fotótanú: szeptember 2011
Két évvel ezelőtt ugyancsak fenti címmel egy dokumentum értékű kötetre és a benne foglalt illusztrációk beszédes voltára hívtam fel a figyelmet szeptember 11-iki bejegyzésemben. A példaként kinagyított és elemzett képre emlékezve, New Yorkban élő jó barátom, Dancs Artur most meglepetésként saját fotóival fedezte fel azt, hogy időközben - a 2001-es szeptemberi, newyorki eseményektől eltelt tíz év során és éppen a terrortámadások szín- és emlékhelyén - a világot járt fotó "megelevenedett" - pontosabban bronzba öntetett az az élő figura, aki (korábbi magamat idézve) "remekül közvetíti azt a világméretű, lebénulásos döbbenetet, amivel azokban a pillanatokban mindannyian szembesültünk. Az utca szélén ülő, a robbanás malteres hamujával behavazott férfi, aki egy pompeji áldozatra emlékeztet, ölében a nyitott diplomatatáskájával, amelynek tartalmát ellenőrizné, ugyanakkor minden értelmes emberi cselekvésre képtelen az esemény és a látvány sokkjától - ez többet és mást mond arról, aminek már-már hihetetlen képei megtöltötték a világ sajtóját. Ez a kép egyúttal azt is jelzi, hogy a dolgok, az események mögé pillantó igyekezet minden esetben - legyen az íróé vagy fotósé - hosszú élettel, maradandósággal ruházza föl a pillanat megörökítésének krónikáját."
Szinte nincs is mit hozzáfűznöm ehhez az átváltozáshoz, mint azt, hogy a jó fotó úgy látszik, nem csupán önmagát őrzi meg az időben, hanem sugallatot adhat az érccel dolgozó, más időléptékhez szokott társművészetnek is.
Dancs Artur felvételei
Bejegyezte: fotós dátum: 6:41 1 megjegyzés:
Címkék: Dancs Artur, New York, szeptember 11
Szathmári Pap Károly / Carol Popp de Szathmary (s elnevezését még ragozhatnánk különböző változataival, d nem tesszük) úgy tűnik, ott áll mind a magyar, mind a román fotográfia bölcsőjénél. Ha magyar részen nem is a legelső s egyedüli döntő személyisége a fotografálás kibontakozásának, román viszonylatban mindenképpen a kezdet és a mérce - e mostanig kellően nem hangsúlyozott és elemzett kettősségét láttatja igen értően és sokoldalúan adatolva a Fotóművészet idei 2. számának tanulmányírója, Farkas Zsuzsa. Végre, mondhatni, egy becsületesen végiggondolt szintézis arról, amit egy vegyes etnikumú közép-európai térségben tevékenykedő alkotó szellem valamikor, a reform-korban tenni tudott, s amiben egyáltalán nem volt egyedül. Érdemes alaposan elolvasni s akár archiválni is ezt a cikket, mert a Szathmáriról szóló legfrissebb kutatási eredményeket összegzi, s egy tucatnyi olyan illusztrációt közöl az úttörő fotográfus gazdag, de mára már erősen szétszélesztett hagyatékából, melyek kivétel nélkül az Erdélyi Fotográfiai Múzeumért Egyesület, személyesen Molnár Attila elnök szerzeményei. Ezáltal is gazdagodik a mostanig közkézen forgó Szathmári ikonográfiai példatár, hiteles, első kézből való relikviákkal. A képsorból hadd szerepeljen itt is egy: ismeretlen család 1877-ből. Fotó Szathmári Pap Károly.
Bejegyezte: fotós dátum: 11:47 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: Farkas Zsuzsa, Molnár Attila, Szathmári Pap Károly
Ádám Gyula plakátja - még lehet jelentkezni!
Se szeri, se száma a fotóiskoláknak, tanfolyamoknak. Mint ahogy a fényképezés is határtalan és parttalan foglalatosság. Azt hiszem, a képzés, a jó irányba való terelgetés nehezen tudja fölvenni a versenyt a fényképezés vírusának terjedésével, de jó, hogy legalább megpróbálja...
