Csíky András kolozsvári színművész a Színházi Kritikusok Céhének idei életműdíjasa – f21.hu – A fiatalság százada
f21.hu 2020. máj. 13. 0 0
2020-ban a 20. század második felének egyik legmarkánsabb erdélyi magyar színházi alkotója, a színész, színházalapító, színészpedagógus Csíky András kapja a Színházi Kritikusok Céhének életműdíját.
A Színházi Kritikusok Céhe a 2005/2006-os évadban, kivételes jelleggel posztumusz életműdíjat adományozott a tragikus hirtelenséggel elhunyt Bertók Lajos színművésznek. 2011 óta a tagság évente egyszer titkos szavazással életművéért kritikusdíjat adományozhat olyan, a színházművészet bármely területén kiemelkedőt alkotó, lezárt pályával vagy pályaszakasszal rendelkező 65 év feletti művésznek (színész, rendező, tervező, dramaturg, stb.), aki dokumentálhatóan sokat tett a magyar nyelvű színház fejlődéséért, eredményeiért, színvonalának emeléséért, és közvetve vagy közvetlenül hozzájárult, illetve hozzájárul a magyar színházművészet jövőjének alakításához, a fiatalabb színházi generációk neveléséhez, formálásához.
Az eddigi életműdíjasok: Törőcsik Mari (2011), Senkálszky Endre (2012), Zsámbéki Gábor (2013), Fodor Tamás (2014), Molnár Piroska (2015), Székely Gábor (2016), Radnóti Zsuzsa (2017), Lázár Kati (2018), Pogány Judit (2019). 2020-ban titkos szavazás alapján a céh tagjai Csíky András színművésznek, a Kolozsvári Állami Magyar Színház tagjának szavazták meg az életműdíjat.
Csíky András 1930. augusztus 25-én született Székelyudvarhelyen. A kolozsvári Szentgyörgyi István Művészeti Intézet színész szakán 1953-ban diplomázott. A pályát a Nagybányai Állami Színház magyar tagozatának alapító tagjaként kezdte, ahol igazgató is volt. 1956 és 1977 között a Szatmári Állami Színház, majd Szatmári Északi Színház színésze (1960-1969 között igazgatója is), 1977–től a Kolozsvári Állami Magyar Színház társulatának tagja.
1990 után a kolozsvári magyar nyelvű színészképzés egyik újraindítója, éveken át a Babeș–Bolyai Tudományegyetem Színházi Tanszékének tanára.
Erzsébet-díjas (1992), megkapta a Határon Túli Magyar Színházak Fesztiválja életműdíját (1997) és a Szentgyörgyi István-díjat (1999). 2001-ben Jászai Mari-díjjal, 2004-ben a Román Kulturális és Vallásügyi Minisztérium Kulturális Érdemrendjével, 2005-ben a a Határon Túli Magyar Színházak Fesztiválján a Nemzeti Kulturális Örökség Minisztériuma Életmű-díjával, 2007-ben az UNITER (Román Színházi Szövetség) Életmű-díjával ismerték el. 2008-ban a Magyar Köztársaság Érdemrendjének Lovagkeresztjével tüntették ki, 2010-ben pedig megkapta az EMKE Kovács György-díját.
Köllő Katalin laudációja
Ez a félig-meddig civil fotó, ez a csupa ideg, szorongó, érzékeny, intelligens, arisztokratikus arc tökéletes lenyomata volt annak, ami Csíky András színészetére jellemző. A felvétel 1989-ben készült, a Kolozsvári Állami Magyar Színház előcsarnokában, A buszmegálló című darab próbájának egyik szünetében. Kántor Lászlónak ebben a portréban sikerült megörökítenie egy ötvenegynéhány éves színészi pálya „sűrített történetét”, pedig akkortájt még hátra voltak Csíky András legemlékezetesebb szerepei, amelyekről furcsamód 2008-ban számomra szintén ez a kép „tanúskodott” visszamenőleg. Még ezután következett Barakiás a Caligula helytartójából, a Szolga a Félreértésből, a Csirkefej Tanára, Kibédi/Husein a Mórokból, Molière a Képmutatók cselszövéséből, Gajev a Cseresznyéskertből, a Nagyapa Mrožek Károlyából, vagy (az idős) Faustus a Doktor Faustus tragikus históriájából, mégis ezek a szerepek mind-mind ott tükröződtek ebben az 1989-es tekintetben, ezen a fotón, ezen a kissé megkínzott arcon.
A színész. Két villanás: egyik 1993-ból, másik 2003-ból. Egyik egy látszólag jelentéktelen, szinte némaszerep, a Szolga Albert Camus Félreértéséből, másik valamivel jelentékenyebb, de tulajdonképpen „kitalált” szerep, az idős Faustus a Doktor Faustus tragikus históriája című Marlowe-darabban. Mindkettő feledhetetlen, remekbe szabott alakítás. A Félreértés Szolgája majdhogynem főszereplői rangra emelkedett Csíky András megformálásában. Mindössze két szót mond a darab végén, de addigra már oly „nagyra nő” az úrnői szörnyűségeit némán tűrő inas szerepében, hogy szinte nem tudjuk levenni a szemünket róla. Az idős Faustust játszó Csíky egyetlen gesztusáról pedig külön tanulmányt lehetne írni: az addig tolószékben ülő Faustus, megpillantva a Kézdi Imola által alakított Mephistophilist, hirtelen megtelik életerővel, lassan feláll, odamegy az előtte álló nőhöz, végtelenül gyöngéden megérinti őt, majd úgy szippant bele a haja illatába, hogy szinte utol lehet érni a vágy fellángolását, a férfiúi újjászületését. Ennél erotikusabb pillanatot ritkán lehet látni színpadon. Csupán két villanás, pedig pályája során eljátszotta a drámairodalom legnagyobb szerepeit, Rómeótól Hamletig, Ruy Blastól Caliguláig, vagy IV. Henriktől Tartuffe-ig – persze életkori okoknál fogva ezeket nem láthattam –, de az általam látottak közül ez a kettő örökké belémégett.
Forrás: https://kritikusceh.hu
Kiemelt kép: papageno.hu
Tags: Csíky András, Életmű-díj, Erdély, Kolozsvár, Kolozsvári Állami Magyar Színház, Színház, Színházi Kritikusok Céhe Categories: SZÍNHÁZ