Amerikából jöttek, mesterségük: kosaras | Sport | Szeged - delmagyar.hu
Sport > Amerikából jöttek, mesterségük: kosaras
Amerikából jöttek, mesterségük: kosaras
A Bodrogi Bau-Vásárhelyi Kosársuli NB I A csoportos férfi kosárlabdacsapatát két színes bőrű amerikai erősíti, Eric Freeman és David Brooks. Megszerették a várost és az együttest, jól érzik magukat, és szívesen maradnának. Civil életükbe is bepillantást engedtek.
Beilleszkedtek, barátokat szereztek. A két „jenki" kosaras, Eric Freeman és David Brooks a vásárhelyi sportélet részévé vált.
– Itt mások a léptékek – mondta a korábban Törökországban és Argentínában légióskodó 24 éves Brooks. – De Niagara Falls – ahol Amerikában éltem és egyetemre jártam – hasonló nagyságú település, mint Vásárhely. Ott is mindenki ismer mindenkit, nincs titok, a rajongók igyekeztek velünk lépten-nyomon szóba elegyedni. Vásárhely is kicsi, csendes, de éppen ezért tetszik, és az sem utolsó szempont, hogy az emberek imádják a kosárlabdát.
– Csatlakozom az elmondottakhoz – közölte a jóval lazább, harsány, a közösség igazi központi figurája, a 27 éves
Freeman. Ő korábban Uruguayban és Új-Zélandon pattogtatott. – Az emberek nagyon kedvesek, jó itt. Amerikában minden nagyobb, a házak, az utak, az autók, de ez nem lényeges.
Teljes idejüket nem foglalja le a sport, bár, ahogy Eric fogalmazott, mikor egészséges volt – vállsérülése miatt már jó ideje nem számíthatott rá Czuprák László edző –, második otthonának a Hódtói Sportcsarnok számított. Szabad óráikat a Piros presszóban töltik, ott randevúznak a haverokkal, jóban vannak a tulajdonossal, aki mindig „megengedi", hogy NBA-meccseket nézzenek. De a Liget vendéglőben is jó a kaja – említik meg. A teljesebb beilleszkedés jegyében a magyar nyelvvel is barátkoznak, Brooks tanárhoz jár – a duplahangzókkal, a ty-vel, az ny-nyel és társaival meggyűlik a baja –, Freeman az „utcán" tanul. Az első kifejezések, melyeket elsajátított – mint később megtudta – cifra káromkodások voltak, de már megy a bocsánat és a köszönöm is. És mi újság a lányokkal?
– A közönség megszerette a két amerikai légióst – mondta dr. Elek András, a Bodrogi Bau-Vásárhelyi Kosársuli elnöke –, főleg a gyerekek imádják őket. Eric kezelésre, gyógytornára jár, és a műtétre vár, mely biztosan Magyarországon lesz; David pedig valószínűleg június 10-én utazik haza. Egyesületünk mindkettőnek megtette ajánlatát, nagyon szeretnénk, ha maradnának és annyit elárulhatok: van remény, esély arra, hogy ősztől is minket erősítsenek.
– Minden magyar lány kedveli az amerikai férfiakat – közölte David, miután pár pillanatig maga elé nézve fontolgatta, mit is mondjon. – De nem, nem, ez csak vicc! Nagyon szépek, aranyosak, és különböznek az amerikaiaktól, illetve a törököktől és az argentinoktól, ahol korábban kosaraztam.
– Csodálatosak! – fogalmazott tömören Eric, majd amikor kicsit beljebb próbáltam settenkedni az intim szférába, megakadt lemezjátszóként ismételgette: „No girlfriend, no girlfriend, no girlfriend..." Vagyis nincs barátnőm. Lehet, hogy ez üzenet?
Megbámulták őket
Színes bőrű játékosokról lévén szó, nem kerülhettük meg a rasszizmust: tapasztalták-e bármilyen jelét, érezték-e kellemetlenül magukat valamilyen idióta megnyilvánulás miatt. Nem, bár kicsit furcsa volt, hogy az utcán megbámulták őket, illetve időnként, talán tudatlanságból, egy-két sértő kifejezést is hallottak, de miután szóltak, nem használták többet. És a basketball, a kosárlabda: szívesen maradnának Vásárhelyen, a Bodrogi Bauban, mert úgy gondolják, a csapat jó, többre lenne képes – a legjobb nyolc közé juthatna –, ha a teljes bajnokságot végigjátszhatnák kék-sárga színekben a társakkal, akikkel remekül kijönnek. Amennyiben távoznának, milyen emléket visznek magukkal?
– Nehéz bármit is kiemelni – révedt el Brooks. – Barátokat szereztem, és annak is örülök, hogy segíthettem a csapatnak. Az első sikerek hatására érezhetően megváltozott az atmoszféra, a hangulat az öltözőben, és ez is sokat jelentett.
– Rengeteg pozitív élménnyel gazdagodtam – árulta el Freeman –, szeretem a gárdát, a várost, és arra törekszem, hogy a körülöttem lévők mindig vidámak legyenek. Ha valaki szomorú, gondja van, igyekszek segíteni rajta, megpróbálom felvidítani. Jó embernek tartom magam, nem vagyok gengszter... Számomra az életben a legfontosabb a család, a barátok és a kosárlabda.
Thank you! – mondtam. Köszönöm! – mondták ők.