Ezek érdekeltek a héten - linkcsokor #4 - Haligali
Így ragad rá egy kétévesre a tudás - általában, de...
2017. március 19. 14:55 - haligalibarbara
A cím hazudik: nem a héten, hanem az előző linkcsokor óta.
(Fotó: Haligali blog)
A szigetünk (Sao Miguel) a legnagyobb az azori szigetvilágban. Amikor nagyon alaposan bejártuk, írok majd egy közszolgálati jellegű posztot a kihagyhatatlan látnivalókról, ám ha valaki addig jönne ide, itt van egy cikk, amit érdemes követni, mert elég jó, csak a Nordeste, azaz az Észak-Kelet hiányzik róla kissé.
Norman Foster az egyik kedvenc építészem, nemrég csatlakozott az Instagramra, és ami elég kúl, hogy még csak 36 bejegyzése van, majdnem 18 ezer követője, és mennyi embert követ? Negyvennyolcat. Elég jó az Instája, amolyan Norman Foster doing normal shit (elsősorban sífutás) hangulatú. Kedvenc képem, amikor a Reichstag kupolájában bringázik lefelé (ő tervezte). Az irodájának az oldala még jobb, leginkább, mert senkit sem követ. Amúgy itt van még kilenc építész, akiket érdemes követni az Instán.
Ilyen az, amikor egy magyar család utazik egy hat, egy öt és egy másfél éves kislánnyal Délkelet-Ázsiában. Alapvető infók az utazásukról, plusz hasznos tippek.
Izlandi ismerős mondta nemrég, hogy teljesen tönkreteszi a turizmus a természetüket, és valamit azonnal lépni kellene a turisták hada ellen, miután Izland túl felkapott lett. Ezért most az izlandi kormány különadókat akar bevetni a turisztikai szektorban és/vagy korlátozni fogja a látogatók számát az egyes látványosságoknál. Emlékszem, 2002 telén még eseményszámba ment, amikor vidéken felbukkant egy-egy kirándulókat szállító dzsip, most viszont állítólag nincs megállás. (Kicsit amúgy tartunk tőle, hogy a jóval olcsóbb Azori-szigetek is Izland sorsára jut nagyon hamar, főleg amiatt, hogy két évvel ezelőtt megjelentek itt is a fapadosok, ami rendesen levitte a jegyárakat és megdobta a turisták számát.)
Véletlenül bukkantam rá egy Ida Pfeiffer nevű nőre, aki 1797-ben született Bécsben, és a világ egyik első egyedül utazó nője volt. Őrült kalandos volt az élete, pedig a polgári gyerekkort követően rettentő szegény körülmények között élt, előfordult például, hogy nem tudott enni adni a gyerekeinek. Utazni csak negyvenéves kora után kezdett el, amikor a fiai már felnőttek, de utána nem lehetett megállítani: egy Palesztina-Egyiptom, és egy skandináviai (Izland is) utazás után jött két nagy világ körüli út. Mindenhonnan vitt haza növényeket és állatokat, amiket európai múzeumoknak adott el, ebből pedig az következett, hogy több fajt neveztek el róla. Csodálói között volt Alexander Humboldt is. Madagaszkáron kémkedéssel gyanúsították meg 1857 tavaszán, ezért kiutasították és 53 napon át erőltetett menetben, betegen hajtották végig az országon. Ezt még valahogy túlélte, ám 1858 októberében egy Szumátrán szerzett malária megbetegedés kései szövődményeibe belehalt Bécsben. Nagyon puritán módon utazott, amiről be is számol könyveiben. A német Wiki-oldala elég alapos, az angol kicsit rövidebb; néhány könyvét – melyek állítólag úgy is érdekesek, hogy szubjektívak és nem tökéletesen hitelesek - pedig meg lehet rendelni az Amazonon vagy a Bookdepository-n. (Két egyezést találtam I.P.-vel: én is utáltam gyerekként a babákat, és a gyerekkorom egy szakaszában világutazó szerettem volna lenni.)
Isabella Springmuhl egy autodidakta divattervező Guatemalából, aki egészen a London Fashion Weekig vitte. DowntoXjabelle a márkaneve, és miért pont ez? Mert Down-kóros. Nagyon érdekes cikk (németül, de itt van egy csomó nemnémet cikk is róla).
"A családom egy része porcelánfestő. Adott volt tehát a lehetőség, hogy kérdezzünk addig, amíg van kit kérdezni" - kb. ebből indul ki egy viszonylag új blog, a Régi kerámiák. Sosem gondoltam, hogy ilyen érdekes lehet ez a téma (annak ellenére, hogy a kerámia újra őrületesen kúl), a szerző pedig ún. értékmentő tevékenységet is végez azzal, hogy utánajár / megkérdez / leír dolgokat. Nem frissül túl gyakran, annyi a baja.
Gondolatban én vagyok a világ legnagyobb DIY hobbistája, a valóság viszont úgy fest, hogy jó esetben karácsony előtt megcsinálok egy ajtódíszt. Pedig minimum százötven linknyi gyűjteményem van, azonnal megcsinálni! felirattal (van, amihez neki is kezdtem bő egy éve: egy földgömbből átalakított lámpa - kb. egy órás tevékenység -, ami a garázsában várja, hogy hazaérjünk). Mindebből az következik, hogy az ilyen gyűjtéseket percekig tudom bámulni (az Apartment Therapy amúgy is nagy kedvencem): kilenc furcsa dolog, amiből sosem hitted volna, hogy egyszer majd asztal lesz. Turbina-asztal!!
Mik azok a készségek, amikre valóban szükség lesz pár év múlva a munka világában? Blogom társszerzője mindig kinevet, amikor ilyen cikkeket olvasok, pedig hajlamos vagyok hinni nekik; ráadásul ezt például egy olyan kedves ismerősöm osztotta meg, aki az elmúlt húsz évben a legmenőbb/kreatívabb dolgokkal foglalkozott folyamatosan. (Nyilván ez a cikk is azt mondja egyebek mellett, hogy a klasszikus iskolai tudás fabatkát sem ér.)
Az amerikai parenting cikkeknek az az előnyük, ami a hátrányuk is egyben: egyszerű igazságokat közölnek érzelmes stílusban (szinte mindig egyes szám első személyből kiindulva), egyszerű nyelvezettel; így nyilván elég széles közönséghez jut el az üzenetük. Ez a cikk végre nem ilyen, hanem olyan, amiben van egy kis humor és irónia, plusz minden egyes mondatával egyetértek. Már a címe is jó: Unstructured Play Is The Parenting Miracle We’ve All Been Hoping For (Really), azaz körülbelül: A strukturálatlan játék olyan nevelési csoda, amit mindnyájan (tényleg) reménykedve várunk.
Vörösboros brownie. Megcsináltam, és pont olyan, amilyen az ígérete: nagyon finom.
Végül egy andalító 1968-as rövidfilm Nazaréból (Közép-Portugália, de nyilván az óceánparton), ahova épp amerikai longboardosok érkeznek szörfözni. Az első felében a helyi jellegzetességeket is lehet kicsit látni, de maga a szörfös rész is klassz. Nazaréban amúgy azóta is jók a hullámok: 2011 novemberében egy havaii szörfös, Garrett McNamara meglovagolt egy 23,8 méter magas hullámot, amivel rekordot állított fel.
https://haligali.blog.hu/api/trackback/id/tr8112346231