Ragtime a Vérnősző Barommal · Bodor Béla · Könyv · Moly
Ragtime ​a Vérnősző Barommal 2 csillagozás
Ezt ​a kötetet Dallamos fekvésváltó gyakorlatok című első könyvem kiadása (1989) óta megjelent rövidebb verseimből állítottam össze. Így természetesen nincsenek benne az 1997-ben megjelent A nevek születése című kötetben szereplő versek, melyek egységes könyvkompozíciót alkotnak. Ezzel szemben itt egészében olvasható az 1970-es évek végén, 1980-as évek elején írott két ciklusom, a Ragtime és A horror metafizikája, melyek annak idején, a szamizdat-korszak szellemében, inkább csak gépiratban forogtak. Előbbi egyben még nem jelent meg, utóbbi pedig csak technikai okokból került első kötetem anyagába. Poétikailag inkább itt a helye.
Köszönettel tartozom a versek első közléséért a 2000, a 84-es kijárat, az Alföld, a Beszélő, az Élet és Irodalom, a Holmi, a Jelenlét, a Jelenkor, a Kelet-Nyugat, a Kortárs, a Palócföld, a Polisz című folyóiratok, az Aki utoljára nevet, A költészet másnapja, a »Már nem sajog« – József Attila legszebb öregkori versei és a Szép versek antológiák,… (tovább)
Köszönettel tartozom a versek első közléséért a 2000, a 84-es kijárat, az Alföld, a Beszélő, az Élet és Irodalom, a Holmi, a Jelenlét, a Jelenkor, a Kelet-Nyugat, a Kortárs, a Palócföld, a Polisz című folyóiratok, az Aki utoljára nevet, A költészet másnapja, a »Már nem sajog« – József Attila legszebb öregkori versei és a Szép versek antológiák, valamint az ATV, az MTV1 és a TV4 képes, és a Magyar Rádió Magyar Írás, Fiók és Első közlés című hangos folyóiratai szerkesztőinek.
Orpheusz, Budapest, 2002
82 oldal · ISBN: 9639377244
imma ♥AP 2010. július 6., 15:11
Bodor Béla: Ragtime a Vérnősző Barommal
vannak benne ilyen nekem tetsző, vicces versek, többnyire az elején, meg vannak benne másmilyen versek (és ezek sajnos többen vannak), többnyire a végén, amik nem viccesek, de cserébe még csak nem is értem őket. nem is akarom. olyan mindenféle szavak egymás után, és nem találok bennük semmit, amiért érdemes lenne. biztos az én hibám.
imma ♥AP 2010. július 6., 15:09
csücsül a vámpír nagymamája
hintaszékben kandallóduruzsban
szürke macskát horgol magának
horgol neki hetykefület cirmibajuszt
a torkára dorombicapihéket
hátára köpködőgubancot
horgol neki levegőt söprő alamuszifarkat
meg hegyes kis macskapöcsöt
ingó-bingó cicamogyorókkal
akkor aztán megpöcköli a hetykefülét
gucugucuzza a dorompicapihéit
megborzintja a köpködőgubancát
ráfúj az alamuszifarkára
és a cica készen van
akkor a vámpír nagymamája
azt mondja nna
Kasztór_Polüdeukész ♥ 2020. február 18., 22:46
a horror metafizikája II.
