Puskin Anyegin érettségi tétel - Érettségi.eu
Puskin Anyegin - Irodalom érettségi tétel
lásd 1. tétel
Az orosz romantika kialakulásának társadalmi háttere
feudális viszonyok, cári önkény → elégedetlenség, lázadás (1825. december: dekabrista felkelés)
III. Alekszandr Szergejevics Puskin
(1799- 1837) orosz költő, író, drámaíró, az orosz irodalom fejlődésének meghatározó alakja, aki mindhárom műnemben maradandó alkotásokat hozott létre. A modern orosz irodalmi nyelv megteremtője, a romantika legjelesebb képviselője, és egyben az orosz realizmus elindítója is. Az irodalmi és a beszélt nyelv egyesítésével kialakította az orosz irodalmi nyelvet.
Ereiben anyai dédapja Nagy Péter tábornoka révén afrikai vér is csörgedezett.
1811-től Pétervár közelében Carszkoje szelo-i líceum növendéke
1817-ben belépett a Zöld lámpa nevű irodalmi társaságba, mely kapcsolatot tartott a dekabristákkal. Kitiltották az egyetemről, de ekkor már megalapozott költői hírneve volt.
Lázító hangú költeményei miatt a cár 1820-ban száműzte Kisinyovba, majd Odesszába, a Krím-félszigetre. Úti élményeiből forrásozik: Kaukázusi fogoly és Bahcsiszeráji szökőkút.
Moszkvába illetve Szentpétervárra csak 1826-ban juthatott: az új cár, Miklós udvarába rendelte. Visszatérte után műveit – megjelenésük előtt – személyesen az uralkodó cenzúrázta.
1830-ban feleségül vette Moszkva kiemelkedő szépségét, a 18 esztendős Natalja Nyikolajevna Goncsarovát, s Péterváron telepedtek le. Négy gyermekük: két fiú s két leány. A költőt állami szolgálatra kötelezték.
1833-34-ben ismét a bolgyínói birtokon élt.
1834-ben udvari állást vállalt, a legalacsonyabb udvari címet (kamarás-apród) kapta meg.
1837-ben, egy affért követően, felesége jó hírének megvédése céljából párbajozott az őt provokáló emigráns Georges Charles d”Anthès francia kalandorral. A párbajban súlyosan megsebesült és a párbajt követő második napon sérüléseibe belehalt.
A költészet a szabadságot jelenti számára, főleg a klasszicizmus kultusza uralkodik.
Legfőbb eszméi: hedonista életelvek, a nemzeti szabadság és felvilágosodás szabad gondolatai, a dekabristák eszmeköre.
Költeményeinek jellemzője: a politikai szabadság követelése.
Hangvétele: blaszfémikus és a társadalmi ízlés elleni lázadó, szatirikus.
Ars poeticája ekkor: a művészet a tiltott dolgok színtere.
Első nagyszabású elbeszélő költeménye, a Ruszlán és Ludmila 1820-ban születik meg.
Száműzetésében írja az ún. déli elbeszélő költeményeket pl. A kaukázusi fogoly.
Romantikus műveiben már ekkor felbukkannak a realista jegyek.
Költeményeiben balsejtelmek és tűnődések, merengő hang, az elmúlás gondolatai jelennek meg.
Történeti tárgyú munkákba kezd – ilyen a Borisz Godunov, amellyel megváltoztatja az orosz drámát.
Később nem az orosz történelem, hanem a művészet és az emberi szenvedélyek felé fordul, pl. Mozart és Salieri.
Romantikus életsorsokat és történeteket prózában (elbeszélésekben) is feldolgoz.
Célja az egyszerű és tömör fogalmazás.
A dekabrista mozgalom bukása után ismét a nemzeti történeti vers és regény felé fordul, s magát a váteszköltő szerepében ábrázolja.
Népköltészet iránti vonzódása: régi dalok, mondák motívumai jelennek meg műveiben, majd meséket ír. Művészetében egyesül a folklór hagyománya és a fennkölt irodalom.
Romantikus korszakának és életművének csúcspontját világhírű verses regénye, az Anyegin megírása jelenti.
Folyóiratokban publikál:
a Lityeraturnaja Gazetában, amely a dekabristák finomabb hangján szól - nemzetközi viszonylatban forrongó események:
koleralázadás
lengyel forradalom
1836-tól a Szovremennyik (jelentése: Kortárs) című folyóirata révén irodalomszervezőként is szerepet játszik. (Folyóiratát Szentpéterváron 30 éven át adták ki.)
műfaj: verses regény: jellegzetes, népszerű romantikus műfaj (főleg Byronnál); a verses regény nem pusztán versbe szedett történet, lényeges szerepük van benne a lírai elemeknek, az író személyes érzelmeinek, véleményének; a líra és az epika elválaszthatatlanul fonódik össze a verses regényben
Tatjana: Olga nénje, kulcsfigura; nagyon érzékeny, befelé forduló, érzelmes, kifinomult; nem szokványos nő, rengeteget olvas; őszinte, nyílt, kötődik az orosz tájhoz; Anyegint határozott, eszményi jellemnek látja, beleszeret és megírja elhíresült levelét (ő kezdeményez); Anyegin visszautasítja, és ezek után már egyikük sem lehet boldog, a XIX. század eszményi nőalakja, tiszta lelkű, mély érzésű, ártatlan, nyíltszívű, erősen kötődik a természethez, hisz ideáljaiban, és erkölcsi nemessége a szerepet játszó Anyegin fölé emeli
jellemzők: az író a művet a kiadó Pletnyovnak ajánlja; nem akar széles közönséget, csak pár irodalomhoz értő figurának írja; tele van utalással:
a klasszikusokra
a kortársakra
az orosz irodalom és egyéb művészetek képviselőire (sokszor nagyon aktuális)
többszáz célzás; kommentárok: a nyelvhez való hozzáállásáról (nem tisztán orosz, idegen szavakat használ, gyakran direkt ellentmondásos; ironikus, bíráló)
az egész mű töredezett, be nem fejezett (direkt)
egy 19. századi ifjú nemes ábrázolásával a felesleges ember életérzésének rajzát adja s mindeközben körképet nyújt az orosz életről, társadalomról - világos és egyszerű stílusban, ám kiforrott zeneiséggel, az anyegini-strófa eszközével
a mű értéke: a romantika formanyelvén íródott (Lenszkij jelleme, Tatjana álma stb.), de a romantikus életstílus kritikája, ez az életvitel vezet a szereplők tragikus sorsához → boldogtalanság, céltalanság, meghasonlottság; a valósághű ábrázolásmód (a város és a falu életének részletes bemutatása) a realizmus megjelenését mutatja az orosz irodalomban
A fölösleges ember alakjának továbbélése az orosz irodalomban: