Babel Web Anthology :: Balla Zsófia: Ameddig élsz en
Balla Zsófia: Ameddig élsz
Ameddig élsz (Hungarian)
Amíg az ősz a sziklavár amíg a fecske visszajár Csak addig élsz csak addig élsz amíg lerogy a gesztenye parázs a forró avaron amíg kihűl a tó vize hal szeme szűkül kékül a tó az őszben kifakul és ringva jár a köd szelíd kutyák ugatnak tépdesik az ehetőt rossz lábbelit szegény rokonok fölveszik Csak addig élsz míg mondhatod van házad és van asztalod mögötted gumitalpú árny hangodon sókristály sirály az ablakodban rózsa ég fehér üvegből vízpalást hogy átöleld a tornyokat hogy este betakard anyád - Csak addig élsz míg van kivel
Házadból majd a zaj kiver hideg tél fogja lábadat fagy rángatja kabátodat csókák röpítnek négy kerék összeráz földdé légy derék bogáncssűrű vezényszavak csapdossák szíved Hófalak Csak addig élsz míg bőrödet fagy égeti az őrödet a szégyen mint a hallgatás húsodba kap a földbe ás csak addig élsz csak addig élsz amíg e földön míg a félsz ott suttog minden hajnalon ősz-vonaton sínhajlaton
a szíved bírja bírja még a megnevezett kisdedé akit karodban átölelsz síkos az ősz csak vele élszUploaded byFehér Illés
Dotle živiš (Serbian)
Dok je jesen palata dok se lasta vraća Samo dotle živiš samo dotle živiš dok se sruši kesten žar na vrućem ševarju dok se voda jezera ohladi oči ribe sužavaju poplave jezero u jesen izbledi i pitoma magla kruži psi laju kidaju jestivo isluženu cipelu siromašni rođaci nosaju Samo dotle živiš dok smatraš poseduješ kuću i nameštaj iza tebe senka gumenih tabana na tvom glasu ptica kristalizirana u prozoru ti ruža gori vodeni plašt od belog stakla da bi tornjeve grlila da bi uveče majku pokrila – Samo dotle živiš dok imaš nekoga
Iz kuće isteraće te graja noge ti hladna zima hvata kaput mraz ciba čavke te hitaju u zemlju četiri kotača pretvaraju budi valjana poput čička guste naredbe srce ti snežne Stene ranjavaju Samo dotle živiš dok ti kožu mraz žari a stražu tvoju sram kao šutnja mišiće te zgrabi u zemlju ukopa samo dotle živiš samo dotle živiš dok na toj zemlji zebnja svake zore na svakom vozu jeseni na svakom prevoju tračnica krešti
drži se još ti se srce drži pripada detencetu koga rukama grliš klizava je jesen samo s njim živiš Fehér Illés