Ősi forrásból: 2014
HETI SZAKASZ CHASZID SZEMSZÖGŐL -KI TÉCÉ 2014
A TENGERENTÚLI VÁLÓLEVÉL
„Ha valaki elvesz egy nőt feleségül…" (5Mózes 24,1)
Szakaszunk, többek között, a zsidó házasság és válás törvényeit is tárgyalja. A halacha megállapítja, hogy tilos valakinek elvenni egy nőt, ha eleve szándékában áll elválni tőle. Ennek egyik oka az az Írásvers (Példabeszédek 3,29), amely kimondja, hogy „ne forralj rosszat embertársad ellen, aki gyanútlanul lakik melletted". Ez mindenkire vonatkozik, különösen a feleségre, aki bízik férjében.
Ez oknál fogva azonban, ha előre megmondja, hogy majd elválik tőle és az asszony beleegyezik – a tilalom nem áll fenn.
Van azonban egy másik ok is, ami miatt az ilyen házasság nem kívánatos akkor sem, ha az asszony eleve tudja,hogy majd elválnak és mégis beleegyezik. Mivel maga a házasság egy örökös kötelék a férj és felesége között, ahogy ezt a teremtéskor a Teremtő kinyilvánította: „...így a férfi elhagyja apját és anyját, ragaszkodik feleségéhez, és egy testté válnak". (1Mózes 2,24) Egy olyan házasságban, ahol előre tudják, hogy válás lesz a vége – eleve meghibásodik a ragaszkodás elve, és már kezdettől fogva nincs az, amit örökös köteléknek lehet nevezni.
/Zárójelben: a zsidóság ismeri és elfogadja a válás elméleti lehetőségét, de csak abban az esetben ha a kötelék menet közben meghibásodik oly módon, hogy az együttélés lehetetlenné válik. Ekkor is mindent elkövetnek a hibák kijavítására, és a „slom bájit" (házi béke) helyreállítására./
Ennek kapcsán felmerül a kérdés:hogy lehet az, hogy az Örökkévaló száműzetésbe, galutba küldte a zsidókat, kiválasztott népét?
Ugyanis köztudott, hogy a zsidó hagyomány szerint az Örökkévaló és a zsidó nép egymásra találtak, és úgymond frigyre léptek a szináji tóraadás fennkölt alkalmával, és azóta mint „házastársak" vannak számon tartva, ahogy azt a Talmud és a Midrások állítják, egy Írásversre (Énekek 3,11) hivatkozva, amely Salamon királyra vetíti a verset, amely így szól: „Jertek ki, Jeruzsálem lányai, és nézzétek Salamon királyt… nászának napján, szíve örömének napján". Az allegorikus verset a hagyomány a szináji jelenésre applikálja, ahol az Örökkévaló kvázi elvette feleségül Izraelt. (BT Táánit 26,b)
A galut ennek az ellentéte, a válás, ahogy azt a Midrás az Örökkévaló szájából idézi. (Jálkut Hoséá 6,523)
Mivel az Örökkévaló előre tudta, hogy majd száműzi népét – „feleségét" –, vagyis elválik tőle, hogyan léphetett frigyre vele Szinájnál. Hiszen abban a Tórában, ami Szinájon adatott, írva vagyon a jövendölés, mely szerint „… és elszór benneteket az Örökkévaló a népek közé ..." (5Mózes 4,27), tehát az Örökkévaló tisztában volt azzal, mi vár a zsidó nép– ami nem más, mint a „válás". Ezzel a Jóisten kvázi megszegte saját tilalmát: úgy venni el egy "nőt", hogy eleve tervben volt a válás?!
A VÉTKEK ÉS A SZABAD VÁLASZTÁS
Erre egy kis megerőltetéssel, azt lehetne válaszolni, hogy ez nem "előre tudott", hiszen a galut a zsidók vétkeinek „eredménye"; szabad választásuk volt és van, és ha nem vétkeznek és nem veszik semmibe a Tóra törvényeit – akkor nincs száműzetés. Ha élnek a szabad választás jogával, és a jót választják – nincs galut!
Ez azonban csak első látásra logikus. Az Örökkévalóra nem érvényes a mi gyarló, emberi logikánk. Hiszen ő, áldott legyen a neve, tudta előre a Tóra adásakor, hogy a zsidók vétkezni fognak – annak ellenére, hogy szabad választásuk alapján választhatnák a jót –, és ennek következtében száműzetnek.
