A Depeche Mode bevette Budapestet - beszámoló, sok fotóval | Zenekarok | Győr-Moson-Sopron - kisalfold.hu
Zenekarok > A Depeche Mode bevette Budapestet - beszámoló, sok fotóval
2013.05.22. 08:25
A koncert előtt egy héttel még simán lehetett állóhelyre jegyet kapni, ami azt sejtette, nem lesz tele a Puskás Ferenc Stadion, de mire a Welcome To My World első hangjai felcsendültek, egész szépen megtelt a Stadion. Persze a közönség már közel sem olyan vehemenciával rajongja körbe imádott zenekarát, mint mondjuk '88-ban, amikor 13 évesen nyomorogtam a BS-hez vezető kis hídon, és körülöttem Martinok és Martinák, Dave-ek és Alan Wilder hasonmások nyomorogtak hosszú órákon át a bejutásra várva, majd a legforróbb poklot idéző hangulatot varázsoltak az azóta a lángok martalékává vált stadionban. Ma már egy ilyen esemény inkább sajtótájékoztatóra hasonlít, mint koncertre.
A Depeche Mode koncertezett Budapesten
A digitális világ térhódítása nem kímélte a zeneipart sem. Nem csak a lábát tette be, hanem páros lábbal rúgta rá az ajtót, ami szerintem egy roppant torz és beteg elegye felgyorsult világunknak. Ha az emberek a mobiljuk helyett inkább arra koncentrálnának, hogy a valóságban is megéljék azt, ami velük történik, és nem koncentrálnának arra, hogy elkapják A PILLANATot, talán mindenki beljebb lenne egyel. Az egész már csak azért is érthetetlen, mert a DM minden egyes turnéjukról tökéletes minőségű, megfelelő terjedelmű dvd-t jelentet meg. Ja, hogy Manyika vagy Pityuka nincs rajta....
Pontban háromnegyedkor elhalkult a tucc-tucc és kezdetét vette a Delta Machine lemezbemutató soron következő előadása. A már fent említett
Welcome-mal indult a show, ahogy az kb. borítékolható volt, hiszen a DM mindig az aktuális lemezzel nyit, majd folytatja is, itt éppen az
Angel-lel. Aztán adva egy sanszot azoknak, akik vagy önszántukból vagy öntudatlanul, de nem mentek rá az új lemezre, gyorsan fújtak egy ébresztőt a Walking In My Shoes képében. Ami meg is tette a kellő hatást. A Precious is jó húzás volt, pedig én nem vagyok oda ezért a nótáért. Az első komoly libabőrözés a Black Celebration kezdő basszusánál jelent meg, ami kitartott a Policy Of Truth-ig. Az új lemezről az egyik kedvencem a Should Be Higher, ami itt piszok jól szólt. Azt nem tudom, hogy a stadion más szegleteiben hogy szólt a motyó, de elől egész kellemes volt, bár lehetett volna hangosabb....sokkal hangosabb....sokkal-sokkal...és a basszus is!!! Ja és Christian Eigner pergője az ég szerelmére!!! A Barrel Of A Gun-t már akkor
elfelejtettem, mikor első alkalommal hallottam, most sem tudott meggyőzni arról, hogy ennek lenne bármi értelme, miközben nem játsszák a ...., ....., .....(ide mindenki írja be a magáét). A Higher Love-ot imádom, de meglepődtem, amikor a rövid pihenőre térő Gahan helyett Martin kezdett bele. Mivel a Gore által énekelt dalok a képzeletbeli listám alján vannak (kivétel Home), ez így teljesen rendben volt.
Meglepettségemet csak fokozta, amikor a When The Body Speak-et is Ő adta elő, szintén kifogástalanul. az első kislemezes dal, a Heaven jött, nekem ez annyira nem nyerte el tetszésem sem lemezen, sem élőben. Andy Fletcher helyén lehetne akár Sean Connery is, sőt!
A színpadkép a megszokotthoz képest sokkal puritánabb volt, s bár voltak izgalmas megoldások, többnyire arra lehetett koncentrálni, amiért valójában jöttünk: a Zenészekre! A South My Soul egy igazi sláger, talán az egyetlen a Delta Machine-on. Élőben is sütött, örömaköbön volt, nagyon élvezte a közönség és a zenekar is. A Pain That I'm Used To úgy volt elrontva, hogy egy fasza számot Fásy mulató kompatibilissé tettek. Kár érte.
