A PÁPA ZSÚRJA A FEHÉR HÁZBAN
Legtöbb ember irtózattal utasítaná vissza, hogy olyan valaki társaságában ünnepelje a születésnapját, aki tízezrek ítélet nélküli fogvatartásáért, kínvallatásáért, kutyákkal marcangolásáért, szodomizálásáért, őrületbe kergetéséért, halálba rugdosásáért felelős. Nem úgy XVI. Benedek pápa, akinek lelkivilágát az ilyen jellegű atrocitások nem különösebben kavarják fel. Legalábbis nem annyira, hogy elborzasztották volna a szadista brutalitást legfelső fokon jóváhagyó George W. Bush személyétől, sőt! Az amerikai elnök privát meghívásának eleget téve a Fehér Házban számára rendezett szűk körű összejövetelen fogadta az őt ünneplők lelkes Happy Birthday! köszöntését, és élvezettel fogyasztotta Laura asszonynak a tiszteletére rendelt tortakülönlegességét.
Lesznek, akik azzal próbálják mentegetni a 81 éves egyházfőt, hogy ebben a korban nyilván nem képes követni a világeseményeket, és valószínűleg már el is felejtkezett a hírhedt Guantanomó és Abu Ghraib botrányokról, ahol amerikai és izraeli kiképzésű „felpuhító” és vallató legények gyilkosságokat, kéjelgő fenyítéseket és borzasztó kegyetlenkedéseket követtek el... A dolog azonban nem ilyen egyszerű.
Annál is inkább nem, mivel a pápa amerikai útját közvetlen megelőzően, április 9-én került nyilvánosságra, és bejárta a világsajtót, hogy minden korábbi tagadás és tiltakozás ellenére Bush néhány vezető tanácsadója és kabinetminisztere – köztük a katolikusként nevelkedett Condoleezza Rice – a Fehér Házban tartott titkos megbeszéléseken jóváhagyták azokat az amerikai jogrendet és nemzetközi egyezményeket sárba tipró szadista vallató módszereket, amelynek nagyszámú halálos, örökre nyomorék, pszichológiai ronccsá vált és szellemileg leépült áldozata van.
(Kép: Névtelen, meztelen, jegelt holttest Abu Ghraibban. Egy a sok közül. The New Yorker/AP)
Nem valószínű, hogy a Pápa kalapdobozainak összekészítése, karmazsin topánjainak dobozolása és útibőröndjeinek izgatott csomagolása közepette a Vatikánban mindenki figyelmét elkerülte volna a szenzációs politikai botrány: az amerikai média – élenjáróként az ABC News – végre leleplezte, kik is valójában a felelősök azokért a Gulágot jellemző vallatási módszerekért, amelyek miatt a korábbi igazságügyminiszter, John Ashcroft így aggodalmaskodott: „(Egyáltalán) miért tárgyalunk erről itt, a Fehér Házban? A történelem nem fogja kedvezően megítélni.” Kérdés azonban, hogy számít-e ez Bush közvetlen köreiben? Érdekel-e majd valakit is a történészek közül, hogy a keresztények égi Atyjának egykori helytartója kegyes elnézéssel viseltetett a kitudódott kínos ügy iránt?
Egyes apologéták szerint a pápa ugyan igyekszik a világeseményekkel lépést tartani, de abban a groteszk helyzetben van, ha esetleg kritizálná a Bush-Cheney kormány jogtiprását és kínvallató módszereit, rögtön lennének, akik a katolikus inkvizícióval hozakodnának elő, amely évszázadokon keresztül – a spanyol inkvizíció révén még a XV. században is – alkalmazott hasonló érdekvédelmi eszközöket.
A hírhedt Guantanomó és Abu Ghraib börtönökben (de számos más iraki és afgán börtönben is) a fuldoklást (alkalmanként fulladást, végzetes szívrohamot) előidéző „waterboarding” tortúrát a középkori Itáliában és Franciaországban alkalmazták előszeretettel, később pedig, a Spanyolországot egyesítő Ferdinánd és Izabella idején „potro” néven volt ismeretes. A királyi pár uralkodása alatt IV. Sixtus nevezte ki a legfőbb inkvizítorokat Kasztíliában, Aragóniában, Valenciában és Katalóniában.
