Hagyományok Háza - Pál István előadásában hallgathatjuk meg a Kárpát-medence jelentősebb népzenei anyagait egy új kiadású lemezen
Pál István előadásában hallgathatjuk meg a Kárpát-medence jelentősebb népzenei anyagait egy új kiadású lemezen
Mv: Galgamente, Vajdaszentivány, Kalotaszeg, Rábaköz - néhány néprajzi tájegység azok közül, amelyeknek zenéjéből ízelítőt kapunk egy nemrég megjelent CD-n. Népzenei a Kárpát-medencéből a címe, és előadja Szalonna és bandája, vagyis Pál István, az Állami Népi Együttes zenekarvezetője, akinek beceneve ma már ismert művésznév. A lemezen húga, Eszter és édesapjuk, Pál Lajos is közreműködik. A Kárpátaljai Visken otthonos családról is szó esik a következő beszélgetésben, amelyhez alkalmat az is kínált, hogy még decemberben indított jótékonysági hangversenysorozatot a Hagyományok Háza, a Csík zenekar, az azóta Magyar Örökség-díjas Fonó Budai Zeneház a Kárpát-medencei idős, nehéz helyzetben lévő népzenészek megsegítésére. Természetesen Pál István is részt vett és vesz benne kétszeresen, a Pál Lajos és családja zenekarban és a Szalonna és bandája vezetőjeként is. Cservenka Judit először azt kérdezte Pál Istvántól, hogy a fiatal határon túli zenészek nem szorulnak-e segítségre.
Pál István 'Szalonna', zenész: Igazából azt hiszem, hogy nem. Viszont fiatalságukból adódóan még olyan lehetőségek nyílnak a zenészek, és azt lehet mondani, hogy nem csak a zenészek előtt, amelyek mindeni próbálkozik, és mindenki próbálja megtalálni azt a szálat, azt a fonalat, ami az életéhez szükséges, és amivel majdan eltartja a családját. Igenis, ezek az emberek, akiktől mi egy szakmát, úgymond kenyeret kaptunk a kezünkbe, valamit visszafelé is tudjunk adni nekik. Hiszen ők a saját házukban sok esetben a saját ételüket, italukat adták nekünk, amikor mentünk hozzájuk. Náluk alhattunk, és tanítottak minket. És hát felelősség az, hogy ne tűnjenek el ezek a muzsikusok, hanem minél tovább lehessenek köztünk. Tehát ez igazából az elindítása egy folyamatnak, amely támogatná ezeket a muzsikusokat, hogy minél tovább muzsikálhassanak és lehessenek közöttünk.
Nálunk a családban sohasem merült fel, hogy valaki akar-e zenélni, vagy nem. Gyerekkorunk óta ebben nőttünk föl, és hangszer volt a kezünkben. Ha nem muzsikáltunk, akkor énekeltünk, ha nem énekeltünk, akkor a zenéről beszélgettünk.
R: De azért nagy különbség, hogy valaki, mint az ön édesapja, a Kijevi Operaháznak a karnagya, vagy pedig elmegy, mint maga tette, hogy helyi cigánytól tanult zenélni.
Pál István 'Szalonna': Apunál is ez fordítva kezdődött. Annak idején nálunk a faluban, mikor ő elkezdett zenét tanulni, még nem volt zeneiskola.
R: A falu az Visk?
Pál István 'Szalonna': Igen. Ez Máramaros vármegyében, Huszttól 18 kilométerre egy mezőváros, amely egyébként az öt kárpátaljai királyi koronaváros egyike. És ott ő idős cigányzenészektől kezdett el tanulni muzsikálni. És ezek után a szakközépiskolába Ungvárra ment, és utána került Kijevbe, ahol az adjunktusi szintig végezte iskoláit, és utána került be a Kijevi Operaházba. Csak nagyszüleink betegsége miatt úgy döntött, hogy hazaköltözik Kárpátaljára, aztán soha nem is ment vissza, mert azt mondta, hogy a kárpátaljai magyarságot nevelni kell, és igenis fontos az, hogy tanult emberek segítsenek az útjukon. Ő is elkezdett népzenét gyűjteni. Én öt-hatéves koromtól emlékszek arra, hogy Virágvölgyi Mártától Halmos Bélán keresztül Vavrinecz Andrásig, Juhász Zoliék, mindenki megfordult nálunk. És apu vitte őket Kárpátalján azokra a különböző helyszínekre, ahol a népzenével lehetett találkozni.
R: Tiszapéterfalván kezde a zenét tanulni zeneiskolában, aztán átjött a Debreceni Kollégiumba.
