Kaland a köbön – Rejtelmek Blog
Kaland a köbön
Az úgynevezett augusztus végi pénztárcagyilkos beiskolázás nem csupán az iskoláskorú gyerekek szüleit sújtja, hanem az óvodásokét is, jóllehet az utóbbi költségei gyerekcipőben járnak az előbbi korosztályhoz képest. És akkor maradjunk is a gyerekcipőknél! A mai napot ugyanis gyerekcipő-vásárlásnak szenteltük, én meg a három gyerekem, metróval, átszállással, vakmerően beruccantunk a belvárosba innen a prériről, mert hogy ez mekkora kaland lesz már!
Nyitásra terveztük a jelenésünket, mert mi ilyen kis korán kelők vagyunk (a 10 órai nyitás előtt például én már 5 hasznos órát eltöltöttem ébren a napból), meg akkor még nem volt negyvenhárom fok árnyékban, csak negyven. Elugrottunk anyukámhoz az esernyős babakocsiért, mert valahol nagyon mélyen sejtettem, hogy az igencsak frekventált induló- és érkező metrómegállóban senki emberfia nem fog segíteni a három kölykömmel meg a babakocsival -és akkor már szívesebben cipelem a könnyebb kocsit, mint az én holdjárómat- és lám, lássatok csodát…
senki nem segített a babakocsival. Az összesen 6 lépcsőakadálynál egyszer sem.
De nem baj, erős asszony vagyok én, ilyen asszonyállatszerű hogy úgy mondjam, a két nagyot előretereltem, én meg egyik csípőmre Rékát, másikra pedig a babakocsit odacsapva fohászkodtam magamban (na jó, nem magamban!), hogy az én fiamból ne váljon olyan impotens majom, mint a mellettünk elhaladó, roppant fontos álhívásokat lebonyolító, avagy körömpiszkálgató férfiak mindegyikéből. Mert az nem lehet, ugye?
A mozgólépcsőknél nem cicóztam, kinyitottam a számat segítséget kérni, mivel egyszer már felejtettem fenn gyereket a Nyugati tetején, amikor elszámoltam kicsit magamat, pontosabban azt, hogy hány kezem van. Szóval szinte minden kiszemelt áldozatom elsőre segített, a feladat amúgy az volt, hogy Abi kezét kellett fogni a mozgólépcsőn. Egy fiatal párra mondjuk ráhoztam a frászt, amikor megszólítottam őket: nagyon elutasítóak voltak, mondták külföldiül, hogy ők nem értik mit akarok, mire én angolul megismételtem a feladatot, de a nő még mindig nagyon bizalmatlan volt, nem akart ráállni a dologra; nem tudom mit gondolt, hogy a háromgyerekesség az így cseppfertőzéssel terjed, vagy mi? Szerencsére a pasija felkapta Abit és kicsit ügyetlenül ugyan, de szívmelengető kedvességgel levezette a mélybe.
Az Astoriához érve (célállomásunk) Abinak persze pisilnie kellett; rövid vacillálás után, hogy az Astoria szállóba, avagy a Mekibe pofátlankodjunk be, végül az utóbbi mellett döntöttem. Szerencsére nem számkódos vécé volt, de azért próbáltam feltűnésmentesen -és fogyasztás nélkül- besunnyogni a vécébe, de vesztemre utánam szóltak, pedig én nagyon igyekeztem láthatatlanná válni, de a pénztáros csaj csak ragaszkodott hozzá, hogy a tudtomra adja: van pelenkázó helyiség is, használhatom, ha gondolom. Azt hittem sosem fogom leírni ezt a mondatot életemben, mert az agyvérzés kerülget ha csak meglátom, ám legyen: emberségből jeles. Ahh, ez fájt.
Na szóval gyerekcipő. Ha minőségi gyerekcipőt akartok venni (Asso, Falcon, Linea), irány a Magyar utca 1. szám az Astoria mögött! Persze, ha bizonyos külső kényszerítő erők hatására diznihercegnőset kell vennetek, akkor ne ide gyertek. Nem mondom, hogy minden méretből van ezerféle cipő, de már az is üdítő változatosság más hasonló boltokhoz képest, hogy van minden méret és még 2-3 szín közül lehet választani is. Sajnos ez a lányoknál rózsaszín és lila, fiúknál meg kék és szürke. Kár, hogy fiúknak nincs narancssárga-barna például, lányoknak meg kék. Komolyan nem lenne rá kereslet? Na mindegy, ezeket zsákmányoltam:
Egy zsákban hoztam el és nagyon fájt, amikor fizettem, pedig nagyon kedvező árban voltak.
A küldetést két óra alatt teljesítettük, már “csak” fodrászhoz kell őket elvinnem és kezdődhet is az óvoda! Szerencse, hogy Rékának még mindig nincs haja.
Ti mindent beszereztetek már szeptemberre?
Gyerekszáj 2016 II-III. negyedév: Túrórudit a hajba!
békávé • sport
A békávézás is sport!