Amennyire politikai jellegű volt a királyi pár döntése az inkvizíció bevezetésére – a hatalom központosítása és az uralkodói kincstár feltöltése az eretnekek, mórok és túlzottan befolyásos zsidók vagyonelkobzása révén –, ugyanannyira politikai jellegű volt a Bush-Cheney kormány döntése is a kínvallatás bevezetését illetően: az információszerzésen kívül a függetlenséget akaró nemzeti vonal megtörése, és a lakosság megfélemlítése az olajszerzésre irányuló hosszú távú megszállás elfogadtatásának céljával.
A katolikus egyházvezetőség hajdani visszaélésein túlmenően azonban a közelmúlt bűneinek napvilágra kerülése is kísérti a Pápát. Éppen ezért az USA-ban több ezer áldozatot szedő pedofil szex-botrány után jobbnak vélte a régen bevált praktikus tanácshoz tartani magát: akinek vaj van a fején. . . Szégyenletes dolog a hallgatás. Ahogy a költő, Adrienne Rich ráérzett, nemcsak szavakkal hazudunk, de hallgatással is. De még ennél is szégyenletesebb, hogy az egyház feje annak az elnöknek személyes vendégeként ünnepelte a születésnapját, aki semminemű bűntudatot nem érez, hogy az általa elrendelt megszállás 2004-2007 közötti időszakában a kiskorú árvák száma Irakban meghaladta az 5 milliót!(*1)
“Ez a fickó kiválóan érezte magát az egész háború alatt” – állítja a "George W. Bush elleni vádemelés gyilkosságért" címmel most megjelent könyv szerzője, Vincent Bugliosi. “A szenvedés és a borzalom és a vér (mennyisége) hihetetlen. És (az elnök) mégis egész idő alatt élvezte a helyzetet.” Mi több, egy alkalommal nyilvános publikum előtt élcelődött egy mókásnak szánt videófelvétel kapcsán, amelyen hiába kereste lázasan az iraki tömegpusztító fegyvereket Fehér házbeli irodájában, az íróasztala alatt és a fiókjaiban.
Sokak szerint mikor provokálatlan háborús agresszióról és ennek következtében civil áldozatok százezreiről van szó, akkor a Vatikán szófukarságára, elnéző magatartására nincs mentség.(*2) Az iraki intervenciót megelőzően Jim Winkler, az Egyesült Metodista Egyház (United Methodist Church) testületi vezetője is így érzett, mikor azt nyilatkozta, mivel Bush és Cheney az ő felekezetük tagja, kötelességüknek tartják szót emelni egy kisebb és gyengébb ország megtámadása ellen, "mert a némaságunkat hallgatólagos beleegyezésként lehetne értelmezni". (Ugyanígy a megszállt iraki népre zúduló folyamatos atrocitások özönének bájmosoly és áldásosztás kíséretében történő elhallgatása is beleegyező támogatás benyomását kelti.)
Jim Winkler azon a szinten próbálta felvilágosítani és meggyőzni Busht, ahol feltételezte, hogy elérhető: "Az útvonal, amelynek az elnök nekivágni készül, ellenkezik Jézus tanításával, és veszélyt jelent a törvény azon szabályzataira nézve, amelyek a demokrácia alapvető princípiumai. Elképzelhetetlen, hogy Jézus Krisztus, a mi Urunk és megváltónk, a béke hercege, támogatná ezt a várható támadást."
Hogy a poszt-háborús időből is megszólaljon a humanitás egyházi hangja: Rowan Williams Canterbury érsek, aki egyben az egész világ anglikán hívőinek feje, tavaly novemberben éles támadást intézett az Egyesült Államok (kormánya) ellen azzal a váddal, hogy világhegemóniára és a beígért demokratizálás helyett közel-keleti befolyásának növelésére, kontroll szerzésére törekszik. A muzulmán Emel magazinnak adott interjújában Dr. Williams kijelentette, hogy a Bush-külpolitika „minden világok legrosszabbikát” hozta létre, ahol a humanitás modern nyugati értelmezése teljes csődöt mondott. Vajon hogy nem vették ezt mindeddig észre a Vatikánban? – kérdezhetnénk. Vagy miért tartják elfogadhatónak azt az előidézett véres káoszt és teméntelen szenvedést, amit az anglikán egyházfő elutasít?
Megjegyzendő azonban, hogy a protestáns egyházi vezetőkhöz és képviselőkhöz képest nemcsak XVI. Benedek maradt le és manőverezett a tessék-lássék intés és langyos békeszólamok között, hanem rajongott elődje II. János Pál pápa is. Pedig milyen büszkévé tette volna híveit, ha annak idején ő írta volna hozzájuk intézett körlevelében a következőt: "Az Egyesült Államoknak az iraki nép elleni megelőző háborúja ellenkezik a szentírás legalapvetőbb értelmezésével, az egyházunk tanításával és a lelkiismeretünkkel." Ezt azonban Sharon A Brown Christopher, az Egyesült Metodista Egyház püspöki bizottságának elnöknője(!) írta.
