Munkavégzés magasabb színvonalon a megszerzett kompetenciák azonosítása, értékelése és tanúsítása - PDF
Munkavégzés magasabb színvonalon a megszerzett kompetenciák azonosítása, értékelése és tanúsítása
Download "Munkavégzés magasabb színvonalon a megszerzett kompetenciák azonosítása, értékelése és tanúsítása"
1 Munkavégzés magasabb színvonalon a megszerzett kompetenciák azonosítása, értékelése és tanúsítása A szociális partnerek, az állami intézményrendszer és az önkormányzatok szerepe az új rendszerek kialakításában Javaslatok a döntéshozók számára 5. jelentés
2 Tartalom Bevezeto a magyar anyaghoz...3 Elméleti alapvetés, szakkifejezések...3 A vizsgált rendszerek általános bemutatása...6 Áttekintés...6 Az európai helyzet bemutatása...8 Néhány megjegyzés Olaszországgal kapcsolatban...10 Elozetes javaslatok...12 Általános megállapítások az azonosított legjobb gyakorlatokról...13 Következtetések és javaslatok...17 Javaslatok...20 A kutatást az Európai Unió támogatta. Az Európai Közösség és a Nemzeti Hivatalok nem felelosek a projekt megállapításaiért, melyek nem feltétlenül egyeznek az Unió hivatalos állásfoglalásával. 2
3 Bevezeto a magyar anyaghoz A GO.C.E.T. projekt magyar résztvevoje a SEED Kisvállalkozás-fejlesztési Alapítvány volt. 15 éve vállalkozás-fejlesztéssel, vállalkozói tanácsadással és képzéssel foglalkozva gyakorlati tapasztalatainkat is be tudtuk építeni a kutatásba. Ennek során megállapítottuk és az alább ismertetett tanulmányból is levonható az a következtetés, hogy Magyarország a többi partnerhez képest egyelore egy tanulási folyamat kezdetén tart. A tanulmány által bemutatott esetek, lehetoségek és javaslatok reményeink szerint hozzásegítik az érdekelt feleket ahhoz, hogy ez a tanulási folyamat felgyorsuljon. Erre szükség is van, ha az Európai Unió tagországaként a magyar vállalkozások versenyképességén, a munkaero foglalkoztathatóságán a közeljövoben érdemben javítani szeretnénk. Itt jegyezzük meg, hogy sok széles körben alkalmazott angol szakkifejezésnek nincs pontos magyar megfeleloje. A jobb érthetoség kedvéért több esetben zárójelben feltüntettük az eredeti angol kifejezést is. Ez a késobbiekben segíthet az olvasónak a külföldi szakirodalomban való eligazodásban is. Elméleti alapvetés, szakkifejezések A szakértelem és a munkahelyi tapasztalatok egyéni és kollektív tanulási folyamatok során fejlodnek. Ezek alapját az elméleti és gyakorlati tudás, az értékrendszer és a gondolkodási mód folyamatos újrastrukturálása és újradefiniálása képezi. Mindez egy speciális szociális, történelmi és gazdasági környezetben valósul meg, melyet a nem, a kor, a társadalmi státusz, a beszélt nyelv és az etnikai származás egyaránt befolyásol. Ismereteink bovítésével a tér és az ido különbözo pontjain szerzett tapasztalatok segítségével megpróbálunk kapcsolatot teremteni az új és a már ismert között. A fent említett környezet komoly szerepet tölt be ebben a folyamatban, mivel hatással van arra, hogy milyen fontosságot tulajdonítunk az egyes új információknak. A tény, hogy napjainkban az egyének egyre többféle környezetben milioben létesítenek kapcsolatokat, rámutat arra, hogy a tudás megszerzése, illetve az ismeretek frissítése is egyre több csatornán keresztül történhet. Összességében a kognitív fejlodést a kultúra által meghatározott fogalmak belsové tétele eredményezi. A tanulás során a gyakorlati ismeretekhez és készségekhez értékük és fontosságuk mellé az egyén etikai értékítélete is társul, melynek alapját az illeto világnézete, a valóságról alkotott egyéni felfogása képezi. Ennek számbavétele nélkül igen nehéz ha nem lehetetlen egy konkrét készség, képesség vagy ismeret vizsgálata és jellemzése. A fenti meggondolások alapján jogos ahogyan azt B. Schwart is világosan megfogalmazta azoknak a módszereknek a használata, melyek kiemelt fontosságot tulajdonítanak a tanulás és a munka közötti lehetséges kapcsolódásoknak: Eszerint minden olyan megközelítés téves, mely szerint a tanulás, mint változó kizárólag a piac, a munkát adó szervezet, a technológia vagy a formális szabályozás függvénye;
4 A tudás és a munka egymást kölcsönösen meghatározó, interdependens kapcsolatban állnak, így a befolyásoló faktorok közötti összefüggések meglehetosen komplexek és nehezen hierarchizálhatóak. Ez az elméleti megközelítés mely Dewey munkásságát veszi alapul, a tanulási folyamatok eszközei és céljai (végkimenetei) közötti kapcsolatokat igyekszik feltárni. Eszerint a végeredmény vagy kimenet értéke elsodlegesen az eléréséhez szükséges eszközöktol, a tanulási tevékenységtol és az ez iránt való elkötelezettségtol, a tanulás során szerzett tapasztalatok minoségétol függ, másodlagosan pedig attól, hogy milyen jövobeni tapasztalatszerzést tesz lehetové, illetve milyen funkciót tölthet be a tanuló életében megszerzése után. E megközelítés legfontosabb megállapítása, hogy a tanulás során megvalósított, elért cél egyrészt kapacitásokat szabadít fel, továbbá részt vesz a tevékenységek irányításában és erot ad a kezdeményezésekhez. Az alkalmazott módszer, mely a célok és eszközök kapcsolatát vizsgálja, egy összetett hipotézishez vezet, melyet a következo ábrán foglalunk össze. Ez a gyakorlati tudást, know-how-t helyezi el egyrészt a gazdasági rendszer, a munkaadó szervezet és a munkaeropiac, másrészt az oktatási rendszer, a szociális rendszer és a demokrácia formájának összefüggésében. A tudás e hat faktor komplex egymásra hatása során alakul ki. MUNKAADÓ SZERVEZET OKTATÁSI RENDSZER GAZDASÁGI RENDSZER MUNKAHELYI SZAKÉRTELEM, A DEMOKRÁCIA FORMÁI KNOW-HOW MUNKAEROPIAC SZOCIÁLIS RENDSZER Jelen tanulmány megállapításai e köré a rendszer köré szervezodnek, ami kapcsolatot létesít, illetve feltételez az ún. társadalmi cselekvés (social action) és a munkahelyi ismeretek, készségek között. A Weber nevéhez fuzodo társadalmi cselekvés fogalma e tanulmány egyik elméleti alapkövét képezi. E fogalom sok kortárs gondolkodóra volt hatással a tudomány különbözo területein, akik maguk is hozzájárultak az eredeti fogalom továbbfejlesztéséhez. A társadalmi cselekvés egy szándékolt tevékenységsorozat, melyet a cselekvo (egyén vagy csoport) meghatározott céllal visz végbe úgy, hogy a különbözo megoldási alternatívák közül az elozetesen átgondolt tervek alapján választ. 4
