Írta: szexbaba
2018-08-30 10:13:51
Valószínű ilyen szindrómám lehet. Nagyon szeretek szexbabával együtt lenni. Jobbnak érzem, mint egy igazi nőt.
Tiszteletem mindenkinek!Egy 15 és fél éves Aspergeres fiút nevelek egyedül. Három éves volt mikor óvodába került. Már ekkor kiderült, hogy valami baj van. Pszichológusok tömege foglalkozott vele. Jártunk a nevelési tanácsadóba pszichológushoz, fejlesztőpedagógushoz, valamint az óvodában (évente változó) pszichológus foglalkozott vele párhuzamosan egyszerre. Nem vett részt semmilyen közös programban, beszélgetni nem volt hajlandó egy gyerekkel sem, csak egy-két kiválasztott ovónővel, akik elfogadták olyannak, amilyen. Hat és fél évesen kijelentették róla (a pszichológus és az ovónők), hogy nem iskolaérett, ASZOCIÁLIS. Maradjon egy évet, mert el fog ez múlni. Közöltem, hogy nem egyezem bele, mert a gyerekem közel nyolc éves lesz, mikor beül majd hatévesek közé. Elkezdtük az iskolát. A tanóra eltöltése, hol a pad alatt, hol gugolva a széken, hol a székkel veszélyesen hintázva telt el. Így múlt el az alsó tagozat. 10 évesen kijelentette a nevelési tanácsadóban lévő pszichológus hölgy, hogy nincs ennek a gyereknek semmi problémája, de ha nagyon ragaszkodom hozzá, felvihetem a Vadaskert pszichiátriai kórházba egy vizsgálatra. Tudtam nincs több esélyem! Ragaszkodtam hozzá. Kaptam beutalót, és elkezdtük. Pontosabban elkezdtük volna, ha a gyerekem nem ijedt volna meg a rengeteg utazástól. Másnap újra megpróbáltuk. Ekkor, sok könyörgésre, megzsarolásra, lefizetésre eljutottunk a kórházig. Bent kellett volna egy hétig maradnia, de ezt már nem sikerült megbeszélnem vele. Mindennap hat órát utaztam, bevittem, hazajöttem, visszamentem, hazajöttünk, de megérte. Egy nap múlva kiderült, hogy nem aszociális, hanem Asperger szindrómás. Ez nem betegség, hanem egy genetikai másság. A saját édesapja nem volt hajlandó elfogadni, hogy az Ő gyerekének valami problémája van érzelmileg."Csak nem barátkozó". Nem is érdekelte az orvosi vélemény."Az hülyeség". Így múlt el az általános iskola. Szerencsére olyan közösségbe járt, ahol a gyerekek elfogadták őt a másságával együtt. A tanárokkal már nem vol ilyen szerencsénk. Nem mindenki akarta elfogadni, hogy egy ilyen értelmes gyereknek, hogyan lehetnek ilyen "hülye dolgai". Most egy olyan középiskolába jár, ahol még nem volt orvosilag diagnosztizált Asperger szindrómás. Én ezt már a felvételinél jeleztem. Befogadták. Az osztályfőnöke a többi gyereknek elmesélte a problémát, mikor a fiam betegen itthon volt. Én úgy érzem, hogy megértették. A fiam szavaiból úgy veszem ki, hogy elfogadták őt. Most így visszanézve már látom, hogy jól döntöttem! Kitartást, sok türelmet kívánok mindenkinek, aki hasonló cipőben jár.