És milyen büszkék lettek volna rá, ha a protestáns Egyházak Világszervezete (World Council of Churches, WCC) helyett a Vatikán kért volna bocsánatot, amiért nem emelt szót erélyesen a Bush adminisztráció illegális háborúi ellen. A WCC az első jelentős, nagylétszámú amerikai szervezet – 350 egyházat és felekezetet fog össze –, amely utólag „nehéz bűntudattal” ismerte el a világ nyilvánossága előtt, hogy nem tett eleget és nem tiltakozott elég erélyesen az iraki intervenció és más fontos jelenségek mint a klímaváltozás, rasszizmus és szegénység ellen. A világszervezet képviselői állami terrorral vádolták Washingtont, és az USA nevében kollektív bocsánatot kértek azoktól a népektől, amelyekre Amerika „erőszakot, degradációt és szegénységet hozott”.
„Különös szívfájdalommal nyilatkozunk az iraki háború ellen, amely félrevezetésen alapozottan indult, és megszegte az igazság és az emberi jogok globális normáit” – szól a közös nyilatkozat. „Gyászoljuk mindazokat, akik meghaltak, és együttérzésünkről biztosítjuk, akik megsebesültek a háborúban. Szégyenkezve ismerjük el a visszaéléseket, amelyeket a nevünkben követtek el.”
És mint egyre inkább köztudott, a visszaélések sora hosszú. Linda Gustitus, ügyvéd, az afgán és iraki börtönök és fogolytáborok kínzásait ellenző országos vallási kampány (NRCAT) episzkopális elnöknője nem a pápa kioktatására szánta szavait -- bár tökéletesen ellátná e nemes feladatot --, mikor azt mondta, hogy a kínvallatás nem politikai ügy, és így függetlenül attól, hogy valaki az elnök támogatója vagy ellenzője, mint ahogy attól is, hogy melyik pártba tartozik. Szerinte az emberkínzás kizárólag morális ügy. Éppen ezért úgy vélekedik, "immorális tortúrát alkalmazni, mintahogy immorális (az elkövetőknek) megbocsátani -- akár szót emelve, akár hallgatólagosan."
Mikor Benedek pápa Manhattan híres St. Patrick katedrálisában misézve egy “új pünkösdért" imádkozott, amelynek bekövetkeztével háttérbe szorulna „bűn, közöny és szekularizmus”, olyan általánosításhoz folyamodott, amely révén elkerülte a hozzá hasonlóan ultrakonzervatív Bush, Cheney és a háborús uszításban élenjáró Rice személyes kritikáját, és ezzel együtt a jelenlegi nehézfegyveres megszállások és a velejáró napi vérontás elítélését. Ezzel a pápai látogatás, de még inkább a születésnapi zsúr mintegy jelképévé vált a 'bűnös' imperialista hatalmi törekvéssel való vatikáni azonosulásnak és a közel-keleti népek szenvedése iránti "közönynek"; ördögi módon hozzájárult, hogy szalonképessé váljon a gyilkos erőszak.
Az elegáns és nagy médiafelhajtást keltő pápai zsúr időzítése nem volt puszta véletlen: számos közvéleménykutató intézet felmérése szerint Bush saját hazájában a modernkori történelem legnépszerűtlenebb (legmegvetettebb, leggyűlöltebb, legkevesebbre tartott) elnöke, így az utódjául kiszemelt John McCain elnöki esélye a katolikus szavazók és anyagi támogatásuk nélkül eleve lehetetlen lenne. A négy évvel ezelőtti választáskor II. János Pál pápa bíztatására a katolikusoknak több mint 60 százaléka Bushra szavazott. XVI. Benedek pápa Washingtonban járva maga is helybenhagyta a republikánus párt világhatalmi törekvéseit, mikor a Laura asszony rendelte ünnepi tortán elfújta a gyertyákat. A meghitt, szívélyes kapcsolat szimbolizmusa olyan hatással ért fel, mint egy McCAIN A MI EMBERÜNK! transzparens a pápa-mobil frontális ütközőjén.
