Múlt kedden az Index-en, tegnap az m1 Szempont című műsorában jelent meg a nevem a Molnár utca 35-ben zajló zűrzavaros építkezés összefüggésében. Utóbbitól a leghatározottabban elhatárolom magam, a rólam megjelentekkel szemben pedig, tiltakozom!
Az építkezéshez nem volt, és nincs közöm. Sem finanszírozója, se kivitelezője, se engedélyező hatósága, sem szomszédja, sem haszonélvezője, se kárvallottja nem vagyok. Az Index-cikk az osztogatás/fosztogatás félreértés, ha nem éppen félremagyarázás klasszikus példája. Állításaival szemben nem találkoztam „lakókkal” és nem „több alkalommal”. Nem „jelentem meg” a házban, és pláne nem a „vállalkozó oldalán”. Legfeljebb emberekhez volt és van közöm. Két olyan emberhez, akik közül az egyik az építkezési botrány előidézője, a másik a károsultja. Mindkettejüket évtizedek óta ismerem, utóbbit kicsi gyerekkora óta. 2006-ban, majd’ két évtized után előkerült kamaszkori barátom, aki messziről látva tevékenységemet, azzal állt elő: találjak ki valami szépet, hasznosat az épületében, amelyet később, miután engedélyeket szerez, szállodává épít át. Így jött létre a ma épülő szálloda helyén korábban állt üzemcsarnokban a Körzőgyár, a zömmel pályakezdő fiatal képzőművészeknek lehetőséget adó kiállítóhely. Kb.10 kiállítást rendeztünk, majd amikor jelzést kaptunk, közönségünk sajnálkozása ellenére, bezártuk a Körzőgyárat.
A szomszéd házban lakó ismerősöm is tudta ezt, most az építkezés előrehaladtával az édesanyja segítségért fordult hozzám. Megkért, hozzam össze a fiát az épület tulajdonosával, a szálloda beruházójával. Segítettem nekik, s egy ízben le tudtam ültetni mindekét felet Budán, egy kávéházi asztal mellé, de szűk óra után magukra is hagytam őket. Az Index-cikk megjelenése előtt annak szerzője felhívott, és röviden volt alkalmam ezeket elmondani. Érthetetlen, hogy ennek ellenére mi késztette nyilvánvaló valótlanságok leírásában, a szerepem túldimenzionálásában, a telefonbeszélgetésünkből teljesen önkényesen kiragadott mondataim egészen más értelmi összefüggésekben való tálalásában. A Szempont szerkesztőjét, aki a Körzőgyár rövid történetét őrző oldalunkról leszedett fotóimmal illusztrálta az „így néznek ki az embertársaikat elfalazó haszonleső gazemberek” üzenetét, életemben nem láttam, sohasem beszéltem vele, mégis azt állította, hogy nem álltam a kamerái elé. Nem, hogy a kétszeres visszaellenőrzés alapvető újságírói követelményének nem tett eleget, de a közhivatali pozíciómat, a nevemet is helytelenül tudta csak elmondani, egyszerűen csak mechanikusan átvett egy fals információt.
A cikk megjelenése után az Indexnél is tiltakoztam, MTI közlemény kiadását kértem, azokon a különféle chat fórumokon, amelyeken akkor már bőszen gyaláztak engem is, a Szeretem Budapestet Mozgalmat, a lapomat is, tiltakozó nyilatkozatot helyeztem el. Hiába. Az építtető arcát a TV-ben elfedték, kárt szenvedett ismerősöm nevét, saját kérésére, a cikkben nem írták le. Csak az én nevem, arcképem forog többedik esetben a Molnár utcai botrány kapcsán, s mindezt - ahogyan a hazug cikk szerzője, felháborodásomra válaszul, szakszerűen kifejtette - azért, mert közszereplő vagyok, - noha még közhivatali feladatomban sincs semmiféle érintkezési felületem az ilyen típusú, léptékű, funkciójú és elhelyezkedésű építkezésekkel. Két évvel a rossz pillanat előtt jártam utoljára egy akkor még jó helyen, mégis bárki inszinuálhat, ha éppen ahhoz támad kedve. Aztán győzzek védekezni, ami persze gyanús dolog. Mert hát, ki védekezik ugyebár? Nem kell mondani. Akinek, hm.. oka van menteni magát…. Az eset ördögien hitelteleníti el építészetkritikusi munkásságomat, a kortárs művészettel kapcsolatos galériás és kurátori tevékenységemet, és az egy élhetőbb és szerethetőbb Budapestért végzett mindennapi munkámat.
Mindezek miatt tiltakozom az egyre silányabb sajtómunka, a tényekről teljesen leváló újságírói értelmezés elharapódzása, a tiltakozás igényét ki nem elégítő hazai médiagyakorlattal szemben!
2009-04-20 16:02:00