Antalffy-Zsiross Dezső – Wikipédia
Antalffy-Zsiross Dezső
magyar orgonaművész, zeneszerző
Antalffy-Zsiross Dezső (Nagybecskerek, 1885. július 24. – Denville, 1945. április 29.) magyar orgonaművészként kora legjelentősebb előadói közé tartozott, zeneszerzőként is jelentős. Zenekari, kamara-, kórus-, zongora- és orgonaműveket alkotott, amelyek a Schirmer, Ricordi, Leduc, Salabert, Steingräber, Breitkopf, Universal kiadóknál jelentek meg.
1938 karácsonyán
Született 1885. július 24.
Elhunyt 1945. április 29. (59 évesen)
Eötvös Loránd Tudományegyetem (–1906)
Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem (–1906)
Tevékenység A budapesti Zeneakadémia tanára (1909-1920) és a Szent István-bazilika főorgonistája, a New York-i Roxy Színház orgonistája (1927-1942), Radio City Music Hall zeneszerzője, orgonaművésze (1932-1942), New York-i filharmonikusok tagja (1938-1942), Columbia Egyetem tanára.
Elnökölte a Magyar Organológiai Társaságot.
Antalffy-Zsiross Dezső aláírása
A Wikimédia Commons tartalmaz Antalffy-Zsiross Dezső témájú médiaállományokat.
A délvidéki Nagybecskereken született muzikális családban. Zenei tehetsége már négyéves korában megnyilvánult, s gyakran lépett fel otthon a házi szalonzenekarban. Eleinte édesanyja tanította zongorázni, majd az orgonista Ripka Ferenc és Herr Ödön felügyelték zenei előmenetelét, s a gimnázium mellett napi nyolcórás gyakorlással alapozta meg későbbi technikáját.
Az ifjú zeneakadémistaSzerkesztés
1902-ben került Budapestre, ahol egyszerre végezte a Magyar Királyi Egyetem jogi karát és a Zeneakadémia orgona- és zeneszerzés szakát. Négy évig volt a nagyhírű Hans Koessler tanítványa, aki Kodályt, Bartókot és Weinert is tanította. Nagy sikerek után, 1906-ban kapta meg kiváló minősítésű diplomáját. Zeneakadémiai évei után az 1906/7-es tanévben a berlini Zeneművészeti Főiskolára ment, ahol a 75 éves magyar származású legendás hírű hegedűművész-zeneszerző Joachim Józseftől vett zeneszerzés-órákat. Az 1907/8-as évadban a Kölni Operánál volt karmester, majd 1909-ig Lipcsében és Bolognában tanult orgonát.
Külföldi tanulmányútjaiSzerkesztés
Lipcsében a modernizmus egyik előfutáránál, az orgonista Max Regernél tanult zeneszerzést, s a híres Tamás-templomban a virtuóz Karl Straubénál orgonajátékot. Az akkoriban orgonista fellegvárnak számító Lipcse hatása szinte az egész Antalffy-életművön kimutatható. Max Reger szintézise, amivel a bachi hagyományokat ötvözte a legújabb liszti és brahmsi törekvésekkel, ugyanúgy jelen lesz az ő gondolkodásában is, amikor tradicionális témáit, dallamait Debussy-ihletésű impresszionista harmóniákkal fűszerezi. Úgy tűnik, az élénk szellemű, minden újra fogékony komponista ekkor találta meg sajátos zenei nyelvét. Hasonló hatással volt rá Bolognában Marco Enrico Bossi is, akinél interpretációt és metodikát tanult. Bossi hatalmas, mintegy 150 tételből álló életművének gerince szintén orgonára készült, de míg Reger liturgikus műfajokban gondolkodott (korál-feldolgozások, fúgák stb.), Bossi szinte kizárólag koncertdarabokat írt, s később Antalffy is ehhez az irányzathoz csatlakozott. Valószínűleg az ő hatására írta meg 1911-ben kétkötetes Orgonaiskoláját,[1] a mindmáig a legrészletesebb, legátfogóbb hazai tankönyvet, amely a növendékek zenei fejlődését legalább annyira szem előtt tartotta, mint technikai képzését.