Az már aztán a Fehér Ház véletlen szerencséjének tudható be, hogy a hozsannázó médiafelhajtással sikerült elterelni a figyelmet a sistergő politikai gyújtóbombáról: minden korábbi hivatalos tagadás ellenére bizonyítottá vált, hogy a Rice vezette nemzetbiztonsági csoport maximális keménységű kínvallatást engedélyező döntése „egyenesen az Elnök íróasztalához vezetett.” George Hunsinger, aki ezzel a Bushra újjal mutató híres jogi professzort, Jonathan Turleyt idézte, keserű hangon vádló esszéjének azt a címet adta: „A történelem nem fog minket felmenteni.”
Kétséges, hogy Busht és kormányát különösebben érdekelné a történelem ítélőszéke, mikor XVI. Benedek révén közvetlen összeköttetésük van a Magasságossal.(*3) A genocídiumnak és a szabadrablásnak az egyház részéről történő felmentésére számos példa szolgál a világtörténelemben.(*4) Ahogy a XVIII. századi tudós, abolicionista, népszerű prédikátor és nem utolsó sorban London (anglikán) püspöke, Beilbu Porteus megállapította, egy gyilkosság bűnözővé tesz, egy millió viszont hőssé. A hősöknek pedig mindig kijár a papi áldás.
Mikor New Yorkban a Ground Zeronál mondott imát a Pápa – "Béke Istene, hozzál békét erőszak uralta világunkra. Végtelen szereteted változtassa meg azokat, akiknek szívében és elméjében a gyűlölet lakozik" – nem arra a korlátlan erőszak útján nyerészkedő, koloniális függőséget kialakító hódítóra vonatkoztatta, aki legfőbb hadseregparancsnokként depleted uraniumos rakétákkal lövette és izraeli gyártmányú L20-as fürtös-bombákkal záporozta a Tigris és Eufrátesz völgyét. Biztos, hogy nem, hiszen előző este éppen a legfőbb parancsnok vendégeként fogadta az ünnepi köszöntőket... Maga a New York-i helyszín kiválasztása is azt sugallta, hogy kizárólag a(z állítólagos) muzulmán géprablókat vádolta gyilkos gyűlölettel, és ezzel mintegy felmentette évszázadunk legnagyobb man-made katasztrófája, az iraki tragédia előidézőit. Pusztán politikai meggondolásból a szőnyeg alá söpörte a Bush nevével fémjelzett intervenció több mint 1,2 milliónyi iraki és több ezer amerikai katonai és polgári áldozatáért való felelősséget.(*5)
Az intervenció mindenkori hívei a szeptember 11-i terrortámadásra hivatkozva a "just war", a jogos és igazságos háború teóriájával igyekeztek indokolni Irak elfoglalását. Joseph Sprague, Chicago metodista püspöke azonban ezt lehengerlően visszautasította:
"Ez a vakmerő kaland semmiképpen sem igazolható az "igazságos háború teóriájának" kritériumai révén. Ez nem önvédelmi aktus. Az összes egyéb lehetőségek (mint bizonyíték szolgáltatás és értékelés, diplomácia, K. H.) nem lettek kimerítve. Az előre felmérhető pusztítás semmiképpen sem arányos Szaddám Huszein előzetes agressziójához viszonyítva. (Megfelelő) védelem híján ártatlan civilek – főleg nők és gyermekek – lesznek az áldozatai."
Mikor a katolikus egyházfő New Yorkban az ENSZ székházban beszédet mondva “az emberi jogok védelmét a leghatékonyabb stratégiaként” említette, akkor sem az iraki nép védelmében hangoztatta, mert akkor az alkalmat megragadva felszólította volna a tagországok jelenlévő képviselőit, hogy érvénytelenítsék a jogtalan megszállás szégyenletes hosszabbítgatását, és felszólította volna a megszálló koalíciós országokat, hogy azonnal vonják ki csapataikat. Erről azonban szó sem volt. Mivel az „emberi jogok” ideológiája népszerű szekuláris vívmány, ezért a pápa – a szekularizmus elvakult ellenzőjeként – csupán retorikai hatáskeltésből hivatkozott rá, figyelmen kívül hagyva egyik legfontosabb kitételét: az egyetemességet. Ennek értelmében nem az ő és nem is Bush személyes választási joga lenne, hogy mikor kit illet meg és kit nem. (Keresztényeknek, zsidóknak, gazdagoknak, militánsoknak, politikai megalkuvóknak jár, ellenben muzulmánoknak, nem hívőknek, színes bőrűeknek, szegényeknek, pacifistáknak és a klérus támogatta uralkodói rend ellenzőinek viszont nem.)
