Az ellés körüli inzulinrezisztencia egyes anyagforgalmi és szaporodásbiológiai - PDF
Download "Az ellés körüli inzulinrezisztencia egyes anyagforgalmi és szaporodásbiológiai"
Zita Balogné
1 Szent István Egyetem Állatorvos-tudományi Doktori Iskola Az ellés körüli inzulinrezisztencia egyes anyagforgalmi és szaporodásbiológiai vonatkozásai tejhasznú tehenekben Ph.D. értekezés tézisei Dr. Kerestes Ágnes Mónika
2 Szent István Egyetem Állatorvos-tudományi Doktori Iskola Témavezet : Dr. Huszenicza Gyula egyetemi tanár, DSc Szent István Egyetem Állatorvos-tudományi Kar Szülészeti és Szaporodásbiológiai Tanszék és Klinika Témabizottsági tagok: Prof. Dr. Gaál Tibor Szent István Egyetem Állatorvos-tudományi Kar Belgyógyászati Tanszék és Klinika Prof. Dr. Rudas Péter Szent István Egyetem Állatorvos-tudományi Kar Élettani és Biokémiai Tanszék Az értekezés a Dr. Huszenicza Gyula témavezet elnökletével Budapesten december 17-én tartott munkahelyi vita nyomán nyerte el végleges formáját. Készült 20 példányban. Ez a. sz. példány.. dr. Kerestes Ágnes Mónika 2
3 BEVEZETÉS Az inzulin a lipidmobilizáció és a ketonanyagok képz dése ellen ható egyik legfontosabb anabolikus hatású hormon. Az anyagcserében betöltött funkciója mellett számos szaporodásbiológiai hatása is ismert: szérumszintje befolyásolja a hipofízis-petefészektengely m ködését, valamint a tüsz k és a sárgatest szteroidgenezisét. A laktáció elején a perifériás szövetek inzulinérzékenysége, valamint a hasnyálmirigy inzulin-elválasztása jelent sen csökken tejhasznú szarvasmarhában. Emberben bizonyított, hogy összefüggés van az elhízás, a plazma magas szabadzsírsav koncentrációja, egyes gyulladásos mediátorok (pl. tumor nekrózis faktor-alfa) és az inzulinrezisztencia kialakulása között. Irodalmi adatok alapján az inzulinrezisztenciának tejhasznú szarvasmarhában is szerepe lehet egyes ellés körüli anyagforgalmi- és szaporodásbiológiai zavarok kórfejl désében, mint az oltógyomor-helyzetváltozás (Pravettoni és mtsai., 2004), a petefészek cisztás elfajulása (Opsomer és mtsai., 1999) vagy a zsírmáj-szindróma (Ohtsuka és mtsai., 2001). A laktáció korai szakaszában szarvasmarhában gyakoriak a nagy mennyiség endotoxin-felszabadulással járó szaporodásbiológiai zavarok, mint például a mastitis, vagy a puerperális metritis. Ugyanakkor az ellés körül kialakuló puerperális zavarok, az inzulinrezisztencia és a csökkent szaporodásbiológiai teljesítmény közötti kölcsönhatásokról szóló ismereteink ma még hiányosak. A perifériás szövetek inzulinrezisztenciáját a glükóz-indukált inzulin, az inzulinindukált glükóz válasz, vagy mindkett csökkenése jellemzi (Kahn, 1978). Ugyanakkor az inzulinrezisztencia vizsgálatára alkalmas terheléses tesztek üzemi körülmények ezek a tesztek nagyon munka- és id igényesek. A humán epidemiológiai vizsgálatokban a vérplazma alap inzulin, glükóz és nem-eszterifikált szabadzsírsav szintjén alapuló inzulin-érzékenységi mutató (Revised Quantitative Insulin Sensitivity Check Index) alkalmazása szarvasmarhában az inzulinrezisztencia nagyobb állatszámon való tanulmányozását tenné lehet vé. Korábban az index megbízhatónak bizonyult egészséges Holstein tehenekben (Holtenius és Holtenius, 2007; Balogh és mtsai., 2009). Az inzulin elválasztást és egyes, metabolikus hormonok szekrécióját serkent takarmányozásnak fontos szerepe lehet az ellés utáni petefészek-m ködés javításában (Gong és mtsai., 2002; Butler és mtsai., 2000). Az energia-kiegészítés típusa, ideje, valamint a kezelt állatok eltér tartási és termelési szintje befolyásolhatja a kiegészítés eredményességét. 3
4 CÉLKIT ZÉSEK Vizsgálataink célja volt az ellés körüli inzulin elválasztás és inzulin rezisztencia egyes metabolikus és szaporodásbiológiai zavarokkal való összefüggésének elemzése tejhasznú szarvasmarhában. Vizsgáltuk továbbá, hogy különböz tartási körülmények között az ellés körül alkalmazott energia-kiegészítés milyen hatással van az inzulin szérumszintjére, a hasnyálmirigy β-sejtjeinek inzulin termelésére, a teljes test inzulinérzékenységének mértékére, illetve mindezek milyen összefüggést mutatnak a petefészekm ködés ellés utáni ciklikussá válásával. Egyes kísérleteink az alábbi konkrét célok vizsgálatára irányultak: (i) hogyan alakul az ellés körül a hasnyálmirigy -sejtjeinek inzulintermel képessége, valamint az egész-test inzulin-érzékenysége egyes ellés körüli anyagforgalmi és szaporodásbiológiai zavarokban szenved tejhasznú tehenekben, valamint milyen összefüggések vannak a terheléses vizsgálatok eredményei és egyes, a humán epidemiológiai vizsgálatokban elterjedt