KIPRÓBÁLTUK: Ghost Recon: Wildlands bétateszt
Angyalbőrben jól érzem magam… (?)
Frissítve 2017. március 2. 17:00
Publikálva 2017. február 26. 10:25
A Ghost Recon: Wildlands zárt bétatesztjének vegyes fogadtatása után a Ubisoft úgy döntött, hogy megismételve a For Honor esetében bevált metódust, egy újabb tesztkört fut vadonatúj multiplayer játékával, ám ezúttal a nagy nyilvánosságot is bevonva abba. Mi magunk is kipróbáltuk a játékot, és hamarosan meg is osztjuk tapasztalatainkat – de előbb azoknak, akik nem tudnák, hogy miről is van szó, hadd foglaljuk össze pár mondatban a lényeget.
A Wildlands egy nyitott világú taktikai lövölde, ahol a játékosok saját maguk generálta különleges alakulatos katonáikkal igyekeznek majd leszámolni a Bolívia dzsungelét uraló hírhedt (és teljesen fiktív) Santa Blanca drogkartellel. Tehetik mindezt egyedül, vagy akár barátaikkal a négy fős kooperatív módnak hála. Számos vezethető jármű, módosítható fegyver és egy nagy térkép áll majd rendelkezésükre, ahol aztán sztori vezérelt missziók sokaságát legyűrve végül eljuthatnak a kartell mindenható vezetőjéhez, a notórius hírű El Sueñohoz.
Izgalmas az alapötlet, így kíváncsian vetettük magunkat a tesztelés örömeibe. Persze a Ubisoft szerverei, már-már hagyományőrző módon, megtagadták az együttműködést, így az első napon vajmi kevés időt tudtunk Bolívia forró dzsungelében tölteni. Ám másnap már buzgón jártuk a vidéket… hogy aztán pár óra játszadozás után rohamosan lohadjon lelkesedésünk. Nyilván tisztában vagyunk a ténnyel, hogy ez még csak a béta verzió, ahol a valós tartalom csupán töredékével találkozhatunk (csak két provinciában, Itacuában és Montuyoc-ban járhattunk). Ám bárhogy is igyekeztünk ezt a tényt szem előtt tartani, nem tudtunk szabadulni az érzéstől, hogy sajnos minden küldetés egyazon vázra épül, különösebb csavar, fordulat, vagy meglepetés nélkül; eljutni valahová, leszámolni a kartell mord gengsztereinek néhány tétova hullámával és aztán befejezni az objektívát, ami egy információ megszerzésére, egy célpont likvidálására, vagy éppen egy szövetséges kiszabadítására korlátozódik. Mondom ezt keserű szájízzel, hisz a történések egyébként magukban hordozták a fejlődés ígéretét, éppen csak beváltani nem sikerült azt eleddig. Azért bízunk benne, hogy a teljes produktum már merészebben játszik majd a szálakkal és kiaknázza a történetben rejlő, egyelőre csendesen pihegő lehetőséget.
Hiszen rengeteg potenciál van a játékban. A grafika kellemes, ha nem is kiemelkedő, a hangok kiválóak, az akció profi, a vezetés élmény rendben van (bár a repülés egy kicsit furcsa), ahogy a felderítés, a lopakodás, és úgy általában a szabadságérzet is mind-mind a helyén vannak. Igazi meglepetés volt a karakterek testre szabhatósága – számos kozmetikai opció közül építhetjük fel a nekünk tetsző, meglehetősen vagány hőst vagy hősnőt.
A Wildlands teljes szabadságot ad a küldetések kivitelezésének mikéntjében is. Mi dönthetjük el, hogy ólomeső közepette, a legszebb „rambói” hagyományokkal, csípőből egyelve az ellent szeretnék megoldani a küldetést, vagy éppen ellenkezőleg, gondosan felderítve minden sarkot, egyesével szedegetve ki az őrszemeket.
Nyilvánvalóan az élmény akkor a legjobb, ha sikerül összebútorozni barátainkkal néhány küldetés erejéig. Ilyenkor sokszorosára nő az érzet, hogy egy alakulat tagjai vagyunk – még ha alkalmasint el is ügyetlenkedünk egy-egy alaposan átgondolt tervet. De szétosztani a szerepeket, megjelölni a felderítőt, a legjobb lövészt, a sofőrt, fedezni egymást – egyszóval katonai egységként tevékenykedni – elképesztően szórakoztató és hangulatos. A katonák ugratják egymást, figyelmeztetik egymást a veszélyre és alapvetően úgy viselkednek és kommunikálnak, ahogy az egy speciális alakulat összeszokott tagjaitól elvárható (igaz, a repertoár véges, így könnyedén el tudom képzelni, hogy hosszú távon unalmassá válhatnak ezek a beszólások).
Persze akad még bug bőven a játékban a szerverhibákon túl is – elég, ha csak a levegőben pilóta nélkül pörgő helikopterekre, vagy az olykor ki nem nyíló ejtőernyőkre gondolunk –, és vannak dolgok, amit át kellene gondolnia a fejlesztőknek (igen, itt rád nézek, kikapcsolhatatlan, hangulatidegen, irritálóan hangos rádió). Mindezek a dolgok javíthatóak, igaz, annyira már nincs sok idő a március 7-i megjelenésig, de hát erre valók az első napos tapaszok, nemde?
Nagyobb gond az, hogy bár mindent összevetve kellemes élmény a Ghost Recon: Wildlands, de egyáltalán nem forradalmi. Hiába a szép grafika és a barátokkal aránylag élvezetes játékmenet, a szufla hamar kifogyni látszik és az egyszeri játékos csak reménykedhet, hogy a végleges termékben valamivel tartalmasabb kihívásokkal nézhet majd szembe. Mert bizony amit eddig láttunk, az kevés lesz, különösen egy márciusra, ami olyan címekkel kérkedik, mint a Horizon: Zero Dawn vagy éppen a The Legend of Zelda: Breath of the Wild.
A nyílt béta a mai napon még minden megjelenési platformon (PC, PS4, Xbox One) kipróbálható, mi a Sony konzolján játszottunk.