Sokan úgy gondolják, hogy vannak bizonyos dolgok, amiket jobb, ha inkább nem hallasz, mielőtt elkezdenél megtanulni egy harcművészeti stílust. Nem azért nem mondanak el bizonyos dolgokat, mert gonoszak, hanem azért, hogy ne vegyék el a kedved a tanulástól már az elején.
Mi viszont úgy gondoljuk, hogy jobb félni, mint megijedni, ezért megspórolunk nektek pár rossz pillanatot.
1. Néha a kezdet a legnehezebb
Amennyiben úgy kezdesz el megtanulni egy másik stílust (például a brazil jiu jitsu-t), hogy már van tapasztalatod egy hozzá hasonló ágazatban (judo, birkózás, stb.), akkor értelemszerűen könnyebb dolgod lesz, mint annak, aki még soha nem járt tatamin.
De még a legtapasztaltabb harcosoknak is meggyűlhet a baja az új dolgokkal (emlékezzünk vissza arra, hogyan járt például a többszörös fekete öves Chuck Norris), ezért ezt a részt sem kell átugrani az olvasásban.
Az első pár hónapban például szinte biztos, hogy tele leszel kék-lila foltokkal, ennek pedig csak akkor lesz vége (és akkor sem feltétlenül), ha tested már hozzászokott a gyűrődéshez. Egyet se félj: ezektől nem gyengébb, hanem épp ellenkezőleg, erősebb leszel!
2. Sokszor leszel tehetetlen
Lehet, hogy egy ideje már nagyon jól mennek az edzések, de el fog jönni egy olyan pont, amikor minden tudást megkérdőjelezel, amiről eddig azt hitted, hogy elsajátítottál.
Az is megeshet, hogy nem csak az övszínben feletted állók lesznek jobbak nálad, hanem azok is, akik kevesebbet edzettek, mint te. Sokak egóját az dönti romokba, hogy egy nő jobb nála valamiben, pedig ez egy nagyon rossz jel.
Mindig lesz valaki, aki több időt tud fordítani az edzésre, a regenerációra és a megfelelő táplálkozásra, nem is beszélve arról, hogy nem mindenki született ugyanolyan ügyesnek.
3. Senkit nem érdekel, ha abbahagyod az edzéseket
Ne keseredj el, ha edzőpartnereid és az instruktorod nem hív fel minden egyes kihagyott edzés után. Edzeni saját magad miatt jársz, már nem az iskolában vagy, ahol leteremtenek, ha kihagytál egy órát. A fehér övesek ráadásul nagy arányban szoktak felhagyni a sporttal, ez sajnos mindennapos jelenség.
Az edzéseken persze kialakulhatnak nagy barátságok, de senki nem fog azért könyörögni neked, hogy ellátogass a dojóba.
4. Mindenhol lesznek szájhősök
Íratlan szabály, hogy a kezdőkkel nem bánunk ugyanolyan keményen a sparringok során, mint a haladókkal. Ez persze nem azt jelenti, hogy könnyedén kell venni az edzéseket, de sosem lehet például tudni, kinek hol van a fájdalomküszöbe, és azt egy Sensei vagy instruktor sem szeretné, ha valaki elájulna az ő irányítása alatt a túlterheléstől.
A legnagyobb biztonsági előírások sem gátolnak meg pár embert abban, hogy kicsit jobban elengedje magát a kelleténél. Sajnos minden országban, klubban és teremben vannak és lesznek olyanok, akik egy kicsit elvetik a sulykot, tovább tartanak ki egy leszorítást, erősebbet ütnek a kelleténél, stb.
Gyakran azért történik meg az ilyesmi, hogy az adott egyén bebizonyítsa magának vagy a többieknek, hogy mennyivel jobb, erősebb, hajlékonyabb vagy kitartóbb a többieknél. A megoldás, hogy olyan messze elkerüljük el ezeket az embereket, amennyire csak lehetséges.
Természetesen néha velük is kell majd gyakorolni, de remélhetőleg az edző felfedezi majd a kettőtök közötti különbséget, és nem párosít össze titeket egymással.
5. Soha ne örülj hangosan a győzelmednek
Aki ordibál, miután legyőzte ellenfelét, az a tiszteletlenség mintaszobrát testesíti meg, mindegy, hogy nála erősebb, vagy gyengébb ellenfelet gyűrt maga alá. Az edzőtársak azért vannak, hogy a csapat egésze fejlődjön és tanuljon a másiktól, nem pedig azért, hogy versenyezzenek egymással. Ez utóbbi sehova sem vezet.