Történetek - Művészet - Vylyan
Aznap este, amikor az öreg színész utoljára állt színpadra, előadás előtt még beült a színész-büfébe, és szokásához híven beszédbe elegyedett a társulat fiatal tagjaival. Arról folyt a vita, hogy van-e értelme a művészetnek, van-e értelme bárminek egyáltalán, meg hogy miért nem vevő a közönség az új formákra, és miért drágult már megint a magos perec. Utóbbi témát az öreg színész dobta be a beszélgetésbe, de a többiek inkább az új formákról akartak vitázni.
Nem, felelte az öreg színész, figyelem is kell hozzá. A többiek részéről. De ezerből egy, ma-gyarázta az öreg színész, ezerből egy képes csak igazán figyelni. Pedig aki valóban figyel, az látja. Látja és megérti. És onnantól ő már nem lesz a régi, mert elszakad ettől a földtől, elsza-kad mindentől, kiválik még az időből is. De ti ezt nem értitek. Hanem azt mondjátok meg nekem, hogy miért kellett felvinni a magos perec árát.
Aznap este, amikor az öreg színész utoljára állt színpadra, a nyolcadik vendéget játszotta egy vacsorajelenetben. Nem volt szövege, végig a háttérben maradt. Az előszínpadon a főszerep-lők egy esküvőről vitatkoztak. Neki hátul annyit kellett tennie, hogy felemel a fehér abroszról egy pohár vörösbort, belekortyol, majd a poharat visszateszi az asztalra, és a jelenet végéig ezt a mozdulatsort még néhányszor megismétli. Feladatát kifogástalanul teljesítette.