inzulinérzékenységi index (revised quantitative insulin sensitivity check index, RQUICKI) között (1 Kísérlet); (ii) nagyüzemi körülmények között, komplett monodiétás takarmányozásban részesül tejhasznú tehenekben az ellés körüli napokban alkalmazott, porított formájú propilénglikol (PGL) kiegészítés hogyan befolyásolja az egyes metabolikus és szaporodásbiológiai mutatókat, a glükóz-indukált inzulin választ, valamint az inzulin-indukált vércukorszint-csökkenés mértékét, valamint a máj lipidtelítettségét (2 Kísérlet); (iii) kizárólag legel n tartott tejhasznú tehenekben az ellés el tti, kukoricadara formájában alkalmazott energia-kiegészítés milyen hatással van egyes metabolitok és metabolikus hormonok vérplazmában mért szintjére, valamint az ellés utáni els ovuláció id pontjára (3 Kísérlet). 4
5 SAJÁT VIZSGÁLATOK 1 kísérlet Kísérleti körülmények és elrendezés Vizsgálatunkba 31, nagyüzemi körülmények között tartott, többször ellett Holstein tehenet vontunk be, a vemhesség napján. Az állatok átlagos 305-napra korrigált el z laktációs tejtermelése 8331±193 kg volt. Az ellés utáni 1. és 7. napok között végzett involúciós vizsgálat során puerperalis metritist (PM) állapítottunk meg azoknál az állatoknál, melyeknél putrid, b zös hüvelyváladék volt tapasztalható, valamint a rektális h mérséklet 39.5 C. Vérmintákat gy jtöttünk az ellés el tti naptól az ellés utáni napig a plazma glükóz, nem-eszterifikált zsírsav (NEFA), - hidroxi-butirát (BHB), inzulin, inzulin-szer növekedési faktor-i (IGF-I) és leptin tartalmának a mérésére. Az ellés után mértük a tejtermelést a 7. napon, valamint a napok és a napok között. Az állatok tápláltsági állapotát (body condition score, BCS) a vizsgálatba történ bevonáskor, valamint az ellés utáni 7. és napok között bíráltuk el. Az ellés el tt nappal, ill. az ellés után 7. napon és a napok között az állatokat szimultán intravénás glükóz- (GTT) és inzulinterheléses tesztnek (ITT) vetettünk alá. A terhelés megkezdése el tt 10 perc különbséggel két alap vérmintát (t-10 és t0) vettünk. Ezt követ en glükóz-oldatot 1 infundáltunk a v. epigastrica cranialis superficialisba. A glükóz infundálása utáni 5., 15., 30., 45., 60., 75., 90., 120., 150., 180. és 210. percekben vérmintát gy jtöttünk az állatoktól, melyekb l az inzulin és glükóz szintjeit határoztuk meg. A glükóz beadását követ 210. percben gyors hatású humán inzulin készítményt adagoltunk 2 a v. jugularisba. Az inzulin beadását követ 240., 270., 300., 330., 360., 390., 420., 450. és 480. percekben ismét vért vettünk az állatokból, melyekb l szintén az inzulin és glükóz szinteket határoztuk meg. A sorozatosan gy jtött vérmintákból kiszámítottuk a humán epidemiológiai vizsgálatokban a perifériás inzulinérzékenység becslésére alkalmazott inzulinérzékenységi indexet 3 (Revised Quantitative Insulin Sensitivity Check Index, RQUICKI) g/ttkg (Glucose 40%, Human ltd., Gödöll ) NE/ttkg (Humulin TM, Lilly Pharm, Indianapolis) 3 RQUICKI= 1/ [log (alap glükóz) + log (alap inzulin) + log (alap NEFA)] 5
6 Eredmények és megbeszélés Az ellés után mastitis klinikai tüneteit mutató állatok (n=3) kizárását követ en összesen 28 tehén adatai bizonyultak kiértékelhet nek. A plazma BHB profilja és a klinikai vizsgálatok eredményei alapján az állatok az alábbi négy csoport valamelyikében voltak besorolhatóak. A normoketonaemiás (NK, n=9) csoportba azokat az állatokat soroltuk, amelyekben a plazma BHB szintje nem haladta meg az 1,20 mmol/l-t. Az átmenetileg hyperketonaemiás (HK, n=7) csoportba tartozó tehenekben a plazma BHB szintje az ellés napján és/vagy az ellés utáni napon elérte vagy meghaladta az 1,20 mmol/l-t. A tartósan hyperketonaemiás (thk, n=7) állatok vérében a plazma BHB szintje tartósan meghaladta az 1.20 mmol/l határértéket. A negyedik a csoportba a tartós hyperketonaemia mellett a puerperális metritis klinikai tüneteit is mutató tehenek kerültek (thk+pm, n=6). Az ellés körüli plazma NEFA szintje hasonló változásokat követett, mint a plazma BHB koncentrációja, azonban korábban emelkedett a tartósan HK (egyes állatokban már az ellés el tti napok között) csoportban. A kés i vemhesség idején nem volt változás a plazma glükóz koncentrációjában. Az ellés el tti 3. naptól kezd d en a plazma glükóz koncentrációja kismérték csökkenést mutatott minden csoportban, és ellés utáni napra helyreállt az ellés el tti szintre. A mintavétel kezdetén a plazma inzulin koncentrációja magas volt, viszonylag nagy egyedi különbségekkel (7,0 és 25,0 pmol/l között). Az ellés el tt napokban az inzulin koncentráció minden csoportban csökkeni