Változatlanul dübörögnek a vélt vagy valós felháborodást ecsetelő alkotmányjogi panaszok, hengerelnek a bírósági döntések ellen lázadó indítványok. Íme a legfrissebb végzések és határozatok!
MOTTÓ: Rossz nyelvek szerint: ”mindössze” több évre visszatekintő, alig ezer oldalnyi antik és aktuális jogviszonyok ismerete, összevetése volt szükséges hozzá.
A panasz alapjául szolgáló ügyben az indítványozó adóbevallásában 1 361 751 Ft visszatérítendő személyi jövedelemadót vallott be, és kérte annak kiutalását. Az adóhatóság ellenőrzést folytatott, amelynek eredményeképpen határozatában megállapította, hogy a kiutalni kért összeg teljes egészében jogosulatlan adókülönbözetnek minősül, és a kiutalás helyett „ráadásként” jogosulatlan adóvisszaigénylés miatt adóbírságban részesítette.
Ezt követően az indítványozó alkotmányjogi panaszt terjesztett elő az Alkotmánybírósághoz. Előadta: polgári engedetlenség címén nem járul hozzá az adólevonáshoz, mert nem arra fordítják az adóbevételeket, amire kellene, az általa befizetett adó ugyanis „nem közfeladat ellátására kerül felhasználásra.” Álláspontja szerint véleménynyilvánítási szabadságát gyakorolta, politikai véleményt fogalmazott meg a jelenlegi közpénzügyek kapcsán, amelyre az eljárt hatóságok aránytalanul korlátozó határozattal reflektáltak, így sérült a véleménynyilvánításhoz való joga. Megsértették továbbá a tisztességes hatósági eljáráshoz való jogot és a hatóság által okozott kár megtérítéséhez való jogot is, mivel a hatósági határozatok aránytalanul korlátozták a véleménynyilvánításhoz való jogát, mi több, ezért retorzió is érte. Állítja: a hatóság által kiszabott bírság a véleménynyilvánítása miatt retorzióként, jogellenesen és aránytalan mértékben került kiszabásra, a bírósági ítélete pedig ezen kárt nem kompenzálta.
Az indítványozó szerint a Kúria nem tett eleget indokolási kötelezettségének, emellett ítélete sérti „a pártatlan és független bíráskodáshoz” fűződő jogát is, mivel a kúriai ítélet meghozatalában olyan bíróvett részt, aki az elsőfokú eljárásban is eljárt, holott nem vehetett volna részt a felülvizsgálati eljárásban, mivel tőle pártatlan és független döntés nem volt elvárható. Minderre tekintettel sérült az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz való joga.
Mindezek alapján alkotmányjogi panaszában az indítványozó annak megállapítását kérte, hogy az eljárásban alaptörvény-ellenesen nem ismerték el „ügyfél” minőségét. Álláspontja szerint a határozat sérti az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz való jogát, és a XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jogát, mivel a sérelmezett bírósági döntés megfosztotta attól, hogy jogorvoslati jogával éljen a rá nézve sérelmes közigazgatási határozattal szemben.
Az Alkotmánybíróság jelen ügyben is hangsúlyozta: „indokolás hiányában a kérelem nem felel meg a határozottság Abtv. 52. § (1b) bekezdésében írt követelményének, annak elbírálására nincs lehetőség. Az Alaptörvény egyes rendelkezéseinek puszta felsorolása ugyanis nem ad kellő alapot az alkotmányossági vizsgálat lefolytatására.” Figyelemmel mindezekre az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a befogadhatóság további feltételeinek vizsgálatát mellőzve – figyelemmel az Abtv. 56. § (3) bekezdésére – az Ügyrend 30. § (2) bekezdés h) pontja alapján visszautasította. (Megnyitás PDF-ként.)
I. Az elsőfokú adóhatóság a 2012. október–decemberi időszakra vonatkozóan 4 899 000 Ft adókülönbözetet állapított meg és az indítványozóval szemben 2 499 000 Ft adóbírságot, valamint 457 000 Ft késedelmi pótlékot szabott ki. A másodfokú adóhatóság az indítványozó fellebbezése nyomán eljárva az adóbírság összegét 9 798 000 Ft-ra változtatta, egyebekben az elsőfokú adóhatósági határozatot helybenhagyta.
II. Az elsőfokú adóhatóság a 2013. február–áprilisi időszakra vonatkozóan az indítványozó terhére 1 046 000 Ft adókülönbözetet állapított meg és vele szemben 523 000 Ft adóbírságot, illetve 65 000 Ft késedelmi pótlékot szabott ki. A másodfokú adóhatóság az indítványozó fellebbezése nyomán eljárva az adóbírság összegét 1 417 000 Ft-ra változtatta, egyebekben az elsőfokú adóhatósági határozatot helybenhagyta.
Folytatásként, aBudapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az indítványozó által kezdeményezett három pert egyesítette és ítéletével a keresetét elutasította. A bíróság egyetértett az adóhatóságok érveivel, miszerint a számlakibocsátók valós gazdasági tevékenységet nem folytató fantomizálódott cégek voltak, melyekről az indítványozó információval sem rendelkezett, azok bejegyzett törvényes képviselőit sem ismerte. A kiállított számlák illegálisan beszerzett számlatömbökből származtak, így az általuk kibocsátott számlákra az indítványozó nem alapozhatott adólevonási jogot. Az indítványozót a bíróság bűnösnek mondta ki folytatólagosan elkövetett adócsalás bűntettében és magánokirat-hamisítás vétségében.