A Question Of Time, Secret To The End, Enjoy The SIlence trió remek! Utóbbi, bár szintén nem volt nagy meglepetés, mégis mindig jó hallani, tökéletes koncert nóta. Your own Personal Jesus, Someone to hear your prayers, na persze. Meglepetés nulla, de ha nincs Personal Jesus, az is baj. Delta Machine zárótétele a Goodbye, ami egyértelmű utalás a normál blokk végére, meglepetés nuku. Amúgy kicsit
erőtlennek tűnt a lemezverzióhoz képest....
Rövid szünet, majd elhalkulnak a fények, a reflektor ráfókuszál Martin Gore-ra, aki egy laza zongorakíséret mellet a Home-ba kezd. Imádom hallani, amikor több ezer ember egyszerre énekel, igazán bizsergető érzés, itt pedig megvolt erre a lehetőség, a nóta végén még percekig ment az óóóó-zás, szerettem. A Halo áthangszerelt verziója kinek tetszett, kinek nem, én az eredetire voksoltam volna. A Just Can't Get Enough tuti befutó, meglepetés nulla. I Feel You bármikor jöhet,a vetítés nagyon adta, remekül megkomponált elegy volt. Zárásként, na mi...na mi...Never Let Me Down Again. Minő meglepetés! Akkor kalimpáljunk, mint ha csak az Ölelj Meg Újra menne. Persze szó sincs arról, hogy ne imádnám. Ha választhatnék egy pillanatot, amit megélhetnék, lehet az lenne, amikor Dave Gahan kiáll a színpad legelejébe, és karját lengetve körbenéz a rendre tömött arénákba.
Amit lát, amit érez, nem lehet semmi. Ha másért nem, ezért egész biztosan örökre műsoron tartják, és ez nem baj. Viszont ezzel vége is az estnek -rutinból lehozták -, zárul Miki móka tára. Dave Gahanből sosem elég, Martin Gore-ról nem kéne beadni közelit, Andy Fletchernek egész előadás alatt nézőket kéne felhívnia maga helyett, ettől az ő pozíciójában is lenne valami látnivaló. Ennél izgalmasabb setlist-et még Baló György is összerak fél perc alatt,de ettől eltekintve azért nagyon jól éreztük magunkat.
Ui: szegény Puskás Öcsi bácsi ha látná mit neveztek el róla! Országunk szégyene az a stadion, megdöbbentő, hogy még ilyen állapotában is hogy
sajtolják ki belőle az utolsó csepp pénzmagot, mielőtt majd rádől a Spice Girls re-union turné vendégeire. De ez van, ezt kell szeretni. Vagy nem.
7. Hyppolit 2013. május 23. 09:31
„A Depeche világsztár-csapat, elvitathatatlan. Valószínű viszont, hogy mivel a Beatles-től a Led Zeppelinen és Purple-n keresztül a mai AC/DC-ig más zenét hallgattam, ez a géphangzás-világ sosem tetszett, pedig van tőlük pár albumom, igyekeztem is megtalálni benne a fantáziát (Pl. a Twins az tetszett!), nem nem jött össze. Szóval amiben egy jó gitárszólót nem hallok, az nekem hiányos az azt körülövező tisztelet mellett.”
6. tati 2013. május 23. 08:34
„én ott voltam pár napja....
nagyon jó dalok,hibátlan ének,és koreográfia,ütős hang,szép,átgondolt fény,látványos vizuál technika.....
szuper nagy élmény volt,hibátlan koncert,soha nem fogom elfelejteni!”
5. mindigatutit 2013. május 22. 15:09
„1993. MTK stadion-ban volt a koncert.Szerintem nagyon zsír volt minden.Hangosítás,hangerő ,show minden 100%.Öröm volt nézni és hallgatni.Megdolgoztak a pénzükért:)”
4. Dudus51 2013. május 22. 13:52
„Köszönöm a sok új információt! Én mint a Ratkó Generation tagja, maradok a Pink Floyd-nál. Persze nekem is más volt 1995 körül a schwechati repülőtéri koncertet hallgatni, mint 2007-ben az Arénában Roger Waters-t.