kezdett. A kés bb PM tüneteit mutató állatokban az inzulin koncentráció az ellés utáni 2-3. napok között kezdett csökkeni, és az ellés utáni 3-4. napon, a puerperális metritis klinikai manifesztációjának az idejében érte el a legalacsonyabb koncentrációt. Az ellés utáni napra a plazma inzulin koncentrációja megegyezett az ellés el tti koncentrációval. A plazma IGF-I és leptin szintje minden csoportban az ellés el tt csökkeni kezdett, de a hyperketonaemiás állatok vérében az ellés után alacsonyabb leptin és IGF-I szinteket mértünk, függetlenül attól, hogy a hyperketonaemia tartós vagy csak átmeneti volt-e. A GTT során az inzulin görbe alatti területe (AUC) és a glükóz indukálta maximális inzulin válasz alacsonyabb volt a korai laktáció idején, mint a szárazon állókban, ill. a laktáció középs szakaszában (P<0,001), csökkent inzulin válaszkézséget mutatva. A GTT során mért inzulin-válasz alacsonyabb volt a tartósan HK állatokban, mint a csak átmenetileg HK csoportban. A tartósan HK állatokban az inzulin AUC és a maximális 6
7 inzulin válasz az ellés utáni napok között még mindig alacsonyabb volt, mint a normoketonaemiás, illetve csak átmenetileg HK állatokban. Az ITT során az inzulinmediált glükóz csökkenés mértéke (inzulinérzékenység) kisebb volt a korai laktáció idején, mint a kés i vemhesség során. Ugyanakkor a tartósan HK állatokban szignifikánsan alacsonyabb volt, mint a normoketonaemiás vagy átmenetileg hyperketonaemiás állatokban. A plazma NEFA koncentrációjának változása függetlenül a puerperalis metritis esetleges fölléptét l minden tartósan hyperketonaemiás tehénben hasonlóan alakult. Várhatóan a puerperális metritisben szenved állatokban súlyosabb inzulinrezisztencia várható, a gyulladás során felszabaduló mediátorok további károsító hatása miatt. A puerperalis metritis tüneteit mutató állatokban feltételezhet en a gyulladásos reakció részjelenségeként felszabaduló citokinek és egyéb mediátor-anyagok hatására az inzulin AUC és a maximális inzulin-válasz alacsonyabbnak, az inzulinrezisztencia mértéke pedig kifejezettebbnek bizonyult. Vizsgálatunk során a humán epidemiológiai vizsgálatokban alkalmazott RQUICKI inzulinérzékenységi indexre jelent s hatása volt az id nek (P<0,001), azonban az egyes csoportok közötti különbségek nem bizonyultak szignifikánsnak (P=0,41). Az eddigiekben az RQUICKI indexet csak egészséges Holstein fríz tehenekben vizsgálták (Butler és mtsai., 2004; Balogh és mtsai., 2008). Jelen vizsgálatunkban a terheléses tesztek során a tartósan HK állatokban csökkent inzulin-válaszkézséget és inzulinérzékenységet mértünk, azonban az RQUICKI index nem mutatott különbséget a csoportok között. Ugyanakkor nem mutattunk ki összefüggést az index és az ellés utáni tápláltsági állapottal, illetve a tápláltsági állapot csökkenésének mértékével. Eredményeink alapján arra következtethetünk, hogy az inzulinérzékenységi indexet tejhasznú tehenekben jelent sen befolyásolják az ellés körüli nagymérték metabolikus és hormonális változások, és így e számított paraméter ebben az id szakban valószín leg nem alkalmas az eltér eredet és mérték inzulinrezisztens állapotok megkülönböztetésére. A normoketonaemiás állatokban a petefészek-m ködés korábban vált ciklikussá, mint a tartósan hyperketonaemiás csoportban (26,2±3, 34,7±4, 44,0±4, 50,1±5 nap az NK, thk, chk, valamint a chk+pm csoportban; P=0,002). A petefészek ciklusba lendülése negatív korrelációban állt az inzulin AUC-vel, a maximális inzulin-válasszal és az inzulin-indukált glükóz-válasz csökkenésével, vagyis a kés bben ciklusba lendül állatokban csökkent inzulin-válaszkészséget és egész-test inzulinérzékenységet mutattunk ki. 7
8 Következtetések Az ellés körüli fokozott lipidmobilizáció, a tartós hyperketonaemia, valamint egyes endotoxaemiával járó betegségek tovább ronthatják az inzulin elválasztását és biológiai hatását tehenekben, amely hozzájárulhat az ellés utáni szaporodásbiológiai teljesítmény romlásához. Korábban csak egészséges tehenekben vizsgált inzulinérzékenységi index (RQUICKI) eredményeink szerint csak körültekint en alkalmazható az inzulin-érzékenységben bekövetkez változások mérésére eltér élettani állapotú, illetve különböz puerperalis kórképben (szubklinikai ketosis, puerperalis metritis) szenved állatokban. 