Éppen az emberi jogok egyetemességének biztosítása, bár nem kevésbé Amerika reintegrálása érdekében is, az olyanoknak, mint Marjorie Cohn, a Thomas Jefferson School of Law professzora és az NLG elnöknője, még sok tennivalója van; a legalapvetőbb, hogy nevén kell nevezni a dolgokat – az emberiség elleni bűnöket és elkövetőiket:
"Az agresszió háborúja, a titkos börtönök, a kegyetlen, embertelen és degradáló (vallatási) módszerek, a kínzások révén szerzett bizonyítékok felhasználása, és az (amerikai) állampolgárok bírósági engedély nélküli megfigyelése mind Bush és Cheney megbízatása alatt kezdeményeztettek és vezettettek be, méghozzá annak ellenére, hogy mindezek az Egyesült Államok alkotmánya és a nemzetközi jogok szerint is törvénytelenek."
Az emberi jogok védelmében jeleskedik többek között a nemzetközileg elismert amerikai író és publicista, XVI. Benedek kortársa, Gore Vidal. Az angol Time Online május 18-án közölt interjújában Vidal kifejtette, hogy véleménye szerint a legnagyobb hazugság a hallgatás, míg az élet élvezetének legfelső foka a (szellemi) provokáció, a nézetek felkavarása, a (gondolat)ébresztés, az emberek rákényszerítése, hogy szembenézzenek az igazsággal. Ez a kotyvalék nem éppen II. János Pál idejében a "doktrínák fő inkvizítoraként" ismeretes Ratzinger bíboros csésze teája. Vidal emigránsként 30 évig Itáliában élt, így a Vatikánban bizonyára hallottak róla, ha nem is olvasták, mivel nyíltan homoszexuálisnak és pacifistának vallja magát... Pedig kétségkívül lett volna mit eltanulni, ellesni tőle: a történelmi igazságtétel utáni vágyat, a nemzetközi szintű társadalmi elkötelezettségérzetet, a megbélyegzéssel (hazafiatlan, gyáva, baloldali, antiszemita) szembeni karakánságot, a világ jobbá tételéért síkra szálló morális értékítéletet.
Az iraki háborút kezdettől fogva ellenző, majd a megszállást is elítélő Vidalt(*6) semmiképpen sem lehetne Laura asszony tortájával és a média dicshimnuszával a humanitás ellen elkövetett bűnök elhallgatására bírni. A Time interjú során Vidal ismét nyíltan kimondta, amit a közel-keleti háborúk és népirtások ellenzőjeként évek óta hangoztat: “Olyan nem létezik, hogy terrorizmus elleni háború. Ez egy idiótaság. Az ilyesmi csak szlogen. (...) Tiszta hazugság.”
Mint ahogy minden más is, ami erre épül vagy bármi módon kapcsolatba kerül vele.
*1 “The number of Iraqi orphans increased in the last few years due to the war. According to official Iraqi government statistics released in December 2007, the number of Iraqi orphans had reached at least five million over the last three years.” (The Real News Network)
*2 Csupán egy rövid háborús időszak gyilkossokká változtatja a mindennapi embereket, figyelmeztet rá Chris Hedges: It takes little in wartime to turn ordinary men into killers. Most give themselves willingly to the seduction of unlimited power to destroy. All feel the peer pressure to conform. Few, once in battle, find the strength to resist. Physical courage is common on a battlefield. Moral courage, which these veterans have exhibited by telling us the truth about the war, is not. War breeds gratuitous, senseless, and repeated acts of atrocity and violence. Abuse of the powerless becomes a kind of perverted sport for the troops. (Chris Hedges: Collateral Damage – What It Really Means When America Goes to War. TomDispatch.com)
*3 Nem véletlen, hanem a feloldozás biztos tudataként könyvelhető el, hogy Rice minden „szekuláris” vádaskodásra – mint a megelőző háború jogtalan indítása, háborús bűnök vagy humanitás elleni bűntények elkövetése – csak fölényesen mosolyog, mint ahogy az sem véletlen, hogy a háborús bűnös Tony Blair áttért a mindig megbocsátó katolikus vallásra. . .