Ebből az következhet, hogy a „házasság", legalábbis az Örökkévaló részéről, nem volt tökéletes örök kapcsolat, és így Isten ments, abban valami hiba esett…
CSUPÁN ELREJTŐZÉS
Az igazság azonban az, hogy az Örökkévaló egyáltalán nem tervezte a "válást", és valóban nem is volt az. Hiszen az Örökkévaló azt mondja prófétája, Jesája, által (50,1): „Hol van anyátok válólevele, akit (úgymond) elküldtem!?"
Ha nincs válólevél – akkor nincs válás.
A galut idején is fennáll az örök szövetség és a szoros kapcsolat az Örökkévaló és a zsidó nép között. Ami van, az nem más, mint elrejtőzés, az Örökkévaló elrejti arcát, amivel azt akarja elérni, hogy a zsidók keressék őt, és legyenek egyek vele.
Ha a zsidók így viselkednek, akkor az Örökkévaló felfedi, hogy kedveli őket még a galut idején is és rövidesen, azonnal elhozza az igazi és teljes megváltást.
(Likuté Szichot, 34. kötet, 138. o.)
ב- 20:18 Nincsenek megjegyzések:
ב- 13:12 Nincsenek megjegyzések:
KI A GYENGÉBB; KI AZ ERÖSEBB?
320 MILLIÓNYI ARAB VAGY 8 MILLIÓNYI ZSIDÓ?
Nem mindig a
gyengébbnek
Szántór T. GáboR
Míg Izraelben erős szószólói vannak a megbékélésnek és a palesztinok jogainak is, a palesztin (s általában az arab) nyilvánosságban nyomát sem látni az Izrael iránti megértésnek, megsemmisítésére való törekvésnek annál inkább.
Romba dőlt otthonokat, földönfutóvá vált családokat, és különösen gyerekhalált látni mindig tragikus. Palesztin oldalon gyakran szembesülünk e fájdalmas jelenséggel. De tudnunk kell, hogy a Hamasz harcmodorának lényege az emberi pajzs.
Gyerekek, asszonyok testével fedezett rakétakilövő állások, amelyeket olykor ENSZ- és más nemzetközi humanitárius intézményekbe (kórházakba, iskolákba) helyeznek, és a Hamasz által szigorúan ellenőrzött nemzetközi médiát úgy irányítják, hogy az áldozatokat lehetőleg a keresztény ikonográfiára rájátszó krisztusi helyzetben fotózzák, mely a nyugati világ tudattalanijára hat. A harcokban győztes izraeliek ezért a médiaháborút rendre elveszítik. Erre Ámosz Oz író is utalt a Deutsche Wellének adott interjújában.
ב- 12:01 Nincsenek megjegyzések:
A HETI SZAKASZ CHASZID SZEMSZÖGBŐL – SOFTIM
AZ EMBER NEM URA MAGÁNAK
"Két vagy három tanu alapján végezzék ki---"
(5.Mózes, 17,6)
Heti szakaszunkban találkozunk azzal a parancsolattal amely azt mondja hogy "Két tanu vagy három tanu alapján végezzék ki a halálraitéltet"(5.Mózes, 17,6), vagyis csak érvényes tanuvallomások alapján lehet halálra vagy megkorbácsolásra itélni a vádlottat – de semmi esetre sem saját vallomása alapján. (BT, Szánhedrin 37,b).
Igy dönt a Tóra nyomán, Maimonidés is (Jád, Hilchot Szánhedrin, 28. fejezet végén): "Az Irás, (vagyis a Tóra) rendelete szerint, a Bét Din (biróság) nem végezhet ki és nem korbácsoltathat meg senkit a saját bevallása alapján, csak két tanu egybehangzó vallomása által".
Ez a szabály azonban csak sulyos bünügyekben érvényes. Anyagi, üzleti szférában az elv az, hogy az alperes vallomása többetnyom a latban, mint más emberek tanusága, ahogy a Talmud ezt statuálja: "A peres fél (akitől követelnek) vallomás annyit ér mint száz tanu!" (BT, Gitin, 40, b).
A TEST MINT LETÉT
Ámbár Maimonidés úgy definiálja ezt a halachát, mint az Irás rendelete (Gzérát Hákátuv), vagyis egy olyan rendelet, amelynek nincs logikus magyarázata –a Maimonidést értelmező tudósok megpróbálják a lehetetlent és itt-ott egy kevés indokot szolgáltatnak. Szerintük a dolog magyarázata abban rejlik, hogy mig az ember ura a vagyonának és igy beismerő vallomása kötelezheti őt a követelő kielégitésére.
Azonban, élete, vagyis a teste nem az ővé, ő nem ura annak, aki azt teheti vele amit akar – egyszóval a test csak letétben van nála – és nem tehet vele ami akar. Igy vallomása alapján nem lehet őt megkorbácsolni, vagy pláne halálta itélni.
