www.folkboys.eoldal.hu - FOLKBOYSISTICA 1 - KEMÉNY Márton J.: A Folkboys alkotások elemzése
Kezdőlap » FOLKBOYSISTICA 1 » KEMÉNY Márton J.: A Folkboys alkotások elemzése
KEMÉNY Márton J.: A Folkboys alkotások elemzése
A Folkboys alkotások elemzése
Mint azt mára a folklorisztika egyértel­műen bebizonyította, a Folkboys alkotások az em­beriség kultúrájának legősibb rétegé­hez tar­toznak. Elég, ha az egyiptomi pira­misok sír­kamráinak falán ábrázolt bordó-fehér mezes alakokra, vagy az inkáknál ta­lált hasonló, minden bizonnyal valamiféle istenséget ábrá­zoló kis szobrocskákra gon­dolunk. Egy kora­beli feljegyzés szerint a római kolosszeumban a gladiátorok küz­delme köz­ben a tömeg kórusban skandálta a „Vivat Pholcbois!” jelszót. A Folkboys al­kotások a folklór műfajok mindegyikében megjelennek, ám az alábbiakban csupán a dalokat, azon be­lül is a magyar nyelvű anyagot vizsgálom.
A folklorisztikai kutatások újabb ered­ményeire alapozva kijelenthető, hogy a Folkboys dalok már a középkori közkölté­szet műfajhierarchiájában is előkelő he­lyet fog­laltak el. Nemrég előkerült egy könyv borí­tólapjából kiáztatott oldal, melyre a Pajkos ének egy eddig ismeretlen, XVI. századi, bő­vebb változatát jegyezték le. A kontaminált ének utolsó versszaka így hangzik:
Amerre járunk-kelünk,
Mindenkit jól elverünk!
Hajrá Folkbojsz, gyerünk!
A latorköltészet egy igen kiforrott alko­tása ez (pl. megjelennek a sorvégi rímek és az alkalmi-közösségi líra egyes ele­mei), ám egyszerű (aaaaa) rímképlete és a rövidebb forma sorismétlésekkel történő kibővítése egy még régebbi előképre enged következ­tetni.
A népköltészet kutatói már Erdélyi Já­nos óta különös figyelmet fordítanak a Folkboys dalokra, a Népdalok és mondák ere­deti kéziratos változatában az utolsó feje­zetet ennek szentelte a szerző, ám ez pénz­hiány miatt kimaradt a nyomtatott vál­tozat­ból. Kálmány Lajos gyűjtései során az alábbi katonadalnak számtalan változatát jegyezte föl:
Édösanyám, kedves anyám, csak az a kérésöm,
Bordó-fehér mözt, bordó-fehér mözt csináltasson néköm!
Bordó-fehér mözt, sej-haj, Folkbojsz címert rája,
Mert ez illik-illik-illik, ez illik-illik-illik folkbojszos fiára!
Közismertek ennek a dalnak a későbbi né­pies műköltészetben megjelenő variánsai, ami a Folkboys alkotások folklorizmusban betöltött fontos szerepét mutatja.
Keszeg Vilmos aranyosszéki gyűjtőút­ján akadt rá egy a középkori forrásokból jól is­mert archaikus, már elfeledettnek hitt dalra:
Bordó zászló, bordó sasok,
Magasan szárnyaljatok!
És ha segít nekünk a „Hajrá Folkboys!”
A meccset, a meccset a Folkboys nyeri!
Ugyanez a szöveg mint a győzelem reményét megcsillantó históriás ének a Képes Króni­ká­ban a következőképp olvasható:
Bordo zaazlo, bordo sasoc,
Magosan zarnialyatoc,
S ha segiit nekync a hairaa Folkbois,
A meczczet, a meczczet a Folkbois nieri.
Mindez jól mutatja a Folkboys alkotások ele­venségét, évszázadokon átívelő folyto­nossá­gát, ami mondanivalójuk örökérvényű­ségét bi­zonyítja. Az erdélyi szövegválto­zat is meg­őrizte régies formáját, kezdet­leges, aabc rímképletét.
A gömöri kutatás Rimaszombat vidékén mu­tatta ki a következő Folkboys dal máig tartó népszerűségét:
Már minálunk babám, már miná­lunk babám az jött a szokásba,
Nem kap ki a Folkboys, nem kap ki a Folkboys senki otthonában.
Elmegy Jancsi a szélen, beadja középre,
Máté Gyuri fejel, Máté Gyuri fejel a háló közepébe.
Ujváry Zoltán kutatásai révén ennek a dal­nak a szüzséje az individualista szerelmi líra kezdeteiig nyomon követhető, négyso­ros, egy strófás, páros rímelésű formájá­val, sok szó­tagszámú soraival és aaba dal­lamszerkezeté­vel pedig a magyar népdalok új stílusát ala­pozta meg.
A Folkboys alkotások legnagyobb há­nya­dát a mulatónóták teszik ki, melyek kedvelt típusa a következő, Balassi korá­ban keletke­zett félnépi eredetű dal:
Szerdától várom én ezt a szép napot,
Mérkőzés reggelén már azt is jól tudom,
Refr.: Hajrá Folkboys! Gyerünk a gyepre, vár ránk a labda.
Hajrá Folkboys! Jöttünk, mert biztos, hogy győz a csapat ma.
Hajrá Folkboys! Kacagva süt ránk az égből a Nap.
Együtt vagyunk, győzni fogunk, elvisszük, nem hagyjuk a pontokat.
Hétvége, forduló, már a meccsre gondolok,
Fújhat szél, eshet hó, én mégis itt vagyok.
Zúg a „szép volt fiúk”, ha gólokat lövünk,
Bordó-fehér a címerünk.
A Folkboys dalok ma már a tömegkul­túra szerves részét alkotják. Pl. Balázs Géza a gödöllői HÉV-en lett figyelmes az alábbi, üléshuzatra firkált, a grafiti körében po­étikailag szokatlanul kidolgo­zott szövegre, melynek általános helyzet­képében jól felis­merhető egy archaikus, mitológiai utalásokat is tartalmazó hős­epikai mag.
Odakinn a stadionban zúg, mo­raj­lik a tömeg,
Mert a Csaba a kapunak a jobb sarkát nézte meg.
Jön a Csaba, jön a Csaba, és a labda nála van,
Nem sokáig van már nála, mert a hálóba talál.
Legutóbb az FTC–MTK rangadó mérkőzés szü­ne­tében jegyezték fel, hogy az unatkozó több ezres tömeg, a két szurkolótábor kö­zösen a következő dalt énekelte:
A BEAC-pályán nagy az izgalom,
Szabadrúgás a tizenhatoson,
Bálint rúgja a kapu sarkába,
Többiek meg örömükben utána.
Esik eső, szép csendesen csepe­reg,
Mészáros Csaba a kezdő körben cselezget,
Hosszú labdát ível Vili fejére,
Onnan kerül a hálónak mélyére.
Bár formailag ez a dal már igen fejlett szerveződési szintet ér el, tartalmában itt is hősepikai maradványokkal állhatunk szem­ben.
Immáron kialakultak a Folkboys szur­ko­lóinak körében is a különböző ultra cso­por­tok, ami magával hozta a Folkboys-huliganizmust is. Ennek szöveges kifeje­ző­dései a következő dalok:
Szeresd a Folkboys-t és bajnok leszel!
Ha bántod a Folkboys-t, halott leszel!
Szeresd a Folkboys-t és dalolj velünk!
Ha bántod a Folkboys-t, agyonverünk!
Letartóztatás, kitiltás.
Miért? – kérdik tőlem.
De nem érdekel már semmi más,
Csak a Folkboys az életem!
Az előbbi dal előképe a latorköltészetben, az utóbbié a betyárfolklórban és a rabéne­kekben keresendő. Ugyanakkor az előbbi szö­veget John Lennon Give Peace A Chance című számának dallamára éneklik, ami jól pél­dázza, hogy a Folkboys költészet olvasz­tótégelyhez hasonlóan vegyíti magába a leg­különfélébb eredetű dalokat.
A Folkboys alkotások tehát ma is kul­tú­ránk szerves részét képezik, az ókori szinkretikus formáktól a középkori közköl­té­szeten és a paraszti népköltészeten át nap­jaink tömegkultúrájáig minden korban meg­őrizték alapvető szerepüket, mind for­mai, mind tartalmi-funkcionális szempont­ból kon­tinuus jelenségként értelmezhetőek.