Írta: Párkapcsolat
Nos, nekem egy ilyen fiúval volt kapcsolatom. Minden jóindulat és elnéző szándék ellenére sajnos amennyire mennyei volt, annyira pokoli is. Mindkettőből tökéletesen a véglet. A betegség diagnosztizálva volt. Minden végletes volt nála, nem volt beleérző képessége, amikor bezárkózott a saját világába gyakorlatilag kimozdíthatatlan volt, annak ellenére hoyg szenvedett is a hiányától Matek zseni volt, nk-i matematikusokkal kommunikált 18 évesen, alig evett, alig aludt. Csak a szerelem tudta kizökkenteni, de mivel a reakciói túl hevesek voltak a mindennapi problémákra újra bemenekült a bezárt világába, bár tudja és hangoztatja, hogy nem szűnt meg szeretni, minden mást kinulláz, csak dolgozik megszállottan. Csak az a jó és csak úgy, ahogy ő a skatulyás kis teremtett világában elgondolja, nem érti más emberek szükségleteit, nem érzi a szociális viselkedési formák határait, birtokló és mindent feláldozó egyszerre. Nagyon nyílt, nagyon őszinte, de nem ismeri az árnyalatokat, és csak a saját világképe az igazi. Kifelé tisztelettudó, jól nevelt, stb. De mindez azt a cél szolgálja, hogy bezárkózhasson a privát kis világába, a számok közé. Én minden türelmem és önfeláldozásom ellenére nem láttam ebből kiutat. Csodálatos, tiszta emberek, de talán pont attól csodálatosak, amitől bezárkóznak.A pszihológus sajnos nem segít, a végletekig ki fogja hajtani magát, és ő is tudja. Kitartást Mindenkinek. Csak szeretettel és türelemmel-
Írta: Rhea Sylvia
2017-08-28 16:33:34
A jelenleg 20 éves "kisunokám" is Aspergeres. Már óvodás korában jelentkeztek furcsának tűnő dolgai : nem volt hajlandó semmiféle közösségi előadásban részt venni, nem volt hajlandó aludni ebéd után, időnként elkezdett "dünnyögni" ami aztán egyre hangosabbá vált és előre-hátra himbálta magát hozzá. Az óvodában nagyon toleránsan álltak hozzá: neki soha nem kellett szerepelnie, alvás helyett puzzle-val játszott - már 3 évesen már 5-6 különböző puzzle-t összekevert, majd kupacokba szétválogatta, és képenként összerakta - mindezt az alatt az idő alatt, míg a többiek aludtak, azaz kb. kettő, kettő és fél óra alatt! Hat évesen már sakkozott - sakknagymester oktatója szerint viszont inkább kihagyta a számára kedvező lépést, csak hogy a társa ne veszítsen!Az iskolában már nem volt ilyen szerencsés, a tanító nénije szerint egyszerűen "hülye autista" volt, akit speciális iskolába kellett volna íratni. Helyette másik osztályba, egy végtelenül megértő tanítónéni áldásos kezeihez került. Sok nehézség várt rá, mert (BSTN-es volt, azaz) beilleszkedési és tanulási nehézségekkel küzdött. Azonban egy idő után magától rájött a viselkedési technikára, és azok alapján már nem voltak kirívó gondjai. Természetesen járt nevelési tanácsadóba - ayres terápiára, drámajáték foglalkozásra - illetve a kézrázást és himbálódzást, valamint a fel-le rohangálást már csak otthon csinálta - mert mint kiderült ez számára egyfajta feszültséglevezetés volt. Tekintettel arra, hogy amúgy csendes, befelé forduló gyerekké vált, és hihetetlen szorgalmas tanulóként - a nyelveket kivéve - sikeresen vette az iskolai akadályokat, éppen két éve, hogy leérettségizett. Nyelvi vizsgából felmentést kapott. Mivel már apró gyermekként is masszőrnek készült, jelenleg önköltséges gyógy- és frissitő masszázs-tanfolyamra jár, mellette (amíg nem végez) árufeltöltő egy nagy áruházban. Nagyon szabálykövető, ezért, elég ha elmondják mi a feladata és ahhoz mennyi idő áll a rendelkezésére, önállóan feladatát megoldva minőségi eredményt produkál. Csak a számára nagyon fontos személyekkel képes kommunikálni, egyébként szinte a minimális szinten kommunikál. Nem tart szemkontaktust, mereven ragaszkodik bizonyos általa létrehozott szabályhoz, rendszerhez. Vannak elég mély és szeretetteli érzelmei, de csak és kizárólag a számára fontos személyekkel kapcsolatban. Minden és mindenki más közömbös a számára. Teljesnek és tökéletesnek tartja az általa létrehozott saját, zárt világát, ahol remekül érzi magát. Kifelé nagyon udvarias, csendes és "jólnevelt". Egyenlőre a másik nem felé jóindulatú közönnyel fordul (azt sejtem, nem Ő lesz, aki párt választ, valószínűleg megvárja majd, míg kiválasztják!) Viszont némileg sajátos elvárásai vannak a jövendő életével, majdani társával kapcsolatban - mert a függetlensége megtartása alapelvárás a számára!
