Ha kiabálok az mennyire rossz a gyereknek? - Boldog gyermek heti Hírlevél
Ha kiabálok az mennyire rossz a gyereknek?
A kiabálás hatása a gyerek szemszögéből
Nincs olyan szülő, aki ne kiabált volna a gyerekével.
Van ahol ez megszokott mindennapos állapot, van ahol ez ritka.
Hogyan tudjuk csökkenteni a kiabálás káros hatását?
Miért kiabálunk a gyerekkel?
Okunk lehet bármi. Lehet, hogy provokál a gyerek, lehet, hogy nagy a lelki teher rajtunk, és ennek hatására emeljük meg a hangunkat.
De a kiabálás mindig egy belső feszültség hatására aktiválódik bennünk. Van olyan, amikor a gyerekre azért kiabálunk, mert ki kell eresztenünk a feszültségünket. És sok esetben maga a gyerek juttat el minket abba az állapotba, hogy kiabáljunk vele.
A kiabálás lényege egyfajta tehetetlen állapotban felhalmozódó feszültség, amit így próbálunk elengedni.
Az is kétségtelen, hogy a kiabálás működik: a gyerek megijed, befejezi/ megcsinálja, amit kérünk tőle.
Emiatt a kiabálás akarva-akaratlanul bekerül a nevelési eszköztárunkba.
Milyen hatásokról számolnak be a gyerekek, ha a szülei kiabálnak?
Minden hírlevelet, amit a 11 év alatt mióta hírleveleket írok, azok a történetek alapján fogalmazok meg, amit a szülőktől, gyerekektől hallok. Ez is így született.
A gyerekek alapvetően kétféle módon reagálnak a kiabálásra. Az első (és ez a ritkább), amikor a szülő ritkán emeli fel a hangját. Ilyenkor a gyerek megijed, érzi, hogy valami baj van, sok esetben elsírja magát, nem érti, hogy miért kell vele kiabálni. És megcsinálja, amit kérnek tőle.
A másik eset, amikor a szülő gyakran kiabál. Ekkor a forgatókönyv eleje ugyanaz, mint az előző esetben. Majd a helyzet fokozatosan el kezd változni.
A gyerek tudni fogja, hogy, ha kiabálnak vele, akkor az egy határvonal, amit már nem célszerű túllépni. Emiatt az ingerküszöbe el kezd emelkedni. Magyarul, nem fogja annyira komolyan venni a kiabálás előtti kéréseket, figyelmeztetéseket, mert tudja, hogy a valódi határvonal a kiabálás ezentúl.
A következő állomás, amikor feltámad benne az igazságérzet, és azt gondolja, hogy a kiabálás nem fair vele szemben. Ekkor többféle módon védekezik:
Hagyja, hogy a másik kiboruljon, és ő akkor sem csinálja meg, amire kérik. Vagyis tétet emel: „ha te így, akkor, én meg így”.
Szándékosan provokál, mert tudja, hogy a szülőnek hamar elszakad a cérna, és már nem csak hagyja, hogy kiabáljon, de tudatosan kiborítja őt.
Ekkor szokott elcsattanni egy pofon, ami miatt jön a szülőben a lelkiismeretfurdalás, és a gyerek máris erkölcsi győztesként szállhatott ki a buliból.
A kiabálás végső állomása, amikor a gyerek apatikus lesz a kiabálással szemben. Nem érdekli, vagy úgy tesz, mintha nem érdekelné. Reagál a szülői agresszióra, egy passzív agresszióval. Ez utóbbi az az állomás, amikor a kiabálásunk nem fog működni, mint eszköz, vesztettünk. Nem csak, mint eszközt kukázhatjuk le a kiabálást, de a gyerek ki is mutatja, hogy mennyire lenéz minket ezért.
Van-e értelme a kiabálásnak szülő szempontból?
Mint fentebb írtam, a kiabálás működik. Csakhogy ideig-óráig. És abban a pillanatban, ha behúznak minket a gyerekeink a csőbe, és provokálnak, vagy erkölcsi fölénybe próbálnak kerülni vesztettünk ebben a játszmában.
A kiabálás egy feszültséglevezetés. Az se jó, ha folyamatosan így vezetjük le a feszültséget (gyerektől függetlenül), de az se jó, ha elfojtjuk a feszültségünket.
De a lényeg itt a feszültségen van.
A kiabálásnak tehát nincs értelme. Helyette a feszültségünket kell kezelni.
Ismerjük fel, hogy mi miatt szoktunk kiabálni a gyerekkel!
Lehet, hogy figyelem hiánnyal küzd, és mi a plafonon vagyunk, és ő egyáltalán nincs jelen lélekben.
Lehet, hogy a gyerek időgazdálkodása miatt borulunk ki (lassú, halogat).
Lehet, hogy féltékeny, és a tesóján áll bosszút, és ez húzza ki nálunk a gyufát.
Lehet, hogy nem motivált a tanulásban, és mi meg akarjuk akadályozni, hogy ő elkallódjon.
Lehet, hogy tükröt tart felénk, azaz ugyanazt csinálja, amit mi nagyon utálunk magunkban.
Lehet, hogy figyelemre vágyik, és a negatív figyelem is figyelem.