Pál István 'Szalonna': Apunak volt egy álma. Ő egész életében vagy református pap vagy prímás szeretett volna lenni. És mivel keresztapám volt otthon a faluban a lakodalmi bandában a prímás gombos harmonikán, apu mindig kísérő volt. Viszont arra nem volt lehetősége, hogy református lelkésznek tanuljon, hiszen a Szovjetunióban ez azért annyira nem volt egy könnyed feladat. És akkor azt gondolta, hogy... Én általános iskolába átkerültem Magyarországra, hogy a református kollégiumban, ott jó neveltetést kapok, rendes embert faragnak belőlem. És akkor átjöttem egy évre Bodrogolasziba egy bentlakásos református általános iskolába, és onnan következő évben felvételiztem Debrecenben, és el is végeztem a református kollégiumot. Aztán egy ideig közgazdasági irányba ment a pályám, de aztán rá kellett jöjjek, hogy nem akarok én közgazdász lenni semmiképpen.
R: Lelkész sem.
Pál István 'Szalonna': Az a dolog az mindig ott lebegett egyébként. Tehát hogy az az irány lehetett volna. De az az igazság, hogy a zene annyira erős volt folyamatosan, még a gimnázium alatt is - tehát jártam Budapestre tanulni, vettem a hátizsákot, elmentem haza gyűjteni, Felvidékbe, Erdélybe -, hogy nem nagyon volt ez kérdés. Pestre kerültem, itt voltam kollégista.
R: Aztán jött az Állami Népi Együttes.
Pál István 'Szalonna': A Galga zenekarban muzsikáltam, hozzájuk jártam föl tanulni. És mivel abban az időben ők voltak az állandó kísérőzenekar az Állami Népi Együttesben, ezért odakerültem melléjük, és azt hiszem, hogy egy hat-hét éve lettem zenekarvezető az Állami Nép Együttesben. És hát végigutaztam az Állami Népi Együttessel a világot, közben megalapítottam a saját zenekaromat.
R: Kevesen mondhatják el, hogy az angol királyi udvarban is zenéltek.
Pál István 'Szalonna': Három alkalommal vettünk részt az angol királyi család vendégeként rendezvényeken. Először mikor egy '56-os emlékünnep volt a St. James-palotában, és ott Vásáry Tamás, Jeremy Irons, Sebestyén Márta és mi a Szalonna bandával léptünk föl. És ott Károly hercegnek nagyon-nagyon megtetszett ez a muzsika. De ő szerette már a magyar népzenét előtte is. És ott volt egyébként egy nagyon-nagyon szép pillanat, amikor lement az előadás, és egy idős hölgy jött oda hozzánk. Mivel mi gyerekként a Szovjetunióban nem nagyon néztünk európai adásokat, én nem nagyon láttam a Nyugatból semmit. És kérdezem a többiektől, hogy figyeljetek már, ki ez a hölgy, aki... Mondják, hogy Szalonna, hallgass, majd elmondjuk. És akkor elkezdtünk beszélni, és hát láttam, hogy mindenki így félrevonul egy kicsit, tehát valaki nagy ember lehet. És mondta, hogy nagyon tetszett neki a zene, és végre azt látja, hogy ez a zene olyan, mint a magyar emberek. Erő van benne, energia van benne, szív van benne. És hát akkor megköszöntem, elment a hölgy, és kérdeztem, hogy ki. És mondták, hogy ő volt Margaret Thatcher. Én tudtam, ki az, hogy Margaret Thatcher, csak soha nem láttam. És következő évben volt Károly herceg feleségének, a Kamillának a hatvanadik születésnapja, és a Károly herceg meglepetésként meghívott minket. És a magánrezidenciájukon volt, Highgrove-ban akkor, és akkor ott muzsikáltunk, ott is aludtunk. Rá következő évre viszont fordítva lett. Károly hercegnek volt a hatvanadik születésnapja, és akkor két zenekart hívtak meg erre az estre. Rod Stewart és zenekarát és mi voltunk a Szalonna és bandával. És tényleg, hát ott egyrészt a család mellett híres színészek, tehát mit tudom már, Mr. Bean, a Jason Statham, tehát hogy hihetetlen jó érzés volt ott kint lenni. Egy hölgy odajött hozzám, valamelyik magyar grófi családnak lehet a leszármazottja, mert az angol házzal ő már ott házasodott össze, és ő például ismerte a Zöld erdőben de magos című számunkat, és ő konkrétan kérte, hogy azt játsszuk el. Ugye a Károly herceggel mi nem beszélgethettünk így, hogy elkezdtünk beszélgetni. Odajött hozzánk, eldöntendő kérdéseket tett fel, tehát teljesen az angol etikettnek a legmagasabbik szintje, viszont az emberek ott jöttek oda, és mondták, hogy fantasztikus a zene, ők is jártak Magyarországon, nagyon szeretik, tehát tudták, hogy mi ez. És érdekes mód, hogy kifejezetten azt kérték, hogy magyar népzenét játsszunk. Ugye, ismerik azt, hogy a magyar cigányzenének is világszínvonalú előadói vannak, akik tényleg, azt lehet mondani, hogy a Keresztapa film zenéjétől a Pacsirtán keresztül a Brahms-táncokat, tehát végigjátsszák. Ők azt mondták, hogy ők kifejezetten azt szeretnék, hogy a magyar falusi tradíciókat őrző, hagyományőrző zenét játsszunk, tehát hagyományos zenét játsszunk. És mi ezt is muzsikáltuk. Tehát Mezőségről, Kalotaszegről, Szatmárból, már szinte-szinte velünk táncra perdültek, de tényleg nagyon élvezték.
