Így buliztunk mi - Fesztiválkörkép á la Colorcam - Colorcam
Happy Summer Vibes - 5 tipp, hogy ősszel is boldog...
Jó társaságban szalad az idő és visszatekintve szinte tényleg percek alatt repült el az a pár nap, amit Sopronban töltöttünk. Az idő rohanásában általában az is közre szokott játszani, hogy sok érdekes dolog történik egymás után, amik emlékké nőnek és biztosan elő fognak ugrani majd egy januári borozgatás során, mikor okosan már a következő fesztiválra foglaljuk a szobákat.
Korábban mindig sajnáltam, hogy nem tudtam kirángatni a társaságomat a medencéből vagy éppen az ágyból, idén viszont több napközbeni programon is részt tudtunk venni: megnéztük hogyan színezik ki a festők és önkéntesek a Fő-Tér-Képet és még Unicorn Factory-s egyszarvúakkal is találkozhattunk, majd szépen belecsúsztunk a koncertekkel, bulikkal teli estébe. Ebben először semmi meglepő nem volt, egészen addig, amíg a kizárólag R'n'B rajongó Esztit több év kemény próbálkozása után elcsábítottam (orvul nem siettem a pultnál, ahol ''tömeg'' volt) egy Paul Kalkbrenner koncertre és még az Iron Maiden-napra is eljött, úgyhogy már csak a Quimbyt kell átvinnem a szűrőn. A dicsőséges fesztiválozást ezek után megkoronáztam egy kis esőben táncolással a Brains-re, miközben a tömeg nagy része velem ellenkező irányba fordulva a ponyva biztonságos takarásában ''valami meccset'' nézett.
Már tavaly is áradoztam ITT a debrceni Campus Fesztiválról: nincs óriási tömeg - ellenben pont elég ahhoz, hogy jól érezd magad, nincs por - cserébe a Nagyerdő árnyékot adó fái, nincs "énvagyokalegnagyobbkirály"-ság - de van sok jófejség, még azért sem szólnak meg, ha neadjisten a családoddal jössz - egyszóval minden olyan emberi, így a fesztivál területének kiterjedése is pont jó. A fellépők a magyar mainstreamen kívül jól megválasztott külföldi előadók (barátnőmnek hála, nagy kedvencem lett a holland Kensington), és persze találunk a koncerteken kívül is minden egyebet: pódium beszélgetéseket kis hazánk népszerű szószólóival, stand-up fellépőket (éljen Kiss Ádám!) és persze igazi, autentikus Debrecenit. Szerintem a legnyugisabb fesztivál, ha létezik ez a meghatározás.
Minimális ruhaköltemények és maximális party hard. Ez volt a Balaton Sound 2016 tűző napsütésben, ragyogó rúzsárnyalatok ölelésében, neonszínű Bershka topok kavalkádjában, és a basszusok ütemébe konformizálódott nép monoton & nonstop ritmikájának hullámán. Persze a rekord idén is megvolt: közel 50 országból érkeztek az elektronikus zene és a Balaton parti ikonikus show off fesztivál szerelmesei, miközben összesen 12 000-rel többen váltottak jegyet a tavalyi tömeghez képest. Szóval 157 000 ember talpa alatt rengett a talaj, nem beszélve Martin, Steve, Chris vagy épp Tyga dübörgő base dropjairól. Nem csoda, hogy az A-ból B pontba való eljutás bizonyos nehézségekbe ütközött a hivatalos partisétányon. Éjjel 11-re ugyanis komoly merészségre vallott, ha valaki megreszkírozta, hogy visszafordul.
Azt tény és való, hogy a legszebb kockákra (has! Hangsúlyozom has-kockákra) itt lehet rábukkanni, és ha meg akarod találni Pest legjobb szoliját, akkor ez a hely a kapcsolati tőke bővítésének fellegvára. Na meg, tiszta gasztro-mennyország ilyenkor a partvonal, mert hát a fesztiválközönség hajnali 1 és 3 között ebédel, de akkor nagyon: és ezt minden valamit is magára adó burgeres és fingerfood étterem imádja és meglovagolja.
A 10. Sound tehát csont nélkül hozta, amit kellett. Születésnapi gigantikus torta, 10 000 B-day selfie, partistégek és partihajó, tömény ELL-O-VÍ-Í, és a Facebookot ellepő check in hullám. Szóval most van 10 hónapunk összespórolni a fapados, kb. 70 000 Ft-os bérletárat – és kb. egy hónapunk lefoglalni a szállást 2017-re. Csak mert sajna a Sound olyan, mint a Harry Potter sorozat – minden rész (egy kicsit) többe kerül az előzőnél.
Idén mindenki ráizgult Rihannára, sokan jobban várták, mint anno a magyar-belgát. Az is kiderült, hogy Magyarország a 10 millió VIP országa, így fordulhatott elő, hogy a sima fesztiváljegyet megváltó érdeklődők gyorsabban jutottak be, mint a prémium arcok. A Sziget-élmény egyébként nyomokban még mindig el- és megélhető, azonban a mára már kommersszé vált Nagyszínpados felhozatal 2016-ban tovább koptatta a nem túl magas elvárásokat. 10/5
Idén jutottam el először a Zamárdi nagystrandján tartott Strand Fesztiválra, melyet – akarva-akaratlan – az általam már többször megjárt Balaton Sound-dal hasonlítottam össze.
Helyszínekből, szolgáltatásokból, programokból természetesen kevesebb volt, mint a „prémium fesztiválon”, a zenei felhozatal is elsősorban a magyar pop/alternatív rajongóinak kedvezett. A napközbeni strandolások után minden napra jutott egy-egy világsztár, sőt a Strand büszkélkedhetett idén a legmenőbb fellépőkkel tört ütemek terén: szerdán a magyar Brains óriási bulija után az angol Chase & Status táncoltatta meg a drum’n’bass szerelmeseit (közöttük engem is). A csütörtöki nap sem maradhatott zúzás nélkül: a londoni bázisú Shy FX a jungle műfaj zenéiről nyújtott széleskörű áttekintést, miközben az egyik legtehetségesebb énekes, Stamina MC pörgette a közönséget.
Összességében tehát a Strand Fesztivál nagyon barátságos közeg, szuper zenékkel és remek ár-érték aránnyal, így mindenkinek ajánlom, aki nem a fehér kanapék miatt megy el fesztiválozni.
Vasárnap hajnalban zárult az idei év fesztivál szezonja. A Colorcam jóvoltából én a B.my.Lake pénteki napjára látogattam ki. Az aznapi lineup-ból leginkább Carc Cox-ra voltam kíváncsi. Maga a fesztivál korántsem olyan „érdekes” és zsúfolt, mint a Balaton Sound. Összesen két színpad található itt és napközben általában szinte teljesen üres minden. Az élet olyan 6 óra fele indult be a my. Stage-nél, majd 8 óra körül a nagyszínpad is éledezni kezdett. Ahogy teltek az órák, egyre jobban beindult a veretés a rendezvény területén.
A techno bajnoka előtt közvetlenül Luciano játszott és utólag meg kell hogy mondjam, hogy számomra az este legjobb hangulatú szettjét varázsolta elénk a svájci sztár DJ. A legendás Carl Cox viszont ezen a bulin nem nyújtott olyan emlékezeteset. A felkonferálás eszméletlen jó volt, a zenék többsége szintén, de összességében mégis kicsit csalódott voltam a buli után vele kapcsolatosan. Ettől eltekintve azonban az egész party nagyon tetszett. Nem volt olyan tömegnyomor, mint a többi nagy fesztiválon, és bár annyi látnivaló és program sem, de a techno szerelmeseinek biztos, hogy nem okozott csalódást az idei B.my.Lake.
ST. GERMAIN IS KIKUKUCSKÁLT A BACKSTAGEBŐL - ILYEN VOLT A PALOZNAKI JAZZ PIKNIK
HA POKÉMON VOLNÉK, CSAK A VÖLGYBEN BUJKÁLNÉK - (SZUBJEKTÍV MŰVÉSZETEK VÖLGYE)
https://colorcam.blog.hu/api/trackback/id/tr411663626