írta Tomka | 2011.12.31.
Weblap: http://www.thycatafalque.hu
Stílus: Thy Catafalque
Kátai Tamás - szintetizátor, gitár, basszusgitár, dobprogramozás, Vendégek: Bakos Attila - ének Tóth Ágnes - ének Simkó-Várnagy Mihály - cselló
01.	Fekete mezők 02.	Kel keleti szél 03.	Trilobita 04.	Kő koppan 05.	Vashegyek 06.	Holdkomp 07.	Kék ingem lobogó 08.	Az eső, az eső, az eső 09.	Tar gallyak végül 10.	Minden test fű
A Thy Catafalque a paradoxonok zenéje. Folkos és indusztriális. Lokális és univerzális. Elektronikus, de mégis mintha mitikus lenne. AThy Catafalque: világ-zene. Képzet-zene. Vizionárius, de mégis kiérződik a zene anyagszerűsége, a horzsoló gitártémák, a poros-koszos hangzás, a hangatomok koccanása. Víziót kínál, és víziót ébreszt: világról mesél, de egyedi univerzumot teremt. Először nekigyürkőzik egy dallampatak, konokul ismétli magát, miközben mellékutakat keres, kiváj egy hangulatot, érzésfolyammá duzzad, magába ölel más hangtájakat, talpalatnyi földben gyökerező melódiafákat, majd világot alkot, a csillagokig nyújtózkodik, mitológiai mélységekről mesél. Kiszakad az időből, a szigorú dalszerkezet börtönéből, hogy szabadon pulzálhasson, bármikor visszatérve egy-egy motívumhoz, önszántából lüktessen, mint a föld szíve – ha akar fülbemászik, ha akar, elkalandozik. Bekúszik a szintetizátor hangja, szárnyal az időben, futurisztikus atmoszférát fest, hideg-szépet, elidegenedettet, majd avar-melegbe burkol, egy torz hang magyar klasszikusokat citál. Gépies hangorkán söpör végig a horizonton, hogy népies dallamvilágban oldódjon fel. Hazaér a hangulat, miután a dalszöveg érzéki szimbolikájába plántált intellektus a 18. századba kirándult, amikor még az egész világot átfogta a tudomány, elméket formált gondolataival, és univerzális volt a vízió.