Szent Jakab Zarándoklat - Szent Jakab Templom | Lébény
Bujtás László: Zarándok
Úgy gondoljuk, a „zarándokok” megérdemlik a kedvességet, a kényeztetést, mert 8 napon át gyalogoltak, cipekedtek esőben, szélben, hőségben az időjárás elemeinek kiszolgáltatva, napi 25-30 km-t megtéve (Budapesttől Lébényig).
Nem dicsekedni akartam a lébényiek vendégszeretetével, hiszen ugyanezt, vagy hasonlót tesznek Zsámbék, Tarján, Tata, Nagyigmánd, Kisbér, Pannonhalma, Győr fogadóhelyein is. Ezt tapasztalatból tudom, mert 2014-ben magam is végigjártam ezt az utat. Bizony, akinek az egészsége engedte, az válogathatott az út menti települések jó szándékú embereinek sütemény, gyümölcs és üdítő italos kínálgatásaiból. Ez egy nagyon népszerű, felkapott zarándoklat, amikor tavasszal felteszik az internetre, 15-20 percen belül betelik mindkét csoportban a 70-70 férőhely. (Csak nagy nehezen sikerült helyet szorítani Gőgh Tibor plébános úrnak és még négyünknek, az úgy nevezett „lébényi csoportnak.”) Érthető, hiszen nagyon olcsó és biztonságos szálláshelyek várják a résztvevőket. Ezért köszönet és gratuláció a szervezőknek fáradozásukért, hozzáértésükért. Különösen tisztelettel adózom Simon Dóra és a hozzá hasonlók előtt szeretetük, kedvességük, segítőkészségük, áldozatos munkájuk, valamint keresztény katolikus lelkületük és irányvonaluk miatt.
Most szeretném kifejteni mondanivalóm lényegét. Sajnos Ők a tiszteletre méltó kisebbség. Azért tettem mindenütt idézőjelbe a „zarándokok” szót, mert nagy részük eszik, iszik, elfogadja az ingyen masszázst, aztán lelép, meg sem várva a szentmisét.
Ha jól emlékszem a 2013-as évben (szóval az egyik évben) épp én voltam az ügyeletes kántor, lelkesen gyakoroltam az orgonán, készültem a szentségimádás énekeivel, aztán pedig vártam, hogy mikor húzzák már meg a csengőt, mikor kezdhetem… aztán megtudtam Gőgh Tibor plébános atyától: Lívia néni nem lesz szentségimádás, mert egyetlen zarándok sem óhajt részt venni rajta. Fáradtak, masszázson vannak? Stb.
Azóta azért javult a helyzet, a „zarándokok” egy része itt marad a szentmisén, néhányan még áldoznak is. A gyóntatószék előtt várakozni még nem láttam senkit közülük. (Remélem, előzőleg, máshol már megtették, hogy a bűnbánat szentségéhez járultak.) Nagy részüket azonban ez nem érdekli, a saját istenüket, az egójukat hizlalják. „Ma is megcsináltad” (=legyalogoltad). Sokan jó bulinak, teljesítménytúrának, ismerkedési lehetőségnek tartják a zarándoklatot. El kellene gondolkodni a keresztény katolikus zarándoklat lényegén!
Sőt vannak, akik szégyent hoznak Szent Jakab zarándokaira: hajnali egy órakor még itt hangoskodnak, sörözgetnek a templomtér padjain, egymás ölében ülve, trágár szavakat használva. (Ilyenkor nem örülök, hogy itt lakom a templom mellett.)
Azt hiszem, eljött az ideje, meg kellene tisztítani és méltó rangjára emelni a Magyarországi Szent Jakab Zarándoklatot. Katolikus papokra, szerzetesekre, apácákra, esetleg hitoktatókra lenne szükség legalább az állomáshelyeken, ahol részvételükkel, jelenlétükkel, lelkigyakorlatos előadásaikkal és természetesen minden nap szentmisével vezetnék egyre közelebb Istenhez a lelkeket.
Kívánom és imádkozom érte, hogy „Váljék jelentős zarándokhellyé a Lébényi Szent Jakab templom és sokan találják meg az Istenhez vezető utat a Lébényi Szent Jakab templomban.”
Ne csak Szent Jakab Látogatóközpont legyen Lébényben, ahova külön engedély kell még a Plébánosunknak is, hogy szervezhessen egy hittanos vagy karitász foglalkozást, hanem legyen itt Zarándokház és Lelkigyakorlatos Központ!
Templomunk főbejárati ajtaja mögött pedig javasolnék egy vasráccsal elkerített részt, hogy bárki bemehessen imádkozni, letérdelhessen és tekintetét az oltárszekrényre irányíthassa, mert hiszem, (hogy ahogy a napfényt bár megfogni nem tudjuk, de bőrünk lebarnul tőle,) ha az oltárszekrény előtt térdelve és többet időzve elmélkedünk, imádkozunk, vagy egyszerűen csak átadjuk magunkat a mi Megváltónknak, megpihenünk Nála, szavak nélkül imádjuk Őt, Jézus megnyitja és átalakítja szívünket.
Bujtásné Völgyesi Lívia