2014	 27
2014	 23
Szirtes János jubileumi retrospektív kiállítása: PRO/CONTRA
szeptember 27. 17.00-kor
Szirtes János a 80-as évek óta meghatározó alakja a hazai kortárs művészeti életnek. Szerteágazó művészetét – legyen szó performanszról, festészetről, fotó- vagy videóművészetről – az alkotás mint akció alapgondolata határozza meg.
A négy évtizedre visszatekintő életművet egy sajátos Gesamtkunstwerkként is értelmezhetjük, melynek eklektikáját a személyes jelenlét intenzitása fogja össze és emeli egy komplexebb, az esztétikai ábrázolás határain túli elemi szintre.
Szirtes János művészete egyrészt a 70-es évek második felének heroikus korszakában, az avantgárd utolsó lángolásában gyökerezik, amikor Erdély Miklós konceptuális művészete, az általa vezetett INDIGO csoport kreatív kutatásai mind egyre inkább elmossák a műfaji határokat, új műfajok jelennek meg, megszületik a hazai konceptuális fotóművészet és ekkor robban be Hajas Tibor is performanszaival, új utakat nyitva a művészeti közegben. A másik meghatározó pont a 80-as évek új festészeti törekvései, annak is különösképpen az archaikus motívumokkal és dekoratív metaforákkal dolgozó irányvonala. A népművészet elemei, természeti népek primitív ornamentikája jellemzi Szirtes ezen korszakának alkotásait. Az évtized közepére általánosan jellemző a filozófiai tartalmak felerősödése és egzisztenciális létkérdések vizuális megjelenítése több művész esetében is, például Mulasics László, Soós Tamás vagy Szirtes János munkáin. Szirtesnél az ősi kultúrák rituáléinak jelentősége kerül egyre inkább előtérbe, melynek gyönyörű példái a 90-es évek koromképei. Az érzékiség mibenlétének kutatása, a performansz akciójának kétdimenziós összesűrítése, esztétikai önábrázolás mind-mind leolvashatók a munkákról. Ezeknek a testtel kapcsolatos kutatásoknak a legújabb példái a 2012-ben készített önarckép fotósorozatok is, ahol a műalkotás hordozója maga a test lesz, ez rögzíti az akció folyamatát. A test hangsúlyos szerepeltetése és az önreflexió ismét összekapcsolja a képek világát a performanszokéval, jelezve azt, hogy a különféle műfajok mennyire szervesen kapcsolódnak egymáshoz az életműben. A lélek vagy a test az érzékiség forrása? Szétválasztható-e egyáltalán a kettő egymástól, és hol kapcsolódik be a tudat, mint akarat a folyamatba? – többek között ezen kérdésekre keresi Szirtes a választ az utóbbi időszakban.
Szirtes művészetében egy másik irányvonalat képeznek a tér szerkezetét és az organikus-anorganikus világ összefüggéseit vizsgáló alkotások, melyek szintén időről-időre visszatérnek munkásságában. A kompozíciók több rétegben épülnek fel, ahol a gesztusok hevessége és lendülete egy strukturált rendbe van kényszerítve. A hol finoman oldott, hol fröcskölt felületeket gyakorta grafikus részletek törik meg, írják felül, mint egyfajta matematikai képletek, ami nem véletlen, hiszen Szirtes a Képzőművészeti Egyetem grafika szakán végzett. Egy különös, teremtett világgal állunk szemben, ahogy az absztrakt lírai és geometrikus formákban, a rituálé szabad gesztusait hordozó felületekben és a jelen fémesen felfénylő síkjaiban korokat átívelő titkokat sejthetünk meg.
Szirtes János művészeti érdemeinek elismeréseként többek között kitüntették 1990-ben Munkácsy-díjjal, 2009-ben a Magyar Köztársasági Érdemrend tiszti keresztjével. Munkái olyan jelentős közgyűjteményekben kaptak helyet, mint például az aacheni Ludwig Múzeum Németországban, a svéd Upplands Kunstmuseum, a budapesti Szépművészeti Múzeum, a Magyar Nemzeti Galéria, a pécsi Jannus Pannonius Múzeum.
A világ számos pontján mutatta be már performanszait, legutóbb Japánban a NIPAF’13 Nemzetközi Performansz Fesztiválon képviselte hazánkat a nyolc külföldi meghívott művész egyikeként.
Szirtes János 1954-ben született Budapesten, így idén ünnepli 60. születésnapját.
Szett - Hegyvári Dávid kiállítása - 2018. febr. 22.
Kifordítva – Mesés bábtechnikák - 2018. febr. 22.