5 Ez a terv a cselekvés során is alakulhat annak érdekében, hogy egy meglévo állapotról egy kedvezobb helyzet felé mozduljunk el. Egy konkrét helyzetet tekintve rajtunk kívül álló tárgyi eszközök és cselekvok is a folyamat részeseivé válhatnak, akik maguk is akciók és reakciók végrehajtói, normák és értékek hordozói, illetve gyakorlati eszközök és technikák birtokosai és felhasználhatók az általunk elérni kíván cél megvalósításához. A társadalmi cselekvo mindezeket a lehetoségeket folyamatosan számításba veszi, amennyiben tudással és információkkal rendelkezik velük kapcsolatban. A társadalmi cselekvés teóriája ily módon kibovíti az ún. társadalmi viselkedés (social behaviour) felfogását és némileg ellentétben is áll azzal, mivel ez utóbbi a viselkedést az alany és a környezet a fentiekben bemutatott kontextusánál jóval szukebb, lehatároltabb összefüggések között vizsgálja. Weber alapvetoen a társadalmi cselekvés négy fajtáját különbözteti meg: Társadalmi cselekvés, mely egy meghatározott célra irányul és folyamatosan keresi a leginkább célravezeto megoldási utat; Értékalapú, ún. racionális cselekvés, melyet egy bizonyos viselkedés és következményeinek pozitív természetébe vetett feltétlen hit jellemez; Érzelmi cselekvés, melyben a viselkedést és a választásokat az érzelmek határozzák meg; És végül hagyományos cselekvés, melyet szokások, felvett minták határoznak meg, illetve az a csoport, melyhez az egyén tartozik és amelyet referenciának elfogad. E cselekvési típusok közül egyik sem jelenik meg a maga tiszta formájában. Elegyedésük hátterében az áll, hogy a cselekvéseket meghatározó tényezok maguk is összefüggenek. A társadalmi cselekvés racionális eleme mindig csak részleges, sohasem lehet teljes, abszolút. Az altípusok közül Weber a legnagyobb hangsúlyt az elsore helyezi, amelynek sajátossága, hogy erosen kapcsolódik a munka dimenziójához, mely a társadalom egyik építoeleme. Mint már utaltunk rá, a társadalmi cselekvés elmélete hozzájárult kutatásunk elméleti alapjainak lefektetéséhez. Ez az elmélet lehetové teszi további analitikus kategóriák definiálását, érthetové teszi a különbözo cselekvéseket és számos változót von be a vizsgálatba. A tanulmány abszolút kategóriákat használ annak érdekében, hogy valamennyi vizsgált cselekvési programot kifejthesse és értékelhesse, illetve hogy a jövore nézve javaslatokat fogalmazhasson meg. Ezek alapját mindig az adott kontextus és egy adott idopillanat figyelembe vétele képezi. Az ismeretek fejlesztése mely minden esetben objektív tényezok és szubjektív érzékenység által meghatározott kontextusban zajlik, legyen közvetlen vagy áttételes, azonosítható vagy látens, egyéni vagy a csoport által reprezentált, melyhez az egyén tartozik valóban kötodik az egyéni, kollektív és társadalmi cselekvéshez. Ebben az elméleti keretben az interakciók, melyekbol az értékelések, ítéletek és döntések születnek, kiemelt fontossággal bírnak. Különösen így van ez a munkahelyi környezetekben, ahol a társadalmi és munkahelyi (szakmai) identitás alakul, a készségek és képességek fejlodnek és lehetoség van a továbbképzésre. 5
6 A tudás létrehozása a korábbi tapasztalatok és az új ismeretek összehangolását igényli, a múltbéli ismeretek átdolgozását és újraépítését, mely során az egyéni és a kollektív emlékezet szolgál viszonyítási alapul. Ez az alap nemcsak összehasonlítás, hanem bizonyos esetekben konfliktusok forrása is lehet a társadalmi tervezés és programalkotás során. A fenti összefüggések alapján láthatjuk, hogy nehéz elkülöníteni a képzések különbözo idoszakait egymástól (a kötelezo alapozó képzést a késobbi szakmai továbbtanulás különbözo lépcsoitol, illetve azokat egymástól) annak érdekében, hogy az érintett intézményeknek a releváns paraméterek alapján fogalmazzuk meg javaslatainkat. A fentebb kifejtett okok alapján, a képzés és a foglalkoztatás viszonyának meghatározása igen komplex folyamat. Ráadásul a foglalkoztatás szinte valamennyi aspektusa megváltozott az elmúlt idoszakban, beleértve annak jogi és intézményi hátterét; a termelést és a tudás felhasználásának módjait; a munkaero-felvétel feltételrendszerét; az egyeztetés, a társadalmi dialógus csatornáit és végül a képzési folyamatokat. Mindezek figyelembevételével a kutatás egyszerre több vonalon is haladt és melynek eredményeképpen ez az összefoglalás a következoket tartalmazza: A kutatásba bevont különbözo európai rendszerek vizsgálatának összefoglalását, melyben bemutatjuk, hogy a különbözo országok hogyan készültek fel a változások menedzselésére; A képzés és a munkahely területérol gyujtött legjobb gyakorlatok gyujteményét; Következtetéseket és javaslatokat, melyek az összegyujtött információ közös elemzése során születtek. A jelen kutatásban sajátosan használt kifejezések kapcsán kérjük, vegye figyelembe a kutatás korábbi jelentéseit. A vizsgált rendszerek általános bemutatása Áttekintés A GO.C.E.T. projekt valamennyi résztvevo országában három esettanulmányt készítettek és elemeztek. A munkahelyi tanulás helyzetét és lehetoségeit a kutatásban résztvevo tagországok a következo területeken vizsgálták: a szociális ellátás helyzetét az angol, a francia és a magyar partner vizsgálta; az információ-technológia ágazatát a német és a svájci; a falusi vendéglátás területét pedig az olasz és a magyar kutatók vették górcso alá utóbbi külön tanulmányt készített a mozgássérültek non-formális tanulási tanítási lehetoségeirol. Valamennyi, a kutatásban résztvevo fél foglalkozott a helyi intézményrendszer és a szociális partnerek szerepével a tudás és a készségek azonosításában (recognition) és bizonyítvánnyal való elismerésében (certification). A cseh munkatársak teljes munkájukat ez utóbbi témának szentelték és három régióra kiterjedo összehasonlító kutatást folytattak. Valamennyi vizsgálat országra és szektorra való tekintet nélkül megerosítette, hogy a tudásszintek mérésének és elismerésének helyi (lokális) szintu rendszereit csak nagy nehézségek árán lehet kialakítani. A legfobb korlátokat az ismeretek átváltási 6
7 értékének [munkaeropiaci hasznának] megállapítása, illetve a megfelelo képzettségek és oklevelek azonosítása, megválasztása jelenti. Ezek a problémák a felmérési (validation) eszközöket meglehetosen bekorlátozták: az eljárások foként alapveto kompetenciák azonosítására szorítkoznak valamilyen vizsga (teszt) segítségével. Szintén gyakori, hogy bizonyos azonosított tudástartalmakra átválható jegyeket, krediteket adnak, melyek alkalmazásával egyes képzési modulok kiválthatóak, azaz a témát ismero tanulók mentességet kapnak az adott területen. A tudás oklevelekkel történo elismerésének (tanúsításának) egyik fo akadálya egy általánosan elfogadott osztályozási rendszer hiánya, mellyel a formális, non-formális és informális módon elsajátított tudástartalmakat mérni lehetne. Továbbá nehézséget jelent az egyes ágazatok tudásegységének a meghatározása. Végül sokan megkérdojelezik az alternatív felmérési eljárások hitelességét, különösen azokban az ágazatokban és munkakörökben, ahol a formális képzésnek és szakképzettségeknek máig dönto szerepe van. Európában a tanulás azonosítása és elismerése általában képzési és továbbképzési célokból történik (mint említettük például bizonyos modulok kiváltása érdekében), míg az iskolai végbizonyítványokkal egyenértéku elismerés vagy a munkaeropiac számára értékelheto bizonyítvány kiállítása csak elvétve fordul elo. A GO.C.E.T. projekt keretében vizsgált gyakorlatok azt mutatják, hogy a muködoképes rendszerekhez elengedhetetlen bizonyos körülmények megléte. Ezek közül is elso helyen kell említeni az általánosan elfogadott standardok használatát. A nemzeti standardok nem minden államban találhatóak meg, noha a tanulás formális elismerése tekintetében fontos elofeltételt jelentenek. Olaszország kivételével az oktatáshoz, képzéshez és foglalkoztatáshoz kötodo standardok mind a hat vizsgált országban jelen vannak, illetve kialakításuk folyamatban van. Az informális és non-formális tanulás értékelése és a továbbtanuláshoz való hozzáférés közötti kapcsolatteremtés elofeltétele a képzések moduláris jellegu kialakítása (átalakítása), illetve a kreditrendszer bevezetése. Ma mindezek általános trendek Európában, bár megvalósításuk országonként némileg eltéro. Majdnem minden országról elmondható, hogy a különbözo társadalmi szereplok (stakeholderek, azaz tágan értelmezett érintettek) aktív szerepet vállalnak a szakmai standardok és az értékelési eljárások kialakításában. A non- és informális tanulás esetében azonban az érintettek száma kibovül, legfoképpen a civil társadalmi szervezetekkel, melyek különösen a munkahelyen (on the job) és az azon kívül szerzett tapasztalatok elismeréséért szállnak síkra. A párbeszédben kiemelt szerep jut az állami és magán oktatási intézményeknek, hiszen a tapasztalatokra épülo képességek azonosítása, a kreditek kiosztása, illetve a formális képzésekhez való hozzáférés szorosan összefüggo területek. Mindez azt jelenti, hogy a GO.C.E.T. kutatásban résztvevo országok helyzete mindennek nevezheto, csak épp konvergálónak nem. Franciaországban és Olaszország egy részében a folyamatos tanulás területén komplex intézményi párbeszéd jellemzo, de ugyanakkor megfigyelheto egyfajta dualizmus is a munkaeropiac és az oktatási rendszer 7
8 között a standardok definiálása és az értékelés tekintetében. A gyakorlat azt mutatja, hogy ahelyett, hogy az érintettek együttmuködoen hozzájárulnának a rendszer fejlesztéséhez, a nagyszámú oktatási és szakképzési társulás inkább egymással párhuzamosan muködo modelleket hoz létre. Németországban a társadalmi egyeztetés, melyet miniszteriális ügynökségek felügyelnek, foleg a közösen használt standardok (ún. profilok) és minosítési eljárások meghatározásában sikeres. Mindemellett alternatív képzési modellek kialakítása is folyamatban van, különbözo állami stakeholderek, érdekképviseleti szervek és a képzési rendszer szereploinek bevonásával. Svájcban a munkaeropiaci szervezetek feladata a párbeszéd kereteinek kialakítása, míg a foszerepet az érdekképviseleti szervek és az együttmuködo állami szervezetek játsszák a különbözo továbbtanulási utak [a tanulás lehetséges irányainak] kialakításában. A kísérleti programok száma folyamatosan no, egyrészt a kantonális kormányzatok (pl. Ticino, Geneva), másrészt ad-hoc együttmuködések révén, melyekben foleg az oktatási és szakképzési intézményrendszer képviseloi vesznek részt (lásd a Valida esettanulmányt). Az állami hatóságok támogatásával, illetve elismerésük által ezek a szövetségek menedzselik a már említett alternatív képzési pályákat (training paths). Az Egyesült Királyságban a hagyományos értelemben vett szociális partnerek nem vesznek részt a dialógusban, a kérdéssel foleg a vállalkozási és a foglalkoztatási közösséggel szoros kapcsolatban álló független testületek foglalkoznak az állami hatóságokra minimális felelosség hárul. A több mint egy évtizede zajló reformok, dereguláció és korszerusítés következtében Csehországban és Magyarországon megindultak a szociális párbeszéd új formái, bár sok esetben még mindig csak tapogatózó, kísérleti jelleggel, a szereplok elégtelen mértéku elkötelezodésével. Az európai helyzet bemutatása 1 A szabályozás területén a közelmúltban bekövetkezett változások eredményeképpen az Unió az egyének által megszerzett tudás azonosításában és elismerésében kulcsszerepet szán a szociális partnereknek, különösen, ami a formális képzési rendszeren kívül megszerzett tudást illeti. A szociális partnerek ennek figyelembevételével kell, hogy együttmuködjenek az érintett intézményekkel. Az egyeztetések 2 során egyértelmuen megfogalmazódott az az igény, hogy a szociális partnerek egyezzenek meg a rájuk háruló feladatok tekintetében (a képviselt érdekekkel arányosan), különösen, ami az átlátható és pártatlan szabályrendszer létrehozását illeti. 1 A szövegben rövidítéssel hivatkozott modellek részletes bemutatása a GO.C.E.T. projekthez kapcsolódó Általános Katalógus címu dokumentumban található, mely tartalmazza a vizsgált esettanulmányok részletes leírását. 2 Európai Bizottság, a Bizottság javaslatai (vázlat) a non-formális és informális tanulás érvényesítésének európai szabályozásáról (European principles for the validation of non-formal and informal learning), Brüsszel, március. Európai Tanács, Következtetések (vázlat) az egységes európai szabályozásokról a non-formális és informális tanulás azonosítása és érvényesítése területén (Draft Conclusions of the Council and of the representatives of the member countries relating to European common principles on the identification and validation of non-formal and informal learning), a Tanács fotitkárának bevezetojével, Brüsszel, május 18. 8
9 Az o feladatuk a tudás felmérési és elismerési rendszer üzembe helyezésén fáradozó szervezetek ellátása az ehhez szükséges információval. Az intézmények és a szociális partnerek részérol mielobbi szemléletváltásra van szükség ezen szervezetek aktívabb részvételi lehetoségeire vonatkozóan. A tanulási folyamatot egész életen át fennálló igényként kell kezelni, nem csak, mint a kezdeti szakaszban jelentkezot. Emellett szükség van a foglalkoztathatóság és a társadalmi befogadás fejlesztési stratégiájának kidolgozására a korábban megszerzett tudás és készségek minél magasabb szintu továbbfejlesztése érdekében. A novemberi Koppenhágai Nyilatkozat 3 hangsúlyozza, hogy az állampolgárok jogát saját képzési pályájuk megtervezésére, valamint az általuk elsajátított tudás és készségek elismertetésére védeni kell és e jognak nagyobb érvényt kell szerezni. A folyamatos tanulásról és képzésrol szóló nyilatkozat szerint a tagállamokban innovatív képzési és oktatási rendszereket kell kialakítani a fentiek elomozdítására. Ez utóbbi dokumentum is foglalkozik a non-formális és informális tanulás során elsajátított tudás azonosításának és elismerésének kérdésével. A Nyilatkozat a tanulás három lehetséges módját említi: Formális tanulás. Ez foként az iskolarendszerben történo tanulással kapcsolatos, illetve Magyarországon ide sorolhatjuk még az OKJ-s képzéseket is. Jellemzoje a rögzített tanmenet, illetve a megszerezheto képesítések és oklevelek. Non-formális tanulás. A kapcsolódó intézmények elsosorban a munkahelyek, különbözo szakmai szövetségek, érdekképviseleti szervezetek vagy politikai pártok. Ide sorolhatók a különbözo zenei, muvészeti és sporttevékenységekhez kötodo kurzusok is. E képzések kimenete csak ritkán jelent bizonyítványt vagy más hivatalos dokumentumot. Informális tanulás. A mindennapi élet során tanultak sorolhatók ide. Ez a folyamat nem feltétlenül elore tervezett vagy