ZARÁNDOKLAT: Mindenszentek és halottak napja a püspöki székhelyeken
Mindenszentek és halottak napja a püspöki székhelyeken
Egyházmegyéink tudósításait adjuk közre a mindenszentek ünnepén és halottak napján bemutatott püspöki szentmisékről.
November 1-jén, mindenszentek ünnepén Veres András megyéspüspök mutatott be szentmisét a győri Nagyboldogasszony-székesegyházban, melynek keretében sor került Illyés Dániel másodéves papnövendék beöltözési szertartására.
A liturgia elején a főpásztor köszöntötte a jelen lévő atyákat, kispapokat, a szülőket és a híveket, majd röviden ismertette a beöltözési szertartás menetét. A cselekmény ezúttal összekapcsolódott a hívek szenteltvízzel való meghintésével.
Szentbeszédében Veres András mindenszentek ünnepéről elmélkedve hangsúlyozta, a szentség kihívása, feladata és boldogsága mindenki számára felkínáltatott. „Legyünk hát szentek”, buzdított a püspök, majd Szent-Gály Katát idézve kiemelte, a szentek olyan emberek, akik nemet mondtak az átlagos kereszténységre.
A szentmise zenei szolgálatát a győri székesegyház Palestrina kórusa végezte.
Spányi Antal megyéspüspök mindenszentek ünnepén a székesfehérvári székesegyházban bemutatott szentmisén megemlékezett azokról a szentekről, akiket külön emléknappal nem ünnepel az egyház, és minden elhunytról. Homíliájában az ember haláláról beszélt a megyéspüspök, amely a Biblia tanítása szerint az Isten elleni lázadás következménye.
A halál nem Isten akarata, hanem a bűn jelenlétéből fakadt. „A bűn zsoldja a halál, Isten kegyelmi ajándéka azonban az örök élet Jézus Krisztusban, a mi Urunkban” – idézte Szent Pál szavait a főpászor, majd hozzátette, Jézus meghalt a bűneinkért és győzött a halál felett. Adjunk hálát az Atyának, mert arra méltatott bennünket, hogy részünk legyen a szentek örökségében, a világosságban; kiragadott minket a sötétség hatalmából, és áthelyezett szeretett Fia országába.
A szentekről szólva a püspök hangsúlyozta, akikre emlékezünk, akiket az egyház odaállít elénk példaképül, ugyanúgy tévelyegtek és botladoztak, mint minden ember, de Isten kegyelmére rátalálva képesek voltak új életet kezdeni hitben, szeretetben és békességben. Képesek voltak megbocsátani és bűnbánatot tartani, inkább szolgálni és adni, mint maguknak gyűjteni. Képesek voltak életüket Krisztusért elveszíteni, az örök élet reményében.
A szentmise után Spányi Antal megemlékezett minden elhunytról. „Nem a halálé az utolsó szó – hangsúlyozta –, mert hiszünk a feltámadásban, az örök élet lehetőségében, amely Jézus örömhírének a lényege.”
A székesfehérvári főpásztor másnap, halottak napján a katonahősökért imádkozott a pákozdi Don-kanyar Emlékkápolnánál tartott szentmisén.
Ezen a napon gyertyát gyújtunk halottaink emlékére, és elhelyezzük a szeretet virágait sírjuknál. Arra kérjük az irgalmas Istent, hogy az imádság és az emlékezés által a szívekben hordott fájdalom és seb enyhüljön és gyógyuljon – fogalmazott Spányi Antal beszédében.
Ezt követően a katonahősök példáját állította a hívek elé: „Tanuljunk a katonák küzdelméből, akik hősi módon védték a hazát, életük árán is. Tisztelegjünk azok előtt, akik ezt a hivatást becsülettel teljesítették. Tanuljuk meg tőlük a nemzet szolgálatát, a család szeretetét és tisztelettel gondoljunk azokra a katonákra is, akik ma a békét, a nyugalmat szolgálják, határainkat védik, sokszor igen nehéz körülmények között. Áldja meg őket is Isten, oltalmazó kegyelmével!”
A Magyar Honvédség Összhaderőnemi Parancsnokságának, valamint a Honvédség és Társadalom Baráti Kör székesfehérvári szervezetének képviselői a megemlékezés végén koszorút helyeztek el az elhunyt katonák tiszteletére az ismeretlen katona sírjánál.
A megyéspüspök homíliájában először azokra a kérdésekre irányította a figyelmet, amelyek a halál közelsége, szeretteink elvesztése során bennünk, keresztény emberekben is felmerülnek: Jó keresztény vagyok-e, ha gyászolok, ha fáj szeretteim elvesztése, amikor a hitem szerint az örök boldogság vár ránk a földi élet után? Jó keresztény vagyok-e, ha félek a haláltól?
A főpásztor Jézus példájával válaszolt: Jézus is sírt, megrendült, amikor barátja, Lázár meghalt. Jézus is átélte a gyász fájdalmát. A fájdalom, a gyász emberi természetünkhöz tartozik, de támaszkodjunk az isteni tanításra, a kinyilatkoztatásra, a szeretet evangéliumára. Az Isten Fia is félt a haláltól. A Getszemáni-kertben vérrel verejtékezett, félve és remegve, de mégis ki tudta mondani: „Atyám, ha lehetséges, távozzék el tőlem ez a pohár; mindazáltal ne úgy legyen, ahogyan én akarom, hanem amint te” (Mt 26,39).
Természetes, hogy félünk a haláltól, de bennünk kell, hogy legyen a bizalom, a hit, hogy átlépünk a kapun – fogalmazott Palánki Ferenc. – Jézus, az Isten Igéje belemondta magát ebbe a bűnnel, halállal terhelt világba. Az Isten Igéje örök életet ad nekünk. Keresztény hitünk arra tanít, hogy van örök élet, örök boldogság és nem a halálé az utolsó szó. Jézus az élet Ura, bennünket is feltámaszt.
Életünk nem ér véget a földi élettel, hanem beteljesedik. Merjük tehát rábízni az Istenre azt, ami odaát vár ránk, és ezzel a bizalommal éljük hátralévő életünket – buzdított a debrecen-nyíregyházi megyéspüspök, majd Gárdonyi Géza Útrakészülődés című versének soraival zárta gondolatait.
Forrás: Győri Egyházmegye, Pécsi Egyházmegye, Székesfehérvári Egyházmegye, Debrecen-Nyíregyházi Egyházmegye
Fotó: Ács Tamás, Loósz Róbert, Somogyi Tamás, Debrecen-Nyíregyházi Egyházmegye