Hogyan legyél türelmesebb szülő 2.0 | gyerekzsivaj blog & coaching
Hogyan legyél türelmesebb szülő 2.0
Posted on 2015-09-07 2017-08-13 by Kata
Nemrég arról írtam, hogy Te anyukaként hogyan kezelheted higgadtabban a gyerekneveléssel járó, sokszor embert próbáló helyzeteket. Azt a bejegyzést itt találod. Most pedig arra gondoltam, vegyük át azt is, hogy hogyan kommunikálj gyermekeddel azokban a bizonyos nehéz szituációkban. Ha érdekelnek a bevált módszerek, olvass tovább! 😀
A legáltalánosabb és legismerebb módszer, ha a gyermeked olyan dolgot vesz a kezébe, amit egyébként nem engedsz neki, vagy ha hisztizik valami miatt. “Nézd csak, ott egy repülő! Hallod, hogy szirénázik a mentő?” -mondhatod az utcán a kicsinek akkor is, ha valamiért eltörött a mécses. Nagyobb gyermek ennek a trükknek már nem dől be, én Gergőnél ezt úgy tudom alkalmazni, hogy elkezdek beszélni egy számára fontos dologról, kérdést teszek fel neki és akkor általában túllép az indulatokon, hiszen érdekli a téma.
Ha számolsz magadnak, miért ne számolnál a gyerkőcnek is? Kellő határozottsággal kell fellépni persze (de nem félelmet keltve), amikor azért számolsz a gyermeknek, hogy valamit megtegyen neked, vagy épp abbahagyjon valami tevékenységet. No persze ehhez már olyan korban kell lennie, amikor tudja, hogy ha anya számol és ő ellenkezik , akkor anya beváltja az ígéretét. Pl. ha a gyerkőc összeakad a játszótéri homokozóban egy idegen kisgyerekkel, mert ugyanazt a lapátot szeretné megszerezni, ami a másiknál van, vagy ellenkezik veled, hogy nem engedi á a hintát a testvérének, akkor higgadtan elmondd neki, hogy “ha nem engeded át a lapátot/hintát, akkor sajnos haza kell mennünk, mit gondolsz? Háromig számolok… ” Ezzel időt adsz a lurkónak, hogy magában meghányja-vesse a helyzetet és a lehetséges következményeket. FONTOS!!! Csak akkor használj ilyen nevelési módszert, ha valóban következetes tudsz maradni, tehát ha nem adja oda a lapátot, nem engedi át a hintát, akkor nincs kecmec, irány haza! Legközelebb, hasonló helyzetben talán másképp dönt, hisz emlékszik arra, hogy Te betartottad, amit mondtál arra az esetre, ha nem fogad szót neked. No persze súlyozni is kell ám a dolgokat! Nyilván nem akkor vezeted ki a játszótérről a gyerkőcöt, amikor először figyelmezteted, hogy valami nem helyes a viselkedésében, hanem ha azt látod, hogy aznap valamiért belebújt a kisördög és sehogy me bírsz vele. De azt hiszem, ilynekor jobb is, ha hazasétáltok. 🙂 Ha már higgadtabbnak látod, akkor korának megfelelő komolysággal és mélységgel el is beszélgethetsz vele arról, hogy hogyan illik viselkedni a játszótéren.
Megcsinálod, vagy megcsináljuk együtt?
Valamit kérsz a gyermekedtől, de ő persze csakazértse… nem vidám helyzet és sajnos elég gyakori. Én azt vettem észre, hogy ha nem utasítgatom, hogy rakjon rendet, hanem partner vagyok a pakolásban, akkor könnyebben kötélnek áll a lurkó. Ez nem azt jelenti persze, hogy egyedül pakolod össze a kuplerájt, csak segítesz neki. Kicsiknek játékosan ( és tanítva akár) így : “Te dobáld be a dobozba a piros kockákat, én meg összeszedem a kékeket!” Nagyobbaknak: “Te rakod el az autókat, én a plüssállatokat. Ki a gyorsabb? ” Ne felejtsd el megdicsérni a gyerkőcöt a rendrakás végén! 😀
És ez nem fenyegetés, nem zsarolás, hanem motiváció! “Szeretnél kimenni a játszóra? Nézd csak, milyen rendetlenség van a szobádban? Így nem hagyhatjuk itt. Előbb elpakolunk és aztán kimegyünk… (innenől lásd előző pont 😉 ) Ellenkezik, földhöz veri magát? Előfordul. De mondok valamit, csak az első próbálkozásoknál kell extrém következetesnek maradnod, azaz addig tényleg nem léptek ki az ajtón, amíg nem rakta el a játékokat. Hidd el, ha tudja mire számíthat Tőled, követi a játékszabályokat ő is. Már ha ki akar menni a játszótérre… 😀
Higgadjunk le!
Vannak olyan helyzetek, amikor eléggé nyilvánvaló, hogy az okozza a problémát, hogy a gyerkőc “túlpörgött”. Ilyenkor nehezen kezelhető, semmi sem jó, csak vergődik és meglehetősen “kajla” tud lenni a csöppség (és persze a nagyobbakra is ez a jellemző). Amivel ilyenkor segíthetsz az az, ha megnyugtató körülményeket teremtesz, hogy kicsit helyrebillenjen a lurkó egyensúlya. Üljetek le mesét olvasni, mesét nézni, üljetek le kirakóst rakni. Te felnőttként is úgy vagy vele, hogy egy nyüzsgős nap után jól esik leülnöd és szusszannod egyet, nincs ez másként a gyerekekkel is. A nagy játszózházas bulik, kalandparkos kirándulások, a vendégségek, szüliapozások tipikus velejárója a túlpörgés, amit a fent említett módon tudsz kezelni. A legokosabb, ha már eleve a felpörgető program lezárásaként kitalálsz egy levezető tevékenységet, amihez ÜLNIE kell a gyerkőcnek. Pl. a szülinapozás végén még kérdezd meg a résztvevőket, ki kér inni (a nagy játék hevében biztos jól esik a frissítő), a futkározós-ugrándozós kirándulást zárjátok le egy fagyizással/sütizéssel.
Ha nem megy együtt, akkor muszáj külön
Nálam ez az ultima ratio, a végső megoldás. 😈 Ha hiába vetek be minden trükköt, a srácok öt percen belül mégis megint összekapnak valamin, akkor bizony szigorúnak kell lenni (vagy legalábbis annak kell látszani). Na, ilyenkor azt mondom – és igen, talán még a kezem is csípőre vágom a hatás kedvéért – “oké, fiúk, látom nem tudtok most szépen játszani együtt, akkor legjobb lesz, ha ezt most nem erőltetjük.” Ezután az egyik delikvenst irnyítsd a gyerekszoba felé, a másik maradjon a nappaliban. Gondoskodj mindkettő számára valami elfoglaltságról és persze ne hanyagold azt a gyerkőcöt, akit a gyerekszobába küldtél. Ha a kicsi figyelmét lekötötted már (ez a nehezebb), akkor menj oda a nagyobbhoz is, vele már meg is beszélheted, miért kéri anya, hogy szépen játsszanak együtt a testvérek. Aztán persze a kicsinek is mondanod kell pár gondolatot erről, persze a korának megfelelő módon tálald a leckét. 😀
Ezeket a módszereket szoktam alkalmazni rázós helyzetekben. Neked van még valami egyéb a tarsolyodban? Oszd meg velünk itt a blogban, segítsünk egymásnak, anyatársaknak! 😛
Ha derék embert akarsz faragni a gyerekeidből… →
← Kezdő fiús anyukák figyelmébe