2015\12\25
Ahogyan Nóé napjaiban történt, úgy lesz az Emberfia eljövetele is. 38 Mert amiképpen azokban a napokban, az özönvíz előtt, ettek, ittak, házasodtak és férjhez mentek egészen addig a napig, amelyen Nóé bement a bárkába, 39 és semmit sem sejtettek, míg el nem jött az özönvíz, és mindnyájukat el nem sodorta, úgy lesz az Emberfiának eljövetele is. 40 Akkor ketten lesznek a mezőn: az egyik felvétetik, a másik otthagyatik, 41 két asszony őröl a kézimalommal: az egyik felvétetik, a másik otthagyatik. 42 Vigyázzatok tehát, mert nem tudjátok, hogy melyik órában jön el a ti Uratok!" 43 "Azt pedig jegyezzétek meg: ha tudná a ház ura, hogy melyik őrváltáskor jön a tolvaj, virrasztana, és nem hagyná betörni a házába 44 Ezért legyetek ti is készen, mert abban az órában jön el az Emberfia, amelyikben nem is gondoljátok!"
45 Az okos és a gonosz szolga Ki tehát a hű és okos szolga, akit azért rendelt szolgái fölé az úr, hogy kiadja nekik az eledelt idejében? 46 Boldog az a szolga, akit ilyen munkában talál ura, amikor megjön! 47 Bizony, mondom néktek, hogy egész vagyona fölé rendeli őt. 48 Ha pedig a gonosz szolga így szólna szívében: Késik az én uram, 49 és szolgatársait verni kezdené, és együtt enne és inna a részegekkel: 50 megjön annak a szolgának ura azon a napon, amelyen nem várja, és abban az órában, amelyben nem is gondolja; 51 akkor kettévágatja, és a képmutatók sorsára juttatja: ott lesz majd sírás és fogcsikorgatás.
A mindennapokba beékelődik a halál, miközben a maga jó rendje szerint megy minden, az élet dolgaiban sürgünk- forgunk. Haladnak a napok, dolgozunk, igyekszünk a létfenntartásra, kapcsolatokat teremtünk. Úgy tesszük mindezt, mintha ez a lehetőség folyamatosan megadatna, ha nem kellene számolni azzal, hogy majd véget ér. Sőt mit sem sejtve arról… miről is? Hogy Isten, az élet és halál Ura, az idő Ura. Isten felettünk áll, s mi az Ő kezében vagyunk. Mert amiképpen azokban a napokban, az özönvíz előtt, ettek, ittak, házasodtak és férjhez mentek egészen addig a napig, amelyen Nóé bement a bárkába, - és semmit sem sejtettek, míg el nem jött az özönvíz, és mindnyájukat el nem sodorta, - úgy lesz az Emberfiának eljövetele is.
Számos gyászoló testvér mondja újra és újra ezeket elhalt hozzátartozójáról beszélgetve: " Pedig még azon a héten olyan jókedvű volt, pedig még tervezett, hogy a laposi kertben még ezt-azt ő fog megcsinálni"! "Pedig még olyan jól evett, lehetett vele beszélgetni, pedig úgy tűnt, hogy erősödik, soha nem beszélt a halálról, még élni akart." Pedig nem is volt jele annak, hogy ilyen nagy a baj, pedig ott voltunk vele, erős volt a szíve, erős volt az akarata, sosem adta fel… Ugye így van? Még akkor is erősen bizakodunk, amikor a szemünk előtt lassan leperegnek szeretett hozzátartozónk élete homokóráján a szemek. Elfogy, elköszön, elcsendesedik, elnéz már máshová… Mégis, mindeközben mit sem sejtünk, vagy mit sem akarunk sejteni. Ahogyan Noé napjaiban is volt. Az életre, a "most"-ra koncentrálunk, az emberihez ragaszkodunk. Nem csak akkor történik ez így, amikor valaki hirtelen, előjel nélkül megy el e világból. Nemcsak akkor kell ennek igazat adni, amikor azokra gondolunk, akik más emberek erőszakos tervének lettek áldozatai a világon bárhol, akár napjainkban is. Igenis váratlanul ér, hogy nincs tovább. Kegyetlen, rideg valóság, hogy az egyik elvitetik, a másik ott hagyatik, és az itt maradtaknak kell megküzdeni ezzel a ténnyel, az élet és halál összefüggéseivel.