*4 "Az indiánok sorsa felett szemet hunyt a korabeli Európa, holott már Euripides óta tudott volt, nincs nagyobb tragédia a földön, mint a szülőföld elvesztése. Bűneinek súlyát enyhíteni próbálva a Vatikán és a keresztény országok történelme évszázadokon keresztül úgy próbálta beállítani, mintha Kolumbusz szinte lakatlan földrészre érkezett volna, amelyet be kellett népesíteni, szűzföldjeit meg kellett művelni, aranyát ki kellett bányászni, pogány őslakóit meg kellett téríteni, mintegy a civilizáció és az isteni ige terjesztése, és közvetve az egész emberiség érdekében." (. . .) Az egyháznak meghatározó szerepe volt az Új Világ kialakításában. A történész Larry Hise kutatómunkája szerint keresztény papok írták az Amerikában megjelent rabszolgatartó rendszert védő publikációknak majdnem a felét. Nem kevesebb, mint 275 egyházi személyt sorolt fel név szerint, akik a Bibliára való hivatkozással bizonyították, a fehér ember joga és kiváltsága, hogy igavonó baromként „alacsonyabb rendű” feketéket birtokoljon. Feketéket és vörös bőrű indiánokat. (Kuliffay: Vér, arany, istenek és harci dicsőség. EMPIRIA Magazin)
*5 “Benedict did not come to make provocative political statements, opting for measured tones. (...) He called for peace but did not publicly address the war in Iraq.” (Eric Gorski: Impact of Pope's Trip Remains Unclear)
6* Vidal a patriarchalis vallásoknak tulajdonítja a kétezer éves nőgyűlöletet a világban: The great unmentionable evil at the center of our culture is monotheism. From the barbaric Bronze age text known as the Old Testament, three anti-human religions have evolved -- Judaism, Christianity, and Islam. These are sky-god religions. They are, literally, patriarchal – God is the Omnipotent Father – hence the loathing of women for 2,000 years in those countries afflicted by the skygod and his earthly male delegates.
A témával kapcsolatban lásd még: Járatlan utak – Másik út az egyházon belül alcím alatt; II. János Pál és George W. Bush kapcsolatáról: Hullahegyekre épülő demokrácia – Bush a világbéke szolgálatában című fejezet; Látszat kontra realitás; a katolikus inkvizícióról lásd: Lapszemlék 1997-2001 23. írás; Lapszemlék 2003. II. félév 21. írás; a pápaság szerepéről a rabszolgatartó társadalom idején lásd: Lapszemlék 2002. II. félév 7. írás; Szexbotrányok – pápai áldással; Lapszemlék-kommentárok 2010. I félév 8. és 9. írás;
Ezt az írást további közlésre átvették: Kitekintő<Külpolitika, külföld; Lapszemle.hu; KitekNet<Legnépszerűbbek
Sok mindenre magyarázattal szolgál az alábbi 2006-os vatikáni jelentés, amely szerint XVI. Benedek nemcsak privát audiencián fogadta a számos országban háborús bűnösnek tartott Henry Kissingert, hanem felkérte, hogy mint megbízott tanácsadója alakítson egy külpolitikai jellegű tanácsadótestületet -- amit Kissinger készségesen el is vállalt. A botrányos döntés még csak nem is egyedülálló. A Pápa politikai tanácsadói közé tartozott többek között Paul Wolfowitz is. . .
"Over the course of his long and controversial career, former U.S. Secretary of State Henry Kissinger has had many titles. Now he reportedly has one more -- adviser to the Pope. According to the Italian newspaper La Stampa, Pope Benedict XVI has invited the 83-year-old former adviser to Richard Nixon to be a political consultant, and Kissinger has accepted. Quoting an “authoritative” diplomatic source at the Holy See, the paper reported Nov. 4 that the Nobel laureate was asked at a recent private audience with the Holy Father to form part of a papal “advisory board” on foreign and political affairs. In recent years, other figures invited to share their expertise with the Holy See have included Paul Wolfowitz, a former President Bush adviser and now president of the World Bank. . . " (National Catholic Register Correspondent Edward Pentin: Pope Benedict XVI has invited Henry Kissinger, former adviser to Richard Nixon, to be a political consultant and he accepted. Vatican City. November 26-December 2, 2006 issue)
A Pápával ellentétben a Görög-Katolikus egyház 2003-ban elítélte a Bush-Blair intervenciót, és örökre kitiltotta Betlehemből a két kormányfőt és minisztereiket. Az indoklás? "(Bush és Blair) háborús bűnösök és gyermekek gyilkosai."
