Transindex - Te is kétségbe esel a klímaválság miatt? Világszerte egyre többen szenvednek szolasztalgiában
Te is kétségbe esel a klímaválság miatt? Világszerte egyre többen szenvednek szolasztalgiában
Horváth-Kovács Szilárd 2019. augusztus 07. 14:07, utolsó frissítés: 2019. augusztus 16. 19:27
A klímaválság okozta apokaliptikus hangulatnak komoly lélektani hatásai is vannak: ezekrõl beszélgettünk Hátszegi Eszter pszichológussal.
Egy kávéházban üldögélve görgeted a hírfolyamot, és egyre apatikusabban veszed tudomásul, hogy iszonyatos mértékû erdõtûz tombol Szibériában, vagy Indiában a szárazságok miatt több település vált lakhatatlanná, majd a nagyobb települések is elkezdtek kifogyni az ivóvízbõl, amiért több ezres nagyságrendû az öngyilkosságok száma.
Vagy fiatal szülõként arról olvasol, hogy az idén 1 millió faj áll a kihalás szélén, és miközben kisgyermekedet altatod arra gondolsz, hogy mit kezdj azzal az ENSZ klímajelentéssel, ami szerint már csak 12 év van hátra. És azután? Azután „Klíma-apartheid” következhet a szakértõk szerint, ami az emberi jogokat is felfüggesztheti. Éppen mint Közel-Keleten, ahol egyre terjeszkedik a sivatag, a falvak lakói a nagyvárosokba tömörülnek, ahol a feszült helyzetben elég egy szikra, hogy tömegbázisra tegyen szert valamelyik szélsõséges csoport. Háborúk, éhezés, menekülés, embercsempészet, több ezer tengerbe fulladt ember Európa kapujában, éhezõ polgárháborús országok, mint Jemen.
S nem gondolhatod azt sem, hogy ilyesmi felénk nem történhet meg, hiszen Párizsban megdõlt a melegrekord, Romániában pedig egy tornádó felborított egy autóbuszt, Székelyföldön meg egymást érték az árvizek, áradások.
Nos, azoknak az állapotoknak, amelyekbe belekerülhetsz ilyenkor, nevei is vannak: szolasztalgia, ökoszorongás, ökobénultság, ökogyász, tierratrauma, globális rettegés.
Az Amerikai Pszichológiai Társaság (APA) 2019-re kiadott toplistája, amely a pszichológia legégetõbb témáit rangsorolja, ezt a témát – klímaváltozás, vagy pontosabban klímaválság – az elsõ helyre helyezte, mert álláspontjuk szerint a jelenség okozta társadalmi és környezeti változásnak jelentõs lélektani és mentális hatásai vannak, lesznek. A társaság erre vonatkozóan már 2017-ben kiadott egy 70 oldalas jelentést, 2018-ban pedig a The Lancet független tudományos lap adott közre egy összefoglalót, amely jelenleg 135 tudományos dolgozatot dolgoz fel.
Hátszegi Eszter tanácsadó szakpszichológus, a Mindset Pszichológia szerzõje nemrég két cikket is szentelt a témának, egyet az ökoszorongásnak, és egyet az ökogyásznak.
Megkeresésünkre elmondta, hogy a szakmában Nyugaton már 2004 óta van erre vonatkozó szakirodalom, csak mi magyar nyelvterületen lemaradásban, csúszásban vagyunk. A klímaválság lélektani hatásairól csak az utóbbi években kezdett cikkezni a magyar sajtó, elég elszigetelt megjelenésekkel. A szakemberek csak most kezdenek el felzárkózni, egymástól érdeklõdnek, hogy „te találkoztál már ilyen esetekkel, klímaszorongókkal?”.
Az ökoszorongás a klímaváltozás lehetséges következményeivel kapcsolatos erõs félelem, amely általános jellemzõiben a más típusú szorongásos problémák karakterisztikájához hasonlítható: és mint ilyen, könnyen álmatlanságot, depressziót, pánikrohamokat is okozhat. Továbbá elõsegíti a rossz alkalmazkodási és viselkedési formákat, például az addiktív szerek használatát, vagy az agresszivitást. A jelenség nemcsak az egyéneket érinti, hanem a közösségeket is, ugyanis a reménytelenség és a tehetetlenség érzésein keresztül csökkenti azok rugalmasságát, ellenállási képességüket.
Az ökogyász leginkább a klímaváltozás következtében a természeti környezetnek az átalakulása miatt érzett aggodalom, és az ezzel kapcsolatos vesztességérzet, attól függetlenül, hogy ezt személyesen vagy a médián keresztül tapasztaltjuk meg. A gyászérzet egyaránt kapcsolódhat a hirtelen bekövetkezõ, illetve a hosszú, lassú, ámde drasztikus természeti változásokhoz is. Ez a mentális folyamat a klímaszorongás elõszobája is lehet, és olyan érzelmeket is kiválthat belõlünk, mint a düh, szomorúság, veszteségérzet.