Az ember teste és lelke nem az ő privát tulajdona – csak letétben, mintegy zálogként – vannak nála. Ennek alapján az ember kötelessége vigyázni testére és lelkére. Ennek értelmében tilos egy ember ütni saját magát és ezzel kért okozni testének – pláne hogy tilos öngyilkosnak lenni.
A teste nem az övé – hanem a teremtőé és neki semmi joga abban kárt tenni, vagy büntetésre kötelezni,
MIKOR VAN FELHATALMAZÁS?
A különbség amit látunk az ember teste és vagyona között – magyarázatra szorul. Hiszen a világon minden az Örökkévaló tulajdona, ahogy a Zsoltáros mondja(24,1) "Az Örökkévalóé a föld és mindaz ami betölti..." – maga az ember is és természetes vagyona is; ahogy azt Chágáj próféta mondja(2,8):"Enyém az ezüst, enyém az arany – mondja a Seregek ura".
Akkor meg miért teszünk különbséget az ember teste és vagyona között?
A válasz a különbségben rejlik ami a felhatalmazást illeti. Valóban minden az Örökkévalóé, de Ő felhatalmazza az embert, hogy azt csináljon saját pénzével/vagyonával amit akar. Ezzel szemben a testét nem adta neki, az csak letétben van nála és azzal nem tehet amit akar. Innen hogy nincs joga ahhoz saját vallomásával diszkriminálja magát.
NINCS – RAJTA KIVÜL – SEMMI!
Mindezzel együtt még a pénzügyekben is meg kell az embernek érteni , hogy az Örökkévalő teljhatalma teljes, egyedi és tökéletes. A felhatalmazás ellenére – az Örökkévalóé az utolsó szó.
Mesélik az Öreg rebbe, a chábád megalapitója, rabbi Sbéor Zálmán egyik lelkes hivéről, egy gazdag fakereskedő volt. Egyszer irodájában űlt és az üzleti számadást csinálta és amikor befejezte odairta "összesen" :- - - - - majd hozzátette: "Nincs rajta kivül semmi"! ("ÉJN od milvádó" – 5-Mózes,4,35) vagyis – az Örökkévalón kivül nincs semmi!
Ez volt egy igazi chaszid őszinte érzése, akkor is amikor üzleti számitásait csinálta és összegezte: összesen semmi, mert rajta kivül – minden semmi!
Ezzel a tudatos felismeréssel felfedezzük a teremtés való igazát és előkészitjük a világot feladatára a megváltás pillanatában, amikor mindenki látni ls érzékelni fogja hogy "nincs rajta kivül semmi".
(Likuté Szichot, 34 kötet, 106 ol').
ב- 9:53 Nincsenek megjegyzések:
HETI SZAKASZ CHASZID SZEMSZÖGBŐL -RÖÉ -2014
MIÉRT NEM ESZÜNK VÉRT?
A vér fogyasztásának tilalmáról már többször beszéltünk, de a témának különböző aspektusai vannak. Szakaszunkban is megjelenik a tilalom, sőt itt a Tóra megerősíti a már eddig is többször megjelenő tilalmat, amikor azt mondja itt, hogy „légy erős, ne edd a vért, mert a vér a lélek…" (5Mózes 12,23)
A kifejezés, illetve az aláhúzott felhívás, hogy „légy erős" (vagy légy állhatatos) – ami egy micvával kapcsolatban egyedi a Tórában –, felkelti érdeklődésünket: mi okból/célból tartotta a Tóra ennyire fontosnak aláhúzni a vér tilalmát?
Rási, a Midrás alapján, két választ is hoz erre a kérdésre. Az első, rabbi Jehuda nevében, azt mondja, hogy miután belemerültek a vérivásba – szükséges volt a tilalmat súlyosbítani a „légy erős" által.
A másik válasz Simon Ben Ázzájt idézi, aki azt mondta, hogy a súlyosbított tilalom a többi micvát célozza: „Ha a vér, amitől könnyű tartózkodni – mert az ember általában nem vágyakozik rá –, ilyen szigorú elbírálás alá esik, akkor a többi micve még sokkal inkább". (Kál váchómer)
Az első válasz úgy néz ki, hogy logikusabb és jobban értelmezi a kapcsolatot a vérivás és a „légy erős" felhívás között: mivel Izrael fiai „belemerültek", vagyis beleszoktak, hozzászoktak a vér élvezetéhez – szükségesnek mutatkozott az erősítés, a tilalom aláhúzása, hogy hagyjanak fel ezzel a rossz szokással.
Ezzel együtt meg kell mondanunk, hogy ez a magyarázat is „sántít". Először is már korábban, kb. negyven évvel ezelőtt, a tóraadás idejében, meg lett tiltva a vér élvezete, és ott nincs az itteni „erősítés". Ezen felül nehéz feltételezni, hogy az elmúlt negyven év alatt nem volt a Tóra figyelmeztetéseinek semmi foganatja, és a zsidók ennyire a vér „hívei"maradtak..
Ezért hozza Rási a másik értelmezést is, amely szerint a „légy erős" nem vonatkozik a vér tilalmára; az nem szorul külön erősítésre, mivel az emberek nem vágyakoznak utána. Hanem? Utalnia kell a többi micvára, az „annál inkább" elve alapján. Vagyis, mint Ben Ázzáj mondja: „Az Írás figyelmeztetni jön, mennyire kell ügyelni a micvák szigorú betartására".
Ezzel együtt nincs kizárva, hogy a kettő között nincs vita, már ami a valóságot illeti. Vannak emberek, akik nem vágyakoznak a vér után, hanem egyenesen undorodnak tőle, és vannak, akik „elmerülnek a vér élvezetében", vagyis különböző okokból használnak vért, akár orvosi okokból vagy akár azért, mert abban a hitben vannak, hogy az segíthet, mint egy amulett.
Ez a kétféle értelmezés két fokozatot jelez az istenszolgálatban. A belső, szellemi jelentősége a vér-használat tilalmának, megtisztítani az ember lelkét az állati ösztönöktől. Az első fokozat a lélek „tisztításában" akkor van, amikor az ember még ott tart, hogy „elmerül a vér élvezetében". Az ember állati ösztöne erős és működik, és az embernek erőt kell vennie magán, vagyis „erősnek kell lennie", hogy megzabolázza szenvedélyes vágyait.
Ezután érkezik el a második fokozathoz, ahol már „nem kívánja a vért", vagyis az állati ösztön már nem merül el és nem vágyakozik a világi dolgok iránt. Ebben a fejlődési szakban azért kell erősnek lennie, hogy megerősödjön a parancsolatok betartásában; hogy egyre feljebb és feljebb menjen a Tóra és a micvák tanulásában, elsajátításában és gyakorlásában, amíg a világ dolgai eltörpülnek a szemében, és a lelke az isteni fényben ragyog.
(Likuté Szichot, 14. kötet, 45. o.)
ב- 22:17 Nincsenek megjegyzések:
HETISZAKASZ(3)- Ékev – 2o14
irjaGlitsenstein Smuel Rabbi
A KENYÉR, A PÉNZ = A MEGÉLHETÉS
„Nem csak kenyéren él az ember." Híres mondat (néhány éve történetesen egy hamburgerlánc hirdetésében is szerepelt), na de mit is jelent?
A vers az eheti Tóra-szakaszból való, utalás a manna csodájára, hogy az az égből hullott a zsidó nép pusztai vándorlása során. A vers végén a konklúzió így hangzik: „hanem az Örökkévaló ajkának minden nyilatkozásán él az ember". Az ember életének igazi forrására emlékeztet tehát.
Az általános vélekedéssel ellentétben nem a mi erőfeszítéseink, fáradozásunk, konferenciáink, találkozóink és tanfolyamaink biztosítják a sikert. A valóságban az Örökkévaló az, aki megtart minket, aki gondoskodik rólunk, eléggé hasonlatosan ahhoz, ahogy a pusztában vándorló őseink függtek a szó szoros értelmében teljesen tőle, mindennapi megélhetésükért. A vagyon az Örökkévaló ajándéka. A nap végén látható tisztán, hogy nem az üzleti zsenialitásunk a kenyér egyedüli biztosítója, hanem a fentről való áldás ruház fel minket a sikerrel.
Kérdezzünk csak meg bátran bárkit az üzleti életben, hány gondosan kitervelt vállalkozása lett semmivé, viszont teljesen váratlanul befutott egy nagyobb megrendelés, erőfeszítés nélkül. Persze nem ez a szabály, és nekünk meg kell tennünk azt, ami rajtunk áll, a sikerért. De mikor az eljön, emlékeznünk kell, hogy itt magasabb erők vannak munkában, melyek működése kívül esik az ellenőrzésünkön.
Van azonban ennek a versnek más jelentése is. Az ember nemcsak kenyéren él. Az emberi lélek olyan, hogy többre vágyik a kenyérnél. Az emberi lény sosem elégszik meg a pénzzel és materiális javakkal egyedül.
