Már múltkori bemutatónk óta furdalt minket a kíváncsiság, hogy a megnyerő tulajdonságokkal büszkélkedő, fűthető motorosruha vajon miként teljesíthet a gyakorlatban, ezért egy hideg téli reggelen próbára tettük a magyar találmányt. Jómagam a terepmotorozás bűvöletében nőttem fel, talán ebből adódóan – vagy egyszerűen csak azért, mert nem vagyok az a kényes fajta – azok közé tartozom, akik a rosszabb idő beköszöntével sem teszik le a vasat. Ha tekintélyes mennyiségű hó hullik a városra vagy minden lefagy, nyilván nem küszködöm feleslegesen, de ha nincsenek különösebb nehezítő körülmények, önmagában a hideg nem zavar, főleg, hogy a hobbi mellett közlekedési eszközként is használom a bringákat. Az évek során kialakult egy jól bevált rutinom arra vonatkozóan, miként öltözzek fel úgy, hogy a zimankó se okozzon gondot – noha eléggé fázós vagyok –, ámde hazudnék, ha azt mondanám, hogy ilyenkor is pont ugyanolyan élvezettel pattanok nyeregbe, mint nyáron, a kellemesen simogató meleg időben. Ennek rendkívül egyszerű oka van, nevezetesen az, hogy egyszerűen utálom a téli öltözködéssel járó macerát… Zavar a száz réteg, a már otthon leizzadás és hogy Michelin-baba módjára topogok ki melegíteni a gépet. Ismerős a szituáció, ugye? Na ezért kutatok minden új lehetőséget, ami kevesebb hercehurcával nyújt meleget télvíz idején… Mikor kiderült, hogy alkalmunk nyílik élesben kipróbálni a korábban már bemutatott, magyar gyártmányú Moto Hotwear ruházatot, nagyon megörültem. A tesztnapon ragyogó napsütésre, ám csípős, hideg reggelre ébredtünk, aminek általában nem örülök, ám most kivételesen előnynek bizonyult, ugyanis 1-2 Celsius fokban, mondhatni, ideális körülmények között faggathattuk tudásáról a remek kis felszerelést. Ingázóknak és kirándulóknak is ajándék A termékeket készítő Karsai Holding rendelkezésünkre bocsátotta Piaggio maxirobogóját, amelynek ülése alatt már ott figyelt a konstrukció lelkeként szolgáló, hőcserélő panel és szivattyúkat rejtő műszaki egység. Mikor felnyitottuk a kétkerekű nyergét, kellemes meglepetésként szembesültünk vele, hogy a modult tartalmazó doboz relatíve kis helyet foglal el, vagyis nem kell feláldoznunk az ilyen jellegű gépeken oly fontos és hasznos, öblös tárolórekeszt. Még mielőtt egy lépést tettünk volna, a vállalat megjelent szakemberei készségesen elmagyarázták, miként működik a szisztéma, megmutatták, hogyan kapcsolható be a szerkentyű és szabályozható a hőmérséklet a kormányra rögzített vezérlőpanel segítségével. Kiderült, hogy rendkívül egyszerűen használható rendszerről van szó, tulajdonképpen percek alatt megszereztük az üzemeltetéshez szükséges tudást. Az öltözék overálként és kabátként is elérhető, jómagam – tekintettel a robogóra – az utóbbit választottam. Aki kevésbé hatékony időjárás-védelemmel felvértezett kétkerekűn vagy hosszabb távon motorozik, a kezes-lábassal egyértelműen jobban jár. A ruhadarab már tapintásra meggyőzött, hiszen rendkívül minőségi benyomást kelt, látszik, hogy ...
Sportolsz vagy túrázol? – utolsó rész
Lenyomtuk egy átlagos motoros egy szezonban megtett távját, és igyekeztünk mindenféle helyzetben próbára tenni a gumikat. Kanyarogtunk az alig 3-4 fokos Tátrában, izzadtunk az olasz autópályák 60 fokos aszfaltján és még egy kicsit pályáztunk is. Íme, itt az eredmény. ...
Kivételesen nem duplatesztet, hanem dupla-dupla tesztet végeztünk: azonos motor és abroncs, de eltérő vezetési szokások. Vajon a kínzást is bírja a németek túragumija? Ritka alkalom, hogy ilyen közvetlen összehasonlításban faggathatjuk az abroncsokat. Két ZZR-rel, jórészt hasonló útvonalon, hazánk kedvelt szerpentinjein, valamint az Alpok és a Dolomitok útjai tettük próbára a korábbi tesztgyőztes ContiRoadAttack 3-at, hogy kiderüljön: miként alkalmazkodik az eltérő vezetési szokásokhoz? Barbi túravezetőként tempósan, de korántsem agresszíven járta be az Alpok és a Dolomitok hágóit, míg Tamás jórészt egyedül motorozva úgy húzta neki, ahogy éppen kedve tartotta. ContiRoadAttack 3 teszt – itt a vége! Hogy ez mennyire volt erős? Nos, miként a velünk tartó ex-rendőrmotoros fogalmazott: Tamásnak „extra nehéz” feladatot kell kitalálni, hogy kicsit megizzadjon… Nos, miként számíthattunk rá, ilyen tempó mellett köszönte szépen, a ZZR fel is falta a Conti teljes mintamélységét, miként arra számítottunk a korábbi kopáskép alapján. Mivel – más gumikra jellemzően – nem gyorsult fel a kopás mértéke a futásteljesítmény végén, így bevált a jóslatunk, és valóban tíz felett, egészen pontosan 10 403 kilométernél cseréltük a ContiRoadAttack 3-at. Most Tamás mesél róla, hogy miként viselkedett a gumi tízezer kilométer után: Kimondottan figyeltem rá, de a korábbi tesztpapucsokkal ellentétben nem változott drasztikusan a tapadás az utolsó egy-kétezer kilométeren. Tagadhatatlan, hogy nem úgy fogott, mint újkorában – és ez nem is elvárható -, de tény, hogy mindvégig kiszámítható viselkedéssel, a forszírozott kanyarokban pedig magabiztos tapadással tette élvezetessé a motorozást. Részemről egyértelműen 10/10 az értékelés, esetleg 10/9, ha azt nézzük, hogy ár/érték arányban hogy szerepelt. A ContiRoadAttack 3 ugyanis elődeivel ellentétben nem „diszkontáras” cucc, anno kiló felett (!) állt meg párban, plusz a szerelés – azt hiszem, még soha nem vettem munkadíjjal együtt 115-ért gumikat… Az más kérdés, hogy megérte, mert a régebbi fejlesztésű, hasonló stílusú papucsok 7-8 ezernél feladták a küzdelmet és nem is tapadtak így szárazon, s vízen, szóval ár/érték arányban messze jobban megérte, mintha olcsóbban vettem volna valamit nem kevés kompromisszummal. Ráadásul idén már szelídült a ContiRoadAttack 3 ára, sőt pont most akciós az R17-nél – ennyiért már simán megéri szerintem. Azonos motor, de teljesen más vezetési stílus – igazi nyúzópróba a RoadAttacknek az egész napos, finoman szólva is dinamikus kanyarvadászat Ennek dacára idén nyáron nem ilyet veszek rá. Sőt, semmilyet, mert újabb vízválasztóhoz értem – szeretnék más stílusú motort is kipróbálni, lehetőleg mielőbb. Ezért úgy döntöttem, megválok a ZZR-től, már ha akad vevő a sajátos helyzetben. Ha nem, az sem a világ vége, mert ...