Őszi gondolatok - Futásról nőknek
Rengeteg a verseny, itt az őszi szezon. Tobzódunk a programokban, lassan bele is fulladunk. Gondolom ismerős a szitu’, amikor rákérdeznek nálad is, hogy “és jössz az XY versenyre”? Néha már én érzem magam sz..ul, ha azt mondom, hogy nem, nem megyek. Értem én és el is fogadom, hogy vannak azok az emberek, akik minden hétvégét futóversenyeken töltenek, de nekem ez nem jön be. Számomra unalmas, ha minden hétvége a versenyekről szól. Szeretek csak úgy magamnak is futkosni, csak úgy a futásért magáért, ahogy és amiért anno elkezdtem.
Ha tisztában vagy vele, hogy ki vagy ha nem futsz, mit szeretsz csinálni ha nem futsz, akkor valószínűleg egyensúlyban van a privát és a futós életed.
Bele lehet csavarodni a futásba, versenyt versenyre halmozni. Időnként én is beletekeredem. Igyekszem is kijózanítani magam amikor észreveszem, hogy valami nem stimmel. A versenyzés és a futás világa olyan mint a jó bor. Kis dózisban egészséges, nagy dózisban vannak benne kockázatok. Baromi nehéz az egyensúlyt megtalálni és fenntartani, de muszáj, különben a futást egy idő után már csak a célok hajtják. A futás edzéssé alakul és valami elillan, amiért az egész elindult. Ezzel nem azt akarom mondani, hogy a futás ne legyen edzés, legyen. De veszélyes, ha állandóan edzés, mert az borzasztó nagy teher egy idő után, főleg ha van családod, munkád és elvárások veled szemben az élet egyéb területein is. Persze kiváló lehetőség is, ha másban kevésbé vannak sikereid. Amikor a gyerekeimmel otthon voltam, és az egész napot gügyögéssel töltöttem, nekem is sokat adott az önértékelésemhez minden megtett kilométer. Úgy éreztem, hogy végre van valami, amiben egzaktul mérhetem a teljesítményemet, és a fejlődés sikerélményt adott. Ma már nincs szükségem a futásban erre a pótszerre.
Egy csütörtöki örömfutás a csapattal. Leginkább ezért futok. A versenyek közel nem adnak ennyi élményt mint ez a közösség.
A legtöbben azért is kezdjük a futást, hogy kikapcsolódjunk vagy változtassunk az életünkön. Aztán egy nap azon vesszük észre magunkat, hogy már csak a perceket és a kilométereket kergetjük. Ja, hát én senkit sem akarok megtéríteni. Mindenki fusson ahogyan jólesik neki, csak szerettem volna leírni, hogy mi az amin időnként dillemázgatok.
Az amatőr létben szeretem azt, hogy megengedhetem magamnak a változatosságot. Megtehetem, hogy az egyik héten futok egy maratont, de rá két hétre már egy teljesítménytúrát nyomok, míg hétközben úszom és bringás edzéseket is tolok. Ha egy konkrét versenyre készülnék, akkor ez a módszer abszolút nem volna hatékony. Ha viszont ha az a cél, hogy mozgásban maradjak, legyen egy aktív, sportos életem amit élvezek, akkor ez a legjobb módszer.
Minden futás örömfutás, ha számodra az örömet okoz. Lehet szó versenyfutásról vagy egy sima hétköznapi kocogásról.
Most azon agyalgatok (de félek ám tőle, mert annyi a feladat az életemben, hogy többre már alig futja), hogy mi lenne, ha kipróbálnám edzővel a triatlont. Vannak dolgok amikkel nem vagyok tisztában, főleg a bringa terén.
Két hete ismét elkezdtem úszó edzőhöz járni. Az egyik sportom kapott valamiféle rendszert és irányítást. Az úszásban nagyon sötétben tapogatóztam, és most nagyon jó érzés, hogy vannak a kérdéseimre válaszok, hogy meg tudjuk határozni, hol vannak a konkrét fejlődési területek. Nagyon gondolkodom rajta, hogy ezt a bringánál is meg kéne tenni. Azt nem tudom eldönteni, hogