Amikor a KGFB többet jelent, mint egy rövidítés
A kárfelmérés során érdemes jelen lenni, hogy ha a kárfelmérő megállapításával nem egyezik a véleményünk, akkor azt a jegyzőkönyvbe vetethessük a későbbi vitás helyzetek elkerülése érdekében. A biztosító többször is nyilatkoztathatja a felelősség tekintetében a károkozót, azonban még a kárleírások egyezősége esetében (mikor a károkozó és a károsult a balesetről ugyanazt állítja) sem köteles az érintettek által közösen elfogadott verziót figyelembe venni. Akár a rendőrség által a károsult fél vétlenségéről kiadott igazolás ellenére is megállapíthat kármegosztást, vagy elutasíthatja a kárigényt, így védekezve az olyan gyakorlat ellen, mikor plusz jövedelem érdekében M4-s bonus-malus osztályba sorolt vagy céges autó kötelező jére olyan baleseteket is megpróbálnak „elszámoltatni”, amelyek soha nem, vagy egészen másként történtek meg.
A gépjármű üzemben tartójának kötelező felelősségbiztosítás áról szóló kormányrendelet 2007. július 1-jével hatályba lépett rendelkezései szerint a biztosító a bejelentés után köteles felmérni a kárt, és három hónapon belül, ha a felelősség nem vitás – miután dönt a jogalap kérdésében (tudniillik arról, hogy ki a felelős és milyen mértékben) – meghatározni a kár összegszerűségét (számla vagy átalány alapján) és kártérítési javaslatot tenni a károsultnak. Ha a jogalapot, vagy a kár nagyságát nem lehet egyértelműen megállapítani, akkor indoklással ellátott választ kell adnia a károsultnak a kárigényben foglalt egyes követelésekre, hogy pl. miért nem elegendő a jogszabályban meghatározott három hónap az eljárás lezárásához.
(A cikk a PSZÁF 2007. novemberi hírlevelében jelent meg. A szerző a PSZÁF Panaszkezelési Főosztályának a munkatársa)
‹ Viszontbiztosítók, állami kontroll, környezetvédelem fel Az európai biztosítási szerződési jog elvei ›