2 kísérlet Kísérleti körülmények és elrendezés Vizsgálatunkba 51 többször ellett, nagyüzemi telepen tartott Holstein-fríz szarvasmarhát vontunk be. Az állatokat (el z laktációs tej: 8042 ±214 kg; ellésszám: 2,43 ±0,21) a várható ellés el tti napon, az ellet be helyezéskor kezelt (PGL, n=20) és kontroll (Kontroll, n=31) csoportokba soroltuk. A telepen komplett monodiétás keveréket (total mixed ration, TMR) etettek. A kezelt állatok az ellet ben való tartózkodás alatt (az ellés el tti naptól, az ellés utáni napig) a kontroll csoport fejadagjához képest naponta 350 g propilénglikol-kiegészítést kaptak, porított formában (VMD Ltd, Budapest; összetétel: 75% propilénglikol, 25% fumed silica) a monodiétás takarmányra szórva. Az alkalmazott PGL kiegészítés kb MJ NE l felel meg. Vérmintákat gy jtöttünk az ellés el tti 1. és 2. héten, ill. az ellés utáni 1., 2., 5. és 7. héten. Meghatároztuk a plazma OH vajsav (BHB), nem eszterifikált zsírsavak (NEFA), glükóz, inzulin, inzulinszer -növekedési faktor-i (IGF-I), tiroxin (T 4 ) és 3,3',5, trijódtironin (T 3 ) szinteket. Az ellés utáni napon a vizsgálatba bevont állatok egy részét szimultán GTT és ITT vizsgálatnak vetettük alá, (Kontroll= 10 állat; PGL= 6 állat) valamint májszövet mintavétel történt, melyb l meghatároztuk a máj összlipid tartalmát. Az állatok napi tejtermelését az ellés utáni 10. naptól az ellés utáni 90 napig követtük nyomon. A petefészek-m ködés ciklikussá válásának monitorozása céljából tejmintákat gy jtöttünk az ellés után, 7 héten keresztül, hetenként háromszor, melyb l meghatároztuk a progeszteron (P4) szinteket. Az állatok ciklusát Pre-Ovsynch protokoll alapján szinkronizáltuk, melyet fix idej termékenyítés követett, körülbelül az ellés utáni 10. héten. Az els 8
9 fix idej termékenyítést követ en a vemhességet a 35. és 40. napok között végzett ultrahang-echográfiás vizsgálat, illetve a termékenyítés után nappal végzett rektális vizsgálat segítségével vizsgáltuk. Az állatok szaporodásbiológiai mutatóit az ellés utáni 150. napig követtük nyomon. Eredmények és megbeszélés A propilénglikol kiegészítés metabolikus és hormonális hatásai Kísérletünk során a kezelt csoportban a napi 350 g PGL-kiegészítés az ellés el tt a napi energia-szükséglet kb. 14%-át, a korai laktáció napjaiban mintegy 5%-át teszi ki. Üzemi vizsgálatunk során az állatok egyedi szárazanyag felvételét nem mértük, ezért csak becsülni tudjuk, hogy az egyes állatok mennyi PGL-t vettek fel. Az ellés körüli propilénglikol kiegészítés nem befolyásolta a tejtermelést (P <0,05): az átlagos napi tejtermelés a Kontroll csoportban 33,1±1,19 liter, a PGL csoportban 33,8±1,32 liter volt (P=0,48). Az ellés utáni napok között nem volt különbség a Kontroll és PGL csoport tápláltsági állapotában (Kontroll BCS : 2,9 ±0,07 és PGL BCS : 3,0 ±0,01; P=0,51). Vizsgálataink nem mutattak különbséget az állatok NEFA-szintjét illet en. Ugyanez igaz a BHB-ra is, azzal a különbséggel, hogy az ellés el tti napokban a PGLcsoportban a Kontroll csoporthoz viszonyítva kisebb mértékben növekedett a BHBszint. Azonban elmondhatjuk, hogy egyik csoportban sem mértünk nagyon magas értékeket. Vizsgálatok jelent s része a plazma NEFA szintjének csökkenését mutatta ki PGL drench alkalmazása nyomán, amely általában együtt járt a plazma BHB szintjének csökkenésével is (Nielsen és Ingvartsen, 2004). A PGL kiegészítés nyomán magasabb inzulin koncentrációt mértünk az ellés el tt (P<0,01), azonban nem az ellés után (P>0,05). A vérplazma glükóz koncentrációjában nem mutatkozott különbséget a két csoport között. Az inzulin-szint növekedésének magasabb mértéke több tényez vel magyarázható. Ennek oka lehet a mintavételezés id pontja, másrészt az inzulin-szint nagyfokú emelkedése gátolja a glükóz koncentrációjának túlzott fokú növekedését (Grummer és mtsai, 1998). Christensen és mtsai. (1997) arról is beszámolnak, hogy a kiegészítés módja (drench, abrakhoz keverve, TMR-re szórva) jelent sen befolyásolja a glükóz és az inzulin szintjét. A PGL kiegészítés nem befolyásolta a plazma T 3, T 4 és IGF-I koncentrációit. A PGL nem befolyásolta jelent sen a máj elzsírosodásának mértékét az ellés utáni nap között vizsgált májbioptátumokban (összlipid: Kontroll csoport 105,9± 48,9 g/kg; PGL csoport 76,7±28.02 g/kg; P=0,18). Kezelést l függetlenül magasabb máj 9
