AZ ELSŐ JUGOSZLÁV ÁLLAM FELBOMLÁSÁHOZ VEZETŐ STRUKTURÁLIS PROBLÉMÁK - PDF
AZ ELSŐ JUGOSZLÁV ÁLLAM FELBOMLÁSÁHOZ VEZETŐ STRUKTURÁLIS PROBLÉMÁK
Download "AZ ELSŐ JUGOSZLÁV ÁLLAM FELBOMLÁSÁHOZ VEZETŐ STRUKTURÁLIS PROBLÉMÁK"
1 AZ ELSŐ JUGOSZLÁV ÁLLAM FELBOMLÁSÁHOZ VEZETŐ STRUKTURÁLIS PROBLÉMÁK Dr. Gulyás László 1. Bevezetés Az első jugoszláv állam számos, olyan strukturális jellemzővel rendelkezett, melyek eleve megkérdőjelezték az állam hosszú távú életképességét. Tanulmányunkban feltárjuk ezen strukturális problémákat, illetve bemutatjuk az ezekre adott válaszkísérleteket. 2. Az első jugoszláv állam legfontosabb strukturális problémája Az december 1-én megszülető Szerb-Horvát-Szlovén Királyi Állam (SZHSZ) területe km 2 volt. Ez hatalmas kiterjedésű jugoszláv állam az alábbi területekből jött létre (Gulyás 2005, Kocsis 1993): a világháború előtt önálló királyságokként létező Montenegró és Szerbia (együttes területük a világháború előtt km 2, ebből Montenegró km 2 ), a Monarchia osztrák részéből Dalmácia és Szlovénia, a történelmi Magyarországgal perszonálunióban élő Horvát-Szlavonország, a történelmi Magyarország déli területei (Muraköz, Murán inneni terület, Baranyai háromszög, Bácska, Bánát, összesen 21 ezer km 2 ), a közös osztrák-magyar közigazgatás alatt álló Bosznia-Hercegovina, a Bulgáriától elcsatolt három kisebb terület (összesen 3,8 ezer km 2 ), az Albániától elcsatolt prizeni négyszög. Ha még ehhez hozzászámítjuk azt a tényt, hogy Szerbia a Balkán-háborúk következtében közvetlenül a világháború előtt azaz 1913-ban megszerezte a Török Birodalomtól a Novi Pazar-i szandzsák északi felét és Macedónia jelentős részét, nyugodtan kijelenthetjük, hogy Jugoszlávia volt a két világháború közötti Köztes-Európa legbonyolultabb állama. Kiindulási pontként nézzük meg a jugoszláv nemzetállam etnikai összetételét: 1. táblázat Jugoszlávia etnikai megoszlása 1921-ben és 1931-ben (Rothschild 1996) Nemzet Fő %-os arány Fő %-os arány Szerb-horvát ,36% ,01% Szlovén ,51% ,15 % Német ,22% ,59% Magyar ,90% ,36% Albán ,67% ,63% Román és vlach ,93% ,98% Török ,26% ,95% Cigány ,51% Egyéb ,19% ,89% Cseh és szlovák ,96% ,93% Összesen ,0% ,0% 1
2 A következtetések levonása előtt, mivel a Balkánon a vallás szorosan kötődik egy-egy nemzethez (horvátok-katolikusok, szerbek-keleti ortodoxok), érdemes szemügyre venni a jugoszláv állam vallási struktúráját is: 2. táblázat Jugoszlávia lakosságának vallási megoszlása 1921-ben (Bajza 1929) Vallás Fő %-os arány Keleti ortodox ,67% Római katolikus ,29% Görög katolikus ,38% Muzulmán ,21% Lutheránusok és ,91% Kálvinisták Izraeliták ,54% Egyéb ,03% Összesen ,0% Az etnikai megoszlást mutató 1. táblázatban rögtön feltűnik, hogy a szerbek és a horvátok együtt vannak feltüntetve. Ennek magyarázata az, hogy Belgrád a szerb-horvát nemzet fikciójának megfelelően a horvátokat egyszerűen katolikus szerbeknek tekintette. Sőt az 1921 évi népszámlálás során nem csupán a szerbeket és a horvátokat, hanem a crnagorai-akat, a muzulmánokat, a macedo-szlávokat és a bolgárokat is ebbe a kategóriába sorolták be. A szerbek és a horvátok számát a vallási adatok felhasználásával (lásd 2. táblázat) számíthatjuk ki. Bajza József ezen adatokat felhasználó bonyolult számításai szerint 1921-ben szerb (az összlakosság 38,2%-a) és horvát élt (az összlakosság 23,2%-a) Jugoszláviában. Egy másik szerző (Romsics 1998) a tíz évvel későbbi népszámlás azaz az évi adatait használva közel hasonló százalékos eredményre jutott, nála a szerbek aránya 39,2% míg a horvátoké 23,4%. Megállapíthatjuk, hogy Jugoszlávia rendelkezik az ún. több nemzetiségű állam két legfontosabb kritériumával. Egyrészt az államalkotó nemzet többsége mesterségesen lett megalkotva (lásd szerb-horvát nemzet fikciója), másrészt jelentős kisebbséget is határaik közé zárt. Még abban az esetben is, ha a szlovénokat államalkotó nemzetként vesszük, a kisebbségek aránya 17,13%-os marad. 3. A jugoszláv állam strukturális problémáinak politikai dimenziói A jugoszláv állam belpolitikai életét már születésétől kezdve alapvetően a nemzeti ellentétek határozták meg (Lane 1996). Az éles küzdelem már 1918 decemberében megindult, amikor Horvátországban, Crna-Gorában és Macedóniában a köztársasági államformára és a nagyobb önállóságra törekvő lakosság megmozdulásait a belgrádi kormány katonai erővel verte le (Lampe 1996, Sokcsevits et al. 1993) Sándor király 1919 januári rendeletével az államot nyolc tartományra osztotta (Szerbia, Crna-Gora, Vajdaság, Macedónia, Bosznia-Hercegovina, Dalmácia, Horvátország és Szlovénia), de ezt a tartományi rendszert amely egyfajta regionális fejlődés előtt nyithatta volna meg az utat a jugoszláv állam első alkotmánya rövidesen felszámolta (Sajti 1989). Ezt az alkotmányt június 28-án, azaz Szent Vid napján szavazta meg az Alkotmányozó Nemzetgyűlés, ezért a szakirodalom vidovdani alkotmánynak is nevezi. Az 2
3 alkotmány megalkotásakor az Alkotmányozó Nemzetgyűlésnek el kellett döntenie, hogy Jugoszlávia egységes irányítású azaz unitarista vagy föderatív állam legyen-e. A probléma két kérdés formájában merült fel (Rothschild 1996): 1. Vajon az alapvető kulturális és történelmi, gazdasági és egyéb eltérések az állam egyes régiói között szükségképpen föderációs politikai rendszerhez vezetnek-e vagy e regionális különbségek kezelése inkább központi irányítást igényel? 2. A regionális különbségek mélyen gyökereznek-e, vagy csupán egy idegen uralmak Habsburgok, törökök felszínes maradványai? A kibontakozó vitában a szerbek az unitarista, míg a többi nemzet a föderalista megoldást támogatta. A szavazás során a horvátok kivonultak a szerb unitarista álláspont győzedelmeskedett (Lampe 1996). Az ország közigazgatását újraszabályozó április 28-i törvény ugyanezt a központosító tendenciát erősítette. Jugoszláviát 33 körzetre osztották, melyeket a király által kinevezett főhivatalnokok (az ún. főispánok) irányították, akik bár bizonyos hatalmat az alsóbb közigazgatási szintek is kaptak szorosan a kezükben tartották az igazi döntéseket. A történelmi tartományok eltörölésével lásd Horvátországot négy, Dalmáciát és Szlovéniát pedig két-két kerületre osztották a szerb politikai elit a föderalizmusnak, illetve a regionalizmusnak a lehetőségét kívánta kizárni (Gulyás 2005). A vidovdáni alkotmány elfogadása után a szerb politikai elit minden politikai, közigazgatási és katonai pozíciót elfoglalt, sőt a gazdasági erőforrások birtoklásában is ahol kiegyensúlyozottabb volt a helyzet - megpróbált saját maga javára arányeltolódást elérni (Juhász 1999). A szerb dominanciát jól mutatják az alábbi példák (Romsics 1998, Rothschild 1996): 23 éves fennállása alatt a jugoszláv állam miniszterelnöke egy öthónapos periódustól eltekintve a szlovén Ivan Korosec 1928 júliusától decemberig mindig szerb volt. Szintén a szerbek töltötték be a kulcspozíciónak számító hadügy- külügy- és belügyi miniszteri posztokat es adat szerint a jugoszláv hadsereg 165 tábornokából a horvátokat és a szlovénokat mindössze 2-2 tábornok reprezentálta. Összehasonlításképpen: Az Osztrák-Magyar Monarchia hadseregének 357 tábornokából 1914-ben 57 tábornok (azaz 15%) volt horvát. 