megint asse – vészbook a nehéz napokra
megint asse
július 6, 2016 Gyöngyösi Csilla	tudom, mihez fogjak hamarabb.
Ma be kell vinnem néhány könyvet a vallástudományi könyvtárba, de G. közben elaludt, addig nem tudok elindulni. Utána egy bevásárló túr, Aldi, Yves Rocher, gyógyszertár.
Könyvek pakolása és katalogizálás.
Holnapra megszerveztem, hogy megnézzek egy babakocsit, ha jó, megveszem.
Pakolás és csomagolás, nem hagynék mindent az utolsó hétre.
Ezek helyett természetesen leültem blogot írni, a csomagolás megvár, sajnos nem csinálja meg helyettem senki.
Tegnap voltunk a könyvtárban, meghosszabbítani a könyvtári belépőinket (na, ez egy olyan dolog, ami nagyon fog Pestről hiányozni, egy jó könyvtár). Egy kivételesen kedves néni volt a könyvtáros, így kedvezményt is kaptam, mert ott volt G. a hátamon, és nem is kellett igazolnom, hogy az enyém, mint ahogy máshol mindenhol. Végre egy olyan hivatalnok, akinek nem a gyanakvás az első gondolata. A könyvtár előtt parkol egy antikvárius, ahol 300 forintért lehet könyvet venni, gyorsan vettünk is 11 könyvet, ezzel megvan a nyári olvasnivaló, mert megint kifogytam a könyvekből, amióta befejeztem két Elmore Leonard-ot (A Tishomingo Blues jó volt, a Született bűnözők nem). Magamnak vettem két Charlotte Bronte-t, mert a Jane Eyre az egyik kedvenc regényem evör, meg Brunella Gasperinit, meg Robert Graves-t (a két Claudiust), Ethan Hawke-t. Aztán ittunk egy sört a Prágában.
Azért ezt a citromsárga kendőt elég sokan megbámulták. Aki meg nem a kendőt bámulja, az a gyereket. Általában a metrón is napszemüvegben közlekedem, így, mikor nagyon agresszíven bámulnak, leveszem és visszabámulok. Olyankor aztán zavarba jönnek és elfordulnak. Pedig aki egy kicsit is tisztában van az iszlám öltözködési szokásokkal (ez gyakorlatilag a társadalom mínusz egy százaléka), az tudhatná, hogy ha valóban muszlim lennék és hidzsábos muszlim (mármint olyan, aki vallási okokból hordja), akkor nem hordanék hozzá rövid ujjú blúzt és a nyakamat is eltakarnám, de Pesten kendőben járni továbbra is annyira feltűnő jelenség, hogy az emberek semmit sem tudnak erről az egészről. Pedig:
praktikus. Nekem pl. annyira zsíros a hajam, hogy minden nap meg kellene mosnom, de ezt három gyerek mellett lehetetlen abszolválni. A második napon már látszik a hajamon, hogy nincs megmosva. Arról nem is beszélve, hogy már kezd elég hosszú lenni, és ha be is fonom, hogy be tudjam rakni a kalap alá, G.-t birizgálja a vége. Annyira még nem hosszú, hogy előre tudjam húzni. Ha viszont kontyba rakom, akkor nem tudok kalapot tenni, és ebben a napsütésben kell valami a fejemre. Emellett a hosszú haj egyik idegesítő szokása, hogy sosem lehet teljesen összekötni, néhány hajszál mindig az ember arca körül röpköd és birizgálja. Hát kevés idegesítőbb dolgot tudok ennél elképzelni. Jó, persze, le lehetne lakkozni, de akkor büdös. Szóval vagy hajpánt, vagy kendő.
Öltöztet. Ehhez talán nem is kell semmit hozzátenni.
Ha sokan járnánk kendőben, az emberek megszoknák és abbahagynák a bámulást. Az utóbbi időben nyugaton eléggé megszaporodtak az ezzel kapcsolatos beszólogatások, gyűlölet-cselekvések. Azt gondolom, hogy a kendő-letépegetős akciók ellen az egyik védekezési technika az lehet, ha annyian kezdenek el kendőt hordani, hogy nem lehet különbséget tenni, azaz divatba jön, mint a szakáll (ami ugye a másik vallásos attribútum, de amióta a hipszterek divatba hozták, a vallási okból szakállt hordók nem azonosíthatók egyértelműen).
Arról már nem is beszélve, hogy senkinek nincs és nem is lehet beleszólása abba, hogy mit veszek fel, egészen addig, amíg azzal nem sértek meg másokat: se idegennek, se államnak. Bár azért velem előfordult, egyszer, hogy az egyetemen levetettek velem egy ruhadarabot, mert sértette az illető tanár „érzékenységét”, ami egy faszság volt, és ott is hagytam őket, fura dolgok fordulnak elő egy állami, szekuláris egyetemen.
Ez különben egy érdekes jelenség: Marokkóban senkit nem érdekelt, hogy vagyok felöltözve, senki nem foglalkozott vele, nem bámultak az utcán, nem éreztem semmiféle megfelelési kényszert, jó, kicsit kívülállók is voltunk, megengedhettük magunknak, hogy ne foglalkozzunk vele. Itt viszont van bizonyos fajta nyomás az emberen, azaz nem tudsz teljesen függetlenedni a környezettől, én pl. nem tudom tiszta szívvel azt mondani, hogy leszarom, mert az hazugság lenne. Ebből is látszik, hogy akármennyire igyekszik is az ember, valamennyire mégiscsak a társadalmi elvárásoknak öltözünk (na jó, én, valószínűleg mást ez nem foglalkoztat). A polgárpukkasztás is egy ugyanilyen társadalmi elvárás, csak ellentétes előjellel, de lényeg benne ugyanaz, hogy az ember nem azért öltözik, mert jól érzi benne magát, hanem mert hogy meg fogják bámulni. Ez egy kicsit zavaró, hogy a felszín ennyire fontos.
Értékelés:Tesztett? Nyomd meg a gombot.MegosztásNyomtatásMegosztása a Tumblr-nTweetE-mailPocketKedvelem ezt?Kedvelés Betöltés…	megint asse	Bejegyzések navigációja
← mínusz 25. napma megvettem a babakocsit →	“megint asse” bejegyzéshez ozzászólás	Aki hiszi szerint:	Én katolikusként is szeretek kendőt hordani, mert sokszor esztétikusabb egy szép kendő, mint egy zsíros, csapzott haj. Azt vettem észre, hogy vidéken jobban viszonyulnak ehhez, mint a nagyobb városokban. Ha meg megnéz valaki, hát hadd nézzen! :)
július 6, 2016 - 12:03	Gyöngyösi Csilla szerint:	Azt hiszem, külünbséget kellene tennem az udvarias nézés és a rosszindulatú bámulás között :) De lehet, hogy csak a szokásos túlkomplikálásom van a háttérben. július 6, 2016 - 12:44	mák szerint:	A kendő/sapka/kalap/hajsál nemcsak hosszú, de rövid hajjal is praktikus viselet. Amikor minden hajszál összevissza áll a fejemen, a fésülködés nem segít, a hajmosásnak meg még nem érzem szükségét, nem is igen van más választásom. :-)
július 6, 2016 - 17:51	Gyöngyösi Csilla szerint:	Naigen, nekem is volt rövid, nem állt sehogy, akkor is feszt arabot játszottam :)
július 6, 2016 - 20:02	Itt kommentelhetsz. Kilépés a válaszból	Hozzászólás