Vörös Liliom: Harangok
Jöhetsz már, sötétség, omoljatok várak,
az én világom már tegnap eltemették,
siratók a torát talán meg sem ették,
viszket a tenyerem, hogy közéjük vágjak.
Élettárs, emberek, búzatáblák hullnak,
még alig hódoltam könnyeknek, a gyásznak,
rosszmájú keselyűk máris új sírt ásnak,
testvérnek, koldusnak, kopott-inges úrnak...
Zúgjatok, harangok, zúgjatok az égig,
langymeleg tejembe új alkonyt kevertem,
ha lehet, világom újra megteremtem,
s ha nem, akkor hajnal többé már nem rémlik...
Kedvelem ezt a verset Terutól. Hangulatos, és a közlendő főleg a harmadik versszakban a legerőteljesebb. Tetszett, akkor is, most is.
2014. 08. 04. 17:56
Teru költészete megunhatatlan. A Sárga rózsák című verse örök kedvencem. :)
2014. 08. 05. 18:59