13 Megállapíthatjuk, hogy a szerb politikai elitnek sikerült az államot centralizálnia, de ezt a többi nemzet a nem szerbek nem fogadta el. Különösen kiéleződött a horvát-szerb szembenállás, mivel a horvátok a jugoszláv állam föderalizálása törekedtek (Bajza 1929, Juhász 1999, Lampe Rothschild 1996, Sokcsevits et al. 1993, Vaska 1932) Ez a szerbhorvát küzdelem megbénította az államot és 1929 között hét miniszterelnöke volt a kormánynak, akik összesen 23 kabinetet alakítottak, miközben egyetlen parlament se tudta kitölteni mandátumát. Az állami egység megteremtésének centralista (nagyszerb) modellje permanens politikai válságot és parlamenti instabilitást eredményezett. Ebben a helyzetben a király az állam működőképességének fenntartása érdekében január 6-án diktatúrát vezetett be, melynek első lépéseként hatályon kívül helyezte a vidovdáni alkotmányt. Miután a parlamenti demokrácia keretei között a centralista (nagyszerb) modell nem volt képes megteremteni az egységes jugoszláv államot, Sándor király arra tett kísérletet, hogy megteremtse az egységes jugoszláv nemzetet. A nemzeti unitarizmus jegyében október 3-án királyi paranccsal keresztelték át az addig SHS Királyság elnevezésű államot Jugoszláv Királyságra. Az új államnév bevezetésével egyidőben kilenc ún. bánságot hoztak létre, emellett Belgrád, mint főváros, egy különálló, tizedik közigazgatási egység lett (lásd 1. térkép). 3
4 1. térkép: A jugoszláv bánságok 1929-ben (Sokcsevits et al. 1993) Sándor király törekvései nem az ország föderatív átalakítására, hanem az egységes jugoszláv nemzet megteremtésére irányulnak. A bánságok kialakításában és ez törekvés az alábbiakban fogható meg: egyrészt a bánságok határait úgy húzták meg, hogy feldarabolták a hagyományos történelmi egységeket és még az elnevezéseikben is kerülték a korábbi tartományneveket (zömében folyókról nevezték el őket). Ezzel is demonstrálták, hogy nem kívánnak visszanyúlni a történelmi tartományokhoz és határokhoz. Másrészt a határok mesterséges kialakítása következtében a kilenc bánságból hatban szerb (Vrbas, Duna, Drina, Zeta, Morava, Vardar), kettőben horvát (Száva, Tengermellék) és egyben szlovén (Dráva) többség alakult ki. Muzulmán és macedón többség egyik bánságban se alakult ki. Nézzük meg, hogyan nézett ez ki a Vajdaságot felváltó Dunai Bánság esetében. 3. táblázat A Duna Bánság etnikai összetétele (Forrás: A jugoszláviai magyarság helyzete. Budapest. 1941) Nemzetiség Fő % Szerb-horvát ,9% Magyar ,29% Német ,33% Román ,78% Szlovák ,89% Egyéb ,81% Összesen ,0% Ha a 3. táblázatot összevetjük a Vajdaság 1921-es etnikai megoszlását bemutató 4. táblázattal láthatjuk, hogy a magyarság 27,9%, illetve a németség 23,5%-os (együtt 51,4%) arányát a Duna Bánságban sikerült 18,29%-ra, illetve 16,33%-ra lenyomni, miközben a szerbhorvát nemzet arányát az 1921-es 37,3%-ról 56,9%-ra felhozni. 4
