Nagy Horváth Ilona – Altató – 7torony Irodalmi Magazin
Nagy Horváth Ilona : Altató
Csókommal zárom fáradt szemed,
Hallgass, Csillag!
Tudom, hogy igen
minden nekem mondott nemed,
míg alszik az éj,
él az álom,
összeroskadt estéid
puha feledésbe bugyolálom,
s nézlek egyre,
lelked a lelkemen,
keserves-szép
kései első szerelem…
Legyen nyugodt álmod Kedves,
keserves napod
az ajtón kívül maradt,
reggelre, meglásd,
elzavarom mind a felhőt,
most légy te a gyermek,
leszek én a felnőtt,
vigyázok rád…
Legutóbb szerkesztette 2019.10.29. @ 10:00 - Nagy Horváth Ilona
A.A.G-nek
Összekulcsolt kezünkön a pecsét
Forró áramlatok pengéi villannak
Fehér inged szentként villámlott az égen
Rózsáid ontották illlatukat felénk
Szemed kékjében fürdött a lelkünk
Szívünkben lüktet?en eggyé vált a perc
Mit nem választhat el a messzeség.
Még egyszer nyisd ki felém az ajtót
Szívem újra virágként bomlik eléd
Pihe könny? ébredéssel
Itt a hajnali álom
Az örök vágy kiapadhatatlan hitében
Hisz bizonyosság van
A szerelem egy utolsó életért.
Legutóbb szerkesztette 2019.10.29. @ 09:58 – Könyves Tóth Enikő
2015.04.21. Böröczki Mihály - Mityka Vers 16
Ragyog, ahogy a kertben áll,
mint aki szerelemre vár,
s míg fölöltözteti a vágy
a virágok menyasszonyát,
finoman beletúr a szél,
és fehérebb lesz a fehér,
egy lágyan lélegző remény,
amire rátapad a fény,
az öröm minden rést betölt,
az ég ünnepi kéket ölt,
s egy lágy sóhajjal megfakad
a szirmok ölében a mag.