Írta: Mtony
2016-08-26 08:20:33
Én is Asperger szindrómás vagyok, valószínűleg apai ágon örököltem. Nálam nem diagnosztizálták ezt, egy amerikai filmben láttam egy Aspergeres srácot akiben ráismertem magamra és most már tudom mi a problémám. Sok gondom volt az oviban egy "óvónővel", aki elmebetegnek gondolt és hasonló pedagógusnak álcázott senkikkel. Aztán kitűnő voltam általánosban, mert ott voltak olyanok akik tudtak kezelni. Nehezen érzékelem az érzelmeket, viszont sokkal könnyebben kiszúrom a mindenkivel kedveskedő, de valójában kétszínű embereket, mert ezeket kimondottan irritálom a viselkedésemmel. Hazudni nem tudok, nem megy nekem. Vannak berögződött hülyeségeim, például egyes ételeket nem eszek meg állaguk miatt. Sokat javult az énképem mióta tudom mi a baj. Tanulom a testbeszédet, amely az érzelmeket kiséri és így könnyebb rájönnöm, mit gondolhat a beszélgető partnerem, ajánlom ezt azoknak, akiknek ugyanez a problémájuk. Sajnos sokan, még saját anyám sem hitte el sokáig, hogy ez a gond. Unokahúgom is ebben szenved, de ha a szüleinek ezt elmondanám, hülyének néznének. Mégis úgy gondolom ez csak "érzelmi fogyatékosság" :-), egy olyan állapot, amellyel együtt lehet élni és kezelni is lehet, ha van olyan ember aki megbízik bennünk. Más módszerek kellenek, mivel mi is ebben a világban élünk, csak más oldalról szemléljük ugyanazokat a dolgokat. Ez nem lehetetlen, és a saját receptem működik. A cikk nem teljes, mert a betegség definícióban az is benne van, hogy sokan közülünk maguktól rájönnek, hogy valami baj van a viselkedésükkel és magas intelligencia szintjük miatt ezt tudatosan korrigálják. Kívánom minden Aspergeresnek, hogy élvezzék az életüket és mivel sors ha elvesz valamit, máshol vissza adja, használják ki azt amiben jók, vagy akár sokkal jobbak...
Írta: Kiss Jozsef
2016-05-28 06:37:33
Asperges szindrómás ismerősnek szeretnék munkát szerezni .Magyarországon él a férfi de szeretne külföldön dolgozni.Én Hollandiában élek és a munkám építőiparban van.Nem tudom hogy tudnák neki segíteni, mivel ilyen munkákra nincs gyakorlata és ezek mellé nincs semmilyen nyelvtudása.
2016-04-02 11:42:13
Autistákkal dolgozom.Meg kell cáfolnom az előző pszichológusnő írását. Napóleon és Nagy Péter cár mindketten pszichopaták voltak.Az autisták jó emberek.
Írta: Animália
Tisztelt Orémuszné Kertész Tímea!Örömmel tölt el, hogy cikket írt az Asperger-szindróma témakörében, céljával, hogy megismertesse a problémát és ezáltal érintetteknek segítsen felismerni saját vagy környezetükben élők tüneteit, messzemenően egyetértek. Ugyanakkor cikke tartalma, kategorizáló megfogalmazásai sem szakmailag, sem emberileg nem állják meg helyüket.Kezdhetném a cikk bevezetőjével "a szociális válaszkézség hiánya", "a mások iránti teljes érdektelenség", "zárkózottság" -ezek számomra úgy hangzanak, mintha kinyitott volna egy 20-30-40 éve íródott pszichológia tankönyvet, és kimásolta volna a vastagbetűs részeket autizmus-asperger ügyben. Ma már tudjuk, hogy itt nagyon finom zavarokról van szó, amelyek az időben rendkívül dinamikusan változnak, és pontosan, mivel az érintettek más-más területen jó-kiemelkedő intellektussal rendelkeznek, rendkívül változatos kompenzációs technikákat dolgoznak ki, ezért is nehezített pl a lányok kiszűrése. (Az a rész teljesen zavarosra sikeredett a cikkben.).Javasolom Önnek, hogy mielőtt egy témakörben ismeretterjesztő írásba kezd, mélyedjen el az aktuális szakirodalomban, és ami még ennél is fontosabb, szerezzen személyes tapasztalatokat a klinikai gyakorlatban legalább néhány érintett kliens és tapasztalt szakember által.Üdvözlettel, egy érintett szülő
Írta: nini
2014-11-24 09:30:25
sztem én is aspergeres vagyok, sok problémám van, főleg azzal ahogy az emberek érzelmileg viszonyulnak a dolgokhoz. Meg tényleg nem tudom helyesen értelmezni az érzelmeket. Ezért sok a konfliktusom és jobb szeretek egyedül lenni. Fura mozgások kéztartás stb megvolt kiskoromban. Nagyon magas az iq-m mégis azt látom, hogy valamiféle udvarlással többre lehet jutni még műszaki pályán is. Gyerekemet többször meggyanúsították már autizmussal. Olyan mint én és ebből már adódnak nehézségei nehezen talál barátokat, sokat csúfolják. Logikai képességei jók, de tényleg kicsit ügyetlen. (én nagyon úgyhogy hozzám képest ügyes)Azt gondolom ha kicsit és tényleg kicsit objektívebbek lennének az emberek a magunkfajtáknak (engem jellemez a becsületesség és hazudni se tudok jól) könnyebb lenne a munkahelyen. Barátokat meg azért enyhe aspergerrel igenis lehet találni fiatalkorban, de úgy látom munkahelyen nem. Munkát a tények alapján értékelnék, nem az érzelmi szempontok hanem az objektívek számítanának akkor a becsületes, munkáját szerető embernek könnyebb lenne, ma talán nekünk a legnehezebb. Nekünk akik nem tudnak udvarolni.