5 4. táblázat A Vajdaság etnikai viszonyai 1921-ben (Forrás: A jugoszláviai magyarság helyzete. Budapest. 1941) Nemzet Bácska Bánát Baranya Vajdaság összesen Magyar ,5% ,5% ,8% ,9% Német ,6% ,5% ,9% ,5% Szerbhorvát ,5% ,7% ,6% ,3% Román ,1% ,0% 452 0,9% ,2% Szlovák ,2% ,1% 78 0,01% ,6% Egyéb ,1% ,2% 427 0,8% ,5% Összesen ,0% ,0% ,0% ,0% Bizonyítható tehát, hogy a bánsági határok mesterséges meghúzása egyértelműen a kisebbségek súlyának csökkentését és a szerb dominancia megteremtését szolgálta. Sándor király törekvéseit a horvátok mereven elutasították, november 7-én az ún. zágrábi pontokban élesen elítélték a fennálló rendszert és hitet tettek a föderáció és a horvát autonómia mellett. Bár Sándor királyt október 9-én horvát usztasák Marseille-ben megölték (Ormos 1974)) utóda némileg felpuhított formában tovább vitte ezt a politikai vonalat. Ennek megfelelően a harmincas években változatlan intenzitással folyt a föderalisták/autonomista tömörülés és a centristák küzdelme (Bajza 1929, Juhász 1999, Lampe 1996., Sokcsevits et al. 1993, Vaska 1932)) Sőt a horvát politikai elit egy része a Pavelic által vezetett usztasák az autonómia helyett a független Horvátország megteremtését tűzte zászlajára (Hory-Borszat 1964). 2. térkép: A Horvát Bánság 1939-ben (Pándi 1995) A szerb-horvát küzdelem augusztus 20-án a Sporazum -mal, azaz a szerbhorvát Megegyezés -sel zárult. Ennek lényege, hogy az ún. Horvát Bánság (területéről lásd 2. térkép) jelentős mértékű politika/közigazgatási autonómiát kapott a jugoszláv állam keretei 5
6 között. A Sporazummal teljesültek a horvát autonómia törekvések, és ily módon lehetőség nyílt egyrészt egy szerb-horvát megbékélésre, másrészt a jugoszláv állam további reformjára. A II. Világháború Balkánra történő kiterjedése azonban végett vetett minden ilyen kísérletnek, sőt mint tudjuk Jugoszlávia rövid idő alatt alkotó elemeire hullott szét. 4. A jugoszláv állam strukturális problémáinak gazdasági/regionális dimenziói Jugoszlávia régiói minden lényeges szempontból történelmi fejlődés, politikai kultúra, társadalmi fejlettség, gazdasági szint, nyelv, jogrendszer, vallás, kulturális szint és hagyományok óriási különbségeket mutattak ((Lampe-Jackson 1976, Berend-Ránki 1976, Gulyás 2005, Rothschild 1996). Az államon belüli regionális különbségeket jól mutatja az analfabéta lakosság területi megoszlása is (lásd 5. táblázat) 5. táblázat Az analfabéta lakosság aránya a jugoszláv állam egyes régióiban (Rónai 1945) Rothschild adatai az es évre vonatkozóan Illés adatai az 1930-as évre vonatkozóan Régió Írástudatlanság aránya Írástudatlanság aránya Szlovénia 8,8 % 7,0% Vajdaság 23,2 % Nincs adat Horvátország 32,3% 30,0 % Dalmácia 49,5 Nincs adat Szerbia 65,4,0 40,0% Montenegró 67,0% Nincs adat Bosznia-Hercegovina 80,5 70,0% Macedónia 83,8 Nincs adat Jugoszláv átlag 51,5 Nincs adat Az 6. táblázat alapján kijelenthető, hogy a jugoszláv állam egyértelműen agrárország volt, jól mutatja ezt, hogy az agrárnépesség aránya még a legfejlettebb Szlovéniában is meghaladta az 50%-ot. 6. táblázat Az agrárnépesség aránya a jugoszláv állam egyes területein (Rónai 1945) Terület Agrárnépesség aránya (%) Szlovénia 58,0 Horvátország 75,0 Szerbia és Montenegró 75,0 Bosznia-Hercegovina 83,0 Macedónia 77,0 A monokultúrás mezőgazdaság mellett Jugoszlávia jelentős mennyiségű ásványkinccsel is rendelkezett. Erre épül majd a bányászat, melynek jelentőségét jól mutatja, hogy 1939-re Európában a Szovjetuniót nem számítva Jugoszlávia első volt ólom- és antimontermelésben, második vörösréz és króm, harmadik ezüst és magnézium, negyedik bauxit, lignit és cinktermelésben. Az egyoldalú gazdasági örökség monokultúrás mezőgazdaság és az iparon belül a kitermelő ágazat dominanciája mellett a jugoszláv állam legfontosabb strukturális problémája az egységes nemzetgazdaság létrehozása volt. Az új állam keretei közé került 6
