Ezekből lettek a tavasz karcsú nemtői, a napszakok virágövezte nimfái és a Nectar márkájú likőrt, meg Job cigarettapapírt üdvözítő istennők. Mert ha valakiben kétely támadna, és a lefényképezettek nem épp csábító alakját az ideáltörténeti különbséggel, a turnűr- és florentinkalap-korszak sajátos nőeszményével mentegetné, ahhoz a mester teljes munkássága a cáfolat. A mindig hosszú combú, karcsú leányok, a decensen fedetlen mellű asszonyok, amelyekkel-akikkel nemcsak folyóiratot, kekszet és litográfiát, hanem életérzést, hangulatot, vágyakozást is el lehetett eladni.
A Médea plakátján a megrettenő szem, a Musset darabén a tépelődő Lorenzaccio tekintete csaknem naturális; Mucha, mint mindig, hatalmas fölénnyel váltogatja, ötvözi a szecesszió (Párizsban vagyunk: az art nouveau) és a reális ábrázolás eszközeit. A Musset-darab háttere (háttér-kárpitja?) úgy érett reneszánsz, úgy korhű, hogy palmettáit és gránátalma-motívumait laposra és vastag kontúrúvá préseli a szecesszió, Médea lába előtt az áldozat textildarabok, ruhadíszek és kicsavart végtagok halálos kalligráfiája, a legmeghökkentőbben azonban a szimbolikus napszak és évszak nyomatokon él egymás mellett (mert együtt él!) gyöngéden részletező nőarc és szeszélyesen örvénylő lepel-, vagy virágözön.
Függetlennek bizonyul, ha tisztázzuk, hogy fénykora évtizedeiben mi minden történik az örvénylően változó képzőművészetben. A Sarah Bernhardt sorozat kezdetével egy időben a főműveit festi Cézanne, a Médea után egy évvel az Ermitázs Saint Victoire-ját, és az egyébként jó barát Gauguin nem kevésbé főművét ”tahiti feleségéről”, a Nevermore-t. Tizenkettőben viszont, amikor Mucha a Le Mois folyóirat megvesztegetően tűnődő, érzelmeket és virágfüzéreket összefonó, szecessziós borítóit komponálja, a kubizmus éppen analitikus periódusát végzi.
És mégis, a fenyegető német expresszionisták és a rohamozó orosz avantgárdok évtizedében is, a szecesszió utódai általi súlyos megtagadás idején is, Mucha szecessziója él. Nem hanyatlik, hiteles akárcsak Klimt és Schiele lényegében azonos égöv alatt született szecessziója.
Alfons Mucha: Medea (Sarah Bernhardt), plakát, 1896; Lorenzaccio (Sarah Bernhardt), plakát, 1896
Alfons Mucha: Virágok. Rózsa, 1898; Nőszirom, 1898
Print: Népszava, 2019. október 3. 11. old.