Oktatáskutató és Fejlesztő Intézet | Új Pedagógiai Szemle 2005 június
Tudástár >> Új Pedagógiai Szemle 2005 június
Új Pedagógiai Szemle 2005 június
Hosszabb ideje riasztó adatok látnak napvilágot a magyar társadalom s különösen a fiatal korosztályok egészségi állapotáról. A fiatalok körében végzett egészségügyi szűrővizsgálatok eredményei azt mutatják, hogy a mozgásszegény életmód, a nem megfelelő táplálkozás, a korán elkezdett dohányzás és nem utolsósorban az egyre jobban terjedő alkohol- és kábítószer-fogyasztás következtében egyre több a beteg gyerek és fiatal. A két-három évtizeddel ezelőtti állapotokhoz képest sokat romlott a mai tizenévesek fizikai erőnléte, sokkal nagyobb az anyagcsere- és mozgásszervi betegségekkel küzdő, az allergiás és asztmás gyerekek aránya. A gyermekideg-gondozók és a fiatalokkal foglalkozó pszichiátriai osztályok adataiból pedig arra lehet következtetni, hogy a most felnövő generációk körében ugrásszerűen megnőtt a mentális és pszichiátriai betegek száma. 2000 és 2004 között megkétszereződött azoknak a tíz és tizennyolc év közötti gyerekeknek a száma, akik különböző neurotikus tünetek miatt gyógyszeres kezelésre szorultak.
Az ifjúság testi és fizikai állapotának a romlása egy olyan korszakban következett be, amelyben soha nem látott kultusza van az egészségnek, a sportnak, az arányos, esztétikus testnek, a jó értelemben vett erőnek és a mentális harmóniának. A média, a reklám egyik legfontosabb eladandó áruja az egészség, a testi-fizikai jóllét és az ennek elérését, fenntartását segítő termékek korábban elképzelhetetlen tömege a legkülönbözőbb edzőcipőktől, sportruházattól az erőfejlesztő sporteszközökön át a zsírégető és vitamintablettákig. Az egészség és fitneszipar egyik legfontosabb célcsoportjai a gyerekek és a kamaszok, őket akarják megnyerni a test és az egészség kultuszának, de úgy tűnik, felemás eredménnyel. Mert miközben a magyar tizenévesek döntő hányada márkás sportcipőkben, sportpólókban vagy azok utánzatában jár, szülei anyagi helyzetétől függően, átlagosan harmadannyi időt fordít testmozgásra, mint az Európai Unióban élő fiatalok.
De nemcsak az egészségtermékeket és a sportot eladni akaró reklám nem hoz áttörést az egészségtudatos magatartás elterjedésében, nincs kellő eredménye az iskolai és az iskolán kívüli egészségnevelésnek sem. Kétségtelen, hogy ezen a téren számos intézményes és spontán kezdeményezés indult el az elmúlt egy-másfél évtizedben. Lelkes tanárok, mentálhigiénés szakemberek, s nem utolsósorban orvosok programok, akciók sorát indították el az egészségre vonatkozó kognitív ismeretektől a szexuális felvilágosításon, a pozitív életmódminták közvetítésén át a drogmegelőzésig. Az is érzékelhető, hogy ezek nyomán szigetszerű változások indultak el egy-egy intézményben, esetleg egy-egy kistérségben, régióban. De mindezek nem eredményeztek áttörést, nem vezettek a magyar gyerekek és fiatalok érzékelhető életmódreformjához, táplálkozási szokásainak egészségesebbé válásához.
Valószínűleg merő voluntarizmus azt várni, hogy a pedagógusok, orvosok, egészségnevelési szakemberek bármilyen erőfeszítése gyors eredményt hozhat a felnövő nemzedék testi és mentális egészségének javulása terén. Ugyanis egyrészt ezen a téren is – a bármilyen jó és hatékony kampányokkal szemben – csak a lassú, szerves fejlődési, fejlesztési folyamatok hoznak eredményt, másrészt az életmód, az egészség-magatartás közismerten tradíciók által determinált, és a mentalitásbeli sajátosságok gyökeres változása csak több generáción át lehetséges. Behatárolja a változtatás lehetőségét az egészség s egészség-magatartás meghatározottsága a társadalmi rétegződés és a gazdasági helyzet által is. Kutatások sora igazolta, hogy a felnőttek és a gyerekek egészségi állapota éppúgy rétegfüggő, mint a tudáshoz jutás, a kulturális javak birtoklása vagy általában a szimbolikus tőkefelhalmozás képessége. Persze a felnövő nemzedék egészségi állapotában, még inkább az egészséggel kapcsolatos magatartásban, az egészségnevelés eredményességében jelentkező problémáknak csak egy része magyarázható a szociokulturális háttér egyenlőtlenségeivel.
Az egészségnevelés több elemében leképezi a magyar oktatás sajátosságait. Némi iróniával azt is mondhatnánk, hogy az egészségnevelés ugyanazokkal a betegségtünetekkel küzd, mint a mai magyar iskola. Az egészséggel foglalkozó iskolai tevékenységben minden erőfeszítés ellenére sok a kognitivitás, a verbális elem, s kevés a pozitív tények megtapasztalásának lehetősége. Szinte minden egészségnevelési program zászlajára írja az egészséges táplálkozási szokások kialakítását, miközben az iskolai menzán csak ritkán kerül a gyerekek tányérjába friss zöldségből, gyümölcsből készült étel, és végképp ritka a nyers, rostos zöldségek fogyasztása. Sok szó esik a mindennapos testmozgás fontosságáról, a test fejlesztésének értékéről, de az ehhez szükséges feltételek többnyire hiányoznak. A mai tizenévesek a mentálhigiénés kultúra terjesztésének keretében sokat hallanak a feszültségek, a stressz leküzdésének technikáiról, ám amikor az ezt segítő tanulási környezet – tananyagcsökkentés, oldottabb értékelési eljárások, kooperatív projekttechnikák alkalmazása stb. – megteremtését szorgalmazzák kutatók és oktatáspolitikusok, a pedagógusszakma jelentős hányada betonkeményen ellenáll, s a felnövő nemzedék tudatos elbutításának veszélyeiről kívánja meggyőzni a társadalmi nyilvánosságot és a nyomásgyakorló politikai elitet. Kevéssé tud hitelesen beszélni a dohányzás ártalmairól az a pedagógus, akit szünetben cigarettával a kezében látni a biológia-szertár kistanárijában, s az osztályfőnöki órán nehéz az alkoholfüggés veszélyeit ecsetelnie annak a tanárnak, aki sokféle feszültségét, szorongását gyakorta csak alkohollal képes feloldani.
Bevallom, számomra vonzó a média és a reklám egészség- és testkultusza - még akkor is, ha tudom, hogy ebben is sok a mesterkéltség, s akkor is, ha a közvetített egészségeszményt csak töredékeiben tudom megvalósítani. Azért hasznosak ezek a médiában megjelenő üzenetek, mert nyugtalanítanak, folytonosan eszembe juttatják, hogy mi mindent kellene megtennem a saját egészségem érdekében. Az egészségneveléstől valami ehhez hasonló várható el, nevezetesen az, hogy folytonosan figyelmeztesse – korántsem csak szavakkal, hanem a példák erejével – a gyerekeket arra, hogyan kellene egészségesen élniük, s szembesítse őket azzal, hogy mi mindent nem tesznek meg ennek érdekében. Az ennek nyomán támadó nyugtalanság ugyanis jelentős motivációt ad, s a sikeres mintakövetés pedig az önmaguk felett aratott apró győzelmek örömét.
Ligeti György • Bevezetés a mentorpedagógiába III.
Soósné Faragó Magdolna • Az idő és az egészség
A tanulmány az egészségfejlesztés témakörét az egyén időgazdálkodásának szempontjából, életünk „megélésének” szubjektív, személyes oldaláról közelíti meg. Az egészségfejlesztés feladatai közül az egyéni képességek fejlesztését az időstrukturálás szempontjából járja körül. Azt vizsgálja, milyen szerepet játszik az idő az egészséget befolyásoló döntésekben, aktivitásban. Részben általános emberi aspektusból, részben a fejlődési szakaszok fő tevékenységfajtái szerint mutatja be, hogy az ember egészségének, mentális egyensúlyának alakulása szempontjából milyen jelentősége van az időnek, illetve az időgazdálkodásnak. Különösen érdekes, hogy az időhiányból eredő stressz hogyan szövi át a mai gyerekek és felnőttek életét, s megfelelő időszervezéssel hogyan lehet javítani egészségi és mentális állapotunkon.
[9–24. oldal]
Pál Katalin – Császár Judit – Huszár Anikó – Bognár József • A testnevelés szerepe az egészségtudatos magatartás kialakításában
„Mintha az iskola a kelleténél kevesebbet foglalkozna az élet értelmével” • Beszélgetés dr. Kovács Ildikóval, az Alternatív Közgazdasági Gimnázium iskolaorvosával
Kovács Ildikónak, az Alternatív Közgazdasági Gimnázium iskolaorvosának a közelmúltban jelent meg fiataloknak szóló könyve* Sápkór és bőrpír címen, amelyben a legfontosabb betegségek, egészséggel kapcsolatos fogalmak rövid magyarázatát adja. Egyfajta glosszárium ez a könyv, amelyből az érdeklődő olvasó megismerheti a leggyakrabban előforduló betegségtüneteket, az egészségmegőrzés legfontosabb tudnivalóit. A kötet kapcsán a mai gyerekek egészség-magatartásáról és az iskolaorvos ebben játszott szerepéről beszélgettünk.
[33–38. oldal]
Kőrösné Mikis Márta • Tanulás a 21. századra – Mi az, ami igazán számít?
Az IFIP (International Federation for Information Processing) alapfokú oktatással-képzéssel foglalkozó munkacsoportja (Workgroup 3.5) által szervezett nemzetközi konferencia középpontjában a technika használatára épülő formális és informális tanulás állt (Budapest, 2004. június 28.–július 2.). Összeállításunkba elsősorban olyan előadásokat válogattunk, amelyek már a 21. század iskoláját vetítik elénk. Yaacov Katz és Ofer Rimon tanulmányában különböző országok, régiók diákjai közösen tanulnak-alkotnak az internet felhasználásával. A Matthew Pearson által bemutatott projekt a digitális videó használatának oktatási lehetőségeit kutatta. Adriana Sobreira Torres egy olyan tantervi programról számol be, amelyet egy brazíliai magániskolában fejlesztettek ki azzal a céllal, hogy a 14 és 16 év közötti tanulók spontán hiedelmei és tudományos gondolkodása között szorosabb kapcsolatot teremtsenek. Ludányi Lajos pedig egy Írországban készült projektet ismertet, amelynek keretében a Sligo megyei tengerparti szakasz élővilágát, történelmét, gazdaságát tanulmányozták a környék általános iskolásai.
[39–41. oldal]
Yaacov Katz – Ofer Rimon • Az irodalom és a kultúra tanulmányozása web alapú környezetben
[42–49. oldal]
Matthew Pearson • Videoklipek, mesélő történetek: tanulók interakciói a digitális videó használata során
A tanulmány egy olyan pedagógiai módszert mutat be, amely az IKT alkalmazásával úgy fejleszti a tanulók technikai készségeit, hogy a technikai részletek elsajátíttatásával együtt a kreativitás, a játékosság és a szórakozás lehetőségeit is hangsúlyozza. A projekt a digitális videó használatának oktatási lehetőségeit kutatta.
Adriana Sobreira Torres • Robotika és szimuláció az elemi iskolai fizikában
A cikk egy olyan tantervi programról számol be, amelyet természettudományt és informatikát tanító pedagógusok fejlesztettek ki három nyolcadik osztály mintegy száz tanulójával Rio de Janeiróban, egy magániskolában. Az volt a szándékuk, hogy a projekt segítségével erősítsék a kapcsolatokat a 14 és 16 év közötti tanulók spontán hiedelmei és tudományos gondolkodása között olyan tevékenységekkel, amelyek a konkrét megfigyeléseket a szóbeli vitákkal kombinálva rendszerezik az elvont ismereteket. A cikk szerzője bemutatja azt a robotikai kísérletekre épülő kinematikai tananyagot is, amelyet azért dolgoztak ki a projekt résztvevői, hogy adatokat gyűjtsenek, elemezzenek, olyan eredményeket és következtetéseket fogalmazzanak meg, amelyek virtuális szimulációra épülve megjelennek a tanulók képzeletében is.
Ludányi Lajos • A SLIGO-projekt
[65–79. oldal]
Oktatás és képzés 2010 • Összefoglaló az „Idegen nyelvek tanítása” és „A matematikában, a természettudományban és a műszaki tudományokban való részvétel növelése” elnevezésű munkacsoportok eddigi eredményeiről
[80–91. oldal]
Gordon Győri János • Iskolaklaszterizáció Szingapúrban • Az iskolák együttműködésének szingapúri modellje
[92–107. oldal]
Önkéntesek az iskolákban • Mihály Ildikó
A Gyerekek és a fogyasztóvédelem • Mihály Ildikó
[114–120. oldal]
Szakkönyv a felsőoktatás nevelésszociológiájáról – Kozma Tamás: Kié az egyetem? • Jancsák Csaba
Másféle iskolák (Talán a Waldorf?) – Vekerdy Tamás új könyvéről • Schüttler Tamás
Tájékoztató a Magyar Pedagógiai Társaság tevékenységéről • 2005. január–május
[129–156. oldal]