7 régiók 1918 előtt nem álltak egymással szoros gazdasági kapcsolatban, ebből következően gazdasági tradícióik és fejlettségük jelentős mértékben különbözött. A régióknak különböző volt a gazdasági és jogi rendje, kereskedelmi kapcsolatrendszere és orientációja, a vasúti szabványai. Jól mutatja ezt a sokszínűséget, hogy az új állam négyféle pénznemet és hat különféle adórendszert örökölt (Juhász 1999). Vaska Géza felosztását kiindulási pontként felhasználva (Vaska 1932) Jugoszlávia régióit a gazdaság fejlettsége szempontjából két csoportba sorolhatjuk, úgymint középeurópai, illetve balkáni. A közép-európai csoportba az alábbi régiók tartoznak: Szlovénia, Horvátország, Dalmácia, és a Vajdaság. Ebből a csoportból is kiemelkedik Szlovénia, amely az új állam legfejlettebb, legiparosodottabb része volt. Jól mutatja ezt, hogy bár Szlovénia területe a jugoszláv állam területének alig több mint 6%-át, lakossága pedig az összlakosság 8%-át vette ki az összes fontos iparág termeléséből, ezeknél az arányoknál jóval magasabb mértékben részesedett. A papíriparból 43%-os, míg a textil és fémiparból 38-38%-os részesedése volt (Sokcsevits et al. 1993) A balkáni csoportba az alábbi régiók tartoznak: Ószerbia ( Szűkebb Szerbia azaz Vajdaság nélkül), Montenegró, Macedónia, Bosznia-Hercegovina. Némi egyszerűsítéssel azt mondhatjuk, hogy a volt magyar és osztrák területek kivéve Bosznia-Hercegovinát alkották az új állam fejlett régióit, míg az összes többi régió fejletlennek, elmaradottnak volt minősíthető. Vaska Géza szerint: Jugoszlávia kultúrnívóját értsd fejlettségét (G.L). a háború után nyert területeinek köszönheti. Horvátország például egyedül több elemi iskolával csatlakozott, mint amennyi egész Szerbiában volt Véleményünk szerint a belgrádi politikai elit előtt az egységes nemzetgazdaság megteremtésére kétféle megközelítési mód kínálkozott: 1. Az eltérő adottságú régiók gazdasági életét oly módon összehangolni, hogy működésük össz-jugoszláv érdeket szolgáljon. Azaz minden régió úgy érezze, hogy számára megéri a jugoszláv állam részeként működtetni gazdaságát, mert az számos előnnyel jár rá nézve. 2. A nemzetgazdaság működtetésében akárcsak a politikai mezőben a szerb nemzeti érdekeket előtérbe helyezni, a többi régió rovására. Belgrád fentebb vázolt két lehetőség közül a másodikat választotta, és ennek alátámasztására két érvet hozott fel. Egyrészt Szerbiát kárpótlás illeti meg az első világháborúban a délszláv ügyért vállalt sok szenvedéséért, másrészt, ha a háború végén Szerbia erkölcsi és politikai hitelével nem áll a Monarchiához tartozó délszlávok mögé, mint legyőzött hatalom alattvalóinak, súlyos jóvátételeket kellett volna fizetniük. Ezért most értsd a háború után ezek a nemzetek (horvátok, szlovének) a megtakarított vagyon egy részét igazán átengedhetik Szerbiának. Mielőtt továbbmennénk, le kell szögeznünk, hogy a világháború ideje alatt Szerbia veszteségei valóban nagyok voltak. A legóvatosabb becslések szerint is mintegy 300 ezer embert veszített. Más adatok szerint viszont a harcok, járványok és nélkülözések miatt kétszer, sőt háromszor többet, összlakosságának kb. egyötödét. Továbbá a délszláv területeket ért mintegy 20 milliárd frankra becsült háborús károk 2/3 része is Szerbiára esett (Juhász 1999). Visszatérve az alapkérdésre, megállapíthatjuk, hogy kialakult a fejlett észak (Szlovénia, Horvátország, Vajdaság) és a fejletlen dél (Ó-Szerbia, Montenegró, Crna-Gora, Montenegró, Macedónia) ellentéte az államon belül, ami különösen két területen mutatkozott meg élesen: egyrészt az egyenlőtlen adóterhekben, a dunai (durván a Vajdaság), a szávai (Szlovénia) és a drávai (Horvát-Szlavónország) bánságokban lényegesen több adót fizettek, mint magában Szerbiában (Lásd a 7. táblázatot). 7