Lélektanilag tájakhoz, helyekhez ugyanúgy kötõdünk, mint emberekhez, így érzelmileg ugyanolyan fontosak tudnak lenni az életünkben: ezáltal az elvesztése vagy átváltozása is hasonló mentális és lélektani hatásokkal járhat.
Ahhoz hasonló jelenség, magyarázta Hátszegi Eszter, mint a nemrég megtörtént Notre-Dame részleges leégését követõ gyász: egy kultikus épület, amihez nagyon sokaknak volt érzelmi kötödése, nagyon sokan úgy kapcsolódtak hozzá, mint jelentõs szakrális és a történelmi épülethez. Látván és olvasván a történteket, nagyon sokan gyászolták, mert átélték az elvesztését, az épített örökség károsodását. A szakértõ szerint ugyanez a folyamat a tájakra is érvényes.
Mi több, a Notre-Dame a kulturális identitásunk része, amihez képest lehet hogy a Földhöz, a természeti környezethez még elemibb szinten kötõdünk - például ha figyelembe vesszük a természeti népekre jellemzõ vallási-filozófiai toposzokat, ahol a Föld anyaként jelenik meg. „Földanya”, „anyatermészet” szoktuk mondani, aki táplál, aki tulajdonképpen mindent megad, hogy a gondoskodás meg tudjon valósulni. Innen nézve elég erõs sérülés lehet a klímaválság hosszútávon, mert ezen túl a Föld, a természet nem fog gondoskodni rólunk.
Ezek a folyamatok nem betegségek.
Természetes lélektani folyamatok, mint a taxonómiás betegeknél mondjuk a szorongás, vagy egy természetes veszteségátélés, veszteségfeldolgozás, gyász. Annyival specifikusabb, hogy környezeti hatásokhoz kötõdik.
Ez azért fontos, mert a gyász és a szorongás is motivál egy bizonyos szintig a cselekvésre, a gondolataink, meggyõzõdéseink újraszervezésére. Ezért nem kell bármi áron megszüntetni ezeket a kellemetlen érzéseket. Természetesen ilyenkor mindig fel kell mérni, mennyire erõsek ezek az érzések, mekkora hatással bírnak a mindennapi életre, és annak függvényében eldönteni, hogy például szükség van-e külsõ beavatkozásra és milyen mértékben.
„A gyásznak is van egy normális, természetes lezajlása, ebbe nem kell feltétlenül beavatkozni. Hogyha az ember halad a maga útján, nem akad el - például, nem vesz észre magán testi tüneteket, kényszeres jellegû gondolatokat, vagy akár álmatlanságot, depressziót akkor elég egy kis odafigyelés. Hiszen a környezettel párhuzamosan változik az ember élményvilága is, és ez természetes” - mondta a pszichológus.
A szorongásunk addig a szintig szolgálja a bolygónk jövõjét, ameddig segít nekünk abban, hogy lehetõségeinkhez mérten változtassunk életvitelünkön. Amikor azonban ezt megakadályozza, érdemes lehet szakértõ segítségét kérni: akár egyéni, szorongásoldást célzó beavatkozásokkal, akár belsõ erõforrásaink, megküzdési képességeink fejlesztése által.
„Tehát széles repertoárral tudjuk pszichológiai eszközökkel is a helyzeteket kezelni, aminek segítségével végül szorongásainkat, rossz érzéseinket cselekvésbe tudjuk fordítani” - mondta Hátszegi.
A médiával, sajtóval kapcsolatban arra hívta fel a figyelmet, hogy gyakran elõfordulhat kognitív disszonancia is. „A médiában gyakran ellentétes mondanivalójú híreket lehet olvasni, a közelgõ, még a mi életünkben bekövetkezõ katasztrófát hirdetõ cikkektõl kezdve a klímaváltozást cáfoló, azt akár politikai fogásként megjelölõ írásokig - jelzi a szakember. A klímakrízist tagadó cikkek is talán a szerzõk kognitív disszonanciájának csökkentése végett születhettek – nehéz ugyanis az egymásnak ellentmondó, szorongást és zavart keltõ eseményeket kezelni – például hogy az áramhasználatunkkal, hétköznapi fogyasztási szokásainkkal mi is hozzájárulunk a klímakatasztrófához – ezért egyszerûbb a gondolkodásmódunkat megváltoztatni, mintsem cselekedni. Az olvasóknak is talán megnyugtatóbb gondolat lehet ahhoz az elképzeléshez ragaszkodni, hogy a klímaválság valójában nem is létezik, hiszen így felelõsök sem vagyunk, és felelõsséget sem szükséges vállalnunk - egészíti ki a gondolatmenetet Hátszegi.
