﻿﻿ Hordozókendőt a szülészetekre! – Interjú Bencze Mariannal « Ölbebaba
Márciusban jelent meg a cikk a szekszárdi szülészetnek ajándékozott hordozókendőről, azóta pedig ezen felbuzdulva már egy az egész országot érintő akció bontakozott ki – megható eredményekkel. A “Hordozókendőt a szülészetekre!” akcióról Bencze Mariannt, a gyűjtés szervezőjét kérdeztük.
Ki a “Hordozókendőt a szülészetekre!” akció szülőanyja?
“Bencze Mariann. Elsősorban aktív hordozó szülői minőségemben láttam neki a szervezésnek; az, hogy egyébként újságíró-tanár, illetve egy gyerekkönyvkiadó és online magazin szerkesztője vagyok, ebből a szempontból mellékes. Ebben a témában az a legfontosabb attitűdöm, hogy a hordozás, a kötődő nevelés és a válaszkész gondoskodás elkötelezett híve vagyok. A nap 24 órájában pedig egy kétéves kisfiú anyukája.”
Hogyan indult útjára a kezdeményezés?
“Az ötlet hirtelen felindulásból született meg. Megjelent egy fontos cikk az egyik kisgyermekes szülőknek szóló online magazinban, amely arról adott hírt, hogy egy édesanya a szekszárdi szülészetnek ajándékozott egy hordozókendőt; aztán ebből lett egy dialógus a Facebookon, amely nyomán gondoltam egyet, és gyűjtést hirdettem. Ennél sokkal többet kaptam: a lelkes és összetartó emberek egy csoportja lázas és kitartó szervezésbe, majd önszervezésbe és önszerveződésbe kezdett, kendőket ajánlottak fel, felvették a kórházakkal a kapcsolatot, hozták mutatni a hordozós képeiket, és lelkesen számoltak be róla, milyen sikerélmények érték őket nap mint nap. A kétkedők egy idő után követőkké váltak, a résztvevők pedig fáradságot nem kímélve a mai napig beszámolnak a fejleményekről, időpontokat egyeztetnek a szülésznőkkel, védőnőkkel ápolókkal, egymással és velem, és mindent megtesznek azért, hogy a felajánlott kendők eljussanak azokba az intézményekbe, ahol valóban szükség van rájuk.”
Magán a kendőgyűjtésen kívül, mi volt még az akció része, mi mindent kellett megszervezni, hogy működjön az elképzelésed?
“A gyűjtés egyszer csak önálló életet kezdett élni, a szervezés mindennap ad valamilyen feladatot persze, de egyáltalán nem olyan sokat vagy nagyot, ami a siker és eredményesség ismeretében ne érné meg, illetve ami ne kárpótolna az esetleges hosszabb napokért. A szülők és az akciót támogató lelkes felnőttek olyan örömmel és lelkesedéssel kezdtek egyre több mindent hozzátenni ehhez a mozgalomhoz, amit sok esetben korábban csak a gyermekektől tapasztaltam. Öröm nézni, milyen boldogok, hogy adhatnak, és főleg, ha a felajánlásaikat örömmel fogadják az intézmények. Az az elvünk egyébként, hogy aki kendőt ajánl fel, az egyúttal azt is vállalja, hogy eljuttatja az adott intézménybe. Sokan – teljesen önszántukból – felveszik a kapcsolatot a kórházak vezetőivel, és megszervezik az oktatást vagy a kendőátadást, nekem csak a felajánlott kendők közül kell odacsoportosítanom néhányat. Előfordul, hogy én veszem fel az adott intézménnyel a kapcsolatot, de oktatáshoz vagy átadáshoz akkor is kapok segítséget.”
Kik vettek részt az akció szervezésében, kik segítették a megvalósítást?
“Mindenki részt vesz, aki akar, mindenki, anyuka, apuka és/vagy hordozási tanácsadó. Valahogy nem az egyes nevek és titulusok érdekesek most, hanem a sokaság és a sokaság támogató ereje, ami a mozgalomban teljesedik ki.”
Milyen csatornákon keresztül érted el az érdeklődőket? Hol, hogyan zajlott a gyűjtés?
“Az egész akció csak és kizárólag a Facebookon zajlik, ott olvasható az első párbeszéd a mozgalmat életre hívó cikkel kapcsolatban, és ott gyűjtjük a kendőket is. Minden sajtómegjelenést és fotót igyekszem átvezetni oda, és persze van néhány fórum, ahol elő-előfordul a gyűjtés híre, de azon vagyok, hogy az események fő szála egy helyen fusson, hogy követni és koordinálni tudjam.”
A hordozós szakma képviselői már régóta próbálnak bejutni a kórházakba, és minduntalan falakba ütköztek. Mi lehet a titka annak, hogy ezzel az akcióval most mégis sikerült elérni a szülészeteket?
“A titok, azt hiszem, a sokaság, a tömeg erejében rejlik. Az első cikk utáni lelkesedés egy országos tévécsatornáig vitte a hírünket, amely bemutatta a szekszárdi kórházat és személyzetet, akik éltek a felajánlott kendő adta lehetőséggel, és rajtuk keresztül hírt adott rólunk, azaz a “Hordozókendőt a szülészetekre!” akcióról. Talán ekkor eshetett le több mindenkinek is, hogy milyen sokan vagyunk, akik a kötődést, a természetes és ösztönös viselkedési mintát, a hordozást gyakoroljuk és népszerűsítjük. És talán a felismerés is egyidejű lehetett ezzel, hogy nem több munkát és terhet, hanem könnyebbséget és emberségesebb körülményeket kínálhat a felajánlott hordozókendő a kórházi dolgozóknak, biztonságot és ringatást – szeretetet adhat a kicsiknek. Az országban működő összes hordozóiskola egy emberként állt az akció mögé, és folyamatosan, anyagi érdek nélkül adja a szakértelmét a nővérek-ápolók tanításához.”
Milyen eredménnyel zárult, ill. hol tart jelenleg az akció?
“Jelenleg 5 intézményben vették már át a kendőt, Debrecenben, Nyíregyházán, Kaposváron, Zalaegerszegen és a budapesti Madarász kórházban, az elkövetkező hetekben még kb. 10 átadásról van tudomásunk. Az egyik hír hozza a másikat – tehát napról napra bővebb információval és hosszabb listával rendelkezünk, ahol már átvették a kendőt; és azt is tapasztaljuk néha, hogy egy-egy intézmény más kórház pozitív példáját látva kap kedvet kipróbálni a hordozókendő nyújtotta lehetőségeket. Ezért is tartom fontosnak, hogy az átadásokról folyamatosan hírt adhassunk. A “Hordozókendőt a szülészetekre!” oldalon naprakészen követheti az eseményeket mindenki, de külön köszönet illeti azokat, akik az aktuális kendőátadásoknak más csatornákon is hírét viszik.”
Volt-e olyan történet, ami különösen megérintett?
“Minden eset, ami ebben a hordozókendő-gyűjtésben történt eddig, mélyen meghatott. Egyáltalán az, hogy az édesanyák-édesapák, akik maguk is hordozzák gyermeküket, vagy kismamák-kispapák, akik szeretnének később hordozni, gondolkodás nélkül csatlakoztak a mozgalomhoz. Az is elementáris erővel hat rám, hogy úgy beszélgetünk egymással online meg telefonon, mintha mindig is ismertük volna a másikat. Az is, hogy a befogadó kórházak hálásak és lelkesek, még akkor is, ha számítok rá, hogy talán örülnek nekünk. Ha pedig abba gondolok bele, micsoda szívmeleg érzés lehet egy kisbabának ebbe a hatalmas-tágas, sokszor hangos és hideg világba érkezvén egy testmeleg emberi mellkashoz hozzásimulni – már-már a teljes meghatódottság érzése ragad magával. Hiszem, hogy van értelme (és talán lesz folytatása, követője) ennek az akciónak, és ha igazam van, akkor a fáradozás és szervezkedés minden perce aranyat ér.”
Ha valaki csak most értesül az akcióról, az be tud-e kapcsolódni, van-e még szükség bármilyen segítségre, és ha igen, mire?
“Bármikor csatlakozhat bárki – kendőfelajánlással, intézményekkel történő kapcsolatfelvétellel, oktatással. Engem itt lehet elérni az akció kapcsán: hkendot.a.szuleszetekre@gmail.com. Kérdezhetnek, kérhetnek, informálhatnak.”
2011. április 18. Nincs hozzászólás
Címkék: hordozókendő, interjú
Kategóriák: Cikk, Felhívás