8 7. táblázat Egy lakosra jutó állami egyenesadó összege az egyes bánságokban (Forrás: A jugoszláviai magyarság helyzete. Budapest. 1941) A bánság neve 1 lakosra eső Országos aránynál egyenes adó Több Kevesebb dinárban Dunai 164,6 68,0% Szávai 116,9 19,3 Drávai 108,4 10,8% Moravai 45,2 52,4% Vardari 43,2 54,4% Zetai 42,1 55,5% Drinai 47,9 49,7% Verbászi 30,9 66,7% Tengermelléki 35,5 62,1% Országos átlag 97,6 - - Másrészt itt kell felhívnunk a figyelmet a költségvetés egyenlőtlen elosztására a régiók között. A jugoszláv állam költségvetésének 2/3 részét Szerbiában költötték el (állami beruházások, általános kormányzati szolgáltatások biztosítás), miközben a Horvátországban beszedett adónak csak a felét költötték el helyben. Az egykor osztrák és magyar uralom alatt álló területek, melyek fejlettebbek voltak mint Ó-Szerbia, a két világháború közötti Jugoszlávia számára sok erőforrást szolgáltattak ipari üzemeket, vasútvonalakat, utakat, kikötőket, bányákat, erdőket, mezőgazdasági termékeket és adóztatható jövedelmeket, amelyeket a szerbek kizárólagosan saját nemzeti érdekeiknek megfelelően zsákmányoltak ki. Ennek következtében a gazdaság regionális különbségei újabb konfliktusforrássá váltak a jugoszláv államon belül. A fejlettebb régiókban élő szlovének, horvátok, magyarok és németek úgy érezték, hogy a belgrádi kormány gazdaságpolitikája megkárosítja őket a szerbek javára. Ezeket a regionális problémákat az as világgazdasági válság még jobban elmélyítette. 5. Konklúziók Tanulmányunk bevezető részében úgy fogalmaztunk, hogy az 1918-ban megszülető jugoszláv állam számos, olyan strukturális jellemzővel rendelkezett, melyek eleve megkérdőjelezték az állam hosszú távú életképességét. Áttekintve ezeket a tényezőket az alábbi megállapításokat tesszük: I. Az állam legsúlyosabb születési hiányossága az volt, hogy nem nemzetállamként, hanem több nemzetiségű államként jött létre. Az új állam etnikai heterogenitását jól mutatja, hogy a legnagyobb lélekszámú nemzet, a szerbek aránya mindössze 38-39%-os volt. A szerb politikai elit ezen probléma kezelésére két kísérletet tett: Az első kísérlet az állam megalakulásától 1929-ig tartott. Ennek lényege három dologban fogható meg: 1. Megteremtették és hangoztatták a szerb-horvát politikai nemzet ideológiáját. 2. Erőteljes közigazgatási centralizációt folytattak és így próbálták elejét venni mindenféle föderációs és autonómista törekvésnek. 3. A szerb politikai elit minden politikai, közigazgatási és katonai pozíciót elfoglalt, sőt a gazdasági erőforrások birtoklásában is megpróbált saját maga javára arányeltolódást elérni. 8
9 Ezeket a törekvéseket a jugoszláv állam nem szerb lakói nem fogadták el. Például a horvátok mereven elutasították a szerb-horvát nemzet koncepcióját és a centralizációt, ehelyett a jugoszláv állam föderalizálása és ezen belül a horvát területek autonómiájának kivívására törekedtek. A második kísérlet: 1929-től a királyi diktatúra keretei között bontakozott ki, Sándor király arra törekedett, hogy megteremtse az egységes jugoszláv nemzetet. Ennek a szándéknak a lényege két dologban fogható meg: 1. Ideológia szempontból: a szerbek, a horvátok és a szlovének, illetve az országban élő többi szláv nép egyetlen egységes nemzetet, a jugoszláv nemzetet alkotja. 2. Közigazgatási szempontból: A bánságok határainak olyanféleképpen történő meghúzása, hogy egyrészt a hagyományos történelmi egységeket feldarabolják, másrészt a lehető legtöbb bánságban biztosítsák a szerb többséget. A szerb politikai elit támogatta ezt a második kísérletet is, mivel a Sándor király-féle jugoszláv retorika mögött továbbra is lehetősége nyílt a szerb nacionalizmus érdekeinek érvényesítésére. Így az egységes jugoszláv nemzet megteremtésére irányuló törekvés kudarccal zárult, a szerbeket, horvátokat, szlovénokat már nem lehetett egységes nemzetté formálni. A két világháború közötti jugoszláv állam politikai szempontból tulajdonképpen centralizált, militarista nagyszerb állam volt. Az államszervező elv nem a nemzeti összetételhez igazodó föderalizmus, hanem a legerősebb nemzet, a szerb hatalmi törekvéseinek szolgálatába állított centralizmus lett. II. A gazdasági élet regionális különbségei komoly konfliktusforrássá váltak a jugoszláv államon belül. Az állam uralkodó politikai elitje azaz a szerbek gazdasági téren azzal a kérdéssel szembesültek, hogy képesek-e az állam gazdasági/regionális problémáit kezelni, képesek-e a különféle régiókból egységes államot teremteni. Ezen probléma megoldására elméletileg kétféle megoldás létezett: 1. Az eltérő adottságú régiók gazdasági életét oly módon összehangolni, hogy működésük össz-jugoszláv érdeket szolgáljon. Azaz minden régió úgy érezze, hogy számára megéri a jugoszláv állam részeként működtetni gazdaságát, mert az számos előnnyel jár rá nézve. 2. A nemzetgazdaság működtetésében akárcsak a politikai mezőben a szerb nemzeti érdekeket előtérbe helyezni, a többi régió rovására. Belgrád fentebb vázolt két lehetőség közül a másodikat választotta, azaz a szerb nemzeti érdekeknek megfelelően kizsákmányolta a fejlettebb régiókat (Gulyás 2002, Gulyás 2003) III. Végső konklúzió: Jugoszlávia két világháború közötti történelme úgy zárult, hogy a nagyobb etnikai közösségek ellenséges viszonyban álltak egymással, az egységes nemzetgazdaság megteremtése pedig jóformán meg se kezdődött, azaz a szerb politikai elit nem volt képes a strukturális problémák kezelésére. Így ezen megoldatlan problémák kiegészülve a német nagyhatalmi, törekvésekkel (Jelavich 1996) - logikus módon vezettek el a jugoszláv állam felbomlásához. 9
10 IRODALOMJEGYZÉK Bajza J Jugoszlávia. Magyar Szemle Társaság. Budapest. 77. old. Berend-Ránki 1976 Közép-Kelet-Európa gazdasági fejlődése a században. Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó. Budapest old. Gulyás L A Vajdaság regionális fejlődése és a jugoszláv állam A magyar gazdaság az Európai Uniós csatalakozás küszöbén. Emlékkötet Balogh Sándor professzor úr 70. születésnapjára. Szeged old. Gulyás L 2003 A Vajdaság helyzetének hosszú távú változásai a jugoszláv államosodási folyamatokban 1918-tól napjainkig. A Pécsi Tudományegyetem Regionális politika és gazdaságtan Doktori Iskolájának Évkönyve. Pécs old. Gulyás 2005 Két régió Felvidék és Vajdaság sorsa az Osztrák-Magyar Monarchiától napjainkig. Hazai Térségfejlesztő. Budapest old. Hory L.-Borszat M Der Kroatische ustasha staat Stuttgart old. Illés I Közép- és Délkelet-Európa az ezredfordulón. Átalakulás, integráció, régiók. Dialóg Campus. Budapest-Pécs old. Jelavich B A Balkán története. Osiris Kiadó. Budapest old Juhász J Volt egyszer egy Jugoszlávia. Aula Kiadó. Budapest old. Lampe J Yugoslavia as a history. Cambridge University Press. Cambridge old. Lampe R.