Ezért nagyon fontos a tájékozódás-tájékoztatás: akkor is, hogy ha ez rossz hírekkel, vagy szorongást keltõ hírekkel jár, ugyanakkor egyértelmûen és határozottan képviseli a valóságot.
De hogyha túlsúlyba kerülnek az ilyen hírek, az viszont fokozhatja a tehetetlenségérzetet, hívja fel a figyelmet az érme másik oldalára. Viszont az sem jó, hogy ha homokba dugjuk a fejünket, hiszen akkor semmi sem fog változni. A legtöbb esetben az embereknek egyébként sincs felelõsség- és kompetenciaérzete, ami miatt az egyéni felelõsséget elkezdjük hárítani.
„Nagyon könnyû azt mondani, hogy a világ sorsa a nagyvállalatokon, a politikai döntéshozókon, államokon múlik, és ki lehet jelenteni, hogy hosszútávon én mint egyszeri állampolgár, semmit sem tehetek. Mert hogyan is tudnék olyan erõteljesen hatni, mint például Trump, aki azt mondja, hogy nincsen klímaváltozás, és semmit sem kell tenni ellene? Hogyan lehet egy ilyen miliõben – hatékonyan – cselekedni?”
A szakember szerint a tájékoztatáson túl, a médiának nagyon fontos szerepe lehet a felelõsségtudat felébresztésében, illetve az emberek kompetenciaérzetének visszaadásában. Elgondolása szerint a média élhetne olyan megoldással, hogy a sokkoló, klímaválságról szóló hírek végén javasol olyan cselekvési alternatívákat, amelyekkel akár egyéni, akár közösségi szinten tenni is lehet valamit. Aktív közösségeket ajánlhatna az olvasó figyelmébe, tematikus oldalakat, konkrét cselekvésre fordítható tanácsokat.
A közösségépítés többször felmerült a beszélgetés során, mint hatékony megoldási lehetõség.
A közösségek azért is fontosak mert megtartó, erõsítõ, motiváló közegként mûködhetnek. Mint ahogy az sem mindegy, hogy egyedül maradunk a szorongásainkkal, az érzéseinkkel, vagy egy közösség tagjaként kell megélnünk õket. Közösségben könnyebb feldolgozni, kordában tartani az érzéseket, és hatékonyabb cselekvési lehetõségek adódnak, mint egyénileg.
Egyénileg is mindig van lehetõség az aktív tevékenységekre. Például ha nincs közösség, akkor neki lehet fogni kiépíteni egyet. De ugyanúgy lehet tájékozódni a cselekvési lehetõségek felõl, erre ma már rengeteg blog, portál létezik a környezettudatosságról, a tudatos vásárlásról, hogy mit mire lehet kicserélni, rengeteg kreatív ötlet van az újrafelhasználásra, stb.
Ha ezek a közösségek politikai aktivizmust is folytatnak, az üdvözlendõ, mondta a szakember. Álláspontja szerint Greta Thunberg példája szépen összefogja és megvalósítja mind a kettõt: a közösségépítést és a politikai aktivizmust is.
„A fiatalokat jobban megmozdítja a klímaváltozás kérdése, mert a felnõttkorukat ez jelentõsebben fogja befolyásolni - hiszen egyelõre nehéz látni azt is, milyen körülmények között élik majd az életüket. A jövõjük kevésbé látható és tervezhetõ, ezért természetes, ha bennük ez fokozottabb szorongást kelt” - teszi hozzá, de „el kell kezdeni szervezni, hatni felnõttként is, hiszen a gyermeknevelés egyik kulcsa a mintanyújtás. Felnõttként úgy tudjuk a legjobban felvértezni gyermekeinket a megmérettetésekre, valamint átadni a fontos értékeket, ha mi is azokat képviseljük saját életünkkel ” - mondja még a szakértõ.
A közösségi szervezkedéseken keresztül a piacra és a politikára is hatni lehet. Például ha a környezetbarát szempontok miatt bojkottálunk egy terméket, és erre másokat is rá tudunk venni, az a gyártó számára is egy üzenet, hogy valami nem jó, valami mást kell kitalálni. Ugyanez érvényes a politikára is. Nem biztos, hogy a politikusainktól, vezetõinktõl kell várjuk a megoldást; ha lehetõségünk van rá, úgy civil kezdeményezésekkel, mozgalmakkal is lehet hatásokat elérni.
Nyitókép: publicdomainpictures.net