Egyenlő bánásmód – Wikipédia
1.2 Az esélyegyenlőségi törvény
1.2.1 A törvény hatálya
1.2.2 Védett csoportok
1.2.3 Diszkrimináció típusai
1.2.4 Kivételek
1.2.5 Szankciók
1.2.6 Eljárási szabályok
Az egyenlő bánásmód követelményének szabályozása Magyarországon három szintű. Az Alkotmány[1] általános érvénnyel mondja ki a hátrányos megkülönböztetés tilalmát; az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló törvény[2] a jogrendszer egésze számára ad részletesebb útmutatást a követelmény értelmezéséhez; végül számos ágazati jogszabály (Munka Törvénykönyve,[3] közoktatási[4] és felsőoktatási törvény,[5] egészségügyi törvény[6] stb.) utal az esélyegyenlőségi törvényre, és állapít meg további, csak az adott területen érvényes szabályokat.
Az Alaptörvény XV. cikke[7] kimondja, hogy az alapvető jogok mindenkit különbségtétel nélkül megilletnek, illetve állami feladatként határozza meg az esélyegyenlőség előmozdítását. Az Alaptörvény 11 olyan szempontot emel ki nevesítve (faj (sic!),[8] szín, nem, nyelv, vallás, fogyatékosság, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési helyzet), amely alapján tilos diszkriminálni, de a felsorolás nyílt végű, az egyéb helyzet kategóriába számos más megkülönböztetés is beletartozhat. Így például az Alkotmánybíróság a több esetben[9][10] is egyéb helyzet szerinti diszkriminációnak ítélte a szexuális irányultság szerinti megkülönböztetést.
Az esélyegyenlőségi törvény[szerkesztés]
A törvény hatálya[szerkesztés]
Védett csoportok[szerkesztés]
Diszkrimináció típusai[szerkesztés]
Amellett, hogy a törvény csak bizonyos jogalanyok és csak bizonyos jogviszonyok esetében írja elő az egyenlő bánásmód követelményét, számos további kivételt tartalmaz. Így például nem sérti az egyenlő bánásmód követelményét az olyan megkülönböztetés, amelynek célja valamely társadalmi csoport hátrányának felszámolása (előnyben részesítés), illetve amelynek tárgyilagos mérlegelés szerint az adott jogviszonnyal közvetlenül összefüggő, észszerű indoka van. Ezen elv kifejtése a foglalkoztatás területén a munka jellege vagy természete alapján indokolt megkülönböztetések lehetővé tétele. További kivételek érintik a vallási vagy más világnézeti meggyőződésen alapuló szervezeteket, amelyek a hitéleti tevékenységgel kapcsolatban, illetve a szervezet profiljának megőrzése érdekében a foglalkoztatás során nem kötelesek megtartani az egyenlő bánásmód követelményét. Az oktatás területén lehetőség van vallási, nyelvi, etnikai vagy nemi alapon elkülönülő iskolák, osztályok indítására, ha a részvétel önkéntes, és az ilyen oktatásban résztvevőket hátrány nem éri.
↑ 1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya. [2007. február 23-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. szeptember 5.)
↑ 1992. évi XXII. törvény a Munka Törvénykönyvéről. [2011. augusztus 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. szeptember 5.)
↑ 1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról. [2012. november 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. szeptember 5.)
↑ 2005. évi CXXXIX. törvény a felsőoktatásról. [2012. január 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2007. szeptember 5.)
↑ 1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
↑ Az Alaptörvény IX. cikkely 5. bekezdése, XIV. cikkely 3. bekezdése, XV. cikkely 2. bekezdése faji megkülönböztetésről beszél
↑ 20/1999. (VI. 25.) AB határozat[halott link]
Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény magyarázata (Másság Alapítvány, 2006)
Az Esélyegyenlőségi törvény által nyújtott lehetőségek az antidiszkriminációs jogvédelemben tájékoztató füzet közérthető nyelven (Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda, 2007)
Európai Bizottság diszkriminációellenes honlapja
Takács Judit: Az egyenlő bánásmód gyakorlatai
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Egyenlő_bánásmód&oldid=21837972”
A lap utolsó módosítása: 2019. október 21., 18:21