Csíkszeredában most már hatodszor indul útjára a HMKK égisze alatt a formáját már szinte-szinte intézményesített "fotósuli", ahogy az érdeklődők emlegetik. Jó, hogy az oktatók az éveken át következetesen kitartottak a tanfolyam mellett, professzionalizmusuk, nyilvános fotográfusi tevékenységük a garancia arra, hogy nem a "vak vezet világtalant" meséje játszódik le, mint ahogy az nem egy helyen még fotótanfolyam örve alatt történik. Magam is résen leszek a továbbiakban, hiszen az évek során rájöttem, hogy az ilyen intim fotóműhelyekben is akad gondolatébresztő tanulság, érték és nem egyszer ha apró is, de közérdekű szenzáció...
Címkék: fotósuli, HMKK, oktatás
Normantas Paulius fotója
Eseményszámba megy az a pár napja megnyílt nyíregyházi fotókiállítás, amelyen Normantas Paulius litván fotóművész közel száz fotón mutatja be a magyarországi és az indiai cigányság életének néhány jellegzetes mozzanatát, karakterét. Eseménnyé nem a téma avatja a tárlatot, hiszen a cigányság élete, szokásvilága, látványos környezete világszerte "menő" téma, s nagyon fel kell kötnie a gatyáját annak a fotósnak, aki jelentőset kíván mondani e téren; főként olyasmit, amit még nem mondtak el.
A 63 esztendős litván művész jelenleg Magyarországon él, eddig kilenc expedíciót szervezett Ázsiába: felkereste és megörökítette a volt Szovjetunió területén élő finnugor népeket, járt Kőrösi Csoma Sándor és Stein Aurél nyomában, emellett végigjárta Benyovszky Móric kamcsatkai száműzetésének útját. Kalandozásai során Kambodzsa, Mianmar, Vietnam és Nepál számos településén is fotózott. Kitartó, hétpróbás alpinista, 11 fotóalbum szerzője, Balogh Rudolf- és Pro Cultura Hungarica-díjas, s mostani tárlata azt próbálja képileg dokumentálni, mennyiben összetartozóak, illetve különbözőek a cigányság indiai és magyarországi gyökerei. Mindenre elszánt, kalandkedvelő dokumentarista, s nem mellesleg költő is, aki a litván fotóművészet legjobbjaitól tanulta a mesterséget, majd amikor első sikereit elérte, elmondása szerint nagyra becsült mentora, Vitalijus Butyrinas így bocsátotta útjára: "Paulius, most már eléggé érted a fotográfiát, most már mindenkit el kell küldeni a francba... Még engem is."
A Fotóművészetnek adott 2004-es interjúból kiderül, hogy Normantas Paulius a lehető legjobb iskolát járta ki a nyolcvanas évek Szovjetuniójában, hiszen a szovjet fotót annak idején éppen a litván fotográfia fémjelezte: "Amikor Moszkva Nyugat-Európában, Amerikában vagy Japánban reprezentálni akarta a szovjet fotót, többször is előfordult, hogy száz százalékban litvánok állítottak ki, csak néhány alkalommal került be egy-két lett vagy észt. Az oroszok persze soha nem azt mondták, hogy a kaunasi Alekszandras Macijauskas, hanem azt, hogy a szovjet. Ha megnézed a régi vagy a mai fotós enciklopédiákat, mindig találsz bennük tíz-tizenkét litván nevet. Litvániában félmilliós zsidó diaszpóra élt, és a fotósok között is minden második ember zsidó volt, nívós szalonfotográfusok, műtermi fényképészek, mesterek, ami erős alapot jelentett. Nálunk nagy dolognak számított fotóművésznek lenni, Litvániában már huszonöt évvel ezelőtt sem kellett bizonygatni, hogy a fotográfia a művészet egyik ága. Az első fotómúzeum már 1972-ben megnyílt az észak-litvániai Siauliai-ban, az ötödik legnagyobb városban, amikor valaki egy privát gyűjteményt ajándékozott az egyesületnek..." Ilyen hagyománnyal és hátszéllel az ember nyugodt szívvel fényképezhet akármit, biztos, hogy nem másokat fog ismételni, hanem a saját útját járja.