szándékolt. Ismét hangsúlyozzuk, hogy a szociális partnerek feladata egy rugalmas és muködoképes rendszer kialakítása az élet során szerzett tudás elismerése érdekében. A tudás azonosításának, felmérésének többféle módszere is elképzelheto: az informális módon szerzett tudás önfelmérésétol kezdve a munkahelyen szerzett tudás azonosításában alkalmazható átlátható és hatékony módszerekig sokféle megoldás lehetséges, a lényeg az élethosszig tartó tanulás (life-long-learning), a foglalkoztathatóság és a munkahelyek megorzésének folyamatos szem elott tartása. Fontos feladat tovább az egyének különbözo képzési szükségleteinek azonosítása, életszakaszuknak megfeleloen. A munkahelyi tanulással kapcsolatban a CEDEFOP kifejlesztett egy modellt, ami a hangsúlyt a képzésrol a munkahelyen történo tanulásra helyezi. E modell megkülönbözteti: Az oktatók segítségével történo munkahelyi tanulást; A rendszeres munkahelyi tréningeket; A munkahelyi tapasztalatszerzéshez kötodo tanulást; 3 Európai Bizottság, Nyilatkozat a folyamatos tanulásról és képzésrol (Memorandum on continuing training and education), Brüsszel, október 30. 9
10 A gyakorlati tapasztalatszerzéshez, illetve a határozott ideig tartó szakmai gyakorlatokhoz kapcsolódó tanulást; Illetve a szimulációs helyzetekben történo tanulást. Európában a készségek felmérésének és elismerésének 3 jól elkülönítheto irányzatáról beszélhetünk: 1. Az európai együttmuködésre leginkább az angolszász megközelítés van hatással. Az ehhez kapcsolódó módszereket némileg eltéro módon foként Angliában, Írországban és a skandináv államokban alkalmazzák. Ez a megközelítés nem foglalkozik a tudás megszerzésének módjával, ehelyett annak azonosítására és értékelésére (assessing) fókuszál. Ehhez szakmai standardokat és jól definiált tudásszinteket alkalmaznak. Az oklevelek kiállítása a viszonylag nagy autonómiával rendelkezo oktatási és tudományos intézmények feladata és jogköre. Ez a modell meglehetosen funkcionális, majdhogynem redukcionista ( mutasd meg, hogy valójában mire vagy képes ) megközelítést alkalmaz a tudás felmérésekor. Szoros kapcsolatban áll a munkahelyi környezetekkel (kontextusokkal) és alapvetoen nyitott a non-formális és informális módon szerzett tudás azonosítása irányában. További fontos jellemzo, hogy a hagyományos képzési rendszertol elkülönítetten muködik. 2. A második modell a francia, amit Európában széles körben tanulmányoznak annak ellenére, hogy a nemzeti sajátosságokon alapul és nem egykönnyen adaptálható. Ez a modell a tudás megszerzésének módjától függetlenül mindenfajta ismeretbovítést tanulásnak tekint. Az alternatív felmérési módszerek végkimenete különbözo képesítések és oklevelek megszerzése lehet, melyeket az adott szakma elismeréssel fogad. Ez a szocio-konstruktivista irányzat a készségeket adott szituációkban használható cselekvési képességnek tekinti. A készségek fejlesztéséhez a személyes és szakmai tapasztalatok, a képzési kurzusok és maga a felmérési eljárás is hozzájárul. Fo módszere a saját ismeretek és know-how verbális kifejtése, elmondása. Tehát e megközelítésben a tudás azonosítása nemcsak felmérés, hanem tanulás is egyben. 3. A német megközelítést foleg azon közép-európai országok használják, melyek közös történelmi háttérrel, kultúrával és nyelvvel rendelkeznek. Ez a meglehetosen formalizált és jól strukturált rendszer foleg a munkahelyen történo tanulásra koncentrál, és alapvetoen nem támogatja az egyéni képzési pálya során szerzett tudáselemek elismer(tet)ését. A német (és jórészt a svájci) modell a megszerzett készségek osztályozására és ezeknek jól definiált, ún. szakmai profiloknak való megfeleltetésére fókuszál. A vizsgák (Prüfung) eredményét megorzik, és ezt tekintik a tudás objektív bizonyítékának. A német felfogásban az elismerheto tudásnak biztos elméleti és kognitív alapokon kell nyugodnia, melyet csak az oktatás, illetve képzés biztosíthat (tehát elsosorban a formális tanulási lehetoségek). Ha egy új rendszer kereteit akarjuk lefektetni, fontos e három modell tanulmányozása azzal a fenntartással, hogy bizonyos kontextusokban jól muködo módszerek máshol nem feltétlenül alkalmazhatóak egyforma sikerrel. Néhány megjegyzés Olaszországgal kapcsolatban 10
11 Olaszországban a készségek felmérésére és elismerésére vonatkozó szabályozás szerint a Munkaügyi és Jóléti Minisztérium, az Oktatási, Egyetemi és Kutatásügyi Minisztériummal és a regionális hatóságokkal (ezek esetében a szociális partnerek bevonásával) együttmuködésben a felelos a regionális szintu rendszerek felállításához szükséges minimum standardok meghatározásáért 4. A megszerzett készségek tanúsításának segítségével az érintettek képesítéseket, okleveleket szerezhetnek, hozzáférhetnek a szakmai (tovább)képzésekhez és javíthatják munkaeropiaci pozíciójukat. A tanúsítandó tudás ismeretek és készségek strukturált halmazának tekintik, melyeket általában szakmai profilokhoz kapcsolnak. Ezeket a készségeket, illetve know-how-t képzéseken és tréningeken, munkahelyi vagy egyéni tanulás során lehet elsajátítani és beszámításuk kreditpontok segítségével történik. A készségek elismerése a regionális hatóságok feladata. Ennek alapját standardizált nemzeti minimumok adják, melyeket a regionális eltéréseknek, specifikumoknak megfeleloen finomítani, pontosítani lehet. A megszerzett bizonyítványok az ún. Személyes Tanulási Portfolióba kerülnek (Libretto formativo del cittadino), ami tartalmazza a szakmai gyakorlatok, munkaszerzodések ideje alatt szerzett, tréningeken, továbbképzéseken, illetve non-formális és informális módon elsajátított készségeket és ismereteket. A portfolió felépítését rendeletben rögzítették 5, kialakításában a Munkaügyi és Jóléti Minisztérium és az Oktatási, Egyetemi és Kutatásügyi Minisztérium muködik közre az Állam-régiók Tanácsának Egyezményét (Agreement of the State-Regions Conference) figyelembe véve. A minisztériumok felelosek továbbá a folyamat során a szociális partnerekkel történo egyeztetésért. Annak érdekében, hogy a rendszer a leheto leghomogénebb formában muködjön, nemrégiben több értékelolapot is elore definiáltak (melyeket a régiók szabadon adaptálhatnak). Az ún. A formanyomtatvány a befejezett tréningek során szerzett tudást méri, a B jelu lap a hosszabb képzési periódusok kisebb részeinek teljesítésével szerzett tudást méri (azaz a be nem fejezett képzésekkel kapcsolatos, míg a C jelu lap a szakképzési intézmények által tartott tréningek, a non-formális és informális tanulás során szerzett tudást azonosítja. Az így felmért tudás-elemekért kreditpontot adnak, ezáltal az egyéneknek lehetoségük van rövidebb és jobban személyre szabott képzési csomagok igénybevételére. A legutóbbi regionális szabályozás rögzíti, hogy a regionális hatóságok, az oktatási és képzési szervezetek, valamint a szociális partnerek együtt kell, hogy muködjenek a készségek azonosítása és tanúsítása területén, ezen túlmenoen pedig abban is, hogy meghatározzák, hogy az egyes ismeretek milyen területeken hasznosíthatóak a legjobban. A képzési standardok, profilok, képesítések és tanúsítási eljárások a sz. Miniszteri Rendelet, május 31. Tanúsítás a szakképzési rendszerben (Certification in the vocational training system) sz. Miniszteri Rendelet, szeptember 10. A foglalkoztatási és a munkaeropiaci politikai ajánlások végrehajtásáról a február 14-ei 30. sz. Törvénynek megfeleloen. A Személyes Tanulási Portfolióval kapcsolatos rendelkezések figyelembe veszik az Állam-Régiók Tanácsának február 18- ai Egyezményét. Az érintett minisztériumok, a régiók, az autonóm provinciák és a szociális partnerek az ISFOL technikai segítsége mellett kialakították a Portfolió formátumát és technikai dokumentációját. Az Állam-Régiók Tanácsa ezt nemrégiben tartott konferenciáján, július 14-én elfogadta. 11
