Vojtina örök – Vass Judit oldala
I.M. KAFKA
még, Uram, ez a szigorított?
Tudom, tudom, nem te cellásítod.
Már az őr sincs talán,
csak visszhangzik lépte,
talán csak magam álltam
a falak helyébe.
De ez a talán is bizony-talan.
Szóviccbe játszik, míg hatalma van.
Ha későn és hiába, azért én mégis:
fellebbeznék, Uram.
I.M. SZÉP ERNŐ
a piacra megyek,
egy üres telek esik utamba.
A láthatatlan gazda
titokban füvet nyír a gazra,
de nem lakja be se házzal, se kerttel.
S én mindig sóvárogva nézem:
ha lenne pénzem…
micsoda házat emelnék
ebben a térben.
Visszafelé aztán itt gyújtok rá,
s amíg a cigaretta tart,
kiülök a verandára,
és kissé ódivatú verseket írok.
A csikket papírba gyűröm,
hogy ne szemeteljek.
Megyek tovább, a haza felé,
s ahogy lépek,
kissé ódivatú dallamot
dúdol bennem ez a vándor élet.