Giorgio Pressburger – Wikipédia
magyarországi születésű olasz író
Giorgio Pressburger (Budapest, 1937. április 21. – Trieszt, 2017. október 5.) magyar származású olasz író, újságíró, műfordító, dramaturg, rendező, a Budapesti Olasz Kultúrintézet egykori igazgatója.
Született Pressburger György
1937. április 21.[1]
Elhunyt 2017. október 5. (80 évesen)[2][1]
Trieszt[2]
olasz (1946. június 18. – 2017. október 5.)
olasz (1937. április 21. – 1946. június 18.)
A Wikimédia Commons tartalmaz Giorgio Pressburger témájú médiaállományokat.
3.1 Rádió és televízió
3.3 Zenés színházi rendezései
3.4 Prózai művei
3.5 Fimjei
Giorgio Pressburger (Pressburger Györgyként, Miklós ikertestvérével, aki 1986-ban halt meg) pozsonyi zsidó szülők gyermekeként 1937. április 21-én született, Budapesten. (Családnevük Pressburg Pozsony német nevéből származik, a. m. Pozsonyi)
A holokausztot testvéreivel a Dohány utcai zsinagóga alagsorában bujkálva vegetálta végig. A szovjet csapatok szabadították fel őket.
1956-ban a szovjet megszállás elől fivérével és húgával Olaszországba menekült. Előbb Rómában majd Triesztben telepedett le.
2017. október 5-én, Triesztben hunyt el, 80 éves korában.[3]
Diplomáját a római Accademia nazionale d'arte drammatica rendezői szakán szerezte, ahol 1968 és 1976 között rendezést és színészetet tanított is.
Színdarabokat írt, rendezett és fordított. Poliglott volt; angolul, franciául, magyarul, németül, olaszul, oroszul és szlovénül tudott. Rádiós, televíziós tevékenysége, illetve az opera, az operett és a filmművészet terén végzett munkája egyaránt jelentős volt.
1991-ben alapította meg a Mittelfest közép-európai művészeti fesztivált, amelynek haláláig művészeti vezetője volt.
Nevéhez kötődik Bartók Béla A kékszakállú herceg vára című operájának színre vitele a milánói Scalában, illetve Ligeti György Le grand macabre-jének színre vitele a bolognai Teatro Comunale színházban.
Műfordítóként Esterházy Péter és Kertész Imre több művét ültette át olaszra. A két író 2016-os halálát követően a Corriere della Serában, az egyik legrangosabb olasz napilapban ő írta meg mindkettőjük nekrológját.
Tagja volt a 2010-es pécsi Európa kulturális fővárosa projekt művészeti tanácsának.
Fogról fogra (Denti e spie) (1984)
Nyolcadik kerületi történetek (Storie dell'ottavo distretto) (1986, Nicola Pressburgerrel)
A zöld elefánt (L'elefante verde) (1986, Nicola Pressburgerrel); ford. Dorogi Katalin
A fehér közök törvénye (La legge degli spazi bianchi) (1989)
A Hetedik Palotában (Di vento e di fuoco) (2000)
A müncheni óra (L'orologio di Monaco) (2003)
Feldolgozások és eredeti alkotások
Vágóhíd (1967)
A Queensborough hídja (Piero Chiara, 1971)
Fiús játékok (1970)
Bábel tornya (1971)
Korosztályok (Bruno Maderna, 1972)
Küldetés teljesítve (1973)
Egy vezérigazgató-helyettes bukása (1973)
Képzelt naptár (Luciano Berio, 1975)
Zsidók (Umberto Saba nyomán, 1976)
Schubert élete (1977, Franz Schubertről)
Torquato Tasso (1984, Tassóról)
A sajt és a kukacok (Carlo Ginzburg és Cesare Garboli közreműködésével, 1979)
Kezdetben (1988)
Feketeföld, kis utazás az ősi Lazióba (szöveg: Valerio Magrelli, zene: Fabrizio De Rossi Re, 1994)
Hangjátékrendezései
1962 és 1971 között 20 produkciót rendezett, négy szöveget írt, ezekből három:
Küldetés teljesítve (1973) részt vett vele a Prix Italia versenyen.
Rádiós produkciók nyelvi kísérletekkel és elektronikus zenével, többek közt:
Képzelt beteg (Molière)
„Viharos tengeren” Strindbergtől (August Strindberg)
„Barbárok” Gorkitól (Makszim Gorkij)
Papírrózsa Ramón María del Valle-Inclán, Miguel Ángel Asturias és Luigi Pirandello szövegével
A hiúság komédiája (Elias Canetti) (1997)
Momento due Paolo Bonacellivel
Játék a tűzzel (1977, August Strindbergtől)
Az apa (1981, Strindbergtől)
Calderón (1981, Pier Paolo Pasolinitól), Carmen Scarpitta főszereplésével
Woyzek (1983, Georg Büchnertől)
Kijáratnál (1985, Luigi Pirandello műve, az első prózai sztereóközvetítés a RAI-nál).