10 összlipid tartalmat találtunk azokban az állatokban, amelyekben utólag magasabb NEFA és ketonanyag-szinteket mértünk. A PGL kiegészítés nem befolyásolta a glükóz terhelésre adott inzulin görbe alatti területét (AUC) valamint a maximális inzulin-választ. A terhelést követ en a glükóz kiürülési sebessége lassabb volt a PGL csoportban, mint Kontroll csoportban. A glükóz elt nését a vérb l óvatosan kell értékelni, különösen a laktációs csúcs idején, mikor a t gy glükóz-igénye igen magas. Ugyanakkor az inzulin terhelés során a PGL csoport glükóz-válasz csökkenése kisebb mérték volt, amely szintén a perifériás szövetek (f leg zsír- és izomszövet) inzulinrezisztens állapotára utalhat. A plazma BHB és NEFA koncentráció és az inzulinrezisztencia között szoros összefüggés van, ahogyan ezt 1. kísérletünk során igazoltuk. Vizsgálatunkban a PGL kiegészítés nem befolyásolta a vizsgált plazma metabolitok koncentrációját, sem a terheléses tesztek eredményeit. A kiegészítésben részesül csoport kismérték inzulinrezisztens állapotának igazolására további, nagyobb állatszámon való vizsgálatokra van szükség. A tej progeszteron profilja alapján az ellés utáni 70. napig mindkét csoportban bekövetkezett az ovuláció. A Kontroll csoportban az els ovuláció átlagosan a 34,17 ±2,9 napon, a PGL-csoportban az els ovuláció átlaga a 34,06±4,5 napon következett be (p= 0,98). Az els termékenyítés illetve a 150. napig bekövetkezett vemhesülés (10,7% vs. 17%, illetve 16% vs. 35%) arányában nem találtunk különbséget a kontroll és PGL csoportban, azonban a vemhesülési arány mindkét csoportban alacsony volt. A rendelkezésre álló irodalmi adatok alapján a PGL kiegészítés petefészek-m ködésre való hatásáról egymásnak ellentmondó eredmények vannak. Egyes vizsgálatokban a PGL kiegészítés jelent sen csökkentette a postpartum anovuláció id tartamát (Miyoshi és mtsai., 2001), azonban másoknak ezt nem sikerült reprodukálni (Butler és mtsai., 2006). Következtetések Kísérletünk során nem tudtuk bizonyítani a porított formában, monodiétás takarmányozás részeként alkalmazott propilénglikol hatását nagy tejtermelés, üzemi körülmények között tartott szarvasmarhák ellés utáni energiaháztartására, a petefészek ciklusba lendülésére, valamint egyes szaporodásbiológiai mutatókra. Hasonlóan az újabb irodalmi adatokhoz, valószín síthet hogy megfelel en takarmányozott állományokban a takarmány glükoneogenetikus anyaggal való kiegészítése nem tudja kimutatható mértékben befolyásolni az állatok metabolikus állapotát. Ugyanakkor a PGL cél- 10
11 zott alkalmazásakor figyelembe kell venni a kiegészítés módját is, és ennek a leghatékonyabb, drench formában való alkalmazását el nyben részesíteni. 3. kísérlet Kísérleti körülmények és elrendezés A vizsgálatba 20 többször ellett, legel n tartott Holstein tehenet vontunk be (BCS: 2, 5±0,1) az INIA La Estanzuela kísérleti tehenészeti telepen (Colonia, Uruguay). Az állatokat a várható ellés el tti 28. napon természetes legel kifutóba helyeztük el. Az ellés el tti 21. napon az állatokat Kontroll (n=10) és Energia (n=10) csoportba soroltuk. Az ellés el tti 21 naptól az ellés napjáig az Energia csoport naponta 3.5 kg kukoricadara alapú kiegészítést kapott, amely 13.5 MJ energia-kiegészítést jelentett. Mindkét csoport feljavított szénát kapott (hüvelyesek és Gramineae). Ellés után mindkét csoport a legel hozzáférés mellett ugyanazt a takarmányt kapta: napi 4 kg/nap/állat koncentrátum és 12 kg/nap/állat kukorica szilázs. Hetente egy alkalommal pontoztuk a tehenek tápláltsági állapotát az ellés utáni 5. hétig, valamint megmértük az állatok napi tejtermelését. A tejzsír- és fehérje tartalmának mérése minden héten négy, egymást követ fejés mintáiból került meghatározásra, az ellés utáni 5. hétig. Vérmintákat gy jtöttünk a várható ellés el tti 28 és 35. napoktól kezdve hetente egy alkalommal, egyes plazma metabolitok és hormonok meghatározására (karbamid, BHB, NEFA, koleszterol, inzulin, IGF-I és leptin). A petefészek-m ködés ciklusba lendülésére és az ovuláció id pontjának meghatározására vérmintát gy jtöttünk az ellést követ en hetente két alkalommal a plazma progeszteron meghatározásra, valamint rektális ultrahangvizsgálatot végeztünk. Az ovuláció id pontját a legnagyobb tüsz elt nése alapján állapítottuk meg. A petefészek-m ködés ciklusba lendülését akkor állapítottuk meg, ha a plazma progeszteron koncentrációja két egymást követ mintában meghaladta a >1,6 nmol/l-t, vagy egy alkalommal a >3,2 nmol/l-t. Eredmények és megbeszélés A csoportok tápláltsági állapota azonos volt a vizsgálatba bekerülés idején, azonban az ellés el tti 7. napon, valamint az ellés utáni 2. és 4. héten az Energia csoportba tartozó tehenek kedvez bb kondícióban voltak, mint a Kontroll csoportba tartozó állatok (P<0,01). A tejtermelés magasabb volt az Energia csoportban (P<0,05). Az 11