Írta: Naiva
2011-03-30 20:37:47
Ötven éves vagyok .Soha nem hallottam erről, de valami nem úgy van húsz éves gyerekemmel ,ahogy kéne. Okos, értékes ember, de társaság , barát, nincs, úgy könyörgök,hogy kimozduljon.Nem nyit ,és csak a saját véleménye az elfogadható. Talán ez a problémaNála is?
Írta: Tappancs
2011-03-26 18:00:17
Pl depresszió. Mikor rám tör, tudom, tudatosítom magamban, hogy el fog múlni. Ilyenkor nem szólalok meg, hogy ne boruljak ki, ne kössek bele senkibe. Ha faggatnak, megmondom, hogy egyedül kell lennem, hogy ne kössek bele senkibe. Így nem születik újabb konfliktus. És amikor elmúlt, minden megy a régiben. És ezt a körülöttem élők is megszokták, el tudják fogadni. Nyilván nem vertem nagydobra, de számukra én így vagyok normális. :) Szóval mindennek van megoldása. :) Kitartás! Mostmár leléptem. Szép napot!
2011-03-26 17:54:09
Szia Jules! Nem ismerek ilyen orvost, de én is ugyanezekkel a tünetekkel élek együtt immár 34 éve, és anno 19 évesen pánikbetegként kezeltek. Már akkor is sejtettem, hogy ez nem ugyanaz. Azt tudom Neked mondani, hogy nem érzem magam betegnek, nincs betegségtudatom és élni szép! Megtanultam, hogy éljek vele együtt. Megtanultam a depressziót, az egyedül küzdök - érzést. Megtanultam, hogy akkor is szólaljak meg és vegyem fel a kapcsolatot az emberekkel, ha ezerrel nem akarom - mert az életemet csak én színezhetem ki magamnak és csak így. Tanítsd meg neki, hogyan éljen. Mai napig így vagyok, és nem hiszem (már bocsánat de így van) hogy él Magyarországon jelenleg olyan pszichiáter, aki jobban ismerné a betegségemet mint én. Persze, keress orvost, ha akarsz, és szívből kívánom, hogy gyógyuljon ki a gyermeked belőle, biztosan jobb napirend és hangulatingadozás nélkül élni, bár én már megszoktam és a környezetem is. De nem hinném, hogy ennek a területnek lenne igazi magyar szakértője. Nevelem a gyerekemet, és boldog, kiegyensúlyozott kisfiú, a bölcsiben imádják. Munkám van, kirándulunk, és az élet szép. Nem kell a társaság közepén lenni, hogy ember légy. Tanítsd meg szépen élni, mert nem BETEG, csak valamiben eltér. És ez az ő harca, ezen neki kell erőt vennie. Sok sikert Nektek! :)
2011-03-17 08:34:42
Mostanában találtam rá az Asperger-szindrómára, és az erről szóló cikkekre, blogokra. A fiam 7 éves, és szinte letaglózott minket, hogy az asperger-ség jellemzőinek igen nagy hányada tökéletesen ráillik, már egész kis korától kezdve. Viszont már iskolás, és sajnos megjelentek az ebből fakadó első igazán komoly konfliktusok.Tudna valaki ajánlani egy felvilágosult, nyitott pszichiátert, orvost, valakit, akinek nagy tapasztalata van az Asperger-szindrómás gyerekekkel, aki segítene abban, hogy a gyerekünknek egy megtanulható, egészséges alternatívát tudjunk mutatni az élhető élet irányába? Hogy megtanulja kezelni a szociális kapcsolatokból eredő konfliktusait?Itt a hozzászólások között várnám első körben a válaszokat.Előre is köszönöm.
Asperger-szindróma tesztje - A pszichiáter...