Egységfront az Üllői úton | Tempó, Fradi!
« Schlosser Imre – Fél évszázad a futballpályán 6.rész
2009.XI.4. LK, Diósgyőr – Ferencváros: 3-0 »
Közzétéve: 2009. november 4. szerda | Szerző: mjozef22
A most már kézzelfogható hátrányokat leszámítva – hárommillió forintos büntetés, három zárt kapus meccs – egyáltalán nem jött rosszul a Ferencváros vezetőinek és tulajdonosának az, hogy repült néhány szék, égett valami a lelátón, néhányan átmásztak a kerítésen és szálltak a görögtüzek. Lassan három napja ezzel a – huligánskálán mérsékelt osztályzatra értékelhető – eseménnyel foglalkozik mindenki. Nem azzal, hogy közben szép lassan kieső helyre csúszott a Fradi. És nem azért, mert a mérkőzés három pontját a lefújás pillanatában amúgy is 3-1-re vezető Diósgyőr kapta. Játszhattak volna még három napig, a Ferencváros akkor sem nyer.
Az FTC vezetői ezzel szemben mindent, még a minőségi igazolások elmaradását is a rendbontó szurkolókra fogták. Nem kell Ferencváros-szurkolónak lenni ahhoz, hogy az ember ilyen parasztvakítás hallatán felháborodjon, hiszen a szurkolókkal kapcsolatos igazi gondok – a folyamatos, milliókat felemésztő MLSZ-büntetések – csak ősszel jelentkeztek, nem pedig nyáron. Hibázni persze lehet, a Fradi-vezetők azonban a kommunikációban is nagyokat vétenek. Az angol tulajdonost képviselő Terry Robinson hozzáállását leginkább a gyarmatosítók gőgjéhez lehet hasonlítani. A Zrt. elnök-vezérigazgatójára, Berki Krisztiánra pedig láthatóan nagy a kabát: a kérdések lepattannak róla, úgy tesz, mintha egy vidéki fröccsöntőüzem első embere lenne, nem a Ferencvárosé. Amikor pedig mégis megszólal, az információk hiánya miatt tátongó űrt lózungokkal és arroganciával tölti ki.
(Csepregi J. Botond írása – forrás: SportGéza)
Kategória: Jegyzet | Címke: 2009/10