12 Személyes Tanulási Portfolió elemei kialakítása, a különbözo ismeretekért járó kreditpontok meghatározása az Alkotmány V. fejezetének módosítását követoen a regionális hatóságok feladata lesz a nemzeti standardok alapján. A szabályozás alapveto célkituzése az élethosszig tartó tanulás integrált rendszerének létrehozása, az egyének oktatáshoz, képzéshez és munkához való jogának védelme azáltal, hogy az oktatási és képzési rendszerekben, valamint a munkahelyeken szerzett tudást (kreditekkel) elismerik. A szociális partnereket felkérték, hogy vegyenek részt a rendszer kialakításában azáltal, hogy a regionális hatóságokhoz eljuttatják véleményüket és ajánlásaikat. Az együttmuködés formája lehet, pl. ad-hoc panelekben való részvétel, ahol a tanulás során szerzett tudás felmérésének lehetséges módjait egyeztetik. A képzési tevékenységek megfelelo tervezése és az eroforrások minél jobb kihasználása érdekében a szociális partnerek ún. szakmák közötti alapokat ( fondi interprofessionali ) muködtethetnek, melyek célja a folyamatos tanulás biztosítása. Természetesen ezeknek az alapoknak a lehetoségei a régiók ilyen célra elkülönített forrásaitól függenek. Hogy a szociális partnerek nagymértékben elkötelezettek a munkahelyen vagy azon kívül szerzett tudás azonosítása és elismerése mellett. A rugalmas, ideiglenes és részmunka-lehetoségek számának növekedésével az így azonosított és tanúsított ismeretek megnövelik a tartós elhelyezkedés vagy a saját vállalkozás indításának esélyét. E cél érdekében és annak figyelembevételével, hogy az egyének életében egyre inkább váltják egymást a tanulással, illetve munkával töltött periódusok, a hatóságoknak és a szociális partnereknek fontos feladata a társadalombiztosítási rendszer számára eljárások és mechanizmusok, valamint eroforrások biztosítása olyan aktív politikák alapján, melyek fókuszában a képzés és oktatás, illetve a készségek és ismeretek tanúsítása állnak. Elozetes javaslatok A nemzeti szintu vizsgálatok az állami intézményrendszer és a szociális partnerek tevékenységérol a szakképzési rendszerek kialakításában (bovebben lásd a GO.C.E.T. projekt 1. Jelentésében) lehetové tette a szerzok számára, hogy néhány elozetes javaslatot fogalmazzanak meg annak érdekében, hogy az oktatási és szakképzési rendszerek a különbözo tudástartalmak azonosításán és tanúsításán alapuljanak. A szociális partnerek és az érintett intézmények fokozott részvétele ebben a folyamatban elengedhetetlenül szükséges a változó igények mentén történo folyamatos egyeztetés és fejlesztés még inkább ráerosít erre a szükségletre. Folyamatos, nyílt egyeztetésre van szükség az állami intézményrendszer, a szakszervezetek és a munkaadók érdekképviseleti szervei között, lehetové téve: Az egyénekre való fókuszálást, figyelembe véve egyéni szükségleteiket a képzésre, illetve oktatásra valamint meglévo tudásuk elismertetésére; A kompetenciákra történo fókuszálást olyan eszközök kialakításával és elterjesztésével, melyek képesek ezek azonosítására és tanúsítására, és amelyek a munkahelyen és azon kívül elsajátított készségeket is figyelembe veszik; 12
13 A magas minoségi képzések iránti igényekre való fókuszálást, kompetenciastandardok, képzési egységek definiálásával, melyek a kreditrendszeren keresztül lehetové teszik a rugalmasságot és az egyéni helyzetekhez történo alkalmazkodást. A szociális partnereknek különösen a közös fellépésben kell elorelépniük olyan rendszerek kialakítása érdekében, melyek biztosítják a (potenciális) dolgozók számára tudásuk elismerését és ez által foglalkoztatási biztonságuk növelését. Az együttmuködésben a legnagyobb szerep a kormányzati szervekre, önkormányzatokra hárul (mind nemzeti, mind helyi szinten), jogosítványaiknak megfeleloen. A kollektív alkufolyamat, illetve a kollektív szerzodések egyik legkritikusabb kérdése, hogy a hagyományos fizetési megállapodások, melyek szigorúan a formális iskolarendszerben szerezheto végzettségekhez voltak kötve, ma már egyre kevésbé használhatóak. A munkahelyen és azon kívül szerzett ismeretek minden kétséget kizáróan hozzájárulnak a vállalatok magasabb termelékenységéhez, a javadalmazási rendszereket ennek megfeleloen kellene adaptálni. Ehhez kapcsolódik, hogy a foglalkoztatás fentieknek megfelelo reformja alapveto ösztönzést jelent(het) a dolgozók számára, hogy folyamatosan képezzék, fejlesszék magukat. Általános megállapítások az azonosított legjobb gyakorlatokról 6 A fejezet a 4. Jelentés A legjobb gyakorlatok katalógusa eredményeire támaszkodik, mely az egyes országokban megvalósított empirikus kutatás eredményeit mutatja be. Ezen túlmenoen a következokben azokat a tapasztalatokat is összegezzük, melyek az empirikus vizsgálatok összesített áttekintésekor keletkeztek. Eloször valamennyi vizsgált országról elmondhatjuk, hogy az azonosított legjobb gyakorlatok mindig együtt jelennek meg azokkal a politikai törekvésekkel, melyek a dolgozók ún. foglalkoztatási profilját óhajtják fejleszteni. A munkaero rugalmassága és mobilitása fejlesztésének egy lehetséges iránya a képzési pályák elismerése még abban az esetben is, ha ez nem elore definiált normák alapján történik. A vizsgált országokban számos projekt a megvalósítás fázisában tart, melyek többek között kísérleti projekteket, intézmények közötti megállapodásokat és szabályozási reformokat is magukba foglalnak. Olaszországban, Magyarországon és Németországban a törekvések foként a már létrejött megállapodások továbbadása, terjesztése révén nyernek teret. Franciaországban, egyes svájci kantonokban és Csehországban a folyamatoknak a jogi kerete is lefektetésre került. (Illetve Csehországban a törvényjavaslat a Parlament jóváhagyására vár.) Ebbol a szempontból az angol rendszer annyira egyedi, hogy nem vetheto közvetlenül össze a többi ország gyakorlatával. 6 A szövegben rövidítéssel hivatkozott modellek részletes bemutatása a GO.C.E.T. projekthez kapcsolódó Általános Katalógus címu dokumentumban található, mely tartalmazza a vizsgált esettanulmányok részletes leírását. 13
