Arról írtunk itt sokszor már, hogy milyen döbbenetes mennyiségű tehetséges fiatal zenésszel találkozni a klubkoncerteken. Alighanem jóval többen vannak, mint amennyit egy ilyen kicsi és nem is túl gazdag piac el tud tartani. Erről írunk is hamarosan, egy egész sorozat jön a fiatal tehetségek lehetőségeiről. A Köbányai Zenesuli ezen a piacon komoly név, néha úgy érzem, ipari mennyiségben ontja a tehetségeket. Ez a koncert erre volt bizonyíték.
Az event szerint két csapatba szerveződve álltak szinpadra a növendékek. Az alábbi a névsor:
Ének: Danis Elza, Mayer Fanni, Eszes Viki, Nagy Ricsi
Gitár: Feng Ya Ou, Takács Dávid
Bass: Villmányi Márk
Billentyű: Hodován Edit, Pink Edvárd
Dob: Baki Józsi, Tuboly Roland
Tonika&Dominák:
Ének: Kádár Barbi, Antal Timi, Hermann Tomi
Gitár: Usztics Péter, Kranyik László
Bass: Ruszinkó Manó
Billentyű: Nemes Anna, Szijjártó Reni
Dob: Antal Lilla, Dencs Dominik
Fúvósok: Veres Szabi, Bodnár Attila
A fellépők közül néhányat ismertem, hiszen a tanulók jó része koncertezik mindenféle formációkban, lehet velük találkozni a pesti koncertnaptárakat böngészve. Külön nem is emelnék ki senkit. Egyszerűen mind döbbenetesen jók voltak. Tehetség, fiatalság, energia. Megvolt minden. A kezdésnél volt némi csúszás, de ez különösebben nem zavart senkit, és betudható a szokásosnál sokkal komolyabb mikrofonozni valónak, hiszen itt tényleg sokan voltak a színpadon. A Fészekről egyszer már írtunk, érdekes hely, messze nem ideális koncerthelyszín, de azért most kicsit már jobban tetszik mint az előző alkalommal, igaz, akkor szinte nyitás előtt jártam arra, még nem állt össze semmi. Most már látszott, hogy nagyjából mit várhatunk a helytől. Ha a megközelítés nehézségeit (szűk lépcsők és szűk folyosók) no meg az autóval történő parkolás lehetetlenségét (ez főképp a hangszerek odaszállításánál okoz gondot) figyelmen kívül hagyjuk, akkor ez nem rosszabb koncerthelyszín, mint az átlagos pesti klubok. Ami - mármint az átlagos színvonal - persze messze nem akkora csoda, tegyük hozzá gyorsan...
És akkor a koncert:
Döbbenet. Azt tudtam, hogy különöző feldolgozásokat hallunk majd, tényleg nagyon széles merítésből, 40 éves slágert épp úgy, mint napjainkból származót. A koncert, talán a beállást övező macerák miatt, az elején kicsit nehezebben indult, valahogy nem ált össze rögtön az első, #A nevű csapat, de ez a második dalra helyrerázódott, és onnantól nagyon meggyőzőek voltak. Mind az énekeslányok, mind a zenekar tagjai kifejezetten profin működtek. A női énekesek különösen tetszettek, a két csapatban ugye vagy 5-6 lány állt a színpadra, néha egyedül (egy-egy az ő stílusuknak megfelelő dallal) máskor együtt, gyakorlatilag felváltva vokálozva és szólót énekelve. Nagyon meggyőző volt. Épp egy éve csináltam egy interjút Kozma Orsival, ő mondta akkor, hogy még mennyi terve van, mennyi mindent akar megvalósítani, miközben látja, hogy mennyi új tehetség áll már a rajtkövön. Hát, ez az este azt bizonyította, nagyon igaza volt. És ez csak egy iskola, egy évfolyama. A leginkább lenyűgöző részek a közösen előadott dalok voltak, érzésre kicsit az amerikai zenés filmek fináléjához hasonló produkciókat kell elképzelni. Hallunk egy ismert slágert, ahol mindenki hozzáteszi azt, amiben ő a legjobb. Ez lehet épp stílusban kicsit más szóló, vagy részlet, mint a dal alapszerkezete, de mégis egy hihetetlenül élő, vidám, kirobbanó és egységes produkció jön létre. (Képzeljünk el mondjuk egy rap jellegű, vagy épp egy szvinges-jazzes szólót egy rock vagy épp pop dalban.) Meglehetősen összeszokottan ment a produkció, az ilyenkor szokásos apró hibákkal, ami számomra mindig növeli a koncert varázsát. A túl olajozottan működő produkció unalmas, az apró hibák, ezek kezelése, - például az, hogy az énekeslány épp hogy reagál mondjuk arra, hogy a billentyűs alap nem indul időben - ezek adják azokat a plusszokat egy ilyen koncerten, amire később is lehet emlékezni.
Igazából azért fogalmazok ilyen óvatosan, mert elhatároztam, nem fogok neveket kiemelni. Voltak különösen tetsző fellépők, de ez egy komplett produkció, és egyben volt az igazi, mindenki fontos és jó volt. Persze a dobosok vagy a billentyűsök nyilván kevésbé vannak szem előtt, mint az énekesek, épp ezért fontos itt is megemlíteni, amit egy múltkori Brody Jam kapcsán született beszámolóban is írtam, hogy míg a csapatok koncertjein az énekesek váltották egymást, a háttérben a zenészek jobbára egyben végigjátszották a koncertet, tényleg egyenletes teljesítményt nyújtva. Szóval jók ők is, nagyon is.
A nézőtér elég szépen megtelt, nyilván persze barátok, ismerősök, iskolatársak jöttek el. Ez mindenképp pozitív, épp a minap bosszankodtam azon, hogy néhány - szintén zeneiskolás - énekes fellépésén milyen kevesen voltak, és pont az osztálytársak hiányoztak nagyon, pedig éppen ők tudhatnák, mennyit számít egy kisebb koncerten, ha van egy keményebb, lelkesebb rajongói csoport. A kedvelések egymás Facebook eventjeinél, meg a szivecskék küldése persze megy, de ha a valóságban is elindulnának a nyúlós, esős estében megnézni egy osztálytársuk fellépését, akkor alighanem a sajátjukra is elvárhatnák a többieket. Szóval az összetartás nem ördögtől való, különösen egy ilyen nagyon is zsúfolt piacon. Édekes, hogy a például a hangtechnikusoknál látom azt, hogy pusztán azért elmennek egy-egy koncertre, mert kíváncsiak arra, az eseményt hangosító kollégáik hogyan dolgoznak. Szerintem egy zenész is tanulhat a többiek produkciójából, de persze ez csak az én véleményem.
Összességében ez egy nagyon is kellemes este volt, jómagam ezentúl vadászni fogok a hasonló alkalmakra. A koncert után két nappal a konklúzió pedig annyi, bizonyosan nem maradunk tehetséges zenészek nélkül a továbbiakban sem. Az élő zene pedig továbbra is egy csoda, és továbbra sincs más tanácsom, minthogy mindenki dobja ki az MP3 lejátszóját, felejtse el a youtube-ot, bújjon kabátba, és induljon el koncertet hallgatni. Mert az jó.
http://klubkoncert.com/index.php/fulel/koncert/32-koncert/306-tronkovetelok#sigProId0cbda29aa6
Utolsó módosítás: péntek, 11 november 2016 15:38
Több poszt ebben a témában: « Visszatérők The Odyssey »