Casi todo lo que pienso sobre las lenguas extranjeras | Sophie writes
Posted on 2010. december 8.2010. december 8.
Casi todo lo que pienso sobre las lenguas extranjeras	Az idegen nyelv téma nálam eléggé központi, és már egy hónapja írtam egy bejegyzés kezdeményt róla, de valahogy nem tudtam kellőképpen összeszedni minden mondanivalómat. Most ismét Eszter irányából jött egy kis inspiráció, hogy végre megírjam ezt a dolgot. (De olvassátok el az ő mondanivalóját is.)
Mindig szomorú vagyok, amikor arra gondolok, hogy Magyarországon milyen kevesen beszélnek jól idegen nyelveket. Egyrészt persze nagyon fontos és hasznos lenne a nyelvtudás az üzleti életben, a munkahelyen, tanulmányokban, és még lehetne folytatni a listát. Kell a nyelvvizsga a felvételi pontokhoz, a diplomához, állásra jelentkezéskor. Ha ilyen céljaink vannak, muszáj az idegen nyelvekkel foglalkozni, megszerezni azt a szerencsétlen papírt. Csakhogy létezik a nyelvtudásnak egy ennél sokkal kellemesebb oldala is, amit észre kéne venni, és ez szerintem sokak számára megkönnyítené, hogy a nyelvtanulás élvezet is legyen, ne csak kényszer.
Az a helyzet, hogy a nyelvtudás csodálatos dolog: minden egyes nyelvvel, amit megtanulunk, egy újabb kis ablak nyílik a világra. Vagy ha eddig nyitva is volt, hiába néztünk be rajta, mert úgysem értettük azt, amit ott láttunk, ezért jobbára elmentünk mellette. Egyszerűen nem is tudtuk, hogy miből maradunk ki. Ha csak az anyanyelvünket beszéljük, akkor rendelkezésünkre állnak (esetünkben) a magyar filmek, magyar könyvek, tehát a magyar nyelven felhalmozódott tudás- és szórakoztató anyag. Csak a többi magyarul tudóval tudunk kommunikálni közvetlenül. A világnak csak ezt a kis szeletkéjét ismerhetjük meg igazán. Valóban rengeteg könyv és film le van fordítva, és tolmácsokon keresztül is beszélgethetünk, de a végeredmény akkor is csak egy valamilyen szűrőn vagy közvetítőn átment dolog lesz. Ha csak még egy nyelvet megtanulunk, képzeljük el, hogy milyen szinten megnő a világban számunkra is közvetlenül érthető dolgok mennyisége, és azoknak az embereknek és kultúráknak a száma, akikkel és amikkel ezután kontaktusba kerülhetünk. És ez minden egyes újabb megtanult idegen nyelvvel növekszik.
Vicces visszagondolnom arra, hogy mi volt számomra az első igazi ilyen jellegű élmény. Nos, ez a Harry Potterhez kötődik. Én pont ahhoz a korosztályhoz tartozom, aki akkor volt a “megfelelő korú”, amikor Rowling könyve híres lett és elterjedt. 12 éves koromtól kezdve tehát én is nagy rajongó voltam. A könyveket persze eleinte magyarul olvastam. De aztán hozzájutottam néhány J. K. Rowling-gal készített interjúhoz, amiket anyukám nyomtatott ki az internetről. Angolul voltak. Én pedig annyira meg akartam tudni a titkokat meg a háttérinformációkat, hogy nekiálltam lefordítani őket magamnak. Az óvodában kezdtem el angolul tanulni, de azért 13 éves korom körül még nem voltam középfokú szinten. De az interjúkat lefordítottam, és egy füzetbe ragasztva gyűjtöttem a többi HP-related anyaggal meg képpel együtt. Később még a Time magazin egy cikkét is lefordítottam, ami az első HP film moziba kerülése előtti időszakban jelent meg. Emlékszem, a nagymamámnál voltam nyáron, és a vaskos szótárral ültem az asztalnál és írogattam, az unokatestvéreim meg nem értették, hogy miért írok “házi feladatot” ilyenkor. Mikor már normálisabban megtanultam angolul, a Harry Potter akkor is nagy szerepet játszott az életemben: a negyedik rész volt az első könyv, amit angolul is végigolvastam. Aztán a hatodikat meg a hetediket már csak angolul olvastam, és teljesen odáig voltam, hogy nekem nem kell a fordításra várnom még hónapokig.