Lehet, hogy terel, azaz érzi, hogy a családban gondok vannak, és átveszi a terhet, hogy inkább vele kiabáljanak, minthogy a szülők veszekedjenek.
Lehet, hogy a gyerek extrém szorongása váltja ki belőlünk a dühöt.
Hogyan tudjuk a kiabálás káros hatásait oldani a gyerekünkben?
Először is ismerjük fel, hogy hol tartunk a kiabálás fokozatában! Mert a tények reális ismerete nélkül sosincs megoldás.
Azért, mert néhanapján rákiabálunk a gyerekre, még nem kell vezekelnünk, és újra, meg újra bűntudatot érzenünk. Ha ilyen történik, és történetesen kiabáltunk, akkor kétféle módon lehet elintézni a dolgot:
Ha nem volt igazunk, akkor azt mondjuk, hogy „bocsánat, feszült voltam, és ezért kiabáltam veled, nem volt helyes”.
Ha igazunk volt, akkor azt mondjuk, hogy „bocsánat, feszült /tehetetlen voltam, mert ez történt, nem jó eszközt választottam, hogy rávegyelek x-re. Az x fontos, de az eszköz nem volt jó. Hogyan tudnám elérni nálad kiabálás nélkül, hogy megcsináld az x-t?”
Minden egyéb esetben, amikor a kiabálás ennél sokkal gyakoribb, akkor a fenti eszközök nem elegendők.
Innentől kezdve arra kell „gyúrni”, hogy ne tudjon minket kiborítani. Ehhez meg kell tanulnunk a feszültségünket kezelni. Teljesen mindegy, hogy őmiatta kiabálunk, vagy a főnökünk miatt érzett feszültséget engedjük ki, a lényeg a feszültség kezelésen van.
Észre kell vennünk a játszmákat, amikbe akarva-akaratlanul beleesünk. És tudatosan ki kell kerülnünk azokat.
Merjünk segítséget kérni a párunktól, kérjük meg, hogy jelezze, ha kezdünk nagyon bevonódni. Profi tipp: Ezt úgy jelezze, hogy csak én értsem, a gyerek ne.
Beszéljük meg azt is a párunkkal, hogy mi megteszünk mindent, hogy változtassunk a feszültségkezelési taktikáinkon, és ő segítsen abban, hogy ne a gyerek előtt ekézzen minket, mert ebből csak a gyerek jöhet ki győztesen.
Ha úgy érezzük, hogy kezd a feszültségünk növekedni, akkor kérjük meg a párunkat, hogy vegye át a stafétát. Ha nincs jelen, akkor vonuljunk ki a helyzetből egy kis időre, míg lenyugszunk.
Összességében teljesen mindegy, hogy mi miatt kiabálunk, a lényeg a feszültségünk kezelésének módján van. Ebben viszont profi módon tudunk Önnek segíteni!
Például ezzel a módszerrel!
Kirándulással egybekötött Gyerek Stresszkezelő Tanfolyam
Június 20-án Szabadtéri Stresszkezelő Gyerek Tanfolyam!
Irány a Pilis, Dobogókő ».
Kirándulunk maximum 6 km-t kellemes sétával, gyakori pihenőkkel,
Időnként megállunk, a gyerekek megtanulnak egy-egy blokkot a Stresszkezelő Gyerek Tanfolyamból,
Ugyanúgy megtanuljuk az EFT stresszoldó módszert, és mellette még 5-6 egyszerű stresszkezelő technikát.
Csak közben a gyerekek rohangálnak, forrásvizet isznak, kapcsolatuk van a természettel.
Kezdés 9:00-kor, befejezés 18:00 kor. Tehát ugyanúgy kell rá készülni, mint egy hétvégi kirándulásra, csak közben egy csomó hasznos dolgot tanulnak.
Fejenként 5 000 Ft-ba. Tehát, egy szülőnek, egy gyereknek összesen 10000ft-ba kerül a tanfolyam.
Hány éves kortól hozhatom a gyereket?
7 éves kortól. Felső korhatár nincs.
A kirándulás útvonala könnyen bejárható. Érdemes kényelmes, az időjárásnak megfelelő öltözetet, napfényvédő krémet, kényelmes túrázásra alkalmas cipőt, elemózsiát, ivóvizet hozni.
A tanfolyamon jegyzetelni nem kell, minden szükséges anyagot elektronikus formában megkapnak a résztvevők.
A koronavírus fertőzésveszély miatt, saját magunk, és a többiek érdekében, minden résztvevő vállalja, hogy CSAK egészségesen vesz részt a tanfolyamon, és mindenki betartja a szükséges védőtávolságot.
Térképkivágat: Pilis és a Visegrádi-hg. 1:40 000 (Cartographia),
http://www.cartographia.hu/pilis-es-visegradi-hg-turistaterkep-16.html »
Kiránduljunk együtt, és tanuljunk valami hasznosat!
Stresszkezelő Gyerek Tanfolyam a Természetben!
Tanítsa meg a gyerekét PROFI szinten stresszt kezelni, mert az előttünk álló időszakban szüksége lesz rá!
A tanulásban most besegít a természet. Gyermeke a nap végére élményekkel feltöltekezve fogja magát érezni. Jelentkezzen most!
Kezdőlap » Hírlevelek » Ha kiabálok az mennyire rossz a gyereknek?