Fénysétálás | Vár fotó
Fénysétálás
By Kóc On 2012. szeptember 23. vasárnap 2016. április 12. kedd In Fotó Tagged budapest, fotó, fotózás, halászbástya, séta, vár Leave a comment
Tegnap halált megvető bátorsággal ugrottam bele a budapesti forgatag legbelsőbb bugyraiba, hogy nem törődve a veszéllyel, ismét kockára tegyem fényképészeti felszerelésemet. Nem emlékszem már, hogy volt-e akkortájt bejegyzés, de ha nem most elmondom: amikor legutoljára rávettem magam, hogy elmenjek fotózni (csak úgy a fotózás kedvéért), akkor 3 hónapja vásárolt 94 ezer forintos Tamron objektívemet némiképp átszerkesztettem a Föld gravitációs mezője segítségével. Azóta szépen meggyógyult, köszönöm a kérdést. Mármint az objektív…a Föld még lábadozik. Szóval tegnap bepattantam a gépsárkányba, betoltam az optikai adathordozót a helyére és miközben a Petőfi rádió felvételeit hallgattam, nagy sebességgel megindultam a Budai vár irányába.
Miután tökéletes szakértelemmel leparkoltam a járgányt konstatáltam, hogy valami zavart érzek az erőben. Hamar fel is figyeltem a forrására: a Lánchídon nem autók közlekednek, hanem egy organikus kocsonyaként hömpölygő élőlény áradat. Nagy százalékban humanoid szerűségek voltak, de akadt egy-két visszamaradott alfaj is azért. Viszonylag rövid idő alatt felmértem, hogy a Tudományok Hídja rendezvény keretében lezárták az egész környéket a Roosevelt tértől egészen a várig (Hú bazd bejöttem a sűrűjébe, hogy fogok innen kocsival hazajutni?). Gondoltam ha már itt vagyok meglesem mi a helyzet ott a Dunának vize fölött, szóval elindultam a hídon Pest irányába. Rögtön utam közepén találkoztam ezzel a kis édessel…vajon milyen tudományág képviseletében hagyták itt parlagon szegényt.
Nem sokat tébláboltam itt, mert éreztem hogy közeledik a naplemente és a “kék-órát” semmiképpen sem akartam elmulasztani, így hát nyakamba kaptam a lábam és elindultam felfelé a várnak. A Halászbástya lelkes közönségét figyeltem egy darabig, amíg vártam a megfelelő fényviszonyokra. Az épület déli oldalára fel lehet menni, hogy megcsodáld a kilátást…pénzért (nem tudom mennyiért, nem érdekelt). Most jön a csavar. Az épület északi oldalára fel lehet menni, hogy megcsodáld a kilátást…ingyen. És hol van tömeg? A fizetős részen…retards. Mindegy, én kinéztem magamnak egy megfelelő helyet, hogy fotózgassak, közben megbeszéltük pár kedves ázsiai lyánykával, hogy irigyelnek a hosszú és erős állványomért…hehehe. Fotós állvány…you know:) Aztán eljött a pillanat, elkezdtem kattintgatni. Hát hogy milyen rohadt idegesítő a sok mozgó élőlény. Nyilván 4-5 másodperces expókat lövöldöztem, de 10 képből 8-ba belesétált valaki. Így végül annyi képet kellett lőnöm egy témáról, hogy közben vége lett a kék órának, szóval nem sok képem lett összességében. Főleg, hogy HDR-t szerettem volna csinálgatni, ahhoz meg ugye alapból több kép kell. Na mindegy.
Az első kép panoráma és HDR egyben, azaz kb 8 képből lett összeollózva. A képzajjal még mindig nem tudok mit kezdeni sajnos HDR képeknél, pedig jó lenne. Aztán persze, hogy ne múljon el anélkül az este, hogy valami elromlana, az állványom egyik rögzítő csavarja eltört, így nem tudtam a gépet rárakni…azaz itt volt a vége a fotózásnak, mert állvány nélkül nem nagyon tudok éjjel képeket készíteni. De ez legalább nem akkora nagyságrend, mint az objektív volt.
Még azt elmondanám így a végén, hogy vettem kávét tegnap. Ez azért fontos, mert rászántam magam, hogy egy jobb minőségű verziót vegyek és kiadtam 1400 Ft-ot a negyed kilós kiszerelésért (ha úgy nézzük, hogy ezt a mennyiséget én itthon két hónapig fogyasztom, nem olyan vészes). Ez a kávé pedig a Lavazza Qualita Oro. Hát valami elképesztően hihetetlenül finom. Külön kiemelném, hogy a Lavazza kávék hátulján mindegyiken rajta van, hogy milyen kávékból milyen arányt tartalmaz és hogy mennyire erős a pörkölése. Ez az Oro 100% arabica kávéból van és közepes pörkölésű. Javaslom mindenkinek, aki szereti a kávét.
Őszi reneszánsz
A Lüktető tarkó estéje
Analógisztán – A boldog társadalom