12 energia-kiegészítésnek nem volt hatása a tejzsír és -fehérje tartalmára. Egymásnak ellentmondó irodalmi adatok vannak az ellés el tti energia-kiegészítés hatásáról a tejtermelésre; egyes szerz k szerint az energia-kiegészítés növeli (Overton és Waldron, 2004), ezzel ellentétben mások nem találtak hatást a tejtermelésre (Holtenius és mtsai., 2003; Roche és mtsai., 2005). A különbségek a kiegészítés típusának, az alkalmazás módjának és adagjának, valamint az állatok termelési tulajdonságainak köszönhet. Kísérletünkben az Energia csoport magasabb kondíciója, amely nagyobb mérték zsírmobilizációhoz vezetet, szintén hozzájárulhatott a magasabb tejtermeléshez (Kokkonen és mtsai., 2005). Az ellés el tt plazma NEFA koncentrációja hasonlóan alakult mindkét csoportban; azonban az ellés után szignifikánsan növekedett az Energia csoportban. Ez utóbbi csoportban a plazma NEFA koncentrációja jelent sen emelkedett az ellés idején, majd az ellés utáni héten csökkeni kezdett. A NEFA koncentráció emelkedésének idején csökkent az állatok kondíciója is. Az Energia csoportban a plazma BHB koncentrációja is szignifikánsan növekedett az ellés után, és magasabb maradt a vizsgálat idején. A plazma karbamid koncentrációja jelent sen emelkedett a Kontroll csoportban az ellés után, az Energia csoportban ezzel szemben csak az ellés utáni héten volt növekedés tapasztalható (P<0,05), ezt követ en csökkeni kezdett. Az ellés utáni 3. hétre mindkét csoportban visszatért az eredeti koncentrációkra. Az energia-kiegészítés hatására szignifikáns különbségeket tapasztaltunk a plazma inzulin koncentrációjában. Ez annak tudható be, hogy ameddig a Kontroll csoportban az inzulin koncentráció jelent sen csökkent az ellés körül, ezzel szemben az Energia csoportban az inzulin koncentráció nem csökkent az ellés körül, és szignifikánsan magasabb maradt az egész vizsgálati id szak alatt. Az ellés el tt etetett könnyen fermentálódó szénhidrátok nagyobb mennyiség glükoneogenetikus anyagot szállít a májnak, ami stimulálja az inzulin elválasztást. Másfel l a magasabb ellés utáni NEFA és inzulin szint magasabb fokú inzulinrezisztenciára is utalhat (Chilliard, 1999). Az ellés el tti héten az energia-kiegészítés hatására magasabb volt a plazma IGF-I szintje (P<0,01). Azonban ellés után mindkét csoportban csökkent plazma IGF-I szintje, és alacsonyabb maradt a vizsgálat idején. A plazma leptin koncentrációja az ellés el tti héten magasabb volt az Energia csoportban, szemben a Kontroll csoporthoz képest (P<0.05), de nem volt különbség az ellés után. Az energia-kiegészítés nem volt hatással a plazma T 3 és T 4 koncentrációkra. 12
13 Az Energia csoportba tartozó állatok 12 nappal korábban ovuláltak, mint a Kontroll csoportban (P<0,05). Az ellés utáni els ovuláció az Energia csoportban a 25,0±3,7 napon, a Kontroll csoportban a 37.4±3.7 napon következett be (P<0,05). Az el bbi csoportban az összes állat ciklusba lendült pp 35. napig, ezzel szemben a Kontroll csoportban csak az állatok 60%-a ovulált (P<0,05). Gong és mtsai. (2002) vizsgálatában az ellés körül inzulin-elválasztást stimuláló takarmányban részesül tehenek korábban ovuláltak, mint kontroll társaik. A kukoricadara formájában alkalmazott kiegészítés lerövidítette az ellés utáni aciklia hosszát. Ennek hátterében az ellés el tti magasabb inzulin, leptin, valamint IGF-I, valamint az ellés utáni magasabb inzulin szintekkel. Következtetések Legel n tartott szarvasmarhában az ellés el tti energia-kiegészítésnek köszönhet en az ellés után magasabb volt a tehenek tejtermelése és korábban ovuláltak, ami megegyezett a kedvez bb tápláltsági állapotával, valamint a petefészek-m ködés szempontjából jelent s metabolikus hormonok kedvez profiljával az ellés körül. 13
14 ÚJ TUDOMÁNYOS EREDMÉNYEK A következ új tudományos eredményeket állapítottuk meg: 1. Tejhasznú (Holstein fríz) tehenekben az ellés körül kialakuló átmeneti hyperketonaemia nem befolyásolja a glükóz-indukált inzulinválaszt az ellés körül kialakuló perifériás szövetek inzulinérzékenységét. Ezzel szemben a tartós hyperketonaemia csökkenti az inzulin-elválasztást, valamint az egész-test inzulinérzékenységét (1. Kísérlet). 2. Egyes puerperális kórképek, amelyek intenzív gyulladásos citokin felszabadulással járnak, tovább csökkentik az inzulin-elválasztást és a perifériás szövetek inzulinérzékenységét, ezáltal tartósan befolyásolják az állatok anyagforgalmát és szaporodását (1. Kísérlet). 3. Az inzulin-érzékenység mérésére alkalmasnak t n, a korábban csak egészséges szarvasmarhában vizsgált mutató (Revised Quantitative Sensitivity Check Index, RQUICKI) csak körültekint en alkalmazható tejhasznú tehenekben, mivel alakulását jelent sen befolyásolják az ellés körüli anyagforgalmi és metabolikus változások: különböz anyagforgalmi és puerperális zavarokban szenved tehenekben az index nem korrelál a standard terheléses tesztek során mért inzulinérzékenységi mutatókkal (1. Kísérlet). 