In April 2003 at the height of the military campaign directed against Iraq, the Church of the Nativity in Bethlehem decided to ban President Bush and Prime Minister Blair from the birthplace of Jesus Christ. "They are war criminals and murderers of children. Therefore the Church of Nativity decided to ban them access into the holy shrine for ever," "Their entry into the church will tarnish it as [Bush's] hands are covered in the blood of the innocent”. The Church of the Nativity is under the authority of the Greek Orthodox church. Of utmost significance, the US News media has not reported this story. Spread the word to Church parishes in the US and around the World. Unseat the War criminals. (Spirit of Christmas: Bush banned from birthplace of Jesus Christ. Global Research. December 24, 2006)
A kiváló angol újságíró George Monbiot megdöbbent rajta, mennyire "normalizálttá", mennyire szalonképessé vált az iraki háború, “a 21. század legnagyobb bűntette”:
During a panel discussion about the Iraq war, I remarked that the greatest crime of the 21st century had become so normalized that one of its authors (John Bolton, the former under-secretary of state at the US state department) was due to visit the festival to promote his book. (George Monbiot: War Criminals Must Fear Punishment. That’s Why I Went for John Bolton. As long as the greatest crime of the 21st century remains unprosecuted, we all have a duty to keep the truth alive. June 3, 2008. The Guardian/UK)
Az ENSZ székházban tett látogatása során a katolikus egyház feje érdekes módon inkább teológiai és filozófiai értelemben beszélt az emberi jogokról – mindezt az evangéliumi szeretet törvényének fényében. Azt is kiemelte, hogy az általános emberi jogokat senkinek nincs hatalma megváltoztatni, hiszen azok az emberek közös eredete miatt minden személyre érvényesek. Beszédeiben, a meglátogatott szimbolikus értelmű helyeken, a hívőkkel való találkozás során XVI. Benedek sokszor rávilágított arra, hogy az Amerikai Egyesült Államokban, amelyet a szabadság országaként tart számon a világ – hogyan valósul meg ez a szabadság. Azt is kihangsúlyozta, hogy az egyes emberek szabadsága, hatalma nem korlátozhatja emberi méltóságának megélésében a másik embert. Talán sokakban felmerült, hogy a Pápa nem sok új dolgot mondott az elmúlt hat nap során. (Kitekintő)
Egyes apologéták szerint a tekintélyében megcsorbított, népszerűségében hanyatló, anyagiakban nem dúskáló katolikus egyház fejének nincs más lehetősége Amerikában, mint körüludvarolni gazdag, többnyire republikánus híveit:
"Mondjuk ki rögtön: a posztmodern idők első pápájának ambiciózus terve, akit pontifikátusának első éveiben „Isten atlétájaként” üdvözöltek, végül is nem valósult meg. Az utazásai során, a párizsi és római Világifjúsági Napok alkalmából vagy a 2000. jubileumi év eseményein összeverődött hatalmas közönség ellenére a tömegek „újraevangelizálása Európa keresztény identitásának” bázisán lényegében csak kegyes óhaj maradt. Franciaországban éppúgy, mint a legtöbb nyugat-európai országban tovább erősödtek azok az alaptendenciák, amelyek negyedszázaddal ezelőtt jellemezték a helyzetet, vagyis a vallásos gyakorlat összeomlása, a hit zavarodottsága, a globalizált vallási piacon egyfajta „a la carte” spiritualitás barkácsolása. 1965-ben még a francia gyerekek 86 százaléka járt hittanra, ma csupán öt-hat százalékuk. Egy 1994-es közvélemény-kutatás felfedte, hogy a francia katolikusok 48 százaléka már nem hiszi a valóságos jelenlétet az oltáriszentségben. Franciaország nagyvárosaiban három gyermek közül kettő házasságon kívül születik. Ami pedig az egyházi elkötelezettség válságát illeti, ezt a meggyőződések általános csökkenése, az áldozatvállaló szellemiség összeomlása, az önazonosság válsága (mire szolgál a papi hivatás?) és a papok társadalmi státusának romlása táplálja, akik mára csaknem teljesen elvesztették egykori tekintélyüket." (Alain de Benoist: II. János Pál öröksége. Gazdag István fordítása. antidogma.hu)
"Torture is not a political issue. Whether you're for or against torture shouldn't depend upon whether you're for or against the President, the war or a particular party. Torture is a moral issue. It is immoral to use torture, and it is immoral to condone it – affirmatively or silently. Torture destroys the very soul of our nation and it must be stopped." (NRCAT president Linda Gustitus)
XVI. Benedek elegánsan elnézheti Bushnak, és könnyed lélekkel feloldozást adhat Rice-nak a sötét középkort idéző, halált is okozó kínvallatási módszerek engedélyezéséért, a szekuláris polgárjogi szervezet, az American Civil Liberties Union viszont hivatalos kivizsgálást és felelősségre vonást követel a kongresszustól:
