SZENTENDRE CITYCROSS
HEGYIKERÉKPÁR 2014-06-07
A negyedik alkalommal megrendezett Szentendre Citycross hozta a jól megszokott hangulatot és a magas színvonalat. Eddig még nem csalódtam ebben a versenyben és ezúttal sem kellett. Sőt, az idei verseny még meglepetést is tartogatott számomra… de ne rohanjunk ennyire előre!
Az előzetes informálódás alapján csak Bartos Jucusunk jelezte a részvételi szándékát, ezért meglepetésként ért, hogy Szilvi is tiszteletét tette, ami utólag nem is bizonyult rossz döntésnek. Jucus és Szilvi kitekert Szentendrére, én a családdal karöltve autóval érkeztem. A helyszín a szokásos templomkert, ami nagyon jó választás a szervezők részéről: árnyékos, hűvös hely, ami a hozzátartozóknak is kellemessé teszi a várakozást, drukkolást.
Jó pár kört mentem a bemelegítés alatt, mert emlékeimben élt a pálya, de a lábaimban és a tüdőmben is érezni szerettem volna. Szerencsére nem változtattak semmit és ezt örömmel konstatáltam.
A rajt előtti beállás mindig kulcsfontosságú itt, mert a lejtőn történő rajtolás miatt, mindenki nagy sebességgel éri el a 3. kanyar után lévő lépcsősort és ott bizony fontos, hogy hogy tud helyezkedni az ember. Ez idén sem volt másként – miért is lett volna! Szilvi és Jucus mögöttem helyezkedett el „szélárnyékban” a startnál. Szilvi csak annyit kért tőlem, hogy ha liheg, amikor lekörözöm, akkor ne szóljak hozzá. :) Hát a verseny úgy alakult, hogy én nem tudtam megszólalni szinte egész idő alatt. :)
A start után sikerült aránylag jól elkapnom a sort és nagyjából az első 10-15 ember között voltam a lépcsősornál. Innentől kezdve próbáltam nagyon figyelni és tartani az előre eltervezett pulzust és iramot. Szépen lassan, de sikerült pár embert megelőznöm és a jó tempónak köszönhetően 3 kör elteltével, már a lekörözöttek hátát láttam. Innentől kezdve picit összezavarodtam az összetettet illetőleg, nem beszélve a kategória béli helyezésről. Nem nagyon volt kire ragadnom, Buzsó űrsebességét pedig nem tudom felvenni még pár méter erejéig sem.
Volt egy kedves család a lépcső utáni hosszú emelkedőnél egy magas kerítésen ülve, akik az első 2 körben csak figyeltek, majd utána megjelentek különböző zörgő, csörgő szurkoló eszközökkel, később pedig apuka úgy a 6. kör környékén kihozott egy slagot és kívánságra az embert friss, hideg vízzel lelocsolta. Szerintem nem volt olyan versenyző, aki kihagyta volna ezt a kellemes hűsítést, lévén, hogy az átlaghőmérséklet 34,5 fok volt árnyékban.
A vége előtt már küzdöttem a meleggel nagyon, de úgy éreztem, hogy a dobogó egyik fokára esélyes vagyok, ezért próbáltam nem lassulni. Szerencsére a családom a rajt/cél területen folyamatosan buzdított, bár ők sem tudták megmondani, hogy hogyan is állok, ami lehet, hogy jobb is. Így nem taktikáztam, hanem tekertem, amit bírtam.
Az utolsó körben nagyon figyeltem hátra, mert nem szerettem volna meglepetést magamnak és esetleg lecsúszni a dobogóról. A célban már sokan voltunk, de ez nem meglepő, hiszen voltak olyanok, akiket már nem engedtek ki a plusz egy körre. Itt kaptunk hideg ásványvizet, házi zsíros kenyeret, pogácsát és túrós táskát. Nagyon finomak voltak és jól estek a nagy erőpróba után.
Vártuk az eredményeket, amire megérte várakozni. A lányoknál nagy meglepetés nem volt, csak a sorrend volt kérdéses. Jucus és Szilvi egymással harcolt a kategóriában és ezt a csatát most Szilvi nyerte. Viszont az, hogy a Master2 kategóriát +1 körrel én nyertem meg, váratlan volt nagyon. Éreztem, hogy jól ment, de hogy ennyire azt nem. Vikitől (edzőm) meg is kaptam a külön gratulációt a verseny után, ami nagy örömet jelentett számomra.
Szóval ez volt nekem a nem várt meglepetés. Jövőre tuti megint itt leszek!
Fotó: Hudák Szilvi
Kérlek add meg számmal az alábbi két szám összegét: nyolc + egy =