Mercury & Raziel
Tárgy: Re: Mercury & Raziel 2015-10-29, 19:19
Nem derül ki, hogy hallottam-e bármit is, mielőtt belépnék, mindenesetre nem adom jelét, a férfi felé csak egy kimért biccentéssel köszönök viszont. Habár őszintén szólva fogalmam sincs, ki a fene ő. Mondjuk ahogy elnézem a mozdulatait, nem hinném, hogy túl fontos ember, így nem is töröm magam, hogy legalább úgy tegyek, mint aki igyekszik megadni neki a kellő tiszteletet. Azt viszont nem is leplezem, hogy ha úgy alakulna a helyzet, én bizony úgy fél másodpercen belül képes lennék az alagsorig jutni adott esetben.
Mercury örömét ezzel együtt is kiérzem, habár lehet, hogy sokkalta inkább odaképzelem, mert oda akarom... Vagy legalábbis meggyőződésem, hogy ott kell lennie valahol.
– Ó... Csakugyan? – pillantok a férfi felé, leheletnyi csalódottsággal talán, s bár elpillantok az ajtó felé, ahogyan a férfi távozik, milyen hívogató is, halk sóhajt hallatok, lemondóan, de mégis minden további nélkül lépek a megüresedett szék felé, és ülök le. – Nem tűnt túl elégedettnek – Jegyzem meg, mintegy mellékesen, nem, mintha különösebben foglalkoztatna Sang, vagy az, hogy mennyire elégedett kicsiny kis életével. Talán mégis inkább kerülőutat kellett volna néznem, villan át agyamon, de persze már késő, így csak egy visszafogott, udvarias kis félmosollyal megköszönöm a teát, s átveszem a csészét.
– Úgy valahogy... – összevonom egy pillanatra szemöldököm szavait hallva, de végül csak könnyeden vállat vonok – Ha célravezetőnek érzed, csak természetes – felelem könnyeden, mintha én aztán kész lennék bármire. Na persze..
Tárgy: Re: Mercury & Raziel 2015-10-29, 18:12
Egészen biztos, hogy annak idején, mikor ereje teljében végül sikerült megkaparintania ezt a pozíciót, nem számolt azzal, hogy egyszer idősebb, türelmetlenebb és enerváltabb lesz, de a kilincset akkor is épp ennyire - vagy talán még inkább - egymásnak adják majd a szívességkérők, az önjelölt spiclik, a tehetségtelen, újabb és újabb esélyekért kuncsorgó beosztottak, és a befolyásos barátok, akik régi adósságokat akarnak épp most begyűjteni. De nem engedheti meg magának, hogy fáradsága tükröződjön rajta, unottságát azonban nem is igyekszik palástolni.
Mielőtt egy újabb időhúzó monológ kezdődne, figyelmeztető keménységgel csapja le a teáscsészét az íróasztalra, és kíméletlenül a másik szavába vág:
- Nos, az igazat megvallva, Leonard, nem igazán vagyok lenyűgözve a teljesítményétől. Félinformációk, zavaros jóslatok... ha hasonló tájékoztatásra vágynék, egy piaci kofával kötöttem volna egyezséget, nem Önnel. Vagy már kiment a fejéből, mennyire szeretne átkerülni egy kényelmes, világos irodába a Wizengamot végrehajtási részlegén, távol minden gondtól és bajtól? - Előrehajol. - Egyáltalán nem azzal a feladattal bíztam meg, hogy spekulációkat és elméleteket szállítson.
Beszélgetésüket ezen a ponton szakítja meg a kopogás, és mikor Raziel sétál be az irodájába, hát, ha nem lenne ennyire ura a testbeszédének és mimikájának, leesne az álla. Így azonban csak a jóleső meglepetés villan a szemében egy másodpercre, mielőtt elmosolyodna.
A szeme sarkából viszont látja, hogy az íróasztal másik felén - micsoda véletlen egybeesés - Raziel kollégája nem uralkodik magán ennyire jól, sőt. Nem csodálja, hogy ennyire pocsék informátor. Alig bírja kipréselni magából, hogy köszönjön. Szánalmas. Amilyen emberekkel kell együtt dolgoznia, az a meglepő, hogy nincs még a nyakukon öt újabb önjelölt Sötét Nagyúr.
