Központ | Családorvosnál
Családorvosnál
Ferencz Zsombor július 3, 2015 Vélemény
Az egészséges ember ritkán jár családorvoshoz. Akkor is inkább csak hipochondriából. Például azért, mert a fülébe jut, hogy az egyik távoli ismerősének a rokonát súlyos betegség érte. Erre általában mi is megijedünk, és a betegéhez hasonló tüneteket kezdünk felfedezni magunkon. Vagy arról szerzünk tudomást, hogy rossz jelnek számít, ha zsibbad a bal karunk. Vagy ha időnként megfájdul a fejünk. Vagy ha nem eléggé alacsony a vérnyomásunk, és kihagy a pulzusunk. Hát a miénk is zsibbad, a miénk is fáj, a miénk is magas, sőt a miénk is kihagy! És jól tudjuk, hogy minden tünetre van megoldás. Be vagyunk biztosítva. Irány a családorvos!
Kissé nehezen vesszük rá magunkat erre a kényelmetlen kiruccanásra. Pedig milyen jó volt mostanáig. Nem érdekelt, hogy mikor volt nyitva a „diszpenzár”, és az sem, hogy mikor „volt pénze” a vérvizsgáló laboratóriumnak. De most, hogy utolért ez az életbevágóan komoly nyavalya… Bemenni abba a nyomasztó váróterembe. Ahol mindig annyian állnak sorba előttünk. De ha nincs ott senki, aki után várnunk kellene, akkor is érkeznek időközben olyan betegek, akik „bérlettel” rendelkeznek, és elsőbbséget élveznek. Az idős, krónikus betegek, vagy a kisgyermekes anyukák. És mindazok, akik valamilyen okból kifolyólag gyakrabban járnak kivizsgálásra, mint mi. És ott van az a sok egészségügyi felvilágosító folyóirat az asztalon felejtve. Amiben elmagyarázzák nekünk a szakemberek, hogy mit ne együnk és mit ne igyunk. Aztán mehetünk haza éhesen, és még jobban elkeseredve. Hogy azt mondja, mozognunk kellene. És kevesebbet ennünk-innunk. Mert máskülönben nagy baj lesz. Egészségügyi krach. És akkor mindennek befellegzett. Ezt írja azokon a reklámújságokkal összevegyített, gyógyászati füzeteken. Jaj, Istenem, hát kinek kell egy ilyen váratlan, megrázó jelenet?
Aztán bejön egy fiatal lány az ajtón. Mosolyog. De minek kell mosolyognia egy fiatal lánynak az orvosi rendelő várótermében? Hiszen itt mindenki beteg, problémákkal küzd, kínkeservesen szenved. Szétnéz, és jókedvűen ránk köszön. Azt kérdi, hogy mi is a doktornőre várunk? Hát ki másra várnánk, ha nem a doktornőre, hiszen nincs más rendelő a közelben, csak ez az egy! Minek kell ilyeneket kérdeznie? És neki most azonnal be kell mennie. Pedig jól tudja, hogy itt mindenki beteg. Akkor viszont miért ne várna ő is a sorára, mint mi, „rendes” páciensek? Miért ne lenne türelme neki is a halálra ijesztő nagyokos egészségügyi magazinok átlapozására? Hadd tudja meg ő is, hány veszély fenyegeti a mindennapjait. Az egészségtelen táplálkozástól a kényelmes életvitelig. Ezek az élet igazi problémái! És ilyen helyzetben, mégsem hajlandó kivárni a sorát? Ez hogyan létezik?
Nagyon határozott volt. Nem várta meg, hogy behívják. Kopogás nélkül bement az ajtón. Nem ült bent sokat. Mindössze egy beutalót kellett átvennie. Pszichiátriai kezelésre.