a titanic megint sullyed | Ahogy esik, úgy puffan
a titanic megint sullyed
Közzétéve szeptember 3, 2015 Szerző: postmodernystka
szo se rola, szeretem igy az eletemet, az allando mozgast, a ketlakisagot, a vilagpolgarsagot, a multikultit, a nyelvi es egyeb kulturalis kaoszokat. latjatok, olvassatok ti is, feltoltenek az utak, az uj elmenyek, az uj emberek.
de bucsuzni nem szererek es kivaltkepp utalom ezeket az indulas elotti 10 napokat, amikor mar egyertelmu a vegkimenet, amikor elerheto kozelsegbe kerul a (vissza)ut es nem marad mas, mint meg egyszer elmenni a kedvenc helyekre, inni meg egy utolso kavet, froccsot, vodkat, amikor megprobalok meg indulas elott mindent elintezni, mindent lezarni, minden szalat elvarrni.
ugyse sikerul, ugyis mindig agyhalottan es a faradtsagtol enyhen deliriumosan tavozok, valakit mindig elfelejtek visszahivni, valamire megint nem maradt ido es valakivel mindig tudtam volna meg egy kicsit beszelgetni.
nincs erre jobb taktikam, mint bemenni a sullyedo titanic barjaba es rendelni meg egy dupla whiskey-t, felhangositani a zenet es meg egyszer utoljara mindent beleadni. negy honap alatt most harmadszorra (a filmforgatas egy kulon kis univerzum volt a sajat kis dramaival, kapcsolataival es szenvedelyeivel, mult szerdan ott is el kellett meg egyszer sullyedni, es most szombaton megint, mert 13-an indulok ujra. majd a hongkongi strandokon heverek partra vetetten).