Jut eszembe ő is jön augusztusban a Puskás Stadionba!”
3. gonzo 2013. május 22. 13:04
„2.ernő,bocs,ha megbántottalak,félreértettelek,lehet,hogy hirtelen voltam kissé!:)A poén-ha annak szántad-tényleg nem jött át,Martin miatt háborogtam főleg,mert én vele tudtam azonosulni főleg annak idején de Andy lesajnálása sem tetszett:).Sajnos én először(és utoljára is) DM koncertre valamikor 93-ban vagy 94(?)-ben jutottam el Budapesten,komolyan már arra sem emlékszem hol volt-már akkor elkezdődött valami változás,háttérkórussal meg egyebekkel,de látom te sokkal jobban képben vagy,biztos tudod miről beszélek.
Ahogy idősödik a banda úgy komolyodik a zenéjük is,hallgasd meg a New Life-ot,majd utána mondjuk egy Barrel of a gun-t.Elég nagy a kontraszt:))Ahogy idősödik a banda úgy idősödnek a fanok is,a tűz már kihunyt,a buli sem az a tombolós,gondolom:))”
2. ernőhellacopter 2013. május 22. 11:58
„edves Gonzo!
Ha figyelmesen elolvastad amit írtam, feltűnhetett, hogy befogadó vagyok az újkori DM dalokkal, téves és félrevezető egy ilyen gigazenekart csak egy adott korszakkal azonosítani, nem is szabad, nem is tettem. A fanyalgásom inkább a körítésnek szólt, de nem vagyok képes valamit jobb színben feltüntetni, mint amilyen valójában, még ha ez másoknak nem is tetszik. Andyről és Martinról tett megjegyzésem csupán olyan sztereotípiák említése, ami inkább csak poén, mint sem komoly és érett gondolat, úgy éreztem nem hagyhatom ki, sajnálom, ha ez benned ellenséges érzéseket ébresztett. Hidd el, mi sem áll távolabb tőlem, mint a megkreált és tökéletes gigasztárok. Ha ismernél, tudnád, hogy ez nálam nem opció, tekintve, hogy életemben nem láttam sem megaszart, sem xfaktort, de még dalt sem. Nem vártam, hogy ´88-ban érezzem magam, nekem tökéletesen megfelelt a mában ott lenni, ezek a megjegyzések tényszerűek és nem bántóak, semmilyen negatív kicsengése nincs. A digitális korszaktól hányok, értéktelen szemétnek tartom, ezt muszáj volt megemlítenem. Stadionkoncert lévén nem vártam többet, sőt, inkább kellemesen csalódtam, mintsem hogy elégedetlen lennék. További szép napot!”
1. gonzo 2013. május 22. 09:17
„Az látszik,hogy a szerző régi Depeche Mode rajongó,és az is látszik,hogy közben felnőtt és kicsit fanyalgóssá vált.Nem olyan már a Depeche,mint 88-ban,jééé,ki hitte volna?Nem olyan a buli hangulata mint 88-ban?Ember,az akkori fanok már 40-50 évesek!A Black celebrationnal jött az első bizsergés?Na vajon miért?Hát pont azért,amit az előbb írtam,nekünk ős-Depeche-eseknek azok az igazi nagy számok,nem a mostaniak.Azok is jók(bár csak néhányat ismerek,jó 10 éve nem vagyok nagyon képben)de egy Question of Time,egy Photographic,egy Somebody,egy Black Celebration,egy Fly on the Windscreen,egy People are People,egy Master and Servant,egy Everything Counts,egy Behind the Wheel(!),hogy csak néhányat említsek...na ezeknél jönne ám a bizsergés!
Andy szerepéről meg:mit vár tőle a kedves szerző,ő mindig meghúzódott a háttérben,most sem volt ez másképp.
Martinról meg ne legyen közeli:miért,kedves <moderálva> szerző?Mert nem tökéletes az ábrázata?Ő ilyen,így szeretjük,ha nem tetszik menj a Gigasztár koncertre,ott tökéletesen megkreált sztárokon legeltetheted kényes szempárodat...”
Eros Ramazotti Budapesten koncertezett - képriport
Eros Ramazzotti szerdán lépett fel a Papp László Budapest Sportarénában. Olaszország egyik… Tovább olvasom