A Zeneakadémia tanáraSzerkesztés
1909-es hazatérésével nagyszerű, 1920-ig tartó budapesti évtized vette kezdetét. Néhány kései darabtól eltekintve lényegében ekkor írta meg orgonaműveinek döntő többségét. Egykori tanára nyugalomba vonulása után, 1909-től rendkívüli, 1912-től rendes tanár a Zeneakadémián, ahol orgonát, majd 1919-től zeneszerzést is tanított. Első önálló budapesti hangversenyét 1911 januárjában tartotta, óriási sikerrel, amelyet nemcsak az államtitkár tisztelt meg jelenlétével, de a zenésztársak is, akik egy babérkoszorúval tüntették ki a fiatal virtuózt. A koncerten – ahogy széles érdeklődésének megfelelően később is – a kora barokk Frescobalditól a kortárs szerzőkön át saját darabjáig a teljes irodalomból játszott.
1911 márciusában feleségül vette Árkay Dalmát, 1912 januárjában megszületett egyetlen gyermeke, Antalffy-Zsiross Judit, aki 2011-ben 99 éves korában hunyt el, Budapesten. Az első világháború kitörésekor behívták katonának, s Nagyváradon töltött két évet, de 1916-tól ismét dolgozott: jótékony célú rendezvényeken lépett fel Budapesten, Erdélyben és szerte az országban, majd 1917-ben elnyerte a Szent István-bazilika főorgonista-állását, s így keze alá került az ország talán legnagyobb hangszere, az 1905-ben épült Angster-orgona.
Úton az Új Világ felé, amerikai sikereiSzerkesztés
Antalffy-Zsiross Dezső az orgonánál
Antalffy élete 1921-től gyökeres fordulatot vett. Feltehetően mindent elért, amit Magyarországon orgonista akkoriban elérhetett, életének második fele így a nagyvilág fokozatos meghódításával telt. 1921. január 4-én érkezett meg New Yorkba, s 21-én már debütált zongorakísérőként, az akkor 20 éves magyar hegedűfenomén Kerékjártó Ducival. A következő hónapokban bejárták „fél Amerikát”, ahogy maga Antalffy írta egy levelében. Áprilisban már jelentkezett is az egyik legnagyobb kiadó (Schirmer), hogy megjelenteti 6 művét. Nyáron a híres impresszárió, Samuel „Roxy” Rothafel meghívására a két éve megnyílt Capitol Theater orgonistája lett, s itt adta a következő év áprilisában azt a koncertjét, melynek hatására az újságok az „orgona Dohnányija”-ként emlegették.
A 4000 ülőhelyes Capitol Theater az első mozgóképszínházak, vagy inkább mozi-paloták egyike volt, itt mutatták be rendszeresen a Metro-Goldwyn-Mayer produkciókat. 1922 szeptemberében a New York állambeli Rochesteri Egyetem zenei fakultásának, az előző évben alapított Eastman School of Musicnak lett az orgonatanára, s az intézményhez tartozó több mint 3000 személyes Eastman Theater orgonistája. Az iskola 1905-ben alapított zenei könyvtára, az akkor is és ma is észak-Amerika legnagyobb akadémiai kutató könyvtáraként jegyzett Eastman Music Library bizonyára egy olyan világot nyitott ki a minden új iránt fogékony muzsikus számára, amely az itthoni körülmények között elképzelhetetlen lett volna.
1924 februárjában egy nagyszabású előadássorozat zenei vezetői állására hívták meg. Kurt Vollmöller: The Miracle (A csoda) című, Németországban 1911-ben Max Reinhardt rendezésében bemutatott színdarabja után Morris Gest amerikai producer meghívta New Yorkba, s a három felvonásból álló produkció orgonistája, a kórus és a zenekar vezetője Antalffy lett. A négy hónapig tartó kimerítő előadássorozatot nyáron pihente ki az imádott Kaliforniában, majd hazautazott Budapestre, s szeptemberben 3,5 év után ismét elfoglalta zeneakadémiai tanári állását.