- Ugyan, a világért sem zavarnál. - Hangjában olyan szemernyi a melegség, hogy legfeljebb műszerrel lehetne kimutatni, ugyanakkor biztos benne, hogy Raziel ki tudja hallani belőle, hogy örül neki. Nem várt ajándék a jelenléte, bearanyozza a napját, etc., etc... és esze ágában sincs futni hagyni, ha már volt olyan kedves, hogy besétált a barlangjába. - Maradj csak, Mr. Sanggal már végeztünk is. - Az említettet annyira se méltatja, hogy bármilyen módon tudtára adja, kiesett a pixisből, és ha nagyon erőlteti az áthelyezést, bizonyára örömmel talál neki helyet a mugli tárgyak osztályán. Mikor a férfi végre távozott, a megüresedett karosszék felé int. - Foglalj helyet.
Valóban meglepte, hogy Raziel, úgy tűnik, kezd felnőni, és lassacskán ráébred végre, hogy a legrövidebb utak az ő ajtaján keresztül vezetnek, bármi is a végcél. Házon belül legalábbis mindenképpen. Elégedettségét nem is titkolja. Meglepődött - ez azonban nem azt jelenti, hogy készült tervvel arra az eshetőségre, ha Raziel valóban élni kívánna a megbeszélt terepmunka lehetőségeivel, és nem fogja kifacsarni a helyzetből a lehető legtöbbet, így vagy úgy. Komótosan teát tölt neki is, a beszélgetés csak abban az esetben folytatódik, ha Raziel helyet foglal.
- Szóval felfrissíteni az emlékeket - ismétli magához képest majdhogynem duruzsolva. - Akkor feltételezem, nem bánod, ha azonnal mélyvízbe kerülsz.
Tárgy: Mercury & Raziel 2015-10-29, 02:36
Némi alapos, következetes megfigyelés eredményeképpen vonulok végig épp most - csütörtök reggel kilenc óra tizenötkor - ezen a folyosón. Gondos tervezés eredménye, hiszen biztosan tudom, hogy vannak nála éppen. Jobb is ez így, egyfelől igazán nem akarnék alkalmatlankodni, így szinte bizonyos, hogy nem időzöm sokáig, másfelől, ha mégis marasztalna, se hiszem, hogy túl sok ideje lenne, mire újfent betoppan hozzá valaki. Bár ez már bizonytalanabb tény, inkább feltevés, nem úgy, mint az, hogy itt és most vannak nála. De ez elégséges információ, egyelőre.
Mielőtt bárkinek eszébe jutna, hogy úgy beszédbe elegyedne velem, végigslisszolok hát a folyosón, gyors kopogás, válaszra sem várva nyitok be - ő mondta, rám mindig van ideje -, különösebben nem zavartatom hát magam, hogy engedély nélkül lépek be az irodába.
– Reggelt! – köszönök, majd látványosan meglepődöm azon, hogy nincs egyedül. Ó, na tessék, hát ki gondolta volna! – Jajj, nem tudtam, hogy nem érsz rá... Igazán nem akarok zavarni...! – szabadkozom, s biccentek a másik férfi felé – Bizonyára emlékszel, beszéltük, hogy valamikor kimennék terepre... Felfrissíteni az emlékeket – duruzsolom, noha ezen a ponton fejben leginkább már kifelé rohannék – Ha találnál megfelelő esetet, amiben hasznos lehet a jelenlétem... Elküldenéd az adatokat róla? – pislogok rá Mercuryra nagy ártatlanul, s érezheti, ha rám hagyja, ezen a ponton a válasz után én már itt sem vagyok. Sőt. Örüljön, hogy nem próbálom őt megkerülni már ezen a ponton.
Aztán majd szép csendben hozzácsapódom a kijelölt csapathoz, aminek remélhetőleg ő nem a része - bár mindegy is. Csak nem mennénk édes kettesben. Csak nem.
Bár van egy olyan szörnyű gyanúm, hogy abban az esetben is megoldaja a közös perceket, ha mást nem, hát elhozza nekem azokat az ügyet érintő, "fontos" információkat. Pedig igazán nem kéne törnie magát...
Tárgy: Re: Mercury & Raziel