Élmények, vágyak. Én.: Cecelia Ahern: Nyomomban az Életem
Cecelia Ahern, és az Ahenaeum Kiadó új kötettel örvendeztetett meg a karácsony előtt, hogy olvashassak, hogy gondolkozhassak, hogy elmélázzak.
Ahern könyveivel kapcsolatban sokszor nem tudom, hogyan is fog tetszeni nekem, mélyreszántó, magvas gondolatokat találok-e az éppen aktuális történetben, elkap-e a gépszíj, hogy egyben, megszakítás nélkül szeretném elolvasni.
Bevallom, hogy tartottam tőle, s amikor láttam, hogy @Csenga "csak" 3/4 *-ra értékelte, akkor megijedtem, mert ő nagyobb és kitartóbb rajongó, mint én vagyok.
A könyvre térve: nekem jobban tetszett nála!
Bevallom őszintén, hogy az első néhány oldal után a fejemet vakargatva gondolkodtam el azon, hogy jól döntöttem-e, de aztán szembe találkoztam a "Bárcsak láthatnál" tévéműsor címmel, és bekattant, hogy Ahern "Bárcsak láthatnál" című könyve nekem tetszett. Abban olvastam ennyire elvont dologról, amiben megjelenik egy "segítő" az ember életében. Így mindenképpen kíváncsian olvastam tovább, és nem is bántam meg, mert elgondolkozhattam az esetleges párhuzamokon, vagy éppen szánakozva csóválhattam a fejemet Lucy élete miatt.
Talán nem is volt véletlen ez a fajta egybeesés.
Ahogy a fülszöveg is sejteti: Lucy Silchester, 30. születésnapja előtt álló ifjú hölgy életébe kapunk betekintést, amely annyira szomorú periódusát éli egy kívülálló számára, hogy nem is csodálkozik el az Olvasó, hogy megjelenik életében az Élete, hű segítője, támasza, igazsága, amelyek segítenek Lucynak abban, hogy átértékelje vagy esetleg újrakezdje életét.
Ha a nőt tekintem, bevallom: nagyon nehezen tudtam eltekinteni a köztünk lévő hatalmas különbségről, azaz ő hátteréről a gazdag, azaz tehetős családjáról, a magányos életéről, az én pont ellentétes életemmel szemben. Sőt, nem is könnyen érthető meg, hogy mit szenved ezeken a dolgokon ennyire, de ismerek ilyen hölgyeket, akik hasonló karakterek, mint Lucy, így már nem is lepődöm meg annyira.
De sikerült, mert sajnálni kezdtem az erőtlensége miatt. Ahogy megismertem a családi hátterét, a nagy házban elvárt íratlan szabályok közötti gyermeki életet, az elvárt munkahelyeket, az elvárt magatartásmódokat, akkor megértettem őt, és helyeseltem tetteit. Én is menekülök minden ilyen, hozzám alapjaiban távol álló elvárásoktól.
Lucy mellé odacsapódott az Élete, aki egy férfi. Aki nem tágít, aki segíteni próbál úgy, hogy rávezeti, hogy csak mondja, mondja és mondja..
Az első órákban, napokban Lucy úgy érezte, hogy több kárt tett a jelenével, mint örömet okozott volna, hiszen a nő sem látta az erdőt, folyamatosan sajnáltatta magát, és csak azt a szerelmét és szerelmi életét sajnálta, és csak azért sajnáltatta magát, mert egy 5 éves kapcsolata 3 éve véget ért. Igen 3! Ennyi idő alatt egy egészséges személy túllép, de ez nem sikerült a mi főhősünknek.
A történet olvasatta magát, nagyon gyorsan haladtam vele, könnyed kis kikapcsolódás, miközben előttem is peregtek le bizonyos események. S bár sejtettem, hogy mi lesz a vége, a kicsengése, mi lesz Cosmo-val , az Élettel, a segítővel, mégis kíváncsi voltam, hogy éri el Lucynál a változást.
Nem lehetett egyszerű: "ha te hazudsz egyet, én elmondok rólad egy igazat" -egyezmény, könnyű volt átérezni az ott lévő feszültségeket, de minden jó, ha vége jó!-alapon boldog voltam, hogy megoldódott Lucy problémája.
..és, hogy én mit tennék, ha megjelenne hirtelen az Életem? Valószínűleg hárítanám a problémát és elvonulnék egy sarokba sírni, hogy mit és hol rontottam el?
Bejegyezte: Andi dátum: 8:36
Címkék: 4, Athenaeum, Kortárs irodalom, Külföldi irodalom, szórakoztató
Csenga 2012. november 11. 9:21
Nekem az volt vele a bajom,hogy tulajdonképpen nem volt Lucy akkora bajban,meg annyira boldogtalan,hogy az Élete megjelenjen...és semmi tanulságot sem szűrtem le a sztoriból,de ettől még olvasmányos volt:)
andalgócia 2012. november 11. 9:39
Igen, ebben igazad van, ki is egészítettem egy mondattal a bejegyzést, hogy én ismerek ilyen embert, aki így képes szenvedni úgy, hogy körülötte az emberek csak csóválják a fejüket, hogy nincs is akkora baj, csak ő generálja.
Nem volt akkora bajban, de mégis bajban volt, mert egyedül nem tudott kimászni belőle, mert ő elvolt ebben a langyos szenvedésben.
Szerintem van olyan személy, Olvasó, aki leszűrhet tanulságot belőle, olyan akiről szólhat ez a könyv. Én leszűrtem, hogy nem vagyok (akkora) bajban.
De néhány embernek jó lenne egy fenékbe billentés, hogy ne sajnáltassa magát.