A pénz fontos dolog, de nem élhetünk egyedül általa. Mi a helyzet a munkából származó kielégüléssel? Sokakat ismerek magam körül, akik bátra feladnak jövedelmező állásokat kevésbé jövedelmezőekért, mert nem találják a feladatukat eléggé ösztönzőnek. Pénzt kerestek vele, de hiányolták az érzelmi jutalmat.
Olyanokat is ismerek, akik anyagi tekintetben sikeresek, de egyébként látványosan boldogtalanok. Sikeresek és szerencsétlenek egyszerre. A siker, amit elérünk, nem garantálja a boldogságunkat. Miután megszereztük álmaink házát, a legfantasztikusabb sportkocsit és a legújabb telefont, laptopot, DVD-ket, azon kapjuk magunkat, hogy bele is fáradtunk. A megelégedésnek, hogy tartós legyen, több kell materiális alapnál, a spirituálisban kell gyökereznie. Szükségünk van a kenyérre és a pénzre, de ösztönző erőre és arra a tudatra is, hogy fontos, amit teszünk. Tudnunk kell, hogy az életünknek célja van, és számít, amit teszünk. Szeretnénk meggyőződni afelől, hogy a fáradozásunk gyümölcsöző, és az értékei tartósak.
Mesélnek egy rabról valamelyik orosz munkatáborban, akinek egy nehéz kereket kellett hajtania, amit a falra szereltek. Huszonöt éven át végezte ezt az inaszakasztó munkát. Gondolta, hogy a kerék nyilván valami malomszerkezethez csatlakozik a fal túloldalán, lisztet őröl vagy vizet hajt, öntözésre. Látta a lelki szemei előtt a bőven öntözött földek termését, a zsákokban álló lisztet. Huszonöt év után, mikor elengedték, azt kérte, mutassák meg neki, mi van a fal mögött. Nem volt ott semmi. A kerék csak kerék volt – az ő „munkája" semmiféle értelmes célt nem szolgált. Ájultan esett össze. Az élete munkájáról derült ki, hogy hiábavaló volt.
Mélyen bennünk él az igény, hogy az életünk értelmes legyen, fizikailag és spirituálisan is. Ha átlátjuk, hogy minden jócselekedetünk egy komplex spirituális rendszer része, hogy minden lépésünk egy kozmikus jelentőségű struktúrával áll összefüggésben, akkor az életünknek mindjárt lesz értelme, jelentősége és célja.
Erre kétségbeesetten nagy szükségünk van, hogy lássuk, a fáradozásunk mások javára szolgál – hogy hozzájárulunk mások jóllétéhez a magunk céljain túl is. Akkor nevezhető életnek az életünk. Akkor lehetünk boldogok.
Az ember nemcsak kenyéren él. Az nem megy neki-------
ב- 21:14 Nincsenek megjegyzések:
HETI SZAKASZ(2) - É K E V - 2014 -
JO B B - VAGY ROSSZABB?
„Mert az ország, ahová most bemégy, hogy birtokba vedd nem olyan, mint Egyiptom földje, ahonnan kijöttetek. Ott, ha elvetetted a magot, a lábaddal kellett öntöznöd, mint a zöldséges kertet. Az a föld pedig, ahová most átkeltek (a Jordánon), hogy birtokba vegyétek, hegyes-völgyes föld, az égből hulló eső vize itatja. Az Örökkévaló, a te Istened viseli gondját annak a földnek, állandóan szemmel tartja azt Istened, az Örökkévaló, az év elejétől, az év végéig" (DVÁRIM, 11, 10-13).
MÓZES,EZEN utolsó beszédeinek egyikében, ismét összehasonlítást tesz Egyiptom és Kánaán között. Most már nem arról van szó, hogy visszasírja a nép az ottani életet, hiszen már eltelt a 40 év, kihalt a rabszolgasorban született generáció, de Mózes azért nem mulasztja el, hogy kidomborítsa Erec Jiszráél előnyeit Egyiptommal szemben. A Nílus országában soha sem esik az eső, a mezőgazdaság létalapja az öntözés. Izrael országában pedig az esőtől függ, van-e mit enni.
„Nem olyan, mint Egyiptom földje" – idézi Rási a Szifré nevű midrásgyűjteményt, majd hozzáteszi: hanem jobb.
Rási a gondolatot tovább viszi. Az, hogy „nem olyan, mint Egyiptom" nem jelentheti azt, hogy rosszabb, mint az. Coán városa, a legjobb fekvésű egyiptomi település sem annyira jó, mint a legrosszabb, a szinte csak temetkezési helyként használható Hebron, Erecben.