Premio Italia 1970 - rádiós szekció a Giochi di fanciulliért
Premio Italia 1972 - zenei szekció az Agesért
Premio Italia 1975 - zenei szekció a Diario immaginarióért
ProMusica Díj 1975 (Magyarország) - a Szereti Ön Bachot?-ért
Premio Italia 1988 - az In principio gazdaságosságáért
Pressburger színházi szövegek szerzője is rendezésein túl:
La partita (1974, Pirandello Díj)
Le tre madri (1995, Flaiano Díj)
Messaggio per il secolo (1997, Riccione Díj)
Il rabbino di Venezia (2001, különvélemény a Premio Riccionéhoz)
"Premio Salvo Randone" életműdíj, 2007.
Színdarabfordításai
La brocca rotta Heinrich von Kleist
Il cancelliere Krehler Georg Kaiser
Vita di un comico Karl Valentin
Magyar Médea Göncz Árpád
A kékszakállú herceg vára Bartók Béla
Háry János Kodály Zoltán
Antonello capobrigante calabrese Vincenzo Padula (Nápoly, 1962)
Zizim Beniamino Joppolo (1964)
Il giardino dei ciliegi (Cseresznyéskert) Anton Csehov (1972)
A háború Carlo Goldoni (1970)
Il Teatro Comico Carlo Gondolni Vígszínháza (1974)
Caterina della Misericordia Franco Cuomo (1976)
La brocca rotta Heinrich von Kleist (1977)
Calderón Pier Paolo Pasolini (1980)
Amadeus Peter Shaffer (1981)
Fräulein Pollinger Ödön von Horváth (1984)
L’adulatore Carlo Goldoni (1986)
Az ember tragédiája Madách Imre, vizsgaelőadás a római Accademia nazionale d'arte drammatica végzőseivel (1989)
Una solitudine troppo rumorosa Bohumil Hrabal, dramaturg is (1992)
L'ora in cui non sapevamo nulla l'uno dell'altro Peter Handke (1994)
Coefore Eschilo (1996)
Danubio Claudio Magris (1997)
Il formaggio e i vermi Carlo Ginzburg (2000)
Zenés színházi rendezéseiSzerkesztés
A szitakötő Pavle Merkù (Teatro Verdi, Trieszt, 1976)
Az árnyék nélküli asszony Richard Strauss (Teatro La Fenice, Velence, 1977)
Sancta Susanna Paul Hindemith (Teatro dell'Opera di Roma, Róma, 1978)
A kékszakállú herceg vára Bartók Béla (Teatro alla Scala, Milánó, 1978)
Le Grand Macabre Ligeti György (Teatro Comunale, Bologna, 1979)
A varázsfuvola Wolfgang Amadeus Mozart (Teatro La Fenice, 1980)
Netzwerk Friederich Cerha (Theater an der Wien, Bécs, 1981)
Vittoria ed il suo Ussaro Paul Abraham (Teatro Verdi, Trieszt, 1983)
Atem Franco Donatoni (Teatro alla Scala, Milánó, 1985)
A bajadér Kálmán Imre (Teatro Verdi, Trieszt, 1985)
Macbeth Giuseppe Verdi (Teatro dell’Opera di Roma, Róma, 1987)
A pikk dáma Pjotr Iljics Csajkovszkij (Teatro Verdi, Trieszt, 1988)
A denevér ifj. Johann Strauss (Spoleto, 1990)
Elektra Richard Strauss (Teatro Antico, Taormina, 1992)
Carmen Georges Bizet (Spoleto, 1993)
A kékszakállú herceg vára Bartók Béla (Mittelfest, 1995)
Szerencsés tévedés Gioachino Rossini e Perso per perso Guido Baggiani (Teatro Comunale, Firenzegg, 1996)
Il segreto di Susanna Ermanno Wolf-Ferrari és Parasztbecsület Pietro Mascagni (Lirico Sperimentale, Spoleto, 2001)
Alkalom szüli a tolvajt Gioachino Rossini (Mittelfest, 2003)
Satyricon Bruno Maderna (Mittelfest, 2003)
Olasz nő Algírban Gioachino Rossini (Spoleto, 2004)
Satyricon Bruno Maderna (Filarmonica Romana, Róma, 2006)
A sevillai borbély Gioachino Rossini (Spoleto, 2006)
A denevér ifj. Johann Strauss (Teatro Lirico Sperimentale, Spoleto, 2007)
Satyricon Bruno Maderna (Verona Contemporanea, 2007 - Teatri a Teatro, Trieszt, 2007)
Pietra, szöveg: Pressburger, zene: Carlo Pedini (Lirico Sperimentale, Spoleto, 2007)
Oedipus rex Igor Stravinsky (Teatro Romano, majd Kulturni Dom, Trieszt, 2008)[1]
Regények, elbeszélések, tanulmányok
Storie dell'ottavo distretto (Nicola Pressburgerrel), Marietti, 1986 és Einaudi, 2000 (Premio Opera Prima "Città di Jesolo" 1986)