Ma hasonlóan vagyok a kedvenc sorozataimmal. Nem kell várnom a feliratra. Meg rengeteg érdekes/hasznos/vicces YouTube videót nézhetek gond nélkül. Tök jól el tudok beszélgetni az amerikai rokonaimmal. Az egyetemen nem kell stresszelnem, ha egy angol nyelvű cikket adnak meg kötelező irodalomként. A lista végtelen. Mindezzel nem dicsekedni akarok: azt akarom elmondani, hogy idegen nyelvet tudni egy borzasztó jó dolog, és nem szenvedésként kell felfogni, meg azt mondani, hogy dehát én reál érdeklődésű vagyok. A nyelv mindenkinek egyformán hasznos. Nem kell, hogy cél legyen: eszköz.
Itt van ez az új törvénytervezet, amiről Eszter is írt, miszerint 3 nyelvet legyen kötelező oktatni a hat- és nyolcévfolyamos gimnáziumokban. Eddig már eléggé kiderülhetett, hogy én egy kicsit language freak vagyok, és imádom őket, de még én is soknak tartom a dolgot. Még egy jó gimnáziumban is gondot okoz egyes embereknek, hogy 4-6 év nyelvtanulás után középfokú szintre jussanak. 3 idegen nyelvvel mégis mennyi idő jutna egy-egy nyelvvel foglalkozni, mondjuk heti óraszámban? 1-2? Vagy akkor helyette kiveszik mondjuk a fizikát a tantervből?
Középiskolában egyébként is nagyon nehéz jól megtanulni egy idegen nyelvet. Igaz, hogy nekem megítélésem szerint jó angol tanárom volt a gimiben, de kizárt dolognak tartom, hogy 16 évesen akkor is felsőfokúztam volna, ha csak az ő óráira járok. (Persze egyáltalán nem is kell mindenkinek 16 évesen felsőfokú, én ezt szerettem, ebben voltam jó, a kémiában meg például sajnos nem. Ebben sok különóra és önszorgalom van, és J. K. Rowlingnak is tartozom egy köszönettel, lehet, hogy ha nem írja meg a Harry Pottert, az én dolgaim is máshogy alakulnak egy kicsit.)
Szóval ha valakinek nincs meg a motivációja és/vagy a pénze, hogy fizessen a különóráért, akkor nyilván sokkal nehezebb. Egy osztályban, még ha mondjuk csoportbontásban tanulják is a nyelvet, akkor is ott van kb. 15 gyerek együtt. Mindenki egy kicsit más szinten van, mások a problémái, és olyan könnyű a padtárssal magyarul csevegni inkább. Ezen kívül később szintentartani is nehéz a tudást. Az angollal én nem vagyok bajban, mert a csapból is az folyik, de pár éve még elég jól tudtam németül, meg egy kicsit spanyolul is, hát ezek már kopnak erőteljesen. (Pedig nagyon szeretem őket. Az angolt meg a németet elég kiskoromban kezdtem tanulni, de a spanyolt csak 20 évesen az egyetemen, és ezzel éltem át igazán az “új ablak nyílik a világra” élményt, amiről fentebb írtam.)
Szerintem középiskolában bőven elég a két idegen nyelv. De azok nagyon fontosak. Aki akar, az majd úgyis megtanul egy harmadikat vagy negyediket középiskola után, vagy magánszorgalomból. És elnézést a szinkronszínészektől, de szerintem csökkenteni kellene a szinkronizált filmek számát. Filmeket eredeti nyelven, felirattal! Nagyon fontos, hogy szokjon az emberek füle ehhez.