14 Egy olyan szakképzési rendszerben, amely a már megszerzett készségek azonosítására épül, a munkahelyi tanulási folyamatok a legfontosabbak. Ahhoz, hogy ez utóbbi hatékonyan folyhasson, a következoket kell számításba venni: Minoségi jellegu szakmai standardok gyujteményének (kézikönyv) összeállítása, kiegészítve a vonatkozó jogi szabályozással; A munkahelyeket illetoen: o A termelés és szolgáltatás minoségi oldalára való koncentrálás; o A minoség-ellenorzés bevezetése a munkahelyeken annak érdekében, hogy a készségek fejlesztése egyre magasabb színvonalat célozhasson meg. o Az egyes munkahelyeken megfelelo személyek (oktatók) kijelölése, illetve a tapasztaltabb munkaero és az újonnan felvettek közötti ismeretátadás lehetoségének biztosítása, elosegítése. Az azonosítás (recognition), illetve a tanúsítás (certification) közötti összeköto kapocs a kiértékelés (validation), melynek során a megszerzett tapasztalatokhoz formálisan értéket rendelnek. A vizsgált országokban ennek sokféle módját alkalmazzák: pl. írásbeli és szóbeli vizsgák, a munka megfigyelése élesben vagy szimuláció során, önfelmérés és a tudást igazoló különbözo dokumentumok bemutatása stb. A fentiek részletes kifejtése a következo oldalakon található. Mindazonáltal meg kell jegyeznünk, hogy új képzési lehetoségek és tudást felméro eljárások bevezetése mellett egyéb kritikus elemei is vannak a folyamatnak. Ez különösen a folyamatos képzési lehetoségek finanszírozásával függ össze és ebben ismételten a helyi hatóságoknak és a szociális partnereknek van kiemelt szerepe. A képzésekhez és az eredmények értékelo felmérésekhez szükséges forrásokhoz különösen a kis- és középvállalkozások jutnak nehezen hozzá. A már említett felek együtt kell muködjenek annak érdekében, hogy ezekre a célokra elkülönített alapokat hozzanak létre, illetve regionális fejlesztési tervek alapján nemzeti és uniós forrásokhoz férjenek hozzá. Végeredményben a munkahelyi szabályozás és a termelés minosége, valamint a megszerzett készségek értékelése között szoros kapcsolat áll fenn. Az azonosítástól az értékelésen át a tudás elismeréséig vezeto úton az egyes szereplok más-más szerepet tölthetnek be. Helyi szinten ennek a muködési keretnek a meghatározása elsorendu feladat. A nemzeti sajátosságokat figyelembe véve azt mondhatjuk, hogy a tapasztalatok európai szintu összegzése még kezdeti lépéseinél tart. A legjobb és általában az egyes országokban alkalmazott gyakorlatok terjesztése tehát fontos feladat. A jelen kutatás, illetve az Unióban ezzel párhuzamosan zajló vonatkozó vizsgálatok 7 alapján a non-formális és informális tanulásra vonatkozóan két makroszintu folyamat azonosítható: A jogi keret létrehozására törekvo országok az értékelési eljárásokat is igyekeznek leszabályozni; 7 1) A tudás láthatóvá tétele (Making Learning Visibile). J. Bjornavold, in: European Journal of Vocational Training, N ) Az értékelési eljárások gyujteménye (The inventory on validation experiences). Colardyn & Bjornavold, CEDEFOP, ) A non-formális és informális tanulás európai gyujteménye (vázlat) (A European inventory on validation of non-formal and informal learning), ECOTEC Research and Consulting, január. (Elérheto a CEDEFOP honlapján.) 14
15 Az országok más csoportjában az intézmények és a szociális partnerek egyezményei alapján kísérleti fejlesztések zajlanak. Az Európában zajló kísérleti fejlesztések jelenleg különbözo fázisokban tartanak: Egyes, ún. pilot projektek és egyezmények létrehozása még a kezdeti szakaszban tart. Ez az idoszak sokféle, heterogén vizsgálatot foglal magába, melyek meglehetosen bizonytalan környezetben zajlanak. E projektek mellett, a strukturált értékelési mechanizmusok bevezetése gyakorlatilag szintén kísérleti módszerekkel történik. A nemzeti sajátosságok figyelembevételével elmondhatjuk, hogy ebben a fázisban különbözo helyzetben lévo országok vannak, mint pl. Olaszország, melyet heterogén, szabályozatlan szakképzési rendszer jellemez, továbbá Németország és Svájc, ahol éppen a hivatkozási alapot jelento képzési rendszer merevsége jelenti a fejlodés kerékkötojét. Mindazonáltal meg kell említenünk, hogy Svájcban strukturális reformok elokészítése zajlik. A nemzeti értékelési szabályrendszer kialakítására törekvo országokban megindult a jogi keretek kialakítása. Franciaországban nemzeti szinten a szabályozás stabil és letisztult hagyományokra tekint vissza, a problémát a szakképzésben szerezheto oklevelek és az oktatási rendszerben szerezheto képesítések közötti átfedések és dualizmus jelenti (miniszteriális szinten a Munkaügyi, illetve az Oktatásügyi Minisztérium közötti koordinációról van szó). Ez a helyzet részben Svájcot is jellemzi, ahol a szövetségi keretrendszer meglehetosen nyitott és az egyes kantonok eltéro szakképzési módszerekkel kísérleteznek, illetve eltéro módszereket rögzítenek a szabályozás során. Végül a hivatkozási alapot (általában nemzeti szintu standardokat) már lefektetett országok esetén stabil és jogilag is leszabályozott értékelési modelleket találunk. A kompetenciák azonosítása, értékelése és tanúsítása a folyamat három állomása. Az azonosítás olyan szereplok bevonását igényli, akik az egyéneket abban akarják segíteni, hogy bemutathassák megszerzett tudásukat. Ehhez különbözo módszertanokat és eszközöket hívnak segítségül. Az egyes esetekben eltéro módon mindez kötodik vagy egy képzési folyamathoz, vagy független ettol. Ez az állomás mind a három alapmodellben megtalálható: Az angolszászban a Gyakorlati ismeretek portfoliója (Portfolio of evidence); A franciában a Kompetenciák mérlege (Bilan de compétences); Végül a németben Dokumentációk néven összegzik az ismereteket. Ezt az állomást potenciálisan össze lehet kapcsolni a tanulási pálya tervezésével, illetve a megcélzott értékelésekre való felkészüléssel. Az értékelés egy kulcsfontosságú állomás, hiszen ez köti össze az azonosítási fázist a tanúsításival. Ez a többitol elkülönítheto fázis Európa szerte számos gyakorlati formát ölt, de a non-formális és informális tudás értékelésének minimum ötféle általánosan használt módszerét kell megemlítenünk. Ezek: Vizsgák, Megfigyelés, 15