"The American Civil Liberties Union today urged members of the House Foreign Affairs Committee’s Human Rights Subcommittee to use its hearing this morning to start an investigation into the role of current top U.S. Department of State officials in approving the use of torture on detainees. The Department of Justice Inspector General Glenn Fine is scheduled to testify before the subcommittee about the recently released Office of the Inspector General report of the FBI’s role in the interrogation of detainees held by the U.S. The Inspector General’s report is the first government report to tie Secretary of State Condoleezza Rice to the high-level discussions on the use of torture, and the first to provide a detailed account of information provided to State Department Legal Adviser John Bellinger on the use of torture at Guantanamo Bay. At the time of the reported discussions, Rice was the White House National Security Advisor, and Bellinger was legal advisor to the National Security Council (NSC)." (June 5, 2008)
"Let it be said, at least by some in the religious community, that there has been a bastardization of the Just War theory. When in the name of God will the religious community stand up and be the religious community?" (Joseph Sprague United Methodist Bishop of Chicago)
Just two Sundays ago, the homily in every Catholic church here moved from the parables of the Bible to a lesson in electoral politics. Bishop Joseph Martino, the top Roman Catholic Church official overseeing the diocese which includes Scranton and other cities in 11 counties in Northeastern Pennsylvania ordered all priests in the diocese to read a letter telling parishioners that voting for a pro-choice candidate would be like endorsing "homicide." (Luis Andres Henao Scranton: Catholics, Defying Bishop, Put Economy Before Religion)
Pápai kívánság ellenére a katolikusok 54 százaléka a "pro choice", tehát a női döntésjog érvényesítésének jogát elismerő Barack Obamára szavaztak a 2008-as elnöválasztáson. Az elnökhelyettes Joe Biden, annak ellenére, hogy katolikus, szintén az ésszerűen és felelősségtudattal tervezett család és az anya választási jogának híve.
As for Pope Benedict XVI, he arrived here in Washington in April 2008, a week after media reports that the most senior officials of the Bush administration had met regularly at the White House to plan which torture techniques might be most appropriate for which high-value detainees. He said nothing. All the more strange, it would seem, since Jesus of Nazareth, after all, was tortured to death. If the pope had an opinion on torture, he kept it to himself. (Ray McGovern: 'Christians' Wink at Torture. ConsortiumNews.com. August 1, 2009)
Ez év júniusában egész Itália harsányan tiltakozott ellene, hogy fogadja Busht, de a Pápa nem vett tudomást róla. A néphangulatot a Liberazione címlapja képviselte, amelynek fő címe tudtul adta, “BUSH PERSONA NON GRATA” Itáliában. Több mint fél millióan tüntettek Róma utcáin a látogatás ellen, az emberek óriási Bush/képeket cipeltek a felirattal, WAR CRIMINAL, vagyis háborús bűnös. Kordonok, kerítések, sorompók és 10 ezer rendőr tartotta féken a népharagot. A média előzőleg közölte, a szokásos szabványnyilatkozaton kívül ne tételezzen fel senki felelősségre vonást, de még dorgálást sem a háborút korábban helytelenítő Pápa részéről. Amiből arra lehetett következtetni, hogy meglehetősen könnyedén átlépett az iraki áldozatok sírhalmain. A beharangozott politikailag korrekt szenvtelenség ellenére mégis megdöbbentő volt, milyen elragadtatott elismeréssel fogadta Busht – nagyra értékelve “elkötelezettségét, amelyet az amerikai társadalom morális értékeinek támogatása terén folytat, különösen az élet és a család vonatkozásában.” (Hullahegyekre épülő demokrácia. EMPIRIA Magazin, Jelenidő rovat. 2004)
Waterboarding involves drowning someone to the brink of death before interrogation. With its history in the Spanish Inquisition, it involves strapping a detainee by their legs and arms to a board which is tipped head down. A cloth is placed over the mouth and nose while water is poured in at varying heights, giving the sensation of drowning. With a doctor present to prevent death, the detainee is subjected to around minute of pain and panic before being raised up and questioned. (Terry Judd: Special report: 'This is not a trial. It is an attempt to legitimise a death threat' - The man accused of masterminding the 9/11 attacks has been detained for nine years. Now his lawyer accuses the authorities of torture and says plans for justice are a sham. August 15, 2012)