”, ami nagyon sok pénzt hoz a zsidóknak. A számok azonban épp az ellenkezőjét mutatják.
A Saul fia eddig 26 díjat és 34 jelölést kapott. Miután megnyerte Magyarország első Golden Globe-ját a legjobb idegen nyelvű filmek versenyében, ugyanebben a kategóriában Oscarra is jelölték. Az óriási elismerés ellenére nem mindenki tud örülni a filmnek. Az interneten valóságos kommentháború robbant ki, mivel Novák Előd jobbikos képviselőhöz hasonlóan sokaknak a „holokausztbiznisz” jutott eszébe Nemes Jeles munkájáról. Ennek kapcsán a Vigyázó! blog utánajárt, hogy kik és mennyit kerestek a holokauszton. Meglepő eredményre bukkantak.
a németek keresték a legtöbbet a második világháború alatt végrehajtott népirtáson. Ugyanis az 1943 és 1945 között elrabolt zsidó vagyon kevesebb mint 15 százalékát fizették vissza kárpótlások formájában. A kelet-európai országokban ez az arány pedig az 5 százalékot sem éri el.
A Telegraph által idézett német kutatás szerint az 1934 után hozott náci törvények alapján kisajátított és a közvetlenül elrabolt zsidó vagyon összértéke 120 milliárd német birodalmi márka volt.
Ez 1938-as értéken számítva 18 milliárd dollár, mai árfolyamon számolva pedig óvatos becslések szerint is 240 milliárd dollár. A kutatás vezetője, Hans Peter Ullmann kölni történészprofesszor szerint a náci Németország a zsidók vagyonából fedezte a háborús költségek legalább 30 százalékát. Az 1940-es évek végén az árjásított vagyont integrálták a nyugatnémet gazdaságba, így az akkor kezdődő gazdasági csoda egyik alapja a zsidó vagyon volt.
Mindent elvettek
A szisztematikus kifosztás az 1934-es nürnbergi faji törvényekkel kezdődött. Amíg volt lehetőségük elhagyni az országot, a zsidóknak különadót és kivándorlási adót kellett fizetniük a német államnak, gyakorlatilag teljesen elszegényedve indultak útnak. Öt év alatt nagyjából 70 ezer zsidó tulajdonban álló céget, bankot és gyárat árjásítottak. 1938 után pedig már nem csak a kivándorlókat adóztatták meg: akik maradtak, azoktól elvették az 5000 márkánál értékesebb vagyontárgyaikat.
A deportáltaktól szó szerint mindent elvettek, beleértve az ékszereket, a műkincseket vagy az értékpapírokat.
A zsidó tulajdonban álló ingatlanokat államosították, az egyéb ingóságokat pedig elárverezték. Az így befolyt pénzt a Gestapo a Reichsbankba utalta. 1941 és 1944 között a keleti tartományokból ezrével indultak zsidó javakkal megrakott vasúti szerelvények Németország felé.
Egy friss kutatás szerint a második világháború óta a kisajátított és elrabolt zsidó vagyon legfeljebb 15 százalékát térítette meg Németország. Ezt is leginkább az elmúlt három évtizedben, ugyanis az 1970-es évek elejéig elenyésző kárpótlást fizettek ki. A többi nyugati-európai országban 40-60 százalék körüli ez az arány. A szovjet érdekszférába tartozó kelet-európai államok sokáig semmit nem fizettek, azóta pedig alig 5 százalékot térítették meg az elrabolt vagyonnak.
Akiknek semmi nem elég A nyilvánvaló számok ellenére több internetes kommentelő szerint is a „zsidók számára a legjobb üzlet a holokauszt”.
„Mostanában kezdik a kocsmában erre azt a szó használni, hogy „saulozás” – ezt kacsintással, gúnyos grimasszal kísérve mondják, arra célozva, hogy egy-egy ilyen film gyártója gyakorlatilag egyaránt zsarol zsidót és nem zsidót a témával.”
„Az imént mosogatni akartam, de amikor megnyitottam a csapot, onnan is csak a holokauszt folyt. Valaki meg tudná mondani esetleg, hogy meddig fog ez még tartani?”
„NEM MAGYAR ALKOTÁS! zsidóóó! NAGYON NAGY A KÜLÖNBSÉG”
Csak néhány példa a hírportálokat elözönlő megjegyzések közül. Bár a legtöbb oldal folyamatosan moderálja a hozzászólásokat, rendre jelennek meg zsidózó és „holokamuzó” bejegyzések.