16 Szimuláció, A munkatapasztalatok bizonyítékainak bemutatása és végül Önértékelés. A hét GO.C.E.T. partnerország közül négy rendelkezik annyira letisztult értékelési tapasztalatokkal, melyeket egy-egy rövid modell-vázlatban összegezhetünk: Franciaországban az említett módszerek közül gyakran alkalmazzák a szakmai panelek elott zajló szóbeli önértékelést, a munkahelyi helyszíni megfigyelést és a szimulációt, mint mérési eszközt. Az utóbbi ketto során megszerzett krediteket a Munkaügyi Minisztérium által adott bizonyítványok megszerzéséhez lehet felhasználni. Németországban az értékelésekben a foszerepet a vizsgák játsszák (Externeprüfung). Kísérleti módszerek a készségek folyamatos értékelését célozzák, ahol a munka során végrehajtott projekt kiegészül egy képzési elemmel (bovebben lásd az APO-IT modellnél). Svájcban egy, a készségek azonosítását támogató civil szövetség (Valida) igyekszik a Genfben kikísérletezett módszerét szövetségi szinten is meghonosítani. Az értékelés elso lépcsoje az önértékelés, ezt követi a bizonyítékok összegyujtése, illetve a készségek bemutatása, demonstrálása. Az Egyesült Királyságban a bizonyítványokat kiállító Testületek (Awarding Bodies) állítják össze a vonatkozó tananyagokat és vizsgákat a kompetenciaalapú értékelés nemzeti rendszerével összhangban (Nemzeti Szakképzési Minosítési rendszer National Vocational Qualification). Az értékeléseket gyakran elozi meg, illetve vezeti be képzés, az ezeknél lehívható állami támogatások elofeltétele bizonyos nemzeti szakmai standardok elérése, személyes portfolió összeállítása, illetve kijelölt értékelok elott helyszíni gyakorlati bemutató tartása. A tanúsítás egy még ennél is összetettebb folyamat. A kezeléséhez eloször is különbséget kell tennünk az olyan esetek között, ahol a tanúsítás végkimenete egyfajta átváltási érték, melyet az egyén az adott szakmán belül hasznosíthat, illetve ahol a tanúsítás eredménye egy kibocsátott oklevél vagy diploma. Továbbá különbséget kell tennünk abban is, hogy a végeredményt egyoldalúan az adott munkáltató adja (lásd a Siemens Kompetencia Rendszer svájci esettanulmányát az ICT szektorban) ekkor a tanúsítás feltételeit sokszor a munkaszerzodésben rögzítik; vagy ellenkezoleg, az értékelést rögzített standardok alapján egy külso szervezet végzi. Ez utóbbi általában nem az oktatási intézményrendszerrel áll kapcsolatban a manapság egyre gyakrabban hallható normák, szakmai standardok és profilok kialakításában általában a munkaadók és a szakszervezetek muködnek közre. Abban az esetben, amikor a tanúsítás kimenete egy, a formális oktatásban megszerezheto oklevél, a folyamat során biztosítani kell: Egy felelos hatóság (kijelölt bizottság vagy független testület is lehet) jelenlétét, amelyik ellenorzi és felügyeli a folyamatot; A jelölt teljes felmérését, hogy az oklevél megszerzéséhez szükséges valamennyi elméleti és gyakorlati ismerettel rendelkezik-e. További vizsgálandó terület, hogy a vizsgázó birtokában van-e az adott végzettséghez 16
17 elvárt társadalmi konszenzuson alapuló általános kultúrának. (Ez a komplex kérdés azonban túlmutat jelen tanulmány keretein.) Ezek a feltételek jelenleg meglehetosen behatárolják az értékelések kimeneteit. Az alkalmazott eljárások általában arról adnak bizonyságot, hogy a jelölt rendelkezik bizonyos számú készségponttal a vizsgált területen, de az oklevél kiállítását késobb leteendo vizsgákhoz kötik. Ennek megfeleloen a megszerzett kreditekkel általában teljesíteni kell bizonyos oktatási kurzusokat, melyeket már követhet az oklevelek kiállítása. A tudásról alkotott nézetek, illetve a készségek felhasználási módjának változásai arra késztetik az Európai Uniót, hogy egy olyan hivatkozási keretet alkosson, melyben az egyes szakmákhoz kötodo standardok és bizonyos feladatok ellátásához szükséges készségek és ismeretek rögzítésre kerülnek. Hovatovább ezeket meg kell feleltetni az oktatási rendszerben szerezheto különbözo szintu okleveleknek (szakképesítés, diploma stb.). Ebben a folyamatban azonban még számos probléma megoldásra vár: Egy közös osztályozási rendszer megalkotása, mely egyaránt képes mérni a formális, non-formális és informális módon szerzett tudást, igen bonyolult feladat; Nehézségekbe ütközik bizonyos tudástartalmak (mérték)egységeinek meghatározása; Továbbá nehéz az alternatív minosítési eljárások hitelét megteremteni, különösen azokban az országokban, ahol az iskolarendszerben kiállított okleveleket különösen magasra értékelik. Összegezve a fentieket nem meglepo tehát, hogy a legtöbb értékelési eljárás elsosorban a különbözo képzésekhez igaz, személyre szabottan való csatlakozást segíti elo, a munkaeropiacon használható oklevelek és bizonyítványok kiállítása ritka. Következtetések és javaslatok A GO.C.E.T. projektben résztvevo partnerek elméleti és empirikus kutatómunkája lehetové tette néhány általános megállapítás megfogalmazását a munkahelyi tanulás és a szociális partnereknek a tudás elismerésében való lehetséges szerepeit illetoen. A munkaeropiaci liberalizáció és a munkahelyek rugalmasabbá válásának idoszakában a munkahelyen (és azon kívül) szerzett tudás elismerése válasz lehet még ha csak részleges is a munkanélküliség, a mobilitás és a munkaeropiaci reintegráció problémáira. A non-formális és informális tanulás eredményeképpen született tudás bizonyos szintu formalizálása elengedhetetlen ahhoz, hogy ezt a tudást a munkaeropiacon alkalmazni lehessen. Az európai oktatási reformoknak tehát szükségszeruen a tudás értékelésének és elismerésének irányába kell mutatnia, a nemzeti és ágazati sajátosságok figyelembevételével. A kutatási munka rávilágított néhány alapveto összefüggésre, melyeket az alábbiakban, mint következtetéseket és javaslatokat összegzünk a készségek azonosítása, értékelése és tanúsítása, valamint a szociális partnereknek a szakképzési rendszer menedzselésében vállalt lehetséges szerepeire vonatkozóan: 17
18 a. A munkahelyi tanulás folyamatának vizsgálata rámutatott arra, hogy ez a tanulási forma szoros összeköttetésben áll azokkal a munkahelyi szituációkkal, amelyekben a tapasztalatok létrejönnek. Meg kell azonban jegyeznünk, hogy ezek a szituációk bizonyos esetekben nem támogatják a tanulást, sot szélsoséges esetekben a korábban megszerzett ismeretek és készségek elvesztését is eredményezhetik. b. A tanulási folyamatok vizsgálata során fény derült arra, hogy ennek az informális elemei mellett számos formális (vagy formalizálható) eleme is azonosítható (pl. különbözo, a tanulást támogató tevékenységek bevezetése; a tanulást segíto személyek, oktatók jelenléte; szimulációs helyzetek teremtése stb.). A folyamat segítheto a tanulás szervezett támogatásával, konzultációs és együttmuködo munkacsoportok létrehozásával és külso személyek bevonásával. Például egy oktató vagy mentor kijelölése az újonnan felvett munkavállaló mellé nagyban segítheti a szocializációs folyamatot, illetve az adott munkaterülethez kötodo kognitív környezetbe való helyes beilleszkedést. További segíto tényezo a tapasztalt kollégák és az újonnan felvettek közötti ismeretátadás elomozdítása. A csoportmunka lehetové teszi, hogy olyan kérdésekre is megoldás szülessen, melyet egyénileg nem lehetséges megválaszolni és ezáltal a csoport minden egyes résztvevoje gyarapodik. Külso személyek, mint pl. szakszervezeti képviselok, beszállító vállalkozások munkatársai további forrásai lehetnek az információnak és a tapasztalatoknak. c. A munkahelyi tanulást megkönnyíto tényezok lehetnek: minoségirányítási rendszer bevezetése, bizonyos alapveto szabályok, eloírások írásbeli rögzítése (etikai kódex stb.), az egyes munkafolyamatok ellenorzése, a szakértokkel történo szupervízió, konzultáció. Ha nem is lehet minden munkahelyen pl. a minoségirányítási rendszerek bevezetését elvárni, minden munkahelynek képesnek kell lennie arra, hogy az ilyen rendszerek által képviselt szemléletet fokozatosan magáévá tegye. d. Fontos elem a pozitív öngerjeszto, pozitív visszacsatolást adó folyamatok támogatása (mentorálás, szupervízió, csoportmunka stb.), melyek a tudás bovítését segítik. Lényeges a feltételeknek megfelelo tanulási lehetoségek azonosítása, ez is elomozdíthatja a tanulási mechanizmusok muködését. e. A munkahelyi tanulás számos intézményi feltételt is támaszt. Ilyen például a szereplok által közösen használt standardok bevezetése. A tanulási rendszer stabilitásához nemzeti és/vagy regionális normák kialakítása szükséges. Az oktatási, foglalkoztatási és értékelési rendszerek konszolidációja és standardizációja Olaszország kivételével valamennyi vizsgált országban zajlik: Franciaországban a már említett dualizmusnak megfeleloen egyrészt léteznek az iskolarendszer által kialakított, másrészt az Oktatási és Munkaügyi Minisztérium által meghatározott standardok. A vállalatok jellemzoen az elsohöz kötnek nagyobb értéket. Az ún. ROME Repertoire ezek mellett a standardok olyan rendszere, melyet foleg a szakképzésben használnak. 