Történelem - Ókor - Ókori Görögök - A sötét kor
Kezdőlap » Ókor » Ókori Görögök » A sötét kor
A sötét kor
A sötét századok kb. i.e. 1100-800.
- keveset tudunk a korról – innen a neve
- az írás a mykénéi civilizáció megszűnésével feledésbe merült, így nincsenek írásos emlékeink.
- a népesség drámai módón megfogyatkozott
- általános volt a hanyatlás a fazekasság, az ékszerművesség, és az építészet színvonalában.
- vándorlás megindulása: első mozzanat: az épeirosi thessalosok benyomultak a később róluk elnevezett Thessaliába. Az őslakók egy része uralmuk alá került, másik részük kivándorolt délre, a későbbi Boiótiába. Lehet, h ezzel a vándorlással összefüggésben hagyták el a dórok is kp-görögországi területüket, h a Peloponnészoszra vonuljanak.
- Egyes északnyugati törzsek Aitóliából Élisbe, mások Achaiába vándoroltak át. A görög hagyomány e vándorlásokat a trójai háborúhoz kapcsolja.
- e folyamatok a mykénéi civilizáció összeomlása után, nagyrészt a 12-11. sz-ban mentek végre.
- A régi kp-ok közül Athén tudta magát megvédeni a behatolók támadásaival szemben. Attikában a mykénéi kori lakosság és a más területekről idemenekülő csoportok összeolvadásából ekkor alakulhatott ki az iónság. A Peloponnészosz kpső része szintén nem került a bevándorló törzsek uralma alá. Kelet és Dél Peloponnészosz dór terület lett.
- A megmaradt lakosság nem tudott ellenállni a dór és északnyugati törzsek bevándorlásának.
- ión vándorlás: új településeket alapítanak Kis-Ázsia nyugati partjának kpső részén, a későbbi Ióniában.
- Végül a dórok átkeltek Krétára, majd az Égei-tenger déli szigetein keresztül elérték Délnyugat- Kis-Ázsiát is.
- A görögség területi elhelyezkedése nagyjából ilyen maradt a következő 2-3 században, egészen a 8. sz-ban a nagy gyarmatosítással bekövetkező újabb terjeszkedésig.
- a vándorló népek letelepedésével megerősödött a vérrokonságon alapuló nemzetségi szervezet. Ekkor jelent meg a nemzetségi szervezet.
- A nemzettségek (genosz) testvérszövetségekbe (frátria) tömörültek, s ezek alkották a phüléket (törzseket.
- A nemzettségi arisztokrácia, mint nagybirtokosság emelkedett a köznép (démosz) fölé.
- Birtokaikat (a kléroszt) parasztok és bérmunkások (thészek) művelték.
- A démosz túlnyomó többségét a kisbirtokos parasztok alkották. A közösség teljes jogú tagja az lehetett, aki földbirtokkal rendelkezett. A birtok esetleges elvesztésével a politikai jogaikat is elveszítették. Az iparosok földdel nem rendelkeztek, közösségi dolgozók voltak: ácsok, kovácsok, fazekasok, dalnokok stb. Semmilyen joggal nem rendelkeztek a betelepült idegenek –metoikoszok (együttlakók). A társadalom alján a rabszolgák helyezkedtek el.
A királyság intézménye hanyatlott, az arisztokrácia egyre erősödött. Ők irányították a politikát, a közösség pénzügyeit, a vallási életet, de ék alkották a hadsereg ütőképes erejét, a lovasságot is. Ekkor alakultak ki a poliszok, a városkp-ok, politikai, állami egységek, amelyekben arisztokratikus köztársaságok jöttek létre.
I.e. 9-8.sz.-ban bekövetkezett egy fordulat, melyben nagyobb lett a nép és az arisztokrácia közötti távolság, elveszítette erejét az arisztokratikus értékrend.
Az i.e. 8.sz-ban megindultak a görög gyarmatosítások.
- a görög föld a szaporodó lakosságot, a megfelelő gazdasági szint mellett nem tudta eltartani. Ezért a lakosságnak szüksége volt termékeny területekre.
Majd az ipar és kereskedelem gyors ütemű fejlődésével is sikerült leküzdeni az élelmezési gondokat: keresett exportárukat állítottak elő, amiért cserébe élelmiszert kaptak.
A gyarmatosításnak politikai okai is voltak:
- a legjobb földek az arisztokrácia kezében voltak, a parasztok is kénytelenek voltak kivándorolni.
A gyarmatváros (apoikia) jogilag független az anyavárostól. A gyarmatosítás előtt gyakran kérték ki jóshelyek, főleg Delphoi tanácsát. Kezdetben a gyarmatvárosok földművelő jellegűek voltak. Majd a tengeri kereskedelem és az ipar fejlődésével kereskedelmi telepeket is létesítettek. A kivándorlókat egy v több gyarmatalapító vezette, és ők irányították a gyarmatokat.
A gyarmatvárosok a tengerparton épültek, területük kicsi volt, rendszerint csak a várost körülvevő földekre terjedt ki.
A gyarmatosításban a vezető szerepet azok a kis területű poliszok játszották, amelyek hamar túlnépesedtek és kikötővel rendelkeztek, v fontos tengeri kereskedelmi útvonalak mellett feküdtek.
A gyarmatosítás 2 fő iránya:
- a Földközi-tenger nyugati medencéje: Dél-Itália, Szicília,
- a Fekete-tenger partvidéke: a thrák tengerpart (északkeleti irány).
Nyugati gyarmatok: Kümé, Neapolisz, Tarentum
Északkeleti gyarmatok: Khalkidiké, Helleszpontosz, Boszporusz, Dardanellák
A gyarmatosítás eredményeként a Földközi-és a Fekete tenger egész medencéjét görög gyarmatvárosok vették körül.
A nagyméretű gabonahozatal lehetővé tette, hogy az anyavárosok elsősorban kézműiparral és kereskedelemmel foglalkozzanak, a fejlődő árutermelés megteremtette a pénzgazdálkodás feltételeit. A gyarmatosítás eredményeként megnövekedett a rabszolgatartás, s a rabszolgákat is főként a gyarmatvárosok szállították: v vásárolták őket, v leigázták a bennszülött lakosságot. A rabszolga munkaerő lehetővé tette a kisüzemek kialakulását.
a gyarmatosítás meggyorsította a görögség fejlődését. →