﻿ „Mennyi egy kutya életének az ára?” – avagy hogyan tárgyiasítja jogrendszerünk az ember legjobb barátját? - Hasznos - Kutyabarát.hu
Főoldal → Hasznos → „Mennyi egy kutya életének az ára?” – avagy hogyan tárgyiasítja jogrendszerünk az ember legjobb barátját?
A korábbi években nem volt általános, hogy ilyen eseteket kártérítési per követett volna. A közelmúltban azonban nemcsak az állatkínzás miatt megtett büntető feljelentések, hanem a kártérítési perek is megszaporodtak az ilyen jellegű ügyekben.
Mennyit ér egy kutya a bírósági perben? Milyen összeget követelhet valaki az elvesztett kutyájáért? Ahány eset, annyiféle válasz adható, de általánosságban a bírósági gyakorlat azt mutatja, hogy a kutya „értéke”, illetve a gazda anyagi kára (elmaradt haszon, költségek) határozzák meg a megítélt kártérítési összeget. A tárgyalótermekben számít a fajtatisztaság, a versenyeredmény, vagy például, hogy haszonállatról (pl. őrző-védő kutyáról vagy rendőrkutyáról) van szó. Egy többszörösen díjnyertes, pedigrés boxer gazdája például több millió forintos kártérítést követelt egy állatkórháztól, mert állítása szerint a nem megfelelő műtét következtében halt meg kutyája gyomorcsavarodásban. A követelt kártérítési összeget a speciális étkezés, a versenyeztetések költségei és a fedeztetésekből származó bevételek alapján határozta meg a gazda (a per végkimenetele még nem ismert).
Vannak azonban olyan ügyek is, amelyek el sem jutnak a tárgyalóteremig. 2010-ben viszonylag nagy média nyilvánosságot kapott annak a lövői gazdának az ügye, akinek a kuvaszát vadászok lőtték le, azzal az indokkal, hogy a kutya egy vadat támadott meg. A vadászok állítása azonban hamar megdőlt, hiszen sem „megtámadott” őzbakot nem találtak a környéken, továbbá a kutya szájában nem találtak semmiféle állatszőrt. Valószínűleg a vadászok is rájöhettek, hogy nagyot hibáztak, mert megkeresték a gazdát, és bocsánatot kértek tőle, valamint kártérítést fizettek neki. Itt nem is került sor perre.
Nemcsak kifejezett kártérítési ügyeknél találunk azonban olyan eseteket, ahol egy bizonyos értéket, összeget képviselhet a kutya. Egy hibás teljesítés iránt indított perben a felperes 10.000 Ft-ért vásárolt egy törzskönyvezett német juhászkutyát egy tenyésztőtől. Felek között szerződés is létrejött, melyben a tenyésztő szavatosságot vállalt arra nézve, hogy a kutyánál közepes vagy súlyos diszplázia nem fordulhat elő, illetve ilyen esetben kötelezettséget vállalt a kutya visszavételére, és a vételár visszafizetésére. A kutya még az elvitel napján belázasodott, így új gazdája elvitte orvoshoz, aki a vizsgálattal egyidejűleg röntgenfelvételt is készített, mely alapján bebizonyosodott, hogy közepes fokú diszpláziája van a kutyának. A felperes másnap visszavitte a kutyát a tenyésztőhöz, aki megtagadta a visszavételt, arra hivatkozva, hogy a diszplázia csak a kutya egyéves kora után a kijelölt helyen elvégzett szűrés alapján állapítható meg. A felperes pert indított, mely során szakértői szűrővizsgálatot végeztetett el, ami súlyos csípőízületi diszpláziát mutatott a kutyánál. Ezután a beperelt tenyésztő már nem vitatta a visszafizetési kötelezettségét, de a felperes által kért tartási és egyéb költségek (pl. orvosi költségek) megtérítésétől elzárkózott. A bíróság az alperest a felperes követelésének helyt adva, 59.842 Ft és járulékai (tehát a felmerült többletköltségek: orvosi díj, tartás költsége) megfizetésére kötelezte „hibás teljesítés” miatt, azzal, hogy köteles visszaadni a kutyát a tenyésztőnek (a jogesetünk kapcsán, arról most nem mondanék véleményt, hogyan is tud valaki visszaadni egy közel egy évig nála lévő kutyát).
A fent vázolt esetek kapcsán is felmerülhet a kutyatartókban, az a kérdés, hogy mennyit is ér a kutyám? Kutyatartóként és ügyvédként is kijelenthetem, hogy a jogosulatlanul elpusztított állatok miatt indult kártérítési perekben megítélt összegek (egyáltalán, ha megítél a bíróság valamennyit) köszönő viszonyban sincsenek egy gazda „értékrendjével”. Jogrendszerünk egyfajta tárgyi-értékként tekint a házi kedvencünkre is: nem mindegy, hogy fajtatiszta vagy keverék kutya, egészséges vagy beteg, versenyeket nyert vagy „csak” házőrző volt stb. Ennek erkölcsi értékítéletébe most nem mennék bele, de szerintem jogosan vetődik fel bárkiben a kérdés, hogy Mari néni szeretett keverék kutyája miért is érne kevesebbet, mint egy tenyésztő törzskönyveztetett, versenyeket nyert fajtatiszta kutyája.
Sziládi-Kovács Hajnalka
A Frank-hegyi kutyás incidens vizsgálati eredménye,