La legge degli spazi bianchi, Marietti, 1989, és BUR Rizzoli, 1999 (döntős: Premio Viareggio 1989, Premio Selezione Campiello 1989 és Premio Basilicata, 1989)
L'elefante verde (Nicola Pressburgerrel), Marietti, 1986, Einaudi, 2002 (döntős Premio Viareggio 1988)
Il sussurro della grande voce, Rizzoli, 1990 (Premio San Vidal, 1991)
La coscienza sensibile, Rizzoli, 1992 (Premio Pozzale Luigi Russo 1992 és Premio Stefanelli di Caserta, 1993)
Denti e spie, Rizzoli, 1993 (Premio Nazionale Letterario Pisa 1994)
La neve e la colpa, Einaudi, 1998 (Premio Viareggio 1998)
Di vento e di fuoco, Einaudi, 2000
L'orologio di Monaco, Einaudi, 2003 (Premio Elsa Morante 2003, Città di Gaeta 2003, Frontino Montefeltro 2003, Rhegium Julii, 2003, Premio Mondello 2003)
Sulla fede, Einaudi, 2004
Nel regno oscuro, Bompiani, 2008
Storia umana e inumana, Bompiani, 2013
Racconti triestini, Marsilio, 2015 (Premio Montà d’Alba, 2016)
Don Ponzio Capodoglio, Marsilio, 2017
Könyveit lefordították magyar, francia, angol, spanyol, német, holland, cseh és japán nyelvre. 2010-ben elnyerte az Arany Alabárd irodalmi életműdíjat.
Döntős a Premio Viareggión, 1989
Premio Selezione Campiello, 1989
Premio Basilicata, 1989 a La legge degli spazi bianchiért
Premio San Vidal, 1991 az Il sussurro della grande vocéért
Premio Città di Empoli, 1992
Premio Stefanelli di Caserta, 1993 a La coscienza sensibiléért
Premio Nazionale Letterario Pisa a Denti e spiéért (1994)
Döntős a Premio Viareggio, 1996 az I due gemelliért
Premio Viareggio, 1998 a La neve e la colpáért
Premio Elsa Morante, 2003
Premio Città di Gaeta, 2003
Premio Frontino Montefeltro, 2003
Premio Rhegium Julii, 2003
Premio Mondello, 2003 a L'orologio di Monacóért
Premio Montà d’Alba, 2016 a Racconti triestiniért
FimjeiSzerkesztés
Calderón, Pier Paolo Pasolini forgatókönyvére (1981)
A haldokló gallus (1988)
Egy nap telefon nélkül, SIP (1993)
Tudatfolyam - Rasszizmus 1993 (1993)
A fehér közök törvénye; ford., utószó Magyarósi Gizella; Európa, Bp., 1993
Fogról fogra; ford. Magyarósi Gizella; Európa, Bp., 1997
A hetedik palotában; ford. Dorogi Katalin; Európa, Bp., 2001
Conversazioni sulla drammaturgia. Szeged, 4 settembre–2 dicembre 1999 / Beszélgetések a színdarabírásról. Szeged, 1999 szeptember 4–december 2.; ford. Mariarosaria Sciglitano; Gold Press, Szeged, 2002
Giorgio Pressburger–Nicola Pressburger: Nyolcadik kerületi történetek; ford. Dorogi Katalin, Magyarósi Gizella, V. Pánczél Éva; Múlt és Jövő, Bp., 2002
Giorgio Pressburger–Nicola Pressburgerː A zöld elefánt; ford. Dorogi Katalin; Múlt és Jövő, Bp., 2003
A müncheni óra; ford. Barna Imre; Európa, Bp., 2005
Trieszti történetek; ford. Lukácsi Margit; Noran Libro, Bp., 2018
FIPRESCI-díj a Festival Internazionale del Cinema di San Sebastiánon (1982)
Golden Globe-díj legjobb rendezés a Calderón című filmért (1982)
Confindustria-verseny külföldi sajtó különdíja A haldokló gallus című filmért (1990)
A zsűri „Pier Paolo Pasolini-különdíj”a a Flusso di coscienza című filmért (1993)
Magyar Köztársasági Érdemrend tisztikeresztje (2002) a magyar-olasz kulturális kapcsolatok elmélyítéséért és folyamatos ápolásáért
Az Olasz Köztársaság becsületrendjének parancsnoki fokozata (2002)
Ausztria köztársasági elnökének nagy arany érdemrendje (2002)
Arany Alabárd-díj (2010)
Ezüstszalag életmű-különdíj (2017)
↑ a b Elhunyt Giorgio Pressburger magyar származású olasz író
↑ Elhunyt G. Pressburger, Közép-Európa zsidó lelke (olaszul)
Meghalt az EKF-projekt egyik legmarkánsabb arca
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Giorgio_Pressburger&oldid=21587572”
Utoljára szerkesztve 2019. augusztus 7., 12:03-kor