Superwomanatwork: Egy elsősnek útravalóul - anyától, szeretettel ♥
Készen áll az iskolatáska. Nincs benne se könyv, se füzet, mégis nehéz. Az én "belevalóm" pihekönnyű lehetne, szárnyakat adhatna, reptethetné a táskát gyerekestül, most mégis azt érzem, ez is nehezíti a pakkot.
Egy célom volt erre a nyárra - azt az érzést átadni, megsejttetni, megmutatni ennek az iskolába készülő kis embernek, hogy mekkora csoda és áldás a tanulás! Hogyan alakulnak értelemmé, tudássá, kinccsé vonalak, görbék, pontok, hullámok, szántások, ezer ákom bákom, s lesznek belőlük betűk és számok, azokból információ, tudás és ismeret. Nem tanultunk a nyáron hagyományos módon. Beszélgetések voltak álmokról, lehetőségekről, tudásvágyról. Ezernyi példa. Megálltunk bogár, virág, patak, város, műemlék mellett és meséltem, szívből és lelkesen. Hallgatta és kérdezett, szívből és lelkesen. Azt gondoltam, a legjobb példa úgy lehetek, ha az én szemeimben, arcomon látja a ragyogást, ha a tudásról, tanulásról beszélek. Kezemből veszi el a falevelet, ha egy fáról beszélünk, mellettem ugrál, hogy érezze, milyen puha a talajtakaró a tűlevelű erdőben, s tudja is, miért.
Most mégis szorong, fél, ... vagy csak izgul? Én még ezt sem akartam. Nem érezhette nyomát rajtam semmiféle hasonlónak. Annak se, hogy bármilyen elvárás lenne bennem a jövőbeli teljesítményét illetően. Az én egyetlen "elvárásom", inkább csak kívánságom az, hogy áldásnak és örömnek élje meg az előtte álló éveket. Annyi csoda vár egy iskolásra nap mint nap! Még a felnőttre is, aki bármiféle tanulásra adja a fejét.
Nehezebb a táska ... most ezt érzem. Nem tudom, így marad -e.
Van bennem egy kis kudarc-érzés. Nem jól adtam át, mutattam ki az érzést, a vágyat, a lelkesedést?
Bízni csak abban tudok, hogy a kezdeti ijedtség és izgalom után, az első betűk, szavak leírásával, elolvasásával életre kel a varázs. Megérti, megérzi.
Bejegyezte: swatwork dátum: kedd, augusztus 26, 2014
VRJúlia 2014. augusztus 26. 22:54
Hát egyszerre kezdünk:). Igaz, Rebeka előkészítő osztályt, de itt ezzel kezdődik az iskola.Neki igaziból táska sem kellene, mert nincs tankönyv- mégis, nagyon kéri, legyen- talán ettől is érzi, iskolás:). Lesz tízórai, meg tolltartó, meg talán munkafüzet...de legalább még nem lesz nehéz.
Anna harmadikos...és új táskát ígértünk, lassan meg kell venni, kinézte már. És olyan lelkes! A kicsi éppen úgy izgul, mint ti, és folyamatosan érdeklődik- örülök, mert ha kíváncsi, akkor jó úton halad a felfedezés felé.
Várom a fejleményeket, hogyan alakul kis iskolás élete- s tanulok majd:)
Legyen szép a rátok ( is) váró időszak.
A táska nagyon csini:)
superwomanatwork 2014. augusztus 27. 6:03
Köszönjük. Csak remélni tudom, hogy azt fogja látni, amit ad az iskola és nem csak azt, amit elvesz. Hiszen egy majdnem hét éves még játékos, kalandozós (legyen is az még sokáig ), a lecke meg ugye adott és nagyon csúnya tud lenni néhanapján. Ami szintén plussz megterhelés, de szerintem ez nálatok Romániában is így lehet, hogy a magyar iskolában is rögtön, első naptól kezdve szlovákot is fognak tanulni. Bízzunk a legjobbakban és a pozitív példa erejében ♥
VRJúlia 2014. augusztus 27. 8:39
Már oviban is próbálkozunk a románnal- a mi vidékünkön kevés sikerrel :)
Az iskolában Annának jól megy, eddig. Nem tudom, Rebeka hogyan boldogul vele.Mármint az idegen nyelvvel. Ugyanakkor örülök, hogy magyarul tanulhatnak, mindent, s vele párhuzamosan még más nyelveket is. Ingyen:)
superwomanatwork 2014. augusztus 27. 8:55
Júlia, Szlovákia legmagyarabb vidékén élünk. A mi falunkban a 3ezer lakosból kb 10 a szlovák :-)
Györgyi 2014. augusztus 27. 8:21
Eleinte nehéz lesz az iskolatáska. Azonban ahogy egyre több lesz a fejecskében a tudás egyenes arányban csökken a táska súlya. Szép lassan a dolgok a helyükre kerülnek.
superwomanatwork 2014. augusztus 27. 8:54
Én is ebben bízom
Éva 2014. augusztus 27. 16:16
Minden jót, sok sikert a kis iskolásnak és anyukájának!