Siófok első „Megadiszkója” a Hangárbár (1973-74) - Tó-retró
2019. január 04. - drkardos
A kétezer fős táncklub gasztrofol ételekkel, úszó WC-kel és egyetlen zenekarral támadott, két év alatt ki is múlt.
A Hangárbár az Ifjúsági Magazin fotóján
Bár a hetvenes évek elején Siófok látszólag már nem szenvedett hiányt szórakozóhelyekben, ezek vagy kis befogadóképességűek voltak, vagy – a szabadtéri, ifjúsági parkok esetében – túlságosan ki voltak téve az időjárás viszontagságainak. Egyre nagyobb igény mutatkozott egy nagy alapterületű, fedett helyre, ahol bármikor lehetett szórakozni. Valószínűleg ez a gondolatmenet futhatott végig a MAHART- és a KISZ helyi prominenseinek a fejében, amikor úgy döntöttek, hogy egy nyáron üresen álló hangárt „Megadiszkóvá” alakítanak.
A siófoki kikötőben, a Munkásőr utcai objektum ideálisnak tűnt erre a célra, hiszen eredeti funkcióját tekintve ez a hajók téli tárolására szolgált, így a szezonban üresen árválkodott a tó partján. 1972-ben jött a nagy ötlet, hogy itt alakítsanak ki egy szórakozóhelyet Hajós Ifjúsági Klub vagy a köznyelvben Hangárbár néven. A kezdeményezéshez rögtön támogatót is találtak a Gorsium Áfész képében, aki segített a hely felszerelésében és kidíszítésében, cserében nap közben bárként üzemeltethették a helyet, míg éjszaka ők szolgálhatták ki a mulatni vágyókat. Már úgy tűnt, hogy minden összeállt az ötlet megvalósításához, ám közbeszólt a bürokrácia és egy WC.
Valószínűleg az ötlet kiagyalója és egyben a MAHART helyi vezetője nem minősült „jó elvtársnak” ezért a siófoki tanács mindent elkövetett, hogy a kezdeményezésből ne legyen semmi. Ugyanis az 1972-es megnyitó előtt kiderült, hogy a leendő hangárbár nem rendelkezik árnyékszékkel, ami lássuk be alapkövetelmény egy szórakozóhely, de még egy ételbár esetében is. Mivel ekkorra a MAHART és a helyi KISZ lelkesen dolgozott a hangár átalakításán, lendületből vetették magukat a megoldandó problémára és felvetették, hogy napok alatt összerónak néhány toalettet az épület mentén. Azonban a tanács Építési Bizottsága erről hallani sem akart. Szerintük ez túlságosan növelte volna a kikötő beépítettségét és – ami még fontosabb – tájkép romboló hatással lett volna. Hiába érveltek azzal klub kiagyalói, hogy a bejáratuktól 40 méterre engedtek összeróni egy sornyi, kalyibának is alig nevezhető büfét és kocsmát, az illetékesek hajthatatlanok maradtak.
A szervezők ekkor előálltak az ötlettel, hogy – drága pénzért – beszereznek egy speciálisan erre a célra kialakított lakókocsit, a tanács csak úgy engedélyezte volna a használatát, ha azt a csarnokon belül helyezik el. Ez persze higiéniai okokból és szépészeti szempontból is lehetetlennek bizonyult, így az 1972-es szezon végül vitákkal és hangárbár nélkül zárult.
Azonban a lelkesedés nem ismert határokat és a következő évben újra nekifutottak a klub megnyitásának, mégpedig úszó WC-k megépítésével oldva fel a gordiuszinak látszó csomót.
Az úszó WC-k
Fotó: Ifjúsági Magazin
A hangár mellett folyó Sióra építettek egy pontont, melyet láncokkal és pallókkal rögzítettek a parthoz, a fedélzetre pedig európai színvonalú WC-ket készítettek, csatornázással, folyóvízzel és minden földi jóval, potom 200 ezer forintért. Hogy ez mekkora összeg volt, ahhoz tudnunk kell, hogy a klub teljes berendezése és a felújítás anyagköltsége 100 ezer forint volt, míg a munkát önkéntes alapon a helyi KISZ szervezet tagjai végeztek el. De a siker nem maradt el, mert így az átalakítás árának kétharmadát kitevő illemhelyekkel már megkapták az engedélyt a hangárbár megnyitására. Így 1973. június 9-én megnyithatta a kapuit Siófok addigi legnagyobb szórakozóhelye.
A bárban reggel fél nyolc és délután három óra között melegbüfé üzemelt gasztrofol ételekkel, míg este héttől tizenegy óráig(!) zene szórakoztatta a nagyérdeműt, harmad osztályú árakon. Hogy a hangárbár nem lett sikeres, az nem is a lelkesedésen vagy a túlzott italárakon múlott, bár a 15 forintos esti belépő elég húzósnak minősült úgy, hogy napközben 10 forintért lehetett megenni ugyanott egy főételt. A hiba az amatőr hozzáállásban rejlett.
Kezdjük rögtön azzal, hogy az 1800 négyzetméteres hangárban csupán 100 fő részére alakítottak ki ilyen-olyan ülőhelyet, ami egy koncert idején még nem is lett volna baj, de egy egész estés szórakozáshoz már elég kevésnek bizonyult. Ráadásul a hangár bejáratainak elhelyezkedése folytán a színpadnak már csak az egyik sarokban jutott hely, ami erősen rontotta a láthatóságot és az akusztikára sem gyakorolt jótékony hatást. Persze a szórakozni vágyó fiatalok ezeken még valószínűleg túlléptek volna, ám azt már nehéz lehetett megemészteni, hogy az első szezonban összesen egyetlen zenekar koncertjei képezték a teljes repertoárt. Félreértés ne essék, a Gemini, egy menő és valóban kiváló zenekar volt, de minden este, négy órában nem szolgálták a változatosságot. Ráadásul az újságírók megkérdezték az Országos Rendezvényszervező Irodától (ORI), hogy nem tudnának e segíteni egy változatosabb program összeállításában, ők azonban akkor hallottak először az új klubról, és a bejelentéskötelezettség elmulasztása miatt rögtön egy eljárást is indítottak a szervezők ellen.
Bár 1974-ben még egyszer nekifutottak a klub felfuttatásának és egy új, menő zenészekből (Neoton, Apostol és Atlantis tagok) álló zenekart is szerződtettek, akik disk jockey-val váltásban töltötték ki a nyitvatartási időt, de ez sem segített. A Balaton első „Megadiszkója” soha sem volt képes komolyabb tömegeket megmozgatni, és összesen két idénnyi vegetálás után végképp bezárt.
Balaton Hangárbár
https://toretro.blog.hu/api/trackback/id/tr914534540
rdos · http://h2o.ingyenweb.hu/tema/6.html 2019.01.06. 14:47:57
Láttunk már ilyent az eftársaktól nem is egyet. :-( Népi kohók Kínában, gyapot termesztés kishazánkban, ... :-(