Pordány László: Két új könyv az emigrációból 56-ról
Ez időtájt gyakran hozza a posta, és nem egyszer a szerző személyesen legjobb emigráns íróink itthon frissen megjelent köteteit. Most kettőt emelnék ki a közelmúltból közülük, nemcsak azért, mert mindkettő a lakiteleki Antológia kiadó és nyomda gondozásában jelent meg, hanem mert a két könyv tematikájában is rokonítható egymással.
Csapó Endre: Ötvenhat emigrációs szemmel c. tanulmánygyűjteményének anyaga csak részben új, hiszen a szerző az 1964 óta készült írásaiból válogat, bár a legtöbb a rendszerváltozás után, mintegy 8-10 pedig kifejezetten a legutóbbi években keletkezett. Más kérdés, hogy a legizgalmasabbak, mondhatni: a legmegrázóbbak közül több is a régebbiekből kerül ki, vagyis abból az időből, amikor Magyarországon 56-ról nyilvánosan csak mellébeszélni vagy hazudozni lehetett. Kiemelkedik például az 1976-ban írt „Forradalom és szabadságharc” c. nagyívű tanulmány, mely sokunk számára jelentős újdonságokat is tartalmaz. De ugyanez elmondható a 2000 utániak jó részéről is, melyekben a szerző reménységgel, megértéssel, sokszor szeretettel ír az új rendszerről és a kormányról, de nem rejti véka alá kritikusi vénáját és véleményét sem.
Csapó Endre, atyai barátom, a nyugati magyar írók és publicisták doyenje: 1948 óta él Ausztráliában, és teljes szellemi frissességben dolgozik azóta is rendületlenül; idén lesz a 96. születésnapja. Hatalmas pályája során mérhetetlenül sok tudást, tapasztalatot, bölcsességet és elemző készséget halmozott föl, melynek az újabb és újabb generációk számára történő átadását hazaszeretettől áthatva és magas színvonalon folytatja napjainkban is. Azt kívánom, hogy ugyanezt tegye még sokáig a jövőben.
Dancs Rózsa, a fiatalabb generáció tagja a kanadai Torontóban él és alkot székely magyar íróként. Széles skálán mozgó kitűnő írásokat olvastam tőle, de most megjelent „Add tovább a lángot!” (alcim: A kanadai emigrációba kényszerültek élettörténetei) című könyve tudomásom szerint a szerző első interjúkötete. Rá jellemző gondossággal és éleslátással válogatta ki azt a 38 személyt, akiket az ország különböző részein, sokszor több ezer kilométert utazván meglátogatott és 56-ról, életútjukról kérdezte őket. Vannak köztük széles körben ismert személyiségek, mint Németh Magda (Németh László lánya és maga is író), vagy Diósady Levente, nemzetközi hírű vegyész professzor, az Ady-család leszármazottja), valamint Magyarországon kevésbé ismertek, de akik mindannyian hozzájárultak valamilyen módon a maradandó magyar értékteremtéshez, vagy éppen olyan írótársak, mint Miska János, aki nemrégiben hazatért Magyarországra, itt alkot tovább és nemrégiben életrajzi film is készült vele itthon.
Mindegyikük élettörténete 56 körül forog, tanúi voltak az eseményeknek, vagy részt is vettek bennük, 56-os vállalásuk és tanulságai határozták meg, de legalábbis döntően befolyásolták életüket, értelmet, tartást és irányt szabva nekik. Sokuk történetében föltárul a küzdelem, a harc, a szenvedés, ami a haza elhagyása után, különösen az első időkben osztályrészükké vált és amit Dancs Rózsa jól érzékelhető empátiával közvetít. Nem véletlenül, hiszen ő maga is lényegében hasonló utat járt végig egy székely kis faluból, Ceausescu diktatúrájából a kanadai nagyvárosig.
Dancs vérbeli író; nemcsak interjúalanyai biztos kezű kiválasztásának, hanem kitűnő tollának és ragyogó stílusérzékének is köszönhető, hogy a kötet minden egyes darabja éppen olyan olvasmányos, mint amilyen tanulságos.
Szót kell ejtsünk a kitűnő időzítésről, pontosabban az utolsó pillanat megérzéséről és kihasználásáról, hiszen a beszélgetőtársak gyors ütemben távoznak sorainkból. Legalább négyet az utolsó pillanatban sikerült a szerzőnek megszólaltatni, mert annak ellenére, hogy a közvetlen közelmúltban, tavaly ősszel készültek az interjúk, az eltelt néhány hónapban mind a négyen eltávoztak közülünk. És sokuk életkorára tekintettel félő, hogy a sor bármelyik pillanatban folytatódik. Szellemi örökségük azonban most már örökké megmarad az utókornak Dancs Rózsa és az Antológia nagyszerű munkája nyomán.