De vajon mennyire fontos helyesen beszélni egy idegen nyelvet? Ebben (meg mindenben amúgy) nagyon kíváncsi vagyok a véleményetekre. Én nagyon utálom, amikor neten látom, hogy olyanok is alapvető hibákat vétenek, akik már nagyon régen tanulják az adott nyelvet és műveltek meg iskolázottak meg minden. De általánosságban is az a kép alakult ki bennem, hogy viszonylag kevés ember veszi a fáradságot, hogy kicsiszolgassa a hibáit. Ott van például a Postcrossing, amiről korábban írtam: elvétve látok csak olyan profilt, amin az illető helyes mondatokban írna magáról. Ugyanezt tapasztalom a kapott képeslapokra írt szövegeknél is – gyanítom tehát, hogy nem csak Magyarországon van mit javítani a nyelvoktatáson.
angol iskola nyelv
← Télen, mezítlábNyelvtörők →	“Casi todo lo que pienso sobre las lenguas extranjeras” bejegyzéshez ozzászólás	Szerintem is csökkenteni kellene a szinkronizált filmek számát, más országban úgy van, hogy van 2-3-4 hivatalos nyelv, + felíratos filmek, és az embereknek nem okoz gondot a nyelvtanulás. de egyes országok népeinek könnyebb a helyzete, mert pl az olaszok szívesen tanulnak spanyolt, mert annyira hasonlít a két nyelv egymásra, vagy a németül tudók számára a hollandot, dánt könnyebb elsajátítani, stb Magyarország viszont elszigetelt ilyen szempontból sajnos 😦
nemrég volt az origon egy érdekes cikk
http://www.origo.hu/tudomany/20101124-elbutulas-alzheimerkor-demencia-a-ketnyelvuseg-serkenti-a-gondolkodast-sot-a.html
névtelenülírninemmenő
, 2010. december 8. at 15:19
Jaj, hát köszi ezt a cikket, pont Jared Diamond van benne, aki zseniális. Olvastam egy könyvét, és még két másik áll a polcomon elolvasásra várva. Az tudtam, hogy az anyja nyelvész, de azt nem, hogy kétnyelvű környezetben is nőtt fel.
Tényleg kár, hogy a magyar nyelvnek nemigen vannak rokonai, vagy ami volt, az is már eléggé eltűnt. Tök érdekes lenne egy hasonló nyelvet hallani, hogy mennyit értenék meg belőle. Az is élmény volt, amikor Hollandiában az angol és német tudásom alapján írásban egész jól megértettem a nyelvet. 🙂
, 2010. december 8. at 23:53
Nekem pl. az a tapasztalatom, hogyha felirattal (akár magyar, akár angol) nézek filmet, akkor egyáltalán nem (alig) figyelek a beszédre, csak a feliratra, így nyelvtanulásbeli értéke közel 0. Részemről nyelv szempontból annak van értelme, ha felirat nélkül nézem, attól függetlenül, hogy így kevesebbet értek a filmből.
, 2010. december 8. at 17:15
Oké, de azért mégis ott vannak az alig és a közel szavak. 🙂 Szerintem sokszor nem is tudatosul bennünk, hogy mennyi minden ragadt meg onnan, anélkül, hogy figyelnénk. Persze aláírom, hogy felirat nélkül még hatékonyabb a dolog.
, 2010. december 9. at 00:43
Igen, de csak a rend kedvéért írtam így. Nekem elég sok ideje van ebben tapasztalatom és nem veszem észre, hogy nagyon megragadna bármi az említett módon (de legalább értem a filmet), szóval nyelvtanulás célra számomra haszontalan.
, 2010. december 9. at 13:14
ez vicces, mert én meg pont könnyebben jegyzem meg az új szavakat, ha látom őket a feliratban. ez pl star trek esetén ugye kifejezetten praktikus kifejezések elsajátítását teszi lehetővé 😛
, 2010. december 9. at 16:09
Én se sokat figyelek a szövegre feliratos filmeknél, de ettől függetlenül egyetértek veled. Ha más nem, hát a fülem szokja a kiejtést, a hangzást.
Amúgy amint látod a honlapomon, az én angolom sem helyes, pedig én is ovi óta tanultam, bár csak gimi közepén tettem le és csak a középfokot… – de nem használom rendszeresen, és hát kopik. Nomeg, én az a típus vagyok, aki _valahogy_ kifejezi magát. Kábé bármivel kapcsolatban megértetetem magam, csak a nyevtant ne nézze senki, ha nem tudom a szót, körülírom… stb. Persze az írott szó azért más, ott gázabb a bénázás, olyankor igyekszem átgondolni, átolvasni mielőtt még más ez alapján alkotna rólam véleményt.
, 2010. december 8. at 20:39
Remélem nem bántottalak meg azzal amit írtam, nem akartam. Meg az a baj, hogy én szerintem annyira rá vagyok kattanva a helyes nyelvtanra angolból, hogy nem reálisan látom, melyik hiba alapvető, és melyik nem.
Egyébként szerintem nem rossz az angolod, viszonylag kevesebb a nyelvtani hiba, és olyanból van több, hogy nem a jó szót használod, szóval olyat aminek hasonló a jelentése de oda mégsem illik. Ettől persze a szöveg azért érthető marad.
Szóval engem piszkál amikor hibákat látok, de tény hogy nem kell mindenkinek perfektnek lennie. Mondjuk ha már valaki külföldi ösztöndíjjal tanul kint, vagy ilyesmi, akkor én elvárnám, hogy olyan hibákat ne vétsen amivel középfokon is megbukna. De fogalmam sincs hol a határ ebben.
, 2010. december 8. at 22:53
Nem bántottál meg 🙂 Ez annak az eredménye h sehol sem használom a nyelvet mostanság, és kopik a szókincsem, így a sztakira meg a gugli fordítóra támaszkodom, gyakran nagyon alap szavaknál is.
, 2010. december 9. at 15:58
szerintem nem azon múlik, hogy az iskolában hány nyelvet tanítanak, mert csak az iskolában egyet sem lehet rendesen megtanulni. Legalábbis nem az a jellemző. És lehet, hogy amikor olvasol a neten dolgokat akkor nagyon sok a helyesírási hiba, de azok akik írják mégis magabiztosabbak angolul, mert valószínűleg a legtöbbjük beszélni tanult meg, és nem a nyelvtant meg ragozást meg hasonló dolgokat amiket az iskolában tömnek beléd. Persze hogy egy bizonyos szintem már illik helyesen írni/beszélni, de ahhoz hogy az a kiskapu egy másik világba kinyíljon pont elég a helyesírási hibás összevisszaság is, a lényeg , hogy tudnak kommunikálni. Szerintem a praktikus nyelvtudást kéne sok nyelvre kiterjeszteni, nem az elméletit. Saját példán tudom, hogy átmentem 70%al úgy a francia középfokún, hogy két épkézláb mondatot nem tudtam kinyögni, mert van agyam, és bemagoltam a nyelvtant, és a szótárból kinéztem a szavakat… és mikor kimentem semmit nem értettem Franciaországban.
Nyugat-Európában csomó országban csak anyanyelvi tanárok tanítanak már, ha egyáltalán tanárnak lehet megszokott értelemben nevezni őket. Csomó angol anyanyelvű ismerősom kivesz egy évet az egyetemen , hogy elmenjen vmi más országba angolt tanítani. nekik semmi “tanári képzettségük nincs,” csak sima egyetemisták. De szerintem sokkal többet ér tudni beszélni egy nyelven, ismerni azt a nyelvet amit tényleg használnak a hétköznapokban, és utána kell csiszolni a nyelvtant meg ezeket , ha már valami hivatalos dologra is használod.
, 2010. december 14. at 17:08
http://chezoriane.blogspot.com/2010/12/harmadik-nyelv.html
, 2011. január 3. at 14:33