Nachmanides szerint, azonban, az Írás egyszerű, nem aggádikus értelmezése éppenséggel ennek az ellenkezőjét sugallja. „Nem olyan, mint Egyiptom" – hanem rosszabb. Ezt a mózesi figyelmeztetés részeként kell értelmezni, miszerint, ha betartjátok a parancsolatokat – egy tejjel-mézzel folyó országot kaptok, ahol az Örökkévaló biztosítja számotokra az esőt, ezáltal a jó termést, De ha nem, akkor országotok olyan sem lesz, mint Egyiptom, ahol végül is a Nílus vizével termővé lehet tenni a földet. Erecben csak akkor van víz, ha esik az eső. Így, ha nem viselkedtek a isteni elvárásnak megfelelően, Isten nem áldja meg az országot életet adó esővel, s akkor az Ország nagyon rossz lesz számotokra, mert nem terem majd meg földjén semmi és még fű sem nő a hegyek lankáin.
És valóban. Mindjárt, a fentebb idézett versek után következik a Smá második fejezete, ami úgy kezdődik: „Ha engedelmesen hallgattok parancsolataimra, amelyeket ma parancsolok nektek, ha szeretni fogjátok az Örökkévaló Isteneteket és teljes szívvel szolgáljátok őt, akkor esőt adok földetekre a maga idejében, korai és kései esőt... vigyázzatok, hogy szívetek el ne csábítson benneteket, el ne hajoljatok és ne szolgáljatok más isteneket, mert akkor fellángol az Örökkévaló haragja ellenetek, bezárja az eget és nem lesz eső és a föld nem hozza meg termését..." (uo. 11, 13-17).
Egyértelmű, hogy ez esetben nem tudományosan meghatározható időjárásról van szó, hanem az isteni bűn és bűnhődés megnyilvánulásáról. Ezek után nem csoda, hogy a korabeli zsidók között is voltak olyanok, akik vissza-visszavágytak abba az országba – Egyiptomba – ahol ugyan vízzel és verejtékkel kellett a földet öntözni, de nem voltak „kiszolgáltatva" az isteni hatalomnak, amely számon kérte tetteiket...
Az Ígéret Földje nemcsak klímájában különbözik Egyiptomtól. Amikor Mózes megáldja a népet és kilátásba helyezi, hogy „nem lesz benned és közted magtalan, sem ember, sem állat között", és azt is, hogy „eltávolít az Isten tőled mindenfajta egyiptomi nyavalyát és betegséget, amiket jól ismertél" (uo. 7, 14-15), akkor olyan konkrét betegségekről beszél, mint a trachoma, különféle bőrbajok, vagy a lepra, a dizantéria.
S amikor a nép fél a honfoglaló háborútól, a válasz erre ismét csak Egyiptom. „Emlékezz vissza – mondja Mózes a népnek – mit tett az Örökkévaló Fáraóval és egész népével..." (uo. 7,18).
Figyelemre méltó, hogy Mózes – példaként- mindig Egyiptomot említi, soha nem Szichont, vagy Ógot, nem Ámálékot, netán Midjánt. Ennek oka az, hogy az említettekkel vívott háborúk un. természetes harcok voltak, amit a saját érdekükben vívtak, s győzelmüket a saját erejüknek és ügyességüknek tulajdoníthatták, míg Egyiptomban nyilvánvalóan „az Örökkévaló tette", az ő akarata szerint történtek e dolgok.
A Szidra tele van Erec Jiszráél dicséretével. Az egyik ilyen idézet SzánheriVől, Asur királyától származik. Amikor Jeruzsálemet ostromolta, egy renegát zsidó, Rávsáké révén, megpróbálta a nép Istenbe és királyába vetett hitét és bizodalmát megingatni. Tette ezt olymódon, hogy megüzente ellenfeleinek, ne higgyék, hogy megmenekülhetnek tőle, ahogy a környező népek sem voltak képesek támadását kivédeni. Majd azt mondta: „...várjatok, amíg elviszlek (deportállak) benneteket egy hozzátok hasonló országba..." (Jesája, 36,17).
„Áldottabb leszel minden népnél..." (Deuteronomium, 7,14).
Mózes ezen ígéretét N. Z. Berlin, a híres Náciv, akként értelmezi, hogy „ámbár a népek nyugalomban élnek és dolgoznak, te pedig állandóan háborúra kényszerülsz – mégis áldottabb leszel náluknál".
A jeruzsálemi Talmud azt mondja, „ha egy nem-zsidó megáldott, mondjál rá Áment", mert a fenti vers erre feljogosítja őt (Jeruzsálemi Talmud, Bráchot, 8,8). Még azt is hozzáteszi, hogy ha egy nem-zsidó Istent áldja, arra is Áment kell mondani.
