Az idősek világnapján (2014. okt. 5.)
Kedves Dédnagymamák és Dédnagypapák!
Kedves Kísérők és Családtagok!
Engedjék meg, hogy a gyermekek versei és játékai, a Nosztalgia Dalkör énekei valamint alpolgármester asszony gyönyörű szavalata után azt, amit ők versben és énekben adtak elő, azt röviden prózában is kifejtsem.
Ismét eltelt egy év, és ismét egybegyűltünk, hogy az idősek világnapja alkalmából találkozzunk egymással, köszöntsük városunk legidősebb polgárait, és egy kicsit együtt ünnepeljünk. Az ünnep előtt ebben az évben is meglátogattuk városunknak azokat a legidősebb polgárait, akik betegségük, egészségi állapotuk miatt már nem tudnak ide eljönni a közös ünneplésre, de otthon még képesek a vendégfogadásra.
Albrecht Vencelné Erzsi nénit, aki 93 éves múlt, alpolgármester asszony látogatta meg a Szent Erzsébet utcai otthonában. Braun Józsefné Kati néninél a Kápolna utcában én magam voltam, ő pár napja múlt 94 éves, és igen jó testi-lelki egészgének örvend. Mirk Mátyásné Gizi néninél a Dózsa Gy. utcában alpolgármester asszony tett látogatást. Ő is jól van, decemberben lesz 95 éves. Wenczl Miska bácsi a Petőfi S. utcában már 97 éves is elmúlt, már nem tud vendéget fogadni, alpolgármester asszony vitt neki egy kis ajándékot otthonába.
A tegnapi napon közösen a Szent Erzsébet Otthonban is meglátogattuk az ottani legidősebbeket: Csuka Gizella nénit, aki pár hónapja ünnepelte 100. születésnapját. Tolószékben ülve fogadott minket, de kivalló lelki-szellemi frissességben. Hoszkensz Adél néni már elmúlt 96 éves, de állva fogadott minket szobája ajtajában, mert éppen készülődött az Otthon alapítójának, sister Elisabeth Manhertznek az emlékmiséjére. Dobozy István atya, nyugalmazott plébános a szobájában ajándékkönyvekkel fogadott minket, majd negyedórás beszélgetés után rövid imádsággal búcsúzott tőlünk. Ő néhány nap múlva lesz 95 éves, s nagy örömömre ma is itt van köztünk, így ma még többet is hallunk majd róla.
Azok a legidősebb polgárok pedig, akik el tudtak jönni a mai ünnepségre, s akiket itt a nyilvánosság előtt tudunk köszönteni: Gáborházi Károlyné Margit néni a Kápolna utcából és László Józsefné Erzsi néni az Ásványházból. Róluk a továbbiakban még bővebben szó lesz, de mielőtt őket köszöntenénk, engedjék meg, hogy néhány gondolattal én is hozzájáruljak a mai ünnephez.
Elsőként abból a versből szeretnék felolvasni egy részletet, amelyet tavaly év vége felé, András-napra kaptam Ott József főtisztelendő úrtól. Ő ugyanis gyakran látogatja édesapámat, aki már szintén 90 éves, és ágyban fekszik. A vers címe: A fura öreg. Hosszú a vers, nem olvasom fel, csak az elejéből idézek egy részt:
Mit láttok, kit láttok, nővérek?
Egy fura öreget, nem annyira bölcset.
Szemetek nyissátok: hisz' ez nem én vagyok!"
A vers ezután hosszasan sorolja, hogy ki is volt ez a fura öreg 20, 30, 40, 50, 60 éves korában. Hogyan telt az élete, hogy alakult ilyenné teste-lelke, amilyennek most látjuk. – Mindnyájunkra, minden emberre érvényes lehet ez a vers, hiszen hasonló pályát futunk be mindannyian. Ezért is van az, hogy mindnyájunknak foglalkoznunk kell a gondolattal, mindnyájunknak lépésről lépésre bele kell tanulnunk az öregedésbe. Ehhez a tanuláshoz szeretnék néhány gondolattal hozzájárulni.
Először a viszonylag fiatalabbaknak idéznék egy gondolatot Vavyan Fable: Jusson eszedbe... c. írásából:
„Néha azért jusson eszedbe: az évek múlásával te is visszaadogatod a díszeidet. Ám ha közben lélekben gyarapodsz, nem érhet veszteség, mert e csinosságok vonzatai – a szeretet gyümölcsei – megmaradnak, felkavarhatatlanná mélyülnek, más értelmet nyernek, és kiderül, hogy ezek a díszek, csinosságok sosem a külsőnek, hanem a teljes lényednek szóltak."
A valamivel idősebbeknek pedig a Tudni kell szépen öregedni – Életvezetési tanácsok túlkoros kamaszoknak és agg bakfisoknak c. írásból idéznék néhány gondolatot:
Ha nem megy valami „így", hát majd megy „úgy". Ha nem megy ma, hát majd megy holnap! Ha már nem tudsz magasra ugrani, nem baj – ugorj fel a járdára, vagy mondd azt: hopp, és lépj fel!
Az ember apránként hal meg. Amivel felhagysz, azzal egy darabot odavetettél magadból az enyészetnek! Ezért soha ne hagyj abba semmit!
A nevetés a legjobb prevenció (megelőzés) minden létező betegség ellen.
Soha ne fényezd magad leszármazottaid, szomszédjaid, ismerőseid előtt! Rólad már úgyis él egy kép bennük, ezt megváltoztatni pedig már nincs időd. Meg aztán minek is?
Írd meg például az emlékirataidat, ne törődj vele, hogy az első mondataid ügyetlenebbek lesznek."
És végül szeretném kiegészíteni ezt a sorozatot egy saját gondolattal. – A Nosztalgia Dalkörtől hallottunk az imént egy német éneket, amelynek a refrénje azt mondja: „Schön is die Jugend, sie kommt nicht mehr! – Szép az ifjúság, de nem jön vissza soha!" Én azt gondolom: nem kell ezen bánkódni. Az életben mindig előrefelé érdemes tekinteni, akárhány éves is az ember. A gyermekek ezt jól tudják: még soha nem láttam olyan 2. osztályos gyermeket, aki az 1. osztályba szeretett volna visszamenni. Olyan gimnazistát sem láttam még, aki szeretett volna visszamenni az általános iskolába. Aztán később mégis eljön az idő, amikor az emberek elkezdenek nosztalgiázni, és visszafelé kacsintgatni...
Pedig jobb előre nézni! Mert bár egy gyermek nem tudja elképzelni, hogy milyen is felnőtt családapának, családanyának lenni, azért mégsem fél tőle, s nem akarja megállítani az órát és az időt ott, ahol éppen tart. Ugyanígy: bár mi sem tudjuk elképzelni, hogy milyen lehet 70-80-90-100 évesnek lenni vagy a túlvilágon élni, azért az órát ne akarjuk se megállítani, se visszafelé tekerni, hanem örüljünk a jelenben annak, aminek lehet, és nézzünk bizakodva, bátran a jövőbe.
Ezekkel a gondolatokkal kívánok Mindnyájuknak erőt, egészséget, türelmet, kitartást, jókedvet, a mai ünnepség további részéhez pedig jó szórakozást!
Pilisvörösvár, 2014. október 5.