Egy nemzetközi márka születése - Profession.hu
2019. március 19. Forrás: Profession.hu
Biztosan mindenkinek van egy titkon dédelgetett ötlete, amit nagyon szívesen megvalósítana. A kérdés, hogy vajon mi tart minket vissza?
Púza András először nem is vette komolyan, amikor a kutyás akadályfutó verseny ötlete kipattant a fejéből. Csak évekkel később, amikor már tudatosan kezdett el foglalkozni vele, jutott eszébe, hogy egyszer régen, ez az ötlet mintha már mocorgott volna a tudatalattijában. Azóta ebből az ötletcsírából egy nemzetközi márka nőtte ki magát. De, hogy mi lehet a siker titka? András szerint a legfontosabb hozzávaló, hogy higgyünk magunkban és a kis ötletcsíránkban!
Mikor és hol született meg a Hard Dog Race ötlete?
„Az alapötlet, ha úgy vesszük egy tudatalatti elmejáték következménye. Afganisztánban szolgáltam tűzszerészként, többek között robbanó anyag felkutatás volt a feladatom, kutyával. Egy az átlagosnál keményebb nap után, amikor 35-40 fokban dolgoztunk, kamionra fel-le kutyával együtt, repeszálló mellényben, mondtam a kollégámnak, hogy ez akkora „móka”, amit csinálunk, hogy ebből sportot kellene űzni.
Ez azonban feledésbe merült, és csak jóval az első HDR verseny megrendezése után jutott újra eszembe ez az akkor viccesnek szánt kiszólásom. A tudatos válasz a kérdésre pedig az, hogy 2014-ben kezdtem el az OCR, azaz akadálypályás futóversenyen indulni, de ezeken mindig hiányérzet maradt bennem a futás után, mert a kutyám nem volt mellettem. Ekkor kezdődött el az ötletelés és tervezgetés egy kutyás akadályfutásról, ami 2016-ban meg is valósult. Így jött létre a kutyák iránti szerelemből, az OCR tapasztalatokból és a harcos múltból a HDR versenysorozat. Aminek megvalósításában sok segítséget kaptam, sok-sok embernek tartozom köszönettel, hogy itt tartok..”
Mik a kezdeti lépései annak, ha valaki egy márkát szeretne felépíteni? Hogyan álljunk neki?
„Hát, erről talán olyan embert kellene kérdezni, aki ért ehhez, és sikeresen felépített már egyet... Jó, azért viccelem el, mert úgy gondolom, hogy még nagyon sok munka van hátra ahhoz, hogy erről reálisan tudjak beszélni és kijelenteni dolgokat. De, hogy válaszoljak a kérdésre, sokaknak talán a pénz és tőke szükségessége lenne a legfontosabb, persze a jó ötlet után. Én úgy gondolom az ötlet megszületése után következik az igazi munka. Az én receptem a következő:
- Vegyünk egy ötletet, aminek a megszületése után végezzünk alapos piackutatást! Kellemetlen tud lenni, ha kiállunk a kerék feltalálásával, miközben már a fél világ kocsival jár.
- Adjunk hozzá magunka, nem kímélő munkabírást és energiát (de persze ez ne menjen a magánélet rovására).
- Higgyünk az ötletünkben még akkor is, ha világ egy része nem hisz bennünk.
- Legyenek velünk tanácsadók, megbízható munkatársak, akikre érdemes hallgatni, akik akkor is mellettünk állnak, ha beüt a vihar!
- És hát igen, szükség lesz tőkére.
- Az utolsó hozzávalót sajnos a legkevésbé tudjuk befolyásolni, de ez is nagyon fontos, ez pedig a jó sorsunk vagy a szerencsénk!”
Milyen személyiségjegyek, milyen tulajdonságok kellenek ahhoz, hogy valaki egy nemzetközi márkát fel tudjon építeni?
„Tudni és merni kell álmodni! Nem félni attól, hogy a vízió elérhetetlennek tűnik, merni kell játszani a gondolattal, hogy igen, egyszer valóság lesz belőle! Úgy gondolom, a bátorság, a kockázatvállalás az, ami nélkül nehéz márkát alapítani, akár hazai, akár külföldi területen gondolkodunk.”
Mikor jön el az a pont, amikor egy márkát nemzetközi szintre lehet emelni? Van ennek valami jele, vagy csak „megérzés”?
„Ez szerintem egyéni döntés kérdése. Ugyanakkor, vannak persze jelek is, amire érdemes figyelni, de az ütemezés fontos. Ha még a márka vagy a befogadó piac nem áll készen rá, csúnya pofonokba futhatunk bele.”
Mik a legnagyobb kihívások, amikkel napi szinten szembe kell néznie?
„Szerencsés vagyok, a HDR-ben egy nagyon jó csapat segíti a munkámat a kezdetek óta, ami azóta bővült, hasonlóan kiváló szakemberekkel. Így azok a kihívások, amik érnek, csapatmunkával könnyedén legyőzhető akadályok.”
Miért nem cserélne soha senkivel karriert?
„Ki mondta, hogy nem cserélnék? De amúgy tényleg nem! Ez az én sorsom, az én életem ebben kell sikeresnek lennem és helyt állnom. Meg egyébként is, nem a világ legjobb munkája az, ha a hobbink a hivatásunk?”
Milyen napi színtű feladatai vannak a Hard Dog Race-szel? Mennyi idődet teszi ki a vele való munka?
„Ha erre őszintén válaszolok, mártírnak tűnök, pedig nem szeretem sajnáltatni magam. És nincs is miért sajnálni, hiszen élvezem a munkát, imádom az alkotás, az új ötlet megteremtésének a folyamatát. A kihívást, amit a siker koronáz. Átlag napi 12-16 órát dolgozom, sokszor hétvégén sincsen pihenő. Ez a szálak összefogása, az egyes munkaterületek irányítása, előkészített döntés javaslatok jóváhagyását jelenti. Ugyanakkor van, amit nem engedek ki a kezemből, például a támogatókkal, partnerekkel közvetlenül tartom a kapcsolatot, illetve az új akadályokat is nagyrészt én tervezem. De gyakorlatilag a HDR minden szegmensére rálátok itthon és külföldön is.”
Ha valakinek van egy saját, egyedi ötlete, amiből szeretne valamit létrehozni, felépíteni, mit tanácsolna neki?
„Hívjon meg egy italra egy HDR pálya teljesítése után, közben elmesélem mik a tanácsaim. Ezt arra értem, hogy én gyakorlati ember vagyok. Lehet szép egy terv, vagy egy filozófia, ha nincs megvalósítva életszagúan, akkor semmit nem ér sajnos. Benne kell élni az ötletben, oda kell tenni magunkat. Vér, veríték, könnyek - ezek képesek sikert teremteni. Ha például kávézót akarunk nyitni, folyjon kávé vér helyett az ereinkben, ha pedig autószerelő műhelyt, akkor olaj! Ettől leszünk hitelesek és főleg a már említett sors is ekkor fog mellénk állni. Nem elég az udvariasan „szeretném”, nagyon kell akarni!”
„A víziómban még sok minden szerepel, nem árulnám el minden részletét, maradjunk annyiban, hogy jó irányba haladunk, de még sok munka van hátra! 2020-ban szeretnénk még több országba elvinni a HDR életérzést és bővíteni a verseny portfóliót is. Hogy stílszerű legyek: szeretem az akadályokat, jó érzés legyőzni őket. Remélem még sok-sok akadályt győzhetünk le együtt a HDR Csapatával.”