Apám könnyekig meghatódott, s nagyon szépen megköszönte Báál-Sém-Tovnak a tükör közvetítette „üzenetet".
„És enni fogsz és jóllaksz és áldani fogod az Örökkévalót, a te Istenedet, azért a jó országért, amit neked adott" (uo. 8, 10).
Egy szegény lengyelországi rabbi útnak indult, hogy családja szűkös megélhetését – és férjhez adandó lányának kelengyéjét – zsidók jótékonysága révén biztosítsa. Eljutván egy németországi kisvárosba, rádöbbent, hogy egy kopek sincs a zsebében. Így hát elhatározta, felkeresi a helyi „rabbinert" (modern főrabbi), de kiderült, hogy az csak egy héten kétszer tart fogadóórát, azt is délután 2-3 között.
– Az étkezés utáni imában (bencsolás) többek között azt mondjuk. „Te, Örökkévaló, etetsz és ellátsz bennünket, mindig, minden nap, minden időben és minden órában" . Soha nem értettem – mondta a vendég – miért kell ennyire részletesen erről beszélni? Nem lett volna elég, ha azt mondjuk, hogy ellátsz és etetsz bennünket mindig? Minek kell a napokat és az órákat is kiemelni?
Most értettem meg. Azért adunk hálát a jó Istennek, amiért nem a főtisztelendő rabbiner úr útján jár, nem tart fogadóórákat, egyszer vagy kétszer hetenként, hanem színe elé lehet jutni „naponta, minden időben és minden órában".
ב- 20:16 Nincsenek megjegyzések:
Terroristák segélyezéséből
nem lesz kapitalizmus
2014. augusztus 11., 12:44
Szerző: neocohn(HVG)
mindenekelőtt hadd gratuláljak ahhoz, hogy valamikor augusztus elején, több mint három héttel a gázai háború megkezdése után Barroso elnök úr az Európai Tanács elnökével együtt nyilatkozatot adott ki arról, hogy most aztán már ideje véget vetni a vérontásnak. És tényleg, ebben önök és én, mi európaiak, teljesen egyetértünk: a vérontás rossz dolog.
Ideje volt már egy ilyen kemény hangú, senkit semmire nem kötelező közlemény kiadásának, amely bár valamiért kihagyta az "erőszak spirálja" szokott fordulatot, azért találtak más módot arra, hogy elkenjék a különbséget tettes és áldozat, ok és okozat között. Most a "körfolyamat" szót használták arra, hogy a szokott szigorral arányos fellépésre szólítsák fel a megtámadott Izraelt, miközben nyilván bele sem gondoltak abba, hogy ha Izrael arányosan válaszolt volna a rakétatámadásokra, akkor Gáza most csak egy rosszul kihasználható, nagy tengerparti autóparkoló lenne.
Az mikor volt, amikor önök utoljára belegondoltak valamibe? Hm?
"Nem szabad több életet elvesztegetni"– írják közleményükben, amely a támadót és a védekezőt, a palesztinokat és az izraelieket egyaránt felszólítja, hogy "legyenek bátrak, s vessenek véget az értelmetlen erőszaknak." Bátorság – ez régi európai uniós erény, szemben a sunyisággal, a tények elhallgatásával, a politikailag korrekt relativizálással, a "szegény elnyomott" palesztinok felkarolásával. Anélkül, hogy megkérdeznék, tulajdonképpen ki is nyomja el a palesztinokat, ki gyakorol hatalmat felettük, ki hagyja a palesztin civileket évtizedek óta menekülttáborokban vegetálni? Tipp: ne Izraelben keressék az illetőket.
Ahhoz is csak gratulálni tudok, hogy kevés szabadidejükben időnként arra szólítják fel Izraelt, oldja már fel Gáza blokádját (most nem is emlékszem, Egyiptomot is felszólították-e erre valaha), hadd fejlessze az "ostromlott város" a tengeri kikötőjét, hogy beinduljon végre a javak szabad mozgása. Hogy tehát legyen valamiféle kapitalizmus ott is, meg remélhetőleg Ciszjordániában is, nyilván. Mert egyelőre csak a szó szoros értelmében vett földalatti vircsaft virágzik Gázában, alagutakat ásnak ezek a derék, ostromlott emberek, hogy szervezett formában izraeli területre másszanak be, és ott kisvárosokban, kibucokban kisebb-nagyobb mészárlásokat hajtsanak végre. Például az önök pénzéből.