Fogynak a „holokamuzók”
A Tett és Védelem Alapítvány munkatársa megkeresésünkre elmondta, hogy szinte egyfolytában figyelik a kommentarénákat, főként a szélsőjobboldali és a mainstream hírportálokra érkező hozzászólásokat követik.
Munkájuk során többször találkoznak holokauszttagadó kifejezésekkel, ezek közül a leggyakoribb a „holokamu”. A bíróság 2014 óta holokauszttagadásként értelmezi a kifejezés használatát. „Aki nagy nyilvánosság előtt a nemzetiszocialista vagy kommunista rendszerek által elkövetett népirtás vagy más, emberiesség elleni cselekmények tényét tagadja, kétségbe vonja, jelentéktelen színben tünteti fel, vagy azokat igazolni törekszik, bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő” – mondja ki a Btk.
A TEV megfigyelései szerint az elmúlt időszakban egyre kevesebb a „holokamuzó” van, bár a Saul fia kapcsán ismét felcsaptak az indulatok.
A hatályos jogszabályok alapján „zsidózni és mocskolódni nem tilos, de az erőszakra való uszítás már tiltott” – magyarázta portálunknak az alapítvány munkatársa.
A szervezet rögzíti a különböző oldalakon megjelent jogsértő hozzászólásokat, így akkor is indulhat eljárás, ha az adott portál moderálja a bejegyzéseket. „A legfőbb kérdés, hogy megállapítható-e a kommentelő személye. Ilyen esetekben a Facebook kiadja a személyes adatokat, de van olyan felület, amely teljesen anonimitást biztosít, és még a hatóságok sem tudják megállapítani a személyazonosságot.”
Az elmúlt egy hétben nagyjából tíz olyan hozzászólást találtak, amelyek miatt feljelentést tesznek a rendőrségen.
A TEV tapasztalatai alapján általában a jobboldali kötődésű emberek írnak hasonló kommenteket, ráadásul 99 százalékuk tudatosan tagadja a holokausztot, de a bíróság előtt a beismerés helyett a legtöbben mentegetőznek. Legtöbbször azzal védekeznek, hogy nem is ők írták a kommentet, többen is tudják a Facebook jelszavukat, így beléphettek a profiljukkal. Gyakran hivatkoznak még a véleményszabadságra, illetve holokauszttagadó történészek megállapítására is. A holokauszttagadást azonban a bíróságon nem lehet történelmi vitaként beállítani.
Pénzbüntetés holokauszttagadásért
A hasonló megjegyzéseket nem a Saul fia indította el. Az alapítvány többször tett már feljelentést, legutóbb egy antiszemita hozzászólás ügyében született jogerős ítélet. A bíróság január elején holokauszttagadás miatt elítélt egy férfit, és nyolcszázezer forint pénzbüntetésre kötelezte a „holokamu” kifejezés használatáért. A dömösi férfi elismerte, hogy ő írta bejegyzést, és később egy bocsánatkérő levélben azt állította, hogy hirtelen felindulásból kommentelt. Az ítélet értelmében, ha nem fizeti ki határidőre a 800 ezer forintos pénzbüntetést, akkor azt a bíróság 400 nap, fogházban letöltendő szabadságvesztésre változtatja.
A TEV munkatársa szerint egy hasonló jogerős ítélet visszaveti a szélsőséges kommentek számát, ráadásul
a Saul fia kapcsán kitört kommentháború miatt az egyik ismert szélsőjobboldali oldal is felhívta az olvasói figyelmét arra, hogy ne kövessenek el hasonló hibát.
Volt, aki bocsánatot kért
Ahogy arról beszámoltunk, a Szegedi Bíróság tavaly nyáron bűnösnek talált egy nyugdíjas nőt holokauszttagadásért, mert azt írta: „hagyjuk már ezt a holokamut, s különben is, ha igaz is, mi köze a férfinak nagyapja tetteihez???”. A nő a bírósági tárgyaláson elismerte bűnösségét, illetve kifejezte sajnálatát és megbánását.
Leszögezte, hogy a hozzászólását nem gondolta át, „hülye szójátéknak” tartotta. Mint mondta, annyira sokszor hallotta a holokamu kifejezést, hogy nem is gondolt bele a valódi jelentésébe.
Még a tárgyalás előtt bocsánatot kért, amit a bíróság enyhítő körülményként vett figyelembe, ezért büntetést nem rendelt el, hanem különös magatartási szabályként a Páva utcai Holokauszt Emlékközpont meglátogatását írta elő.