- Jackson, M Balkan economic history Cambridge University Press. Cambridge old. Lane A 1996 The search for a nation state. Id mű Europe and ethnicity. World War I and contemporary ethnic conflict. Ed. S. Dunn and T.G. Fraser. Routledge. London old. Kocsis K Egy felrobbant etnikai mozaik esete. Teleki László Alapítvány. Budapest. 60. old. Ormos M Merénylet Marseille-ben. Kossuth Kiadó. Budapest old. Pándi L (szerk.) Köztes-Európa Térképgyűjtemény. Osiris Századvég. Budapest. 778.old. Romsics I Nemzet, nemzetiség és állam. Napvilág Kiadó. Budapest old. Rónai A Közép-Európa Atlasza. Hasonmás kiadás. Szent István Társulat-Püski. Budapest old. Rothschild 1996 Jugoszlávia története a két világháború között. Studium Füzetek 4. Szeged old. Sajti E. (szerk.) 1989 Jugoszlávia Dokumentumok. JATE Társadalomtudományi Kör. Szeged old. Sokcsevits et al Déli szomszédaink története. Bereményi Könyvkiadó. Budapest old. Vaska G Jugoszlávia. Globus Kiadó. Budapest old. Szerző nélkül 1941 A jugoszláviai magyarság helyzete. Államtudományi Intézet. Budapest. 23 old. 10
A JUGOSZLÁV ÁLLAM ELSŐ FELBOMLÁSÁNAK REGIONÁLIS ASPEKTUSAI
A JUGOSZLÁV ÁLLAM ELSŐ FELBOMLÁSÁNAK REGIONÁLIS ASPEKTUSAI GULYÁS LÁSZLÓ 1 1. Bevezetés 1918-ban a jugoszláv állam egymástól élesen elkülönülő régiókból született meg, az állam politikai elitje azzal a
3. fejezet REGIONÁLIS FEJLŐDÉS A KISNEMZETI SZÉTTAGOLTSÁG ÁLLAPOTÁBAN 1920-1938
3. fejezet REGIONÁLIS FEJLŐDÉS A KISNEMZETI SZÉTTAGOLTSÁG ÁLLAPOTÁBAN 1920-1938 1. A békekonferencia által teremtett helyzet Az első világháború befejező szakaszában (1918. ősze) és a fegyverszüneteket
Dr Gulyás László. Két régió Felvidék és Vajdaság sorsa Az Osztrák-Magyar Monarchiától napjainkig
Dr Gulyás László Két régió Felvidék és Vajdaság sorsa Az Osztrák-Magyar Monarchiától napjainkig Hazai Térségfejlesztő Rt 2005 Dr Gulyás László Jelen könyv a szerző doktori értekezésének bővített változata
Nemzetiségi demográfiai viszonyok a déli szláv országokban, különös tekintettel a magyarság adataira
Szegedi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Kar Szondi Ildikó Nemzetiségi demográfiai viszonyok a déli szláv országokban, különös tekintettel a magyarság adataira Doktori értekezés tézisei Konzulens:
I. A TÉMAVÁLASZTÁS INDOKLÁSA ÉS A DOLGOZAT CÉLKITŰZÉSE
I. A TÉMAVÁLASZTÁS INDOKLÁSA ÉS A DOLGOZAT CÉLKITŰZÉSE 1. A háttér: államszerkezeti és területi váltások Köztes-Európában az 1.500-as években indult el az a hosszú távú történeti folyamat, mely még napjainkban
7. fejezet KONKLÚZIÓK
7. fejezet KONKLÚZIÓK 1. A regionális fejlődés főbb csomópontjai Közép-Európában Közép-Európában 1526-tól napjainkig öt kísérlet történt a térség munkamegosztásának megszervezésére. Ennek következtében
Az első jugoszláv állam felbomlása, államszerkezeti és etnikai következmények Gulyás László 1
Az első jugoszláv állam felbomlása, államszerkezeti és etnikai következmények 1941-1944 Gulyás László 1 1. Bevezetés Az első jugoszláv állam 1941 áprilisában Németország és szövetségesei támadásának következtében
VIII. MAGYAR POLITIKAI FÖLDRAJZI KONFERENCIA - PÉCS
SZERVEZŐK VIII. MAGYAR POLITIKAI FÖLDRAJZI KONFERENCIA - PÉCS 2012. NOVEMBER 15-16. TUDÁSKÖZPONT PTE TTK Földrajzi Intézet, MTA Társadalomföldrajzi Bizottság Politikai Földrajzi Albizottsága, MK Külügyi