Akcióban a palesztin civil szféra: terroralagutak, akár uniós pénzekből is:
Nem, ez így nem igaz. Önöknek nincs pénze, az csak nekünk, európai adófizető polgároknak van, önök ugye csak azt tudják szétosztani palesztin humanitárius és a jóég tudja, még milyen segélyek formájában, amit mi előtt befizettünk a kasszába. Na ennek viszont ideje véget vetni, és ezzel a kívánalmammal nem vagyok egyedül.
Néhány hete írtam egy petíciót, amelyet azóta több mint 1200 ember aláírt, Magyarországtól Izraelig, a Felvidéktől Erdélyig, ha van kedvük, még önök is aláírhatják. Azt a tiszteletteljes kérést fogalmaztam meg benne, hogy "függesszék fel a 'mérsékelt' Fatah és a nyíltan terrorista Hamász által közösen kormányzott Palesztin Hatóságnak nyújtott bármiféle anyagi támogatás, infrastrukturális stb. segély folyósítását mindaddig, amíg a Hamász be nem fejezi a zsidó állam fenyegetését, alá nem ír egy tűzszüneti megállapodást, és el nem ismeri Izrael létét." Nem gondolom, hogy ez akkora kérés lenne, végül is ha jól látom, önök sincsenek teljesen tisztában vele, mire is megy el az oda öntött sok száz milliárd euró. Egészen hasonlóan érvel egy amerikai petíció is, amely ráadásul arra hívja fel Washington figyelmét, hogy a PH amerikai támogatása (ez évente úgy 500 millió dollár) jelenleg törvényellenes is.
Az önök és az amerikaiak által folyósított közpénzek nyilvánvalóan nemes szándékot tükröznek, végül is ki szereti a halott vagy szenvedő gyerekek látványát este a híradóban, de azért lássuk be, ez kevés. Az Európai Számvevőszék tavaly decemberi jelentéséből kiderült, hogy önök anélkül küldték át ezeket a pénzeket, hogy akár korrekt elszámoltatást, akár néhány európai alapérték garantálását (szabadság- és tulajdonjogok, béke, kisebbségek védelme, stb.) követelték volna meg érte cserébe. Nonszensz, amit önök művelnek.
A gázai térséget uraló, Izraelt elsöpörni akaró iszlamofasiszta Hamász egy ideje ugye közösen kormányozza a PH-t a Fatahhal, úgyhogy mostantól fokozottan kéne érvényesülnie a pénzek feletti kontrollnak, kőkemény feltételek szabásának, ilyenek. Már ha valóban a gázai és a ciszjordániai (nyugati parti) gazdaság fellendítése a cél. Netanjahu miniszterelnök ezt szorgalmazza hosszú évek óta, a "gazdaság békéjét" reálisabb opcióként látva a politikai kiegyezésnél - de az ugye mindenki számára világos (csak az önök számára nem), hogy terrorista kormányzatokkal nehéz gazdasági fellendülést tervezni.
A Fatah és főleg a Hamász politikai agendájának egészen biztos nem része egy olyan társadalom előmozdítása, ahol természetes a piac és a kereskedelem szabadsága, a verseny, a termelők és fogyasztók békés, önkéntes együttműködése, etnikai, vallási és politikai hovatartozásra tekintet nélkül. Hiszen akkor fel kéne adni a "cionista ellenségről" alkotott hazug mítoszt, abba kéne hagyni egy totalitárius társadalom rékényszerítését a dolgozó népre, és be kéne látni, hogy a palesztinok, ha békén hagyják őket, igenis éppúgy szabadságra és prosperitásra vágynak (és ez meg is illeti őket), mint bármely más nemzet.
Ugye egyetértünk abban, drága Bizottság, hogy ebben a kívánalomban semmi anti-európai nincsen, sőt? És ugye önök is pontosan tudják, csak éppen pont leszarják, hogy a Hamász eltérítette az európai közpénzeket, katonai infrastruktúrára és földalatti alagutakra, terror-hálózatokra költötte a pénzünket? (Egy alagút építési költsége hosszától függően tízezer és kétmillió dollár között van.) Nem kéne sürgősentenni valamit ez ügyben?
Esterházy Péter legutóbbi szavaival köszönök el önöktől, egy szebb, boldogabb európai jövőt kívánva mindannyiunknak: "Van elvi jelentősége időnként, hogy igent vagy nemet mond az ember." Én pedig ezt a levelet mailben is elküldöm majd önöknek, amint kiderül számomra, kinek kell levelet küldeni, ha az ember Európával akar kommunikálni.
ב- 12:21 Nincsenek megjegyzések: