Szabó László története | CoD
Szabó László története
Családi állapot: nős, egy fia (41 éves) van
Foglalkozás: ügyvezető, vállalkozóként ment nyugdíjba
Betegség: vese- és tüdődaganat
„A kolléganőm édesanyjának vastagbél daganata volt, ő itta a CoD teát. Ennek már öt éve, és jól van. Tőlük szereztem róla tudomást, s mivel sok rákos beteg megfordult a boltban, később már ajánlottam, és meg is rendeltem számukra a CoD teát. Akkor még nem gondoltam, hogy nekem is szükségem lesz rá. De amikor kiderült a betegségem, azonnal inni kezdtem.”
2006 óta issza a CoD teát, leletei jók
Lászlóban már kisgyermekként felébredt a tenni akarás másokért. Dolgozott a Vöröskeresztnél, volt egészségvédelmi titkár a megyeházán, majd ’90-ben többedmagával alakított egy egészségvédelmi kft-t. Nyitottak egy üzletet, ahol mindenfélét forgalmaztak, amely az egészséggel kapcsolatos: gyógyteákat, gyógyhatású készítményeket, reform élelmiszereket, könyveket stb. Sokat olvasott, képezte magát, hogy személyes segítséget nyújthasson a vevőknek, akikkel a mai napig jó kapcsolatot ápol, bár vállalkozásukat betegsége, és üzlettársa túlterheltsége miatt 2008 végén felszámolták. Elmondása szerint egész életében másokért dolgozott, és három hónapot leszámítva mindig szerette is azt, amit csinált. Huszonöt éve él a második feleségével, Erzsikével egy szép házban, ahol patika tisztaságot tartanak. Gondosan ápolt kertjükben pedig még a fűszálak is katonás rendben nőnek. László ugyanis mindenben a tökéletesre törekszik, és ezt várja a környezetében lévőktől is.
– Mire vezeti vissza egészségének megrendülését?
– Édesapám gyomorfekélye miatt nővéremmel együtt diétás koszton nőttünk fel. A helyes táplálkozásra mindig odafigyeltem. Ma is visszacseng fülembe édesapám intelme, amely szerint: 77-szer megrágni, akkor abbahagyni, amikor a legjobban esik, stb. Megmondom őszintén, hogy a mai napig gondjaim vannak ezek betartásával. A legdöntőbbnek azonban a kevés folyadék fogyasztását tartom. Büszke voltam arra, hogy – másokkal ellentétben – szinte egész nap nem kellett WC-re mennem. Így aztán alig túl a 20-as éveimen már ízületi problémáim voltak, szinte mindennapos fejfájással, kéthetenkénti migrénnel. Egy lábon kihordott mellhártyagyulladás nehézlégzést idézett elő, amely asztmává súlyosbodott. Hörgőtágítónak szteroid tartalmú pipát írtak fel, amely szerintem elgombásította a légutakat, így évekig tartó arcüreggyulladással is „dicsekedhettem”. Mindezek tovább gyengítették az immunrendszeremet.
– Ennyi elég is lenne a betegsége kialakulásához, de úgy tudom, hogy még mást is ide sorol.
– Világ életemben stresszes voltam. Engem édesapám precízségre nevelt, vagyis arra, hogy törekedjek a tökéletesre. Nekem ez nem volt megerőltető, de belső feszültséget okozott, hogy ugyanezt vártam másoktól is, nem mindig sikerrel. Ha valami nem úgy teljesült, ahogyan szerettem volna, az belső önmarcangolással, stresszel járt. Ez rányomta bélyegét a kapcsolatomra az első házasságomból született fiammal is. Utána olvastam, és ma már tudom, hogy a vese megbetegedésének lelki hátterében az emberi kapcsolatok húzódnak meg. A bal mindig a női oldal, míg a jobb a férfi. Sokat elárul, hogy nekem a jobb vesémen keletkezett daganat, azt távolították el. A vese és a tüdő páros szerv, s a keleti gyógyászat szerint, ha az egyik nem működik rendesen, a másik is sérülhet. Az is kiderült, hogy éveken keresztül ért káros sugárzás. Ugyanis naponta töltöttem pihenőmet jobb oldalammal egy vízér fölött. Mindezekben lehet hinni, vagy nem, de ha összeadom, bőven elég ahhoz, hogy az ember súlyosabb betegséget kapjon.
– Miközben ön a vevőinek adott tanácsot abban, hogyan szerezzék vissza az egészségüket, a sajátjával nem törődött?
– Asztmás, arcüreggyulladásos időszakomban elég rossz reklámja voltam a boltnak. Ám az igazi fordulatot az hozta meg, amikor a kezembe került a szervezet elsavasodásával foglalkozó könyv. Abból nem csak rengeteget tanultam, de azóta sikerrel alkalmazom is. És már másokkal is sikerült jó eredményeket eléretni. Az intenzív savtalanítás megkezdése után két hónappal megszűnt a fejfájásom, a migrénem, három hónap alatt elmúlt a több éve tartó arcüreggyulladásom, kilazultak az ízületeim, és már négy éve, hogy az asztmából is kigyógyultam.
– Mégis jelentkezett egy mindezeknél súlyosabb kór…
– Igen, 2006 szeptemberében, éppen az édesanyám születésnapját ünnepeltük, amely után azt vettem észre, hogy véres a vizeletem. Ez volt az első jel, de nem vettem komolyan, mert másfél nap után elmúlt, és fájdalmam sem volt. Anyukám miatt nagyon aggódtam, és sajnos nem alaptalanul, hiszen három hónap múlva ismét eszméletlenül találtam reggel a szobájában. Egy szombati többórás kórházi látogatás után kimerülten elaludtam, és éjfél után olyan erős fájdalomra ébredtem, hogy azt hittem, megzavarodok. Se állni, se feküdni nem tudtam, egyszerre kellett vécére mennem, és hánynom. Másfél óra szenvedés után a feleségemmel bementünk az ügyeletre, ahol kaptam egy görcsoldó injekciót. Reggel pedig csengett a telefon, hogy az édesanyám meghalt. Ez decemberben volt. Ezután bejelentkeztem ultrahangra Bajára, ahol a doktornő közölte, hogy sürgősen keressek egy urológust, mert a jobb vesémen egy nyolcszor tíz centis daganat van. Egyedül voltam, és annyira sokkolt a hír, hogy hazafelé majdnem beleszaladtam egy másik autóba. Mivel közeledett a karácsony, gyorsan kellett lépni. Szerencsémre Pécsett a legjobb orvosok kezébe kerültem, de hamar kiderült, hogy akkorra már a tüdőmben is találtak áttétet.
– Mikor operálták meg végül?
– 2007 februárjában távolították el a jobb vesémet, és a műtét után hamar felépültem, hiszen már ittam a CoD teát, és mellette más étel kiegészítőket, vitaminokat is szedtem.
– Ám még ekkor jött a fekete leves, hiszen kemoterápiára küldték…
– Igen, az szörnyű volt. Már az első kemoterápiás injekció után két órán keresztül belső remegésem volt, mintha a hideg rázott volna, s a harmadik napra teljesen kikészültem. A harmadik alkalommal le is állították. Utána csak az Interferon injekciót kellett adni magamnak, másfél éven keresztül. Összesen tizenkilenc napig voltam kórházban – tízet az urológián –, és a feleségem, Erzsike minden nap jött hozzám Szekszárdról Pécsre munka után. A kórházi koszt ugyanis az én ismereteim szerint nem daganatos betegeknek való, így naponta főzött nekem vércsoport szerinti ételeket. És persze hozta a CoD teát is egy gyümölcsleves üvegben, hogy ne „izgassam” az orvosokat a protokoll saját terápiámmal történő kiegészítésével.
– A kolléganőm édesanyjának vastagbél daganata volt, ő itta a CoD teát. Ennek már öt éve, és jól van. Tőlük szereztem róla tudomást, s mivel sok rákos beteg megfordult a boltban, később már ajánlottuk, és meg is rendeltük számukra a CoD teát. Akkor még nem gondoltam, hogy nekem is szükségem lesz rá. De amikor ez bekövetkezett, azonnal inni kezdtem. Szoktam nézni a tévében a Lemovo műsorát, és mások példáján keresztül én is bízom az immunerősítő CoD teában.
– Mit állapítottak meg a kontroll során?
– Tavaly szeptemberben a CT azt mutatta, hogy a műtét helyén, egy ér mögött egy tizenhét milliméteres daganat harmincra növekedett. Ebbe nem nyugodtam bele, hiszen az előző CT-nél is pontatlan volt a diagnózis. Az a lényeg, én hogyan érzem magam. Mindent megteszek azért, hogy csökkentsem az orvosok által adott vegyszerek mellékhatásait. Az Interferon után ugyanis átállítottak egy másik gyógyszerre, amit huszonnyolc napig kell szedni, utána két hét szünetet tartok. Az elsőnél mellékhatásként megdagadt a nyelvem, berepedt az ajkam, érzékennyé vált a végbél nyálkahártyája, émelygett a gyomrom, és gyakori székelési inger jelentkezett, amikor úgy éreztem, nem jutok el a vécéig. Utána olvastam, és mellette elkezdtem szedni B3 Vitamint, és rájöttem, hogy ha étkezés közben veszem be a gyógyszert, akkor nem bántja az epémet sem.
– Nem fordult meg a fejében, hogy abbahagyja a súlyos mellékhatásokkal járó gyógyszer szedését?
– Sok mindent hall az ember a sorstársaitól, és bennem is van még félelem, ezért az orvosi kezelés, az életmódváltás, a gyógyhatású készítmények, a vércsoport szerinti táplálkozás, és a mindennapi méregtelenítés együttes erejében bízom. És saját felelősségemre igyekszem minél kevesebbszer alávetni magam CT vizsgálatnak, hiszen az is rákkeltő, a kontrasztanyag pedig vesekárosító. Már azt is elértem, hogy a hasi és a mellkasi CT-t egyszerre végezzék el. Viszonylag jó is a vérképem, betegtársaimhoz képest. Jól érzem magam, és az ismerőseim szerint sokkal jobban nézek ki, mint a betegségem előtt. A CT után idén februárban azt írták a kórlapra, hogy számbeli és méretbeli regresszió mutatkozik, a júliusi további mérsékelt regressziót állapított meg.
– Járt-e valamilyen tanulsággal a betegsége?
– A Jó Isten nem véletlenül vezérelt engem erre az útra. Korábban rengeteg embernek – köztük daganatosoknak – adtam tanácsot az üzletben. De teljesen más kívülállóként tanácsot adni, mint belülről megélni. Úgy érzem, ezt a tapasztalatot kell majd átadni, és segíteni másoknak. Tudom azt is, hogy a kapcsolatomat rendezni kell a fiammal, de még mindig úgy érzem, ez kettőn áll. Ám azt már látom, hogy nem a saját értékrendem szerint kell őt megítélnem. Én tekintélyelvű nevelést kaptam, ahol az édesapám értékrendjét kellett követni. Ezt igyekeztem átadni a fiamnak is. Be kell látnom, hogy ő más, mint én, és számtalan olyan tulajdonsága van, amelyekért szerethetem. Igyekszem őt elfogadni olyannak, amilyen, és már nem akarom a nagyapja és a saját képemre formálni.
– Milyen tervei vannak a nyugdíjas éveire?
– Számtalan ötletem, és elképzelésem van, amelyeket szeretnék megvalósítani a jövőben. Például a szekszárdi Szent László napi ünnepségekkel kapcsolatban szeretnék hagyományteremtő javaslatokat tenni érdekes programokra. Ahogyan a szüreti napokra is, hogy az olyan legyen, amely csak Szekszárdra jellemző. Azután szeretném megírni az üzletben húsz év alatt a vevőinktől, és most a betegségem során szerzett tapasztalataimat, és a tanulságokat. És persze még rengeteg olvasni-, és tanulnivalóm van. Keresni az összefüggéseket. Átadni a tudásomat, a tapasztalataimat, és ezzel segíteni másoknak. Számomra az a legnagyobb éltető erő, ha valakit sikerül elindítani a változás útján, és a visszajelzés is az új út helyességét igazolja.
– Ön szeret másokkal foglalkozni, érdekli a gyógyítás. Ha elölről kezdhetné az életét, orvos lenne?
– Az egészségügyben uralkodó helyzet, és csak a nyugati orvoslásra épülő képzés miatt nem hinném. Én elégedett vagyok azzal az úttal, amelyen jártam, járok. Nem csinálnám másként ma sem. Magamra is érvényesnek érzem Szádhu Szundar Szingh szavait, aki szerint „nem tudnánk meg, milyen az igazi megkönnyebbülés, ha nem ismernénk a fájdalmat; nem éreznénk az édeset, ha nem kóstoljuk meg a keserűt; nem értenénk a jót, ha még nem láttuk a rosszat; még az életet sem becsülnénk, míg meg nem érint a halál.”