18
19 Németországban az ún. szakmai profilokat és ezeknek megfeleloen a képzésekhez való hozzáférést és az oklevelek megszerzésének feltételeit szövetségi szinten szabályozzák. Az Egyesült Királyságban a Nemzeti Szakképzési Minosítési rendszer határozza meg az egyes szakmai standardokat. Magyarországon a közelmúltban bevezetett standardok foleg az angol és kisebb részben a német modellt követik. Olaszországban az elmúlt évtizedben részletes szükségletfelmérés történt, de ezek szintetizálása még a jövo feladata. Ez alól egyes ágazatok képeznek kivételt, melyekben a legfontosabb európai tapasztalatok átvételével kidolgozták a készségek és ismeretek gyujteményét ( repertoárját ). Az érintett területek a felsofokú muszaki szakképzés (Istruzione e Formazione Tecnica Superiore) és a szakmai gyakorlati képzés, melynek kereteit a szociális partnerek és az oktatási intézmények konszenzusos megállapodása teremtette meg. f. A non-formális és informális módon szerzett tudás értékelése és a képzési lehetoségekhez való hozzáférés között a tudás egységeinek megállapítása, a kreditrendszer bevezetése töltheti be a híd szerepet. A rendszer kialakítása általános trend Európában, bár a megvalósítás ütemében jelentos különbségeket tapasztalhatunk. A folyamat elorehaladott stádiumban tart Angliában, a évi vonatkozó törvény bevezetése óta jelentosen felgyorsult Franciaországban, változó ütemu Svájcban (ahol a folyamat a 90-es évek gyors fejlodése után lelassult) és lassú (de töretlen) Németországban. Problémát jelent az alternatív értékelési eljárások és a formális oktatási rendszer viszonyának tisztázása lásd pl. a francia duális helyzet ismertetését a következo alpontban. g. Az érintett intézmények és a szociális partnerek majdnem minden országban aktív szerepet vállalnak a szakmai standardok és a munkaeropiac számára hasznosítható értékelési eljárások kidolgozásában. A non-formális és informális tanulás esetén azonban az érintettek (ún. stakeholderek) száma jelentosen no. Ezek közül is kiemelt aktivitás jellemzi a szociális szférában tevékenykedo szervezeteket, akik hangsúlyozzák a munkaeropiacon kívül szerzett ismeretek fontosságát, említenünk kell az oktatási szférában dolgozó magánvállalkozásokat, akik közvetlenül érintettek a képzések biztosításában, illetve a már tárgyalt kreditpontok odaítélésében. A GO.C.E.T. partnerországok helyzete ezekben a kérdésekben is eltéro: Franciaországban és Olaszországban (a már említett ágazatok kivételével) a helyzet meglehetosen komplex. A társadalmi párbeszéd intézményesített; a kutatások alapján elmondható, hogy az oktatási és a szakképzési rendszer (közvetve a munkaeropiac) között dualista, párhuzamos viszony áll fenn; a nagyszámú érintett által alkalmazott modellek között pedig meglehetosen sok az átfedés. Németországban a társadalmi egyeztetés, melyet miniszteriális ügynökségek felügyelnek, foleg a közösen használt standardok (ún. profilok) és minosítési eljárások meghatározásában sikeres. Mindemellett alternatív képzési modellek kialakítása is folyamatban van, különbözo 19
20 állami és érdekképviseleti szervek, valamint a képzési rendszer szereploinek bevonásával. Svájcban a munkaeropiaci szervezetek feladata a párbeszéd kereteinek kialakítása, míg a foszerepet az érdekképviseleti szervek és az együttmuködo állami szervezetek játsszák a különbözo továbbtanulási utak [a tanulás lehetséges irányainak] kialakításában. A kísérleti programok száma jelenleg folyamatosan no, egyrészt a kantonális kormányzatok (pl. Ticino, Geneva), másrészt ad-hoc együttmuködések révén. Ez utóbbiak során olyan szövetségeket hoznak létre, melyekben a szociális partnerek, továbbá az oktatási és szakképzési intézményrendszer képviseloi vesznek részt a fent említett célok elérése érdekében (lásd a Valida esettanulmányt). A kormányzati intézmények támogatásával, illetve elismerésük által ezek a szövetségek menedzselik az alternatív képzési pályákat. Az Egyesült Királyságban a hagyományos értelemben vett szociális partnerek nem vesznek részt a dialógusban, a kérdéssel foleg a vállalkozási és a foglalkoztatási közösséggel szoros kapcsolatban álló független testületek foglalkoznak a közszféra intézményeire minimális felelosség hárul. A legutóbbi idoben a szociális partnerek bekapcsolódása a folyamatba ágazati szinten jelentkezik. A több mint egy évtizede zajló reformok, dereguláció és korszerusítés (külön is hangsúlyozzuk a rugalmasság elosegítését) következtében Csehországban és Magyarországon megindultak a szociális párbeszéd új formái, bár sok esetben még mindig csak tapogatózó, kísérleti jelleggel, a szereplok elégtelen mértéku elkötelezodésével. Ez utóbbihoz a felelosségek, a szereposztás tisztázatlansága, hiányosságai is hozzájárulnak. A fentiek alapján a döntéshozóknak a munkájuk során egyrészt számításba kell venniük a helyi szinten zajló nagyszámú kutatást és kísérleti programot, másrészt azt az európai törekvést, hogy egy átlátható és az érintettek közötti kommunikációt elosegíto keretrendszert alakítsanak ki, mely egyidejuleg képes a helyi sajátosságok figyelembevételére. 8 Javaslatok Javaslataink iránymutatást szeretnének adni, melyek lehetové teszik olyan döntések meghozatalát, amelyek egyaránt számolnak az európai szinten zajló folyamatokkal és a helyi lehetoségek korlátaival. A következo pontokban ezeket foglaljuk össze: 1. A jelen kor paradigmaváltásának megfeleloen a munkavállalónak elhelyezkedéséhez igazolnia kell a formális, non-formális és informális tanulás során a birtokába jutott tudást. E tudás vagy szakmai know-how transzferábilissá tételéhez megfelelo eszközöket és eljárásokat kell kidolgozni. 8 Lásd Gordon Clark EU biztos eloadását a Galwayban február én rendezett konferencián Az ír nemzeti szakképzési rendszer bevezetése a gyakorlatba címmel (Implementing the Irish National Framework of Qualifications). Európai Bizottság, Oktatási és Kulturális Foigazgatóság. 20