Vass Antónia: Lélekszilánkok: 2014
Lélekszilánkok Lost
Újabb magyarázattal tartozom a Lélekszilánkok kapcsán.
Először is, nagyon szépen köszönöm azt a rengeteg levelet, amiben a folytatás után érdeklődtök, igyekeztem (még ha picit késve is) mindenkinek válaszolni.
A dolog végre összeállt, és elindult a nagy útra, ám ez egyben azt is jelenti, hogy egy rövid ideig sajnos nem lesznek olvashatóak online az eddig publikált részek. Ez nem jelenti azt, hogy nem lesz mit olvasni a következő hónapokban, hiszen leírtam legújabb történetem első sorait, valamint ötletelek egy kicsit misztikusabb történet írásán is, ami Polly kalandjait meséli el.
Türelmeteket, és megértéseteket köszönöm! Bízom benne, hogy hamarosan arról számolhatok be, hogy Elisabeth rögös utazása nyomtatásban is megjelenik majd.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 15:02
Csodálatos Bippa kilenc élete
Bizonyára észrevettétek, hogy az utóbbi időben kicsit eltűntem, a bejegyzések is kuszábbak lettek, inkább versenyeredményekről szóltak, mintsem a Lélekszilánkokról. Ennek több oka van: egyrészről a regény egy igen hosszú, ám remélhetőleg szép útra készül, amihez rengeteg plusz háttérmunka, javítgatás, csiszolás stb. szükségeltetik még, ám ehhez sajnos nem lehet fenn az oldalon teljes terjedelmében. A másik dolog sajnos a munkámból és az egyetemi elfoglaltságaimból adódik, ez az én saram, kár is erre fecsérelni a szót. Mindenesetre öröm az ürömben, hogy a történet első változata elkészült, 20 fejezettel lezártam. (aki szeretné a közzé nem tett történetet olvasni, privátban tud nekem írni, szívesen elküldöm).
Azonban mégis szeretném valamivel megköszönni, hogy hétről hétre követtétek a történetet (és ha úgy alakul, hogy mégis fenn lesz az egész, követni is fogjátok), ezért ezúton szeretnék megosztani egy apró részletet a következő készülő történetemből, melynek címe Csodálatos Bippa kilenc élete.
Akit érdekelnek a történelmi korok, szerette a Lélekszilánkok nyelvezetét, történetét, remélem, hogy ugyanolyan lelkesen olvassa majd ezt a regényt is, hiszen most is időutazunk majd, sokszor szó szerint, néha csak belecsöppenünk, egyszóval ismét csak azt tudom mondani, hogy tartsatok velem ebben az időutazásban.
"– Ha Mr. Evenrood nem lenne olyan csökönyös, talán az Ön tisztességén sem esett volna csorba – okított Madame Brikett, miközben egy újabb szirmot hímzett a készülő terítőre.
– Mr. Evenrood bizonyára okkal feltételezte Bippáról, hogy szeretőt tart, elvégre nyíltan mászkál Mr. Blackford-dal, ha nem tévedek – vetette oda a nővérem, Emma.
– Én is a szobában vagyok! – vágtam az asztalhoz a hímzőkeretet, és dühösen felpattantam a székről.
– Bianca Parker – szólt hűvösen Madame Brikett –, nem tűröm, hogy ilyen szemtelenül viselkedj, különösképpen most, amikor vendéget várunk.
Hát persze, Mr. Evenrood éppen ezekben a percekben száll lóra, hogy átszelje fél Angliát, és a mi társaságunkban teázzon délután. Mindazonáltal már megtanultam, hogy jobban teszem, ha inkább hallgatok, bólintottam és a kert felé vettem az irányt. Ebben a ragyogó nyári időben kellemes hűvös szél lengedezett a közeli dombok fölött, és virágzó rétek illatát hozta felém. Igaz, még soha nem jártam arra fele, mert a birtok határán hatalmas fenyves terült el, ahova úrihölgy nem teszi be a lábát, de minden este telekörmöltem a naplóm vele, ha James Blackford megkéri a kezem, az első utunk odavezet majd."
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 23:07
Novellapályázat, 2. hely
Radnóti Miklós halálának 70. évfordulójára az ercsi művelődési ház országos novellapályázatot hirdetett, amire próza kategóriában én is neveztem Esti séta című írásommal. A szakmai zsűri elnöke ifj. Bus István író, újságíró volt (és talán a sors fintora, hogy épp ma jelent meg egy cikke).
Az eredményhirdetésen aztán kiderült, hogy 2. helyezést értem el, így az oklevél mellett egy csodálatos festménnyel is gazdagodtam, valamint a következő napokban cikk is jelenik majd meg a helyi lapban.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 0:31
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 23:31
Jodie és Bess (novella)
Perzselő nyár köszöntött a falura, és a déli napsugarak szinte felégették az útszéli füvet. Egy lovaskocsi porzott végig a hosszú úton, nyomában éles kutyacsaholások harsantak fel. A falu szélén a gyümölcsös mellett az udvaron létrát állítottak, a baromfiak az alá menekültek a meleg elől. A verandán Bess éppen egy regényt olvasott, az arckifejezéséből ítélve olyan ponyvát, amit a vándorcigányok árusítottak múlt héten. Nagy divatja volt ezeknek a romantikus történeteknek, a Bess-féle fiatal lányok valósággal rajongtak érte – kérőik nem kis bosszúságára.