4. Komplett monodiétás takarmányozásban részesül tejhasznú tehenekben az adott üzemi körülményeink között a porított formájú propilénglikol kiegészítés (az ellés el tti 14. naptól az ellés utáni 10. napig a monodiétára szórva) jelent sebben nem befolyásolta a vizsgált anyagforgalmi és hormonális mutatókat, a petefészek-m ködést, és némileg csökkentette az egész-test inzulinérzékenységét monodiéta alapon takarmányozott Holstein szarvasmarhában (2. Kísérlet). 5. Legel n tartott, alacsony kondíciójú szarvasmarhában az ellés el tt alkalmazott kukoricadara alapú energia-kiegészítés csökkentette a postpartum aciklia hoszszát, ami összhangban állt az állatok kedvez bb tápláltsági állapotával, az ellés el tti magasabb inzulin, IGF-I és leptin szintekkel, továbbá az ellés utáni magasabb inzulin koncentrációval (3. Kísérlet). 14
15 AZ ÉRTEKEZÉS ALAPJÁUL SZOLGÁLÓ TUDOMÁNYOS KÖZLE- MÉNYEK Folyóiratokban megjelent / közlésre elfogadott, lektorált, teljes szöveg tudományos közlemények, angol nyelven Kerestes M, V. Faigl, M. Kulcsár, O. Balogh, J. Földi, H. Fébel, Y. Chilliard, G. Huszenicza. Periparturient insulin secretion and whole-body insulin responsiveness in dairy cows showing various forms of ketone pattern with or without puerperal metritis. Dom. Anim. Endocrin., (4) (utolsó ismert IF: 2,165) Cavestany D, M Kulcsár, D Crespi, Y Chilliard, A La Manna, O Balogh, M Keresztes, C Delavaud, G Huszenicza, A Meikle. Effect of prepartum energetic supplementation on productive and reproductive characteristics, and metabolic and hormonal profiles in dairy cows under grazing conditions. Reprod Dom.Anim (4) (utolsó ismert IF: 1,526) Huszenicza Gy., Keresztes M., Balogh O., Faigl Vera, Kátai L., Földi J., Lemoniati, K., Kulcsár M. Periparturient changes of metabolic hormones and their clinical and reproductive relevance in dairy cows. Proc. XXV Jubilee World Buiatrics Congr., Budapest, Magy. Áo. Lapja, (Suppl.) (utolsó ismert IF: 0,089) Kerestes M, Faigl V, Kulcsár M, Fébel H., Gy rffy A, Gaál T., Husvéth F, Bartha T, Mézes M, Tamási G., Gábor G., Szenci O, Huszenicza G. Effect of pulverized propylene glycol supplementation on periparturient metabolic profile and reproductive performance in Holstein-Friesian cows. Vet. Med. Cz., közlésre benyújtva (utolsó ismert IF: 0,659) Folyóiratokban megjelent / közlésre elfogadott, lektorált, teljes szöveg tudományos közlemények, magyar nyelven Keresztes M, Faigl V, Mézes M, Kulcsár M, Huszenicza Gy. Glükoneogenetikus takarmány-kiegészít k metabolikus és szaporodásbiológiai hatásai tejhasznú szarvasmarhában. Irodalmi áttekintés. Magy. Áo. Lapja, közlésre elfogadva (utolsó ismert IF: 0,089) Tudományos konferenciákon bemutatott poszter vagy szóbeli közlés: Keresztes M., Crespi D., Kulcsár M., Meikle A., La Manna A., Faigl V., Balogh O., Delavaud C., Chilliard Y., Huszenicza Gy., Cavestany D.: Effect of prepartum energetic supplementation on milk yield, metabolism and reproduction in dairy cows under grazing conditions. Proc. of 24th World Buiatrics Congress, Nice (France), Oct., 2006, el adás 15
16 Kerestes M., Faigl V., Gyõrffy A., Langer D., Kulcsár M., Márton A., Gaál T., Fébel H., Bartha T., Tamás G., Szenci O., Huszenicza Gy. The effect of peripartum propylene glycol administration on metabolic and hormonal profile and on reproductive performances in Holstein-Friesian cows. Magyar Buiatrikus Társaság XVIII. Nemzetközi Kongresszusa, Siófok, okt , el adás Kerestes M., Faigl V., Gy rffy A., Márton A., Langer D., Kulcsár M., Gaál T., Fébel H., Húsvéth F., Gábor G., Bartha T., Szenci O., Huszenicza G. The effect of periparturient propylene glycol administration on metabolism and on reproductive performance in Holstein-Friesian cows. 11 th Annual conference of the European Society of Domestic Animal Reproduction (ESDAR), Celle, Germany. Abstract. Reprod. Dom. Anim., Suppl. 2. p. 47, poszter Kerestes M., Faigl V., Kulcsár M., Huszenicza Gy. Insulin secretion in normal, ketonemic and in cows affected by puerperal metritis. 12 th Annual conference of the European Society of Domestic Animal Reproduction (ESDAR), Utrecht, Netherland. Abstract. Reprod. Dom. Anim., Suppl. 5. p103, poszter 16