Egy rövid időre, újra BudapestenSzerkesztés
Itthon azonban sokkal nehezebb körülmények várták. A Zeneakadémia orgonája átépítés miatt átmenetileg használhatatlanná vált, s állástalan helyzetében kénytelen volt elfogadni a Miracle-produkció decemberi meghívását egy amerikai turnéra. 1925 szeptemberében visszatért a Zeneakadémia falai közé, egy éven keresztül tanított és koncertezett, majd a Miracle-produkció újabb felkérésére ismét csatlakozott a társulathoz, s 1927 első két hónapjában Los Angelesben részt vett a 32 estéből álló előadássorozaton. Morris Gest producer egyúttal felkérte Hugo von Hofmannsthal Jedermann (Akárki) című színműve kísérőzenéjének megkomponálására. Amerikai tartózkodása ezúttal azonban jelentősen meghosszabbodott, amikor tavasszal meghívást kapott a New York-i székhelyű Union Theological Seminary részéről. (Ekkor szűnt meg zeneakadémiai állása.) Mivel Antalffy 1927 tavaszától 1929-ig volt az intézet alkalmazásában, feltehetően részt vett az 1928-as alapítású Egyházi Zeneiskola alapításában (Sacred Music School), majd egy éven keresztül zeneszerzést, ellenpontot, kottaolvasást, transzponálást és hangszerelést tanított a kezdő évfolyamnak.
1929 elején ismét megkereste a Miracle-társulat. Morris Gest ezúttal egy új produkcióhoz, a Freiburg Passion Playhez (Freiburgi passiójáték) keresett zeneszerző-karmestert, s rendezőnek apósát, azt David Belascót kérte fel, aki színpadra dolgozta át John Luther Long Madame Butterfly (Pillangókisasszony) című novelláját. A Freiburgi passiójáték 1929. április-június között szerepelt az akkori világ legnagyobb színháza, az 5300 fős befogadóképességű Hippodrome Theater műsorán.
Az 1929-33-as nagy gazdasági világválság is feltehetően közrejátszott abban, hogy Antalffy a következő tavasszal elhagyta Amerikát, s európai hangversenykörútra indult. Ekkor járt Párizsban, ahol a filmipar is felfigyelt tehetségére: ő írta a Le Miracle des Loups (A farkasok csodája) című film kísérőzenéjét, amelyet az akkoriban az egész európai filmgyártást másodmagával uraló Gaumont filmstúdió rendelt meg tőle.
1930-ban hazalátogatott Magyarországra, koncerteket adott Budapesten és vidéken egyaránt, elsők között szólaltatta meg az éppen elkészült szegedi Fogadalmi templomban azt az új Angster-orgonát, amely öt manuálos, 136 regiszteres terjedelmével a korabeli Európa második legnagyobb hangszere volt.
1931 végén, a válság egyik enyhébb szakaszában visszatért Amerikába (akarata ellenére alakult úgy, hogy soha nem jött már haza ezután), ahol a régi ismerős és munkaadó Samuel „Roxy” Rothafel új, és egyben utolsó vállalkozásának főszerepe várta: a Radio City Music Hall 1932. december 27-i megnyitására szánt ünnepi oratórium megírása. A Radio City Music Hall a modern világ legnagyobb magánépítkezési vállalkozásának, az 1930–39 között épült, 14 felhőkarcoló irodaházból álló, a legmodernebb art déco stílusban kivitelezett Rockefeller Centernek egyik óriásépülete, amelyet az egész világ leghatalmasabb és legfényűzőbb színházának terveztek. A Voices of Millions (Milliók hangja) című Antalffy-oratórium szövegét és előadói apparátusát az emberi egyenjogúság eszméje hatotta át, amennyiben kórusát fehér és fekete énekesek alkották, a mű szövegét pedig a világvallások szent szövegeinek figyelembevételével állították össze. A darab a nyitóünnepségen óriási sikert aratott, s ez volt a szomszédságában működő és ma is sugárzó Radio City első világméretű rádióközvetítése. Minden bizonnyal ennek a sikernek köszönhette Antalffy, hogy 1932-től 10 éven keresztül a 6000 fős óriásszínház zeneszerző-orgonistájaként dolgozhatott.
Indián operájaSzerkesztés
A sikersorozatnak azonban még mindig nem volt vége. Most érkezhetett el alkotóerejének csúcsára (egyébként kortársaival, Kodállyal, Bartókkal, Sztravinszkijjal párhuzamosan), s belekezdett legnagyobb zeneszerzői vállalkozásába, egy indián opera megírásába. Az Onteora’s Bride (Onteora menyasszonya) című opera, amelyet egy akkoriban ismert indián történetre írt, 1934-ben munkahelyén, a Radio City Music Hall színháztermében került színre, s a fogadtatást jelzi, hogy a következő két hétben naponta 4-5 előadást tartva összesen 58-szor láthatta-hallhatta a New York-i közönség. A mű minden bizonnyal elnyerte az indiánok tetszését is, ugyanis tekintélyes szervezetük, az „Indian Associations of America” tiszteletbeli törzsfőnökké választotta a zeneszerzőt.
1936-ban a világ egyik legjobb együttese, a New York Philharmonic Orchestra számára elkészítette Vivaldi-Bach: d-moll concertójának zenekari átiratát, aminek következtében a John Barbirolli vezetése alatt álló zenekar 1938-ban tagjává választotta az orgonavirtuózt. A darab bemutatójára 1940-ben került sor, s Antalffynak ez volt az utolsó zeneszerzői sikere.
1942-ben súlyos szívbetegsége következtében állandó kórházi kezelésre szorult, amiből már nem épült fel, s nem is tudott felesége után Budapestre hazatérni, bár mindvégig foglalkoztatta annak gondolata
„ ismét azon tanakodunk, hogy lehetne elhelyezkednünk Budapesten, ez a remény állandóan izgat ”
. Az anyagi gondok, az utazási nehézségek, a betegség és vízumproblémák nem tették lehetővé számára a hazatérést, s 60 évesen, a New York melletti Denville-ben, 1945. április 29-én, családjától távol, egy ápolóotthonban hunyt el.
Elméleti és gyakorlati orgona-iskola
A művészi orgona
Zenekari művek (Szvit, Magyar nyitány), zongora- és orgonaművek, vígopera (Farsangi kaland, 1921), dalok
Az énekkari partitúra-olvasás kézikönyve (Budapest, 1913)
Három könnyű korálelőjáték Op. 22 (Jesu meine…, Meinen Jesum… Herzliebster Jesu)
Trois Chants op. 10 No. 1-3 (Ünnepi ének, Hattyúdal, Szerenád)
Korálfantázia és Fúga „Herzlich tut mich verlangen” dallamára
Zwei Fugen in a-moll und F-dur
Négy orgonamű: Felhők vándorlása, Madrigal, Játékos Faunok, Karácsonyi harangok
Festa Bucolica (Toccata)
Madonna – (Egy üvegfestmény)
Vázlatok néger spirituálékra
A halottak szigete
Szerenád a Magyar Szvitből
Reveille de Printemps (elveszett)
Bagatellen - Apróságok zongorára
Olvasmányok (Rococo, Marche Grotesque, Valse Sentimentale)
Zongoradarabok (Morning-shower for the fingers, Pour une dame hongroise, Deux gamins au soir)
Prelude (Sír a kis galambom…)
Magyar nyitány (négy kézre)
Magyar Suite (négy kézre)
A kemény dió (szimfonikus költemény 2 hegedűre, violára és csellóra)
Dixie variációk (12 zongorára)
Kamarazene hegedűre és zongoráraSzerkesztés
Énekhangra és zongoráraSzerkesztés
Boldogasszony anyánk (négyszólamú vegyeskarra és zongorára)
Pedagógiai munkákSzerkesztés
Voice of Millions (A Christmas Oratorio „for the opening of Rockefeller Radio City Music Hall New York City”)
American Festival Prologue (orgonára és zenekarra)
Lyrische Suite (kis zenekarra)
Nativity (A Christmas Vision) szólókra, vegyeskarra, orgonára és zenekarra
Dedication (Martha Wilchinski versére) szólóénekre és zenekarra
Kísérő zene Emőd Tamás Lotharingia című egyfelvonásosához zongorára
↑ Elméleti és gyakorlati orgona-iskola, [Kotta]: a modern orgonajáték művészetének szemléltető módszeres vezérfonala: zeneiskolák és tanítóképző-intézetek részére különös tekintettel a magántanulásra : 2 kötetben : Op.21 / írta Antalffy-Zsíross Dezső. Budapest: Rozsnyai, 1911
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. 41. o.
Révai Új Lexikona. I. köt. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, 1996, Babits K. 519–520. l. ISBN 9639015180
Antalffy-Zsiross Dezső önéletrajza
Antalffy-Zsiross Juditnak apjáról írt életrajza
Antalffy levelei, naplójegyzetei, fényképalbumai, feljegyzései
Angster József: Angster, die Geschichte der Pécser Orgelfabrik und der Familie, Pécsi Könyvek, 1993
Képes Családi Lapok, 1905. június 11.
Magyarország,"Az Újság", Pesti Hírlap, 1917. november 17.
Pesti Hírlap, Pesti Napló, Az Újság 1918. február 15.
Pesti Hírlap, Pesti Napló, Az Újság, "Világ", "Alkotmány","Magyarország" 1918. december 19.
Budapesti Hírlap, Pesti Napló, 1919. március 18.
"Az Újság","Magyarország", "Világ", "Szózat","Új Nemzedék", "Nemzeti Újság", 1919. október 16.
"Világ", "Szózat", "Az Újság", Budapesti Hírlap 1919. december 16.
"Világ", "Szózat", "Új Nemzedék",Budapesti Hírlap 1920. február 16.
"Világ", "Szózat", "Új Nemzedék",Az Újság 1920. március 22.
Amerikai Magyar Népszava, 1921. január 14.
The Cleveland News, 1921. február 21.
Cleveland Topics, 1921. február 26.
The Detroit News, 1921. április 16.
Amerikai Magyar Népszava, 1921. szeptember 20.
"The Pittsburgh Dispach", 1921. szeptember 20.
The Pittsburgh Gazette Times, 1921. szeptember 21.
Cleveland- "Szabadság", 1921. szeptember
The south bend tribune, 1922. január 9.
"Songstown", 1922. január 16.
Amerikai Magyar Népszava, 1922. április 13.
Amerikai Magyar Népszava, 1922. április 21.
The Brooklyn Standard Union: Sunday, 1922. április
Amerikai Magyar Népszava, 1922. május 1.
The Sun, 1922. május 1.
Musical Courier, 1922. május 4.
Musical America, 1922. május 6.
Amerikai Magyar Újság, 1922. május 2.
Bridgeport, 1922. június 7.
Rochester Democrat and Chronicle, 1923. január 6.
Musical Courier, 1934. november 24.
Nemzeti Zenede, 1910. januári műsorfüzet
Új Ember, 1985. október 20.
Kapitány Dénes és Kocsis Gábor kutatásai
A lap eredeti címe: „https://hu.wikipedia.org/w/index.php?title=Antalffy-Zsiross_Dezső&oldid=21401838”
Utoljára szerkesztve 2019. június 5., 10:55-kor