Ez a világ Isten álma - Sharanagati
Ez a világ Isten álma
Létezik egy közmondás, miszerint: ” Az emberek félnek az időtől, az idő pedig a piramisoktól”. Némely az emberek által emelt épület meglehetősen tartós – hatezer vagy körülbelül annyi éves. Mennyi pontosan? Rendben – ötezer. Ezer év múlva visszatérünk erre. Apropó, csak megjegyzésként: egyszer egy nagy harcos fia, aki buzgón küzdött a keresztes hadjáratokban az arabok oldalán, elkezdte lebontani az egyik kisebb piramist. Fél évig keményen dolgoztak – majd sikerült egy kis karcolást ejteni a piramis felszínén. Végül feladták. Azt hiszem ezer év múlva újra visszatérhetünk erre – még mindig ott fog állni.
De van egy másik közmondás is: “Az emberek azt mondják: “Múlik az idő”; és az idő csak nevet ezen, majd így felel: “Múlnak az emberek”. Tehát nagyon különleges és meglehetősen kétértelmű az időhöz való viszonyunk. Bár az időben élünk – tehát ez olyan, mint egy természetes frekvencia a számunkra – mégis néha fájdalmas, néha pedig félelmet keltő aspektusai is vannak. Létezik egy természetes vágy, törekvés az emberekben, mégpedig, hogy szeretnének hosszú ideig élni. Azonban előbb vagy utóbb meg fogjuk érteni, hogy ez a test el fog múlni. Emiatt szeretnénk valamiben továbbélni – talán fiainkban, lányainkban vagy azokban a dolgokban, amiket létrehozunk; “bármi is legyen az, csak tovább fennmaradjon.” Valamiben vagy valami által szeretnénk elodázni az időnek ezt a végzetességét.
Krsna így szól a Bhagavad-gítában: ”Idő vagyok világok pusztítója”. Óh, ez elég félelmetes! Isten – az időnek ezzel az erejével, ezzel a potenciáljával – mindennek véget vet ezen az anyagi síkon. Így tehát Isten olyan, mint egy kód, a Legfelsőbb három aspektusát képviseli: G-O-D – teremtő (generátor), fenntartó (operátor) és pusztító (destruktor). Teremtő, mint mindennek a forrása, akiből minden származik. Fenntartó, aki mindent fenntart, életben tartja a rendszert. S pusztító, aki végül bevégez mindent.
Ezt a három aspektust a három guna-avatár képviseli. Krsna képviseli a végső forrást, Ő a szerető Isten. Tehát, természetesen Ő nem foglalkozik a világ teremtésével, hogy ilyen olyan dolgokat létrehozzon – ezek teljesen lényegtelen dolgok a számára. Ő csupán játszik a fuvoláján; ez sokkal kellemesebb elfoglaltság a számára. A világok teremtése, fenntartása, valamennyi ügyesbajos dolgának kezelése – ezeket a feladatokat már másra ruházza át.
Brahmá a teremtő – a férfi teremtő energia képviselője, a kreatív potenciál. Ő pedig ne felejtsük el, hogy egy meditációval kezdte a teremtést. Általában nekünk elenyészőbb feladataink vannak, mint az egész univerzum megteremtése, igaz? Léteznek olyan feladatok, melyek nagyon bonyolultnak tűnnek, de Brahmá kötelességéhez viszonyítva, teljesen jelentéktelenek. Mégis meditációval kezdett és imádkozással fejezte be. Követnünk kell a példáját. Az univerzum első lénye meditációval kezdett és imádkozással fejezte be a teremtést. Tehát bármihez is kell kezdened, először kérlek meditálj ezen! S miután megértetted, hogy ez a feladat meghaladja az erődet, akkor imádkozz! Imádkozz az isteni segítségért, hogy felhatalmazzon téged a megvalósításra. Tehát ez a teremtés, a kreatív erő, a szenvedély energiája.
Isten második aspektusa Visnu, aki a világegyetem fenntartója. Brahmá nevének jelentése “túláradóan növekedni”. Tehát, Brahmá képviseli ezt a szétáradó erőt. Ez a teremtés: egy bizonyos energia megnyilvánulása, Brahmá így mutatja meg önmagát. Visnu azonban más. Ő a fenntartó, és Nevének jelentése “behatolni”. Ő mindenütt jelen van. Feladata a teremtés megalkotott rendszerének a fenntartása, az élőlényekről való gondoskodás és az élet támogatása, védelme. Ezért ebben az egyetemes rendszerben Szúrjához hasonlítható, Szúrja-Nárájanhoz. Miként a Nap segíti, védelmezi és táplálja az életet a Földön, ugyanígy Isten, mint a transzcendentális Nap táplálja az összes élőlényt. S tudjuk, hogy Visnu egy nagyon különleges tudatállapotot tart fenn, jelenlétével gondoskodik az univerzális ügyekről. Mégis időről időre szükséges a dolgok rekonstrukciója; ekkor ismét álomba szenderül. Azt mondják, hogy ez a világ Visnu álma. Ez egy isteni álom. Mi ezt egy kissé keserű illúzióként éljük meg, de az Ő szempontjából egy isteni álom. Tehát, így működik Visnu – fenntart.
S a harmadik aspektusa Istennek (G-O-D) a pusztító erő – őt pedig Sivának hívják. Mi Siva nevének a jelentése? “Áldás”. Óh! Ez egy különleges koncepció! A világ vége egy áldás?! Ez rendkívül érdekes. Hogy is van ez? Igen, mert Sivának kettős karaktere van. Egyrészt konstruktív módon destruktív, ami azt jelenti, hogy megszünteti az univerzális rendet – azért, hogy lehetőséget adjon egy új teremtésre. Ezért ez egy örömteli cselekedet – a világ vége után egy új fejezet kezdődik. Bármi tévedés vagy rossz dolog is van, csak töröljük és kezdődhet az új. Tehát ez egy áldás a világra és az élőlényekre, bár némi szenvedést is magában rejt.
S vajon mi milyen karakterrel rendelkezünk? Sajnálom, hogy ezt kell, hogy mondjam, de sok esetben destruktív módon vagyunk építőek. Rengeteg dolgot hozunk létre, aztán láthatjuk a hatást- nagyon romboló. Siva azonban más – ő pusztít, de jó céllal; mi teremtünk dolgokat, de rossz céllal.