17 KÖSZÖNETNYÍLVÁNÍTÁS El ször is szeretnék köszönetet mondani témavezet mnek, Prof. Huszenicza Gyulának, akinek folyamatos munkája, lelkesít és motiváló tör dése nélkül ez az értekezés nem készülhetett volna el. Köszönettel tartozom Dr. Kulcsár Margitnak, a laboratóriumi munkában való szakmai segítségét, és nem utolsó sorban családias légkört nyújtó gondoskodását. Külön köszönöm Dr. Faigl Verának folyamatos baráti segítségét, szakmai tanácsait, valamint a telepi és laboratóriumi munka során eltöltött vidám, felejthetetlen perceket. Szeretném megköszönni a Szülészeti Tanszék és Klinika munkatársainak a támogatást és együttm ködést: Prof. Solti László tanszékvezet úrnak, Prof. Szenci Ottónak és Prof. Cseh Sándornak. Köszönöm Vonáné Nagy Alíz kiemelked laboratóriumi munkáját, valamint Bakosné Batta Arankának laboratóriumi segítségét. Külön köszönettel tartozom Prof. Mézes Miklósnak a kísérletekben nyújtott szakmai segítségéért és értékes tanácsaiért a kéziratok és az értekezés végleges formájába való elkészítésében. Köszönettel tartozom Dr. Fébel Hedvignek és Prof. Húsvéth Ferencnek szakmai támogatásukért. Köszönettel tartozom Prof. Daniel Cavestanynak és munkacsoportjának közrem ködését az Uruguayban végzett kísérlet lebonyolításában. Köszönöm Prof. Gaál Tibornak lelkesít szakmai támogatását, Ribiczeyné Szabó Piroskának a pontos laboratóriumi munkát, valamint Prof. Vörös Károly tanszékvezet úrnak a dolgozat megírásához biztosított id t és hogy sz kös idejéb l áldozott az értekezés elolvasására. Köszönöm Dr. Balogh Orsolyának, Márton Alíznak és Dr. Gy rffy Andreának barátságukat és szakmai segítségüket, Dr. Reiczigel Jen nek és Abonyi Tóth Zsoltnak a statisztikai értékelésekhez nyújtott segítségét. Köszönettel tartozom minden telepi állatorvosnak, üzemvezet nek, a telepek összes dolgozójának, hogy lehet vé tették a vizsgálataimat, hiszen az munkájuk és hozzáértésük nélkül ez a dolgozat nem jöhetett volna létre. Köszönettel tartozom a kísérletek, valamint a laboratóriumi munkában résztvev diákoknak. Köszönettel tartozom opponenseimnek, Prof. Brydl Endrének és Prof. Bárdos Lászlónak hogy idejüket áldoztak dolgozatom alapos elolvasására és értékes javaslataikkal, tanácsaikkal segítették az értekezés végs formába való öntését. Köszönöm Prof. Marina Spanunak a képzés elnyeréséhez szükséges ösztöndíj elnyerését támogatta. Hálás köszönettel tartozom családomnak folyamatos, szeret segítségét és támogatását, akik nélkül sohase tudtam volna elérni céljaimat. Budapest, november 30. Kerestes Ágnes Mónika 17
A szubklinikai ketózis előfordulásának vizsgálata magyarországi tehenészetekben
A szubklinikai ketózis előfordulásának vizsgálata magyarországi tehenészetekben Szelényi Zoltán 1, Nagy Krisztina 1, Bérdi Petra 1, Bajcsy Árpád Csaba 1, Vincze Boglárka 1, Horváth András 1, Tóth Ervin
DOKTORI (PhD) ÉRTEKEZÉS TÉZISEI ELEK PÉTER
DOKTORI (PhD) ÉRTEKEZÉS TÉZISEI ELEK PÉTER PANNON EGYETEM GEORGIKON KAR KESZTHELY 2008 PANNON EGYETEM ÁLLAT- ÉS AGRÁRKÖRNYEZET-TUDOMÁNYI DOKTORI ISKOLA Iskolavezető: Dr. Anda Angéla Jogelőd: ÁLLATTENYÉSZTÉSI
A puerperális metritis kialakulását befolyásoló egyes tényezôk vizsgálata tejelô teheneken
szarvasmarha 2013. június 15. Közleményünkkel nagyrabecsült témavezetônkre, kiváló tanárunkra, szeretett barátunkra, elhunyt szerzôtársunkra Huszenicza Gyula Professzorra emlékezünk, akivel együtt kezdtük
A szubklinikai ketosis elõfordulásának vizsgálata egy kézi ketonmérõ mûszerrel magyarországi tehenészetekben
SZARVASMARHA A szubklinikai ketosis elõfordulásának vizsgálata egy kézi ketonmérõ mûszerrel magyarországi tehenészetekben 135.. 2013/4 Z. Szelényi P. Bérdi Á. Cs. Bajcsy A. Horváth L. Könyves: Examination
SZENT ISTVÁN EGYETEM ÁLLATORVOS-TUDOMÁNYI DOKTORI ISKOLA ÚJ SZEMPONTOK A TEHENEK TİGYGYULLADÁSÁNAK KÓRÉLETTANÁBAN, KLINIKUMÁBAN ÉS GYÓGYKEZELÉSÉBEN
SZENT ISTVÁN EGYETEM ÁLLATORVOS-TUDOMÁNYI DOKTORI ISKOLA ÚJ SZEMPONTOK A TEHENEK TİGYGYULLADÁSÁNAK KÓRÉLETTANÁBAN, KLINIKUMÁBAN ÉS GYÓGYKEZELÉSÉBEN DOKTORI ÉRTEKEZÉS TÉZISEI JÁNOSI SZILÁRD ORSZÁGOS ÁLLATEGÉSZSÉGÜGYI
Szent István Egyetem, Állatorvostudományi. Nagyállatklinika. A szubklinikai ketózis előfordulásának vizsgálata hazai tehenészetekben
Szent István Egyetem, Állatorvostudományi Kar Nagyállatklinika A szubklinikai ketózis előfordulásának vizsgálata hazai tehenészetekben Készítette: Bérdi Petra Témavezető: dr. Szelényi Zoltán Nagyállatklinika,
SZARVASMARHATENYÉSZTÉS Szakkönyvek és folyóiratcikkek ajánló bibliográfiája a Magyar Mezőgazdasági Bibliográfia alapján az Országos Mezőgazdasági Könyvtár állományából Összeállította: Csapó Anikó Országos
2013/4. S z a r v a s m a r h a - á g a z a t i h í r l e v é l. Vet-Produkt Kft.
2013/4 S z a r v a s m a r h a á g a z a t i h í r l e v é l VetProdukt Kft. 2 T E J Ú T f V I R B A C A tejhasznú tehén anyagcseréje az ellés körüli idôszakban A tejtermelés megindulása hatalmas terhet