Ingatlan vásárlása előtt legtöbben csak a lakás vagy ház tulajdonságait ellenőrzik: van-e szigetelés, nem ázik-e a plafon, elégséges-e a villamoshálózat terhelhetősége, van-e még máig harcoló német alakulat a parketta alatt. Ezen kívül azonban érdemes körülnézni a környéken is. Ha módunkban áll, menjünk reggeli órákban, esti órákban, hétközben és hétvégén is. Egészen más képet mutathat ugyanaz a belvárosi utcácska hétvégén madárcsicsergésben, mint mondjuk péntek délután 4-kor, mikor autók ezrei használják menekülőútnak valamelyik nagy forgalmú főút elkerülése céljából, vagy esetleg a hajnali órákban mikor folyamatosan sípolva tolatnak a kisteherautók a földszinti kisközért megtöltéséhez.
Ezek persze olyan körülmények, amiknél szubjektív, hogy megbarátkozunk-e velük vagy sem. Lehetnek azonban üzletszerűen elkövetett zaj- és szagforrások, amik felismeréséhez még körültekintőbbnek kell lennünk. Ennél is sokkal nehezebb, hogy meglássuk a jövendőbeli veszélyeket: a szimpatikus erdősáv a kert végében lehet, hogy már rég halálra van ítélve, és a ház eladója éppen az oda tervezett ipari park elől menekülve adja áron alul ingatlanját. Arra ugyan nehéz felkészülni, hogy 5 vagy 10 év múlva egy elhagyatott mezőn felhúznak-e egy bevásárlóközpontot, de azt a fiaskót, hogy már aláírt építési engedélyű szemétlerakó mellé költözzünk, egy-két telefonálással meg tudjuk előzni. Érdemes a helyi polgármesteri hivatal építési osztályát, vagy jegyzőjét megkeresni. A földhivatali besorolást is ellenőrizzük, hiszen ez saját lehetőségeink szempontjából is fontos: lehet, hogy kötelező fenntartanunk az általunk kiirtásra ítélt szőlőt, nem építhetünk akkora házat amekkorát akarunk, és nem tudunk egynél több autót parkoltatni az utcán. Jó ötlet lehet szomszédokkal is beszélni a környékbeli szokásokról, hangulatról, ismert botrányokról, aktuális vitákról. Továbbá az internet is kiadhat találatokat mondjuk dokumentált lakossági fórumokról, önkormányzatok testületi ülésének jegyzőkönyveiről.
Kisebb felháborodást keltett az a nemrégiben kijött törvény, mely megtiltotta az önkormányzatoknak, hogy saját hatáskörben korlátozzák az állattartást. Első olvasatra az következik a törvényből, hogy mostantól boldog boldogtalan tenyészthet sertést, baromfit, miegyebet kertben, vagy akár lakásban is. Ez azonban szerencsére nincs így, jogi szakértőnk szerint sok egyéb módon lehet az értelmetlen próbálkozásokat, vagy túlkapásokat megelőzni. Társasházak, illetve lakóparkok nyugodtan belevehetik a korlátozást saját szervezeti és működési szabályzataikba. Továbbá, minden egyéni kifogást köteles kivizsgálni és megítélni az adott önkormányzat jegyzője. Durvább szabálysértésekre természetesen akár rendőrt is hívhatunk, de egy hangosabb házibuli azonnali megtorlásával feleslegesen indítunk el egy öri-hari folyamatot, az még nem a világ. A sorozatos zajártalom, a bűz, a kellemetlen rovarok, esetleg méhek megjelenését viszont nem kell tolerálnunk, ezek ellen fel lehet lépni azzal az indokkal, hogy saját tulajdonunk élvezetében és használatában korlátoz minket közeli vagy akár távoli szomszédunk új tevékenysége.
Ráadásul nem kell, hogy új legyen a tevékenység: jogban jártas, és kitartó befektetők néha kifejezetten olyan területekre utaznak, ahol valamilyen, nem is feltétlenül szabályos tevékenykedés miatt nagyon leestek az ingatlanárak. Az olcsón megvett ingatlan birtokában aztán komolyabb offenzívába kezdenek a zaj/szag forrása ellen, és ha elérik annak betiltását, akkor rögtön visszaállnak a magasabb árak.
Sajnos fordítva is jellemző a folyamat: direkt kellemetlenkedő szomszéd utazik arra, hogy ő vegye meg a védekezni képtelen lakóktól az ingatlant, természetesen nyomott áron. Ha egy ideális világban élnénk, akkor mondhatnánk azt, hogy a törvény meg tud minket védeni, de sajnos minden ugató kutya, vagy telkünkbe vezetett medence-leeresztés mellé nem lehet rendőrt állítani, a tudatos és öntudatos kellemetlenkedők sokszor annak tudatában keseríthetik meg életünket, hogy nincs igazán veszítenivalójuk: pénzbírságok és hatósági felszólítás ritkán bír igazán elrettentő hatással.