Mv: Amikor ilyen helyeken jár, és hát akkor, ugye, ott is alszik egy palotában, és akkor utána hazamegy, Visk és környéke, és látja, hogy az idős népzenészek hogyan élnek, akkor az nagyon szívfájdító lehet.
Pál István 'Szalonna', zenész: Szívfájdító a dolog, de mikor az ember ilyen helyeken muzsikál és szeretik azt, amit csinál, akkor eszébe kell jusson az: igenis, ezektől az emberektől kaptuk mi ezt. És ugyanúgy édesapámtól is, de ugyanúgy bármelyik erdélyi falunak a prímása részese ennek a dolognak. Tehát fontos, hogy melléálljunk és támogassuk. A kontraszt persze az angol királyi palota és mondjuk a palatkai cigánysoron egy kis, rozoga viskó, viszont ugyanolyan tiszta szívű emberek vannak itt is, ott is, vannak rossz emberek itt is, ott is, de mind a két helyen örülnek a jó zenének.
Mv: Irigység nincs?
Pál István 'Szalonna', zenész: Szerintem nincs! Én legalábbis azt érzem, hogy tudják azt, hogy van egy szülőföldem, ami csak egyetlenegy van, és bármit, amit megtanulok és Magyarországon muzsikálok, ugyanúgy elmegyek Jászberénybe egy táborba a gyerekeket, mint ahogy lassan tizenöt éve tanítok Kárpátalján is a mai fiatalságnak zenélni, és ha bárki felhív otthonról, s azt mondja, hogy egy ilyen kottára, egy ilyen felvételre lenne szüksége, akkor én pattanok és küldöm haza. Tehát a húgom tanít Beregszászban a főiskolán, a szüleim csinálják otthon, Kárpátalján a népzenei együttest. Emellett ők Püspökhatvanban, ahol most élnek, itt, Pest mellett, csinálják a hagyományőrző együttest, kórusokat csinálnak. Tehát a mi életünkben nincs megosztva, hogy első számú, másodrangú dolog, hanem amennyi időnk-energiánk engedi, akkor mindig-mindig adni vissza az embereknek. Majdan a harmadik lemez, amire most majd nemsokára elkezdünk készülgetni, ez pedig az lesz a címe, hogy Alma Mater, és ez csak Kárpátalja. Például a ruszinok a hegygerinceken úgy élnek, hogy, bár egy népcsoport, de valamelyik átlóg a Kárpátoknak a túloldalára, valamelyik erre a felére. És mennyire fontos a ruszin embereknek az, hogy ők Rákóczi, Kuruc nevűek, tehát teli vannak a hegyekben olyan nevűekkel - tiszta magyar! Mert ők vallják, hogy ők Rákóczi leghűségesebb katonái voltak. És ez tényleg így is van.
Mv: Népzene a Kárpát-medencéből. Pál István 'Szalonnával', az Állami Népi Együttes zenekarvezetőjével Cservenka Judit beszélgetett. Itt hívom fel figyelmüket egy másik koncertre, Hegedűs Endre és Szabadi Vilmos zenekari estjére, amely a Művészetek Palotája Bartók Béla Nemzeti Hangversenytermében, január 17-én, pénteken este fél nyolckor kezdődik. Közreműködik az Óbudai Danubia Zenekar.
http://hangtar.radio.hu/kossuth#!#2014-01-12