Bessnek egyébként tetszett valaki. Két házzal arrébb lakott egy katonagyerek, George, akinek naponta vitt friss kenyeret a mezőre, amikor a földeken segített két szolgálat között. George és családja a nagy háború idején költöztek ide, miután a családfő lábát ellőtték. A fiatal férfi nem mutatott különösebb érdeklődést Bess iránt, bár nővére, Jodie miatt sokszor ólálkodott a kert körül.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 19:47
Indultam egy írói pályázaton, ahol (mint kiderült) az olvasói szavazatok döntenek. Szeretnék nyerni, ezért aki tud, légyszi szavazzon rám (10 mp az egész, nincs regisztráció, csak egy kattintás) https://polldaddy.com/poll/8173312/:
Ha elolvasnád a novellát:
https://www.facebook.com/notes/fortepan-mes%C3%A9k/p%C3%A1ly%C3%A1zat-vass-ant%C3%B3nia-jodie-%C3%A9s-bess/302662586580632
FRISSÍTÉS (2014.07.22.): Sziasztok! Egyszerűen nem tudom szavakba önteni, mennyire fantasztikusak vagytok! Köszönöm a támogatást, MEGNYERTEM a pályázatot! .)
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 10:57
Csehov pályázat
Egyszer volt, hol nem volt... volt egyszer egy Csehov pályázat...
Bár itt az oldalon főként a Lélekszilánkokat és a novelláimat publikálom, körülbelül 8-10 saját és átdolgozott dráma "lapul a fiók mélyén". Még márciusban hirdettek meg egy színpadi adaptációs pályázatot Csehov halálának 110. évfordulójára, melynek lényege az volt, hogy Csehov novellisztikájából kellett egy tetszőleges novellát színpadra állítani. Én a Kóristanőt választottam.
Eredmény most született egy hete körülbelül, és nem sokkal később a postaládában egy oklevél várt: különdíjas lettem. :)
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 13:46
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 21:33
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 23:20
Közeleg az Anyák napja, és ebből az alkalomból megjelenik egy antológia, melyben az egyik novellám is olvasható lesz.
Ha valaki esetleg szeretne engem nyomtatásban is olvasni, és kedvezményes áron hozzájutni az antológiához, a kapcsolati űrlap segítségével tud privátban írni ezzel kapcsolatban.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 17:30
Amikor ma hazaértem, ez fogadott itthon. :) Szuperül kezdődik ez az év!
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 16:01
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 16:42
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 16:41
A néma lovag
Hónapok óta figyelte a fényes kis ablakokat. A közeli erdő terebélyes lombjai remek búvóhelyet biztosítottak neki, tökéletes rálátása volt a falura is. Látta, ahogy az öreg Laubert botjára támaszkodva, zsörtölődve indul útnak a földekre, vagy, hogy Laura, a szomszédja hogy viszi ki a közeli folyóra a mosnivalót.
De őt egyetlen dolog érdekelte. A folyó partján, nem mesze a Szent Apostol útjától rozoga kis kunyhó állt. Hajdanán köztiszteletben álló, nagy tudású papok és tisztségviselők átmeneti szállásává volt, mára egy lepukkant családi viskó lett, amit csak az esti imádságok tartottak egybe. Ott a fák rejtekében azon gondolkodott, hogy egy olyan komoly, vagyonáért keményen megdolgozó ember, mint a tulajdonos Mr. Ambois, hogy képes gyakorlatilag a földig tiporni mindent, amit felépített. Persze, tudta ő. Mrs. Ambois halála óta az öreg legjobb barátja az ital lett, minden gondolatát a raktárkészlet karbantartása foglalta le. Összekuporgatott pénzét pedig az idetévedt zarándokok kegyelmi adományai tették ki. Ez volt ő, a zsugori, lepukkant fogadótulajdonos.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 16:40
Zihálva lépkedett a hóban. Rozsdavörös haját szétfújta a szél, ahogy átvágott a főtér forgatagán.
A munkába indulók egymást lökdösve igyekeztek felszállni a buszra, némelyikük feledve minden jó modort. Egy nő rikácsolva kérte ki magának, hogy mégis hogy képzeli a kedves busztársaság, hogy késnek, és még leülni sem tud. Egy másik gyanakodva méregette a mellette állót, a legújabb valóságshow egyik új kiesőjét gyanítva a sálrengeteg mögött. Aztán egy öregúr, kihasználva, hogy ő „már idős”, állát felbiccentve helyet követelt magának a hering-járművön.
Ez volt az egyik dolog, amit nem bírt elviselni. Szorosabbra húzta magán a kabátot, és amennyire a bokáig érő hó engedte, megszaporázta lépteit.
Bejegyezte: Vass Antónia dátum: 16:38