Irgalom, békesség és szeretet adassék nektek bőségesen. (Júd 2)
Ma reggel először azok az alkalmak jutottak eszembe, amikre ezt az igét választottam igehirdetési alapként. Volt keresztelőn, esküvőn is textus, de a malenykij robotból hazatértek hálaadó istentiszteletén is prédikáltam már róla. Miért? Mert ez a felsorolás olyan jókívánságokból áll, amiket nem gyakran szoktunk kimondani, viszont amiknek megtapasztalására annál inkább vágyódunk, mindannyian.
Ki írja mindezt? Júdás apostol. Talán nem is tudják sokan, hogy ilyen szerző is van az újszövetségi iratok között. Ez a név nem cseng jól sajnos. De ez nem az a bizonyos tanítvány, aki elárulta Jézust. Ő egy másik Júdás. Jakab testvére és egyben az Úr testvére is! Rövid levelének legelején köszönti így olvasóit. Olyan embereknek írja sorait, akik közé tévtanítók jöttek, hogy megzavarják Krisztus követőinek hitét, bizonyos dolgokat tagadnak, másokban túlságosan megengedőek. Egy ilyen kusza helyzetben különösen is fontos, hogy a legerőteljesebb és legtisztább örömhír jusson el a gyülekezethez.
Irgalom, békesség és szeretet adassék nektek bőségesen ( Júd 2)
Irgalom- kinek ne jutna eszébe az irgalmas samáriairól szóló példázat? Mi lenne, ha én lennék bajban, kiszolgáltatottan és tehetetlenül? Mi lenne ha én szorulnék jóságra, kedves szavakra? Mi lenne, ha nyomorult életem testi- lelki fájdalmaiban élnék? Hát nem vágynék irgalomra? Láttam egy megrendítő filmet, a címe " Ment meg Uram!" Susan Sarandon ezért a szerepéért Oscar díjat kapott. Ő játssza benne ui. a ma már 76 éves Helen Prejean nővért, aki a halálbüntetés elleni tiltakozásáról ismert. A film tehát igaz történeten alapul. A katolikus nővér a halálbüntetést megelőző időben Isten irgalmának eszköze egy halálraítélt ember számára. Remek alakítás, remek film, minden hátborzongató realitásával együtt. Egy ember a jogos ítéletre várva mégis átélheti már ebben a világban Isten irgalmát, azon a keresztyén emberen keresztül, aki hitelesen éli és hirdeti neki a bűnbocsánatot. A nővér rávezette az irgalmatlan gyilkost arra, hogy semmiképpen sem vallhatja magát ártatlannak. Ebben a helyzetben nem elveszett, hiszen az Úr a bűnösök megmentője.
De emlékszem arra a napra is, amikor ez az ige szíven ütötte a nagyon idős, Oroszországot megjárt egyháztagjainkat. Hiszen irgalmatlanul elbántak velük. Elvették a nyelvüket, a fiatalságukat, az egészségüket a kényszermunkára való deportálással. Majd pedig hallgatást parancsoltak rájuk, hogy fel se tudjanak szabadulni a nyomasztó emlékekből. Adassék nekik végre irgalom, fogalmazhatnánk így is: kegyelmes, együtt érző, emberséges odafordulás, ha csak most, nyolcvan felett is...
Szeretet. Megint és újra, és bőségesen. Nem maradhat ki a sorból! Ez a lételemünk, és Isten valója is egyben! A legnagyobb a másik hármasból, a hit, remény, szeretet fonatból! Nem csak egy kis szeretetmorzsa, nem csupán egy " magam módján szeretlek" kijelentés. Bőséges szeretet adassék. Kedves Olvasó! Gondolj a bőségszarura, a bőségtálra... s lépj vissza az előző bejegyzések egyikére, keress rá: "Vajon milyen a szeretet?" És amit ott olvasol, abból bőségesen jusson számodra a mai napon is!
Mesterhármas. Bár ez egy focis kifejezés, hadd szabadjon ma erre is érteni. Legyen ez a három szó egyben három jól irányzott labda életünk központjába!