Bejegyezte: fotós dátum: 19:01 1 megjegyzés:
Címkék: cigányok, litván fotó, Normantas Paulius
Bejegyezte: fotós dátum: 7:25 Nincsenek megjegyzések:
Bejegyezte: fotós dátum: 22:08 Nincsenek megjegyzések:
Időnkénti sugalmazóm, Molnár Attila barátom jelezte: készül egy átfogó, szeptember 29-étől látogatható fotókiállítás a budapesti Magyar Nemzeti Múzeumban André Kertész fotográfiai munkásságából. Mondanom sem kell, hogy a világhírű magyar fotós emlékezete a földkerekség legnagyobb múzeumaiban sem fakult, mindenütt úgy tartják számon, mint a műfaj meghatározó tekintélyét és iskolateremtő alkotóját. Munkásságának egyik nagy titka: a türelem. Az, amivel kivárta a látványt, bármilyen körülmények között.
Legyen ízelítő a készülő vándortárlathoz az alábbi videós képpörgetés néhány perc erejéig a jútubról. A film ide kattintva indul...
Bejegyezte: fotós dátum: 10:00 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: André Kertész, MNM, retrospektív
Két rendkívüli magyar teljesítményre hívnám fel a figyelmet - mindkettő a természetfotózás területén mutat példát arra, hogy a szakszerűség és a technikai tudás a fotográfiát akár világhatalommá is avathatja.
Az egyik bravúr Fényes Lóránd piliscsévi amatőr csillagász nevéhez fűződik, aki a Magyar Csillagászati Egyesület (MCSE) honlapja szerint lencsevégre kapott egy "égi elefántot", amint egy ananászt - születő csillagot - tart az ormányában. Tovább nem is kontárkodnék a történtekbe, elmagyarázza azt nálam sokkal jobban a szerző, a fenti hivatkozáson.
A másik fotográfus, Csorba Gábor tulajdonképpen muzeológus és társaival együtt három új denevérfajt sikerült lencsevégre kapnia Vietnamban, amelyek kizárólag ott lelhetők fel. A démoni külsővel rendelkező bőregerek fényképezése sem könnyű, viszont annál hálásabb téma. Esetünkben maga a fotó egyben tudományos bizonyíték is, éppen ezért elkerülhetetlen, hogy a kutatók a maguk során sokrétű fotós ismeretekkel és tapasztalattal rendelkezzenek.
Belzebub jó kezekben...
Bejegyezte: fotós dátum: 19:04 1 megjegyzés:
Címkék: állattan, csillagászat, természetfotó
Szász Adrián fotója
Egyre csak gyűlnek a tárgyi bizonyítékok arra nézvést, hogy a fotográfia képvilágában erőteljes interferenciák, egymásba játszások, ismétlések, újra felfedezések mutatkoznak. Ne csodálkozzunk: a zene sem kivétel ez alól, s ha jól megnézzük, az irodalom is át- meg át van szőve vendégszövegek nehezebben észrevehető elemeivel.
Blogom 2009. április 25-i bejegyzésében (Strázsa) Szász Adrián egy tengerparti fotója kapcsán vetettem papírra néhány sort a pillanatképek, a krokik hasznáról, szerepéről a fotográfiában.
Most viszont egy orosz fotográfiai honlapon (prophotos.ru) bukkantam rá az ott illusztrációként idézett fotó "testvérpárjára" (Fotó: Jurij Krimonoszov ). A képek akár ikrek is lehetnének, hiszen egyazon korszakban készültek - a huszadik század második felében, az "épülő-szépülő" osztály nélküli társadalom romániai, illetve oroszországi közegében; s talán az is lehet, hogy egyazon tenger partján, hiszen a Fekete-tenger amolyan közös ló - s nem csak az oroszokkal...
Jurij Krimonoszov fotója
Szász Adrián képén a strázsa még aktív, felelőssége tudatában áll és figyel, s úgy tűnik, semmi sem kerüli el a figyelmét. Jurij Krimonoszov parti "őrsége" viszont már magába roskadt, "kardjába dőlt", megadta magát a sorsnak. Ezen túl, persze, sorra fedezhetjük fel a különbségeket is: a ruházatban, illetve a tenger hullámzásában. A romániai fotón még minden harcos és élénk, az orosz testvérfotón már nyugalom van, beletörődés és nosztalgia...
Bejegyezte: fotós dátum: 9:16 1 megjegyzés:
Címkék: Jurij Krimonoszov, Szász Adrián, tenger