Elizabeth Richards: Főnix - Deszy könyvajánlója – Könyves blog
Home / A Fekete Város krónikái / Blogturné / Disztópia/Posztapokaliptikus / Elizabeth Richards / Értékelés / Fantasy/Paranormális / Külföldi / Magyarul olvastam / Maxim / Nagyon ajánlom / Nyereményjáték / Természetfeletti / young adult / Elizabeth Richards: Főnix
11/06/2014 A Fekete Város krónikái, Blogturné, Disztópia/Posztapokaliptikus, Elizabeth Richards, Értékelés, Fantasy/Paranormális, Külföldi, Magyarul olvastam, Maxim, Nagyon ajánlom, Nyereményjáték, Természetfeletti, young adult
Sorozat: A sötétség városa 2.
A sorozat első része nem csak kellemes meglepetést okozott, de egyenesen imádtam. Vámpíros fantasy és disztópia, romantikus és fájdalmas, komolyan megtaláltam benne mindent, amit kerestem. Innentől kezdve a második rész bukott helyzetből indult. Hiszen már az első nyomába érni is nehéz, ezt a szintet megugrani kétszer egymás után. Hát még jobbat! De sikerült, úgyhogy rettentően megkönnyebbültem.
Arra számította, közvetlenül az első rész vége után vesszük fel a sztori fonalát, de közben már eltelt egy kis idő. Viszont az első rész története nem hozta el a nagy megváltást, sőt... Ahogyan az várható volt, a zavargások még nagyobbak, ezzel együtt pedig Tiszta Rózsa még keményebben ragaszkodik a hatalmához. Ráadásul a világ mintha kitárulna. Most már nem szorítkozunk Natelie és Ash városára, amit már az első részből megismertünk, hanem elindulunk, mozgunk, belevetjük magunkat az eseményekbe. Jobban megismerhetjük a lényeket, amelyek a világban élnek, különös tekintettek egy bizonyos Básztet-fiúra, akit futólag már megismerhettünk az első részből. (Mondtam már, hogy mennyire tetszett, hogy egy futó találkozásból ilyen fontos szereplő lett? Nem? Akkor most mondom.)
Szóval mozgásban vagyunk, és míg az első részben a kétségbeesés egyik nagy darabkáját pontosan az adta, hogy egyszerűen nem lehet mozdulni, itt most a mozgás, az utazás veszélyei kerülnek a középpontba. Érdekes szembeállítani ezt a dinamikát az első részével, nagyon-nagyon tetszett.
Ahogyan az is, ahogy a lázadás alakul. Kifejezetten értékeltem, hogy nem folyamodtak rögtön erőszakhoz, hanem minden remény ellenére megpróbálták hivatalosan, szavazás útján megdönteni az elnyomó hatalmat, és az is, hogy rögtön egy ultimátummal ismét beszippantott ez a sötét világ. Elég volt az ultimátum, rögtön a könyv legelején, és megint éreztem azt a különleges kapcsot Natalie és Ash között, ahogyan azt a rengeteg szenvedést és fájdalmat és kilátástalanságot is, ami a világot jellemzi. És szinte magamon éreztem Tiszta Rózsa pillantását. Még most is kiráz a hideg.
Tetszett, hogy volt egy küldetés, volt egy utazás, érezhetően erős volt a cselekmény. Megyünk előre, rejtélyeket fejtünk meg, menekülünk, akciójelenetekbe keveredünk, életeket mentünk, miközben egyre többet látunk magából a világból. Nem merek ennél részletesebben írni, mert nagyon nem akarok spoilerezni, még az első részre nézve sem, de a másodikra végképp. Mert kell a titok, ami ránt magával.
Egyébként Ash ismertsége is megnehezíti a helyzetüket, fordult a kocka, most ő az, akire mindenki felfigyel. Érdekes volt látni, hogy ez milyen hatással van rá és leginkább a kapcsolatukra.
És hát, aminek kevésbé örültem, hogy kapunk egy félszerelmi háromszöget. És ezt azért írom így, mert nem igazán éreztem igazinak, de azért kicsit mégis. Mindenesetre ott volt, elviseltem, nem szerettem, hogy van, de belefért, mert ettől függetlenül voltak jó Natalie-Ash jelenetek, és Elijah-nak is volt jó pillanatai. És ez ugye azért alakul ki, amit Natalie rögtön az elején megtud: beteg. Amit nyilván nem akar elmondani Ashnek, a szokásos tipikus tinisztori megy itt, amikor az olvasó tudja, hogy minden sokkal jobban menne a maga útján, ha igazat mondana, de nem, ő köti az ebet a karóhoz... Ja, ezt kevésbé szerettem, de nem volt rosszul megírva, maradjunk annyiban: elviseltem.
Viszont ami még mindig a legjobb a könyvben: a hangulat, a félelem és a reszketés, ami zsigeri szinten beszippant ezzel a sorozattal. Ott vagyok, benne vagyok a világban, és mindent a szereplőkkel élek meg. És mitől tűnik még valóságosnak? Senki sincs biztonságban. Elizabeth Richards nem fér szereplőket bántani, ölni. Hullanak.
És ezt még megspékeli egy olyan gyilkos befejezéssel, hogy legszívesebben már nyúlnék a következő könyvért. Lenne még miről írnom, a naaagy csavarról a végén, de az már tényleg óriási spoiler lenne. Maradjunk annyiban, hogy a hatást elérte, de azért valahol mélyen sejtettem...
Összességében azt mondanám, hogy aki szerette az első részt, annak kötelező darab. Aki pedig esetleg nem olvasta még, vegye meg az első részt és álljon neki. Feltéve, ha nem zavarja a fantasyelemekkel megspékelt disztópikus világ.
Blogturné extra - Könyvelőzetes magyar felirattal
10.31. - Roni Olvas
Elizabeth Richards: Főnix Reviewed by Deszy on 11/06/2014 Rating: 5