Gyergyák Ágnes | Kicsi Budoár Női Magazin
Hosszú, rögös, ám mégis csodálatos életút áll mögöttem sok-sok tapasztalattal. Egy végtelen optimista, nyitott ember voltam és vagyok! Megjártam a mennyet, megjártam a poklot is.
Gyermekkorom nem volt egyszerű, nem várt gyermekként, csonka családban nőttem fel. Korán szembesültem a félelemmel, mint energiával. Félni a részeges apától, félni a magánytól, félni a sötétben, félni, hogy nem tudok megfelelni az elvárásoknak.
Kamasz koromban kezdtem el érezni, hogy más vagyok, mint a körülöttem lévő barátok, kortársak. Más dolgok érdekeltek, nem a bulizás, nem a csavargás. Akkor még nem értettem, de a jeleket folyamatosan megkaptam fentről, hogy valami különlegeset kell csinálnom, hogy van bennem valami, amivel foglalkozni kellene. De akkor még nem tettem. Sodort az élet, mint bárki mást, az érzések halványodtak, eltűntek, beálltam a sorba.
Férjhez mentem, született két csodálatos gyermekem, éltem a mindennapokat. Boldog voltam. Teljes volt az életem. Legalább is azt hittem.
Aztán jött a semmiből a pánikbetegség, ami megnyomorította az életem, hosszú – hosszú időn át. Nem voltam az utamon! Nem figyeltem a jelekre, a figyelmeztetésekre. Ezzel a betegséggel együtt élni nem könnyű, főleg úgy, hogy ebből a környezeted semmit ne lásson, a kicsi gyermekeid, a férjed, az amúgy is aggódó szülőd, a munkahelyen a kollégák. Pokoli nehéz évek voltak! Mosolyogni, miközben a szívem majd kiesett, sóhajtozni, mert úgy éreztem megfulladok, úgy megsimogatni a kisfiam fejét, – miközben, a kezem jéghideg és nyirkos a stressztől,- hogy ő ezt ne vegye észre. Túlélni ezt az időszakot pár tíz évet, iszonyatos munka, iszonyatos energia kellett!
Mikor már úgy éreztem, nem bírom, valamit tennem kell, elkezdtem a spiritualitással foglalkozni. Egyre több mindent olvastam, képeztem magam, hogy megértsem, mi zajlik körülöttem, bennem, és mindez miért. Válaszokat akartam!
Így találtam rá többek közt a Reikire. Persze mint beteg ember. De nálam nem vált be semmi. Semmi olyan gyógymód, ami másoknak segített. Miért? Tettem fel a kérdést. Miért pont nekem nem segít semmi? Kétségbeesésemben megkérdeztem egy médiumot. A válasz meglepett.
„ Neked nem kapnod kell, hanem adnod az energiát”
Hát ezért nem működött semmi! Még mindig nem voltam az utamon! És ez volt a fordulópont az életemben. Innentől teljes átváltozáson mentem keresztül minden téren. Kiléptem a komfortzónámból! Elváltam, mert rájöttem, hogy mérgező kapcsolatban élek, munkát váltottam, a félelmeket fokozatosan kiirtottam az életemből. Elsajátítottam a Reiki minden fellelhető tudását. Elkezdtem gyógyítani, és a felsőbb énem, sugallataira hallgatni. Ráléptem az utamra!
Folyamatosan javultam, minél többet segítettem annál jobban lettem. Írtam, gyógyítottam, tanultam, közben csak azt vettem észre, jól vagyok!
Azóta is ezt az utat járom! „Gyógyítok” azzal, hogy közvetítem a legtisztább energiát, – alázattal, szeretettel – írok, folyamatosan tanulok, tapasztalok!
Hálás vagyok mindenért, minden gondomért, problémámért, a betegségemért, a kitartásomért, a csodálatos gyermekeimért, a szerelemért, a csalódásokért, a kritikákért, dicséretekért. Mindenért, amivel nap, mint nap találkoztam. Ezek a tapasztalatok tettek azzá, aki most vagyok!
Az írásaimmal, az energia közvetítésével, – gyógyítással – segíteni szeretnék, a hasonló cipőben járó útjukat kereső embereknek. Sokszor elég csak egy mondat ahhoz, hogy valaki megtalálja az útját, és pozitívan változzon az élete.
Hacsak pár embernek segítettem, és általam megleli a lelki békét, vagy megoldást talál élete egy-egy problémájára, már megérte!