rajzoljon nekem pontuszi
komor szirtfokot kedves
Mr. Blake kék legyen s nyuszi
csücsüljön rajta nedves
orrocskáját mintázza egy
Temzén horgonyzó bárka
macskájáról nagy ronda hegy
legyen mögötte nátha
kísértsen kézzelfoghatóan
mindenik ködpamatban
s a szirt mögötti lomha tóban
ússzon kivénhedt vadkan
átláthatunk majd izmainkon
a csontokig a pőre
fehér árnyékváz mint a bimbón
vedlett százlábú bőre
valami belső légvonatban
remegni látszik nedvek
áramolnak a láthatatlan
hajszálcsövekben leplet
terít a nőbeteg magára
Mr. Blake érti önt
átkozódik s Dögvész! kiáltja
megposhadt hitvesek előtt
habár nagyúri sarj honos
a jobb körökben matt
szöszke pihéktől bársonyos
márványló bőr alatt
ős Valois-vér csörgedez
kitetsző kék erekben
szélhámos persze ámde ez
illik is hozzá lebben
topánja hogyha lép a zár
nem is csikordul hogyha
egy rejtekajtót fenn kitár
s besurran lent a konyha
főzelékgőzében lapul
a zsákmányolt irat
rőt borítékban a vadul
megtört pecsét alatt
különös levél egy helye
sincs amely rád ne nézne
változtasd meg élted node
Rilke úr mit vesz észre
ezen a szobron kentaurt
ábrázol néhány taggal
túltett Apollón karba szúrt
injekciós tű asztal
előtte szék és rajta ínség
párolgó tálakon
merítsen hölgyem a segítség
(falvédőkről tudom)
közel jár így kínál a vámpír
nagymamája a tört
kariatida-karra ráír
egy bűvös női kört
egy pillantást vet és a ládák
leomlanak a gőz
s a víztől gyöngyöző saláták
gyűrött smaragdja közt
a vámpír töppedt vérfejét
balra fordítva látja
hogy bús vigyorba rándul épp
a korpusz pléhpofája
s a hölgy a falnak tántorul
orrában oxigénnel
az infúziót álnokul
ragtapasz tartja fényjel
fakad fel és a retkeken
verődik míg a konyha
tűzhelyfénye hull odalenn
a vérrel írt sorokra
imma ♥AP 2010. július 6., 15:13
cherchez la femme – azaz keressen az asszony
Ha a nők üvegből lennének,
az bizonyos szempontból jó volna.
Lehetne bennük mindenfélét tartani.
Konyakot, bort, egresbefőttet.
Az ember a nőt megdöntené,
leinna belőle,
és látszana, hogy még mennyi maradt.
Mikor teherbe esnének,
kezdene bennük valami
világítani egy kicsit.
Aztán egyre inkább,
ahogy hasasodnának, mint a villanykörte.
Amikor pedig megszültek,
nem aludnának ki egyből,
csak szép lassan halványulnának el.
És a gyerekek soha,
érted? soha nem lennének üvegből.
Hogy egy cseppet sem lehessen
leinni belőlük.
Kasztór_Polüdeukész ♥ 2020. február 18., 22:50
a pokol tornásza
Busa fejével, lompos szőrzetével
jégmagba fagyva áll és álmodik
a Fényhozó; nyitott, fagyott szemével
dülledten bámul, akár egy polip,
nejlonzacskóstul hűtőpultba vágva,
– lepénypofa, vasverte végtagok,
amint a sós közegből kihalászta
s rekeszbe gyűrte egy brutális marok –;
de szőrzetén, amelyet zúzmarává
fagyott verejték csimbókokba köt,
fénypánt feszül, bár gyertyaláng sem állná
a mozdulatlan megfagyott időt.
S most nézz fel: szálas, gyémántkörmű lába
írást hasít az érdes kőfonákra.
Kasztór_Polüdeukész ♥ 2020. február 18., 22:55
Kasztór_Polüdeukész ♥ 2019. szeptember 19., 21:39
Stéphane Mallarmé levele Bill Clintonnak
Midőn a kis kolibri nyelvét a szirmok édes
kútjában megfüröszti, hunyván apró szemét
mint pillangó lebeg, benső tájak felé les:
sokmilliárd madár elcsöndesül, s e nép
mind egyfelé figyel, egy szürcsölésre hallgat,
billent fejjel mered fel sok büszke hattyunyak,
s a józan, szent vizek peregnek, mint a harmat,
ahogy egyszerre rázzák ki nedves tollukat;
a jóllakottak és – gyümölcsbe nem harapva –
az éhen maradók lelnek közös zamatra
tudós hiányukon, mit most figyelmük pótol;
s bár múlik a varázs, amint betelt a csöpp begy:
a szárnyasnép legott emlékharmatba kóstol;
madárkánk fenn dalol, jácintunk összetöpped.
FOLYTATÓDÓ LÉGZÉS
nodael ♥ 2020. február 14., 16:11
a lópofákon szánkázott a napfény
az oszlatóék még kivárt
nem voltak fák a futballpálya mentén
átvizsgálták a basszgitárt
az ócska nagydob belsejébe rejtve
kék villanyizzó lüktetett
egy régi tűzből szálldogált a pernye
a Cream-től szólt a Take it back
hatvannyolcas őszi sanzon
Kapcsolódó szócikkek: Cream: Take It Back
Gróh Ilona: Sárkányparipán vágtattam 98% · Összehasonlítás
Sztevanovity Dusán: Csak szöveg 98% · Összehasonlítás
Erdélyi Zsuzsanna (szerk.): Hegyet hágék, lőtőt lépék · Összehasonlítás