Robert Campin: Jézus és Szűz Mária
Robert Campin festménye – melyen könnyen beazonosíthatók a korai északi reneszánsz stílus jellegzetességei – Jézus és Mária egyik legközvetlenebb ábrázolása ebből a korból.
Robert Campin: Jézus és Szűz Mária, 1430-35, Philadelphia Museum of Art
A festő, akit Flémalle-i mester néven is ismernek, egy korábbi, bizánci vagy itáliai festményből merített ihletet ehhez a képhez. Ez az eredeti kép mára már elveszett, és csak annyit tudunk róla, hogy VI. Kelemen Pápa ajándékozta a leendő II. János francia királynak. Campin megtartotta saját alkotásán a sík, aranyozott hátteret, de az alakokat az északi festészetre jellemző realizmussal ábrázolta.
Ez a fajta háttér egy időtlen, szentséges térbe helyezi Jézust és Máriát, akik viszont éppen a már említett realizmus miatt nagyon is emberi módon jelennek meg a képen. Ebben az aprólékosan kidolgozott részletek játszanak fontos szerepet. Például, látjuk Mária nyakán az apró redőket, a kezén a körmöket precízen megfestett körömággyal, vagy Krisztus szakállában a szőrszálakat. Ugyanilyen részleteket fedezhetünk fel a glóriák díszítésében is, ahol minden egyes gyöngynek vagy drágakőnek van saját árnyéka.
Az egész festményt tulajdonképpen a közelségnek és a távolságnak ez a kettőssége jellemzi. Láttuk, hogy ami a teret illeti, ez egyfelől egy távoli, az ember számára elérhetetlen örökkévalóságot idéz. Másfelől viszont ott van Jézus keze, mely a keret peremén helyezkedik el, mintegy behatolva a (halandó) néző terébe. A portrészerű beállítás, illetve Jézus áldásra emelt keze a közvetlenség érzetét kelti, hiszen ez a gesztus egy spirituális kapocs, de mivel sem Jézus, sem Mária nem tekint egyenesen ránk, akik kapjuk az áldást, ez ismét a tőlünk való távolságot hangsúlyozza. Mária ebben a szerkezetben közvetítőként lép fel az emberiség és a fia között: ő imára kulcsolja kezét, ahogy a hívők teszik a szentképek előtt.
Még egy fontos részlet van a képen, amit mindenképpen érdemes figyelembe venni. Jézus medáljában egy ablak tükröződik, melynek belső kerete egyértelműen egy keresztet képez. Egyfelől megdöbbentő az a mesteri pontosság és részletgazdagság, ahogyan Campin megfesti ezt a miniatűrt (akár kép a képben is lehet), másfelől ebben is a szakrális és a profán tér dualitása fedezhető fel.
Ez a képi elem egyébként Robert Campin másik festményén is felbukkan sokkal nagyobb kidolgozottsággal, ugyanis ott már nem csak az ablak tükröződik, hanem még azok az épületek is, amelyek az ablakból láthatók!
Robert Campin: Werli oltárkép (részlet), 1438, Prado, Madrid
Robert Campin az a festő, aki lezárja az internacionális gótika korszakát, és akit az XV. századi északi reneszánsz stílus elindítójának tekintenek.
2016/06/12 2016/10/15 by Dorqa Categories: Robert CampinTags: északi reneszánsz, internacionális gótika, Robert Campin	Megjegyzés hozzáfűzése
Claus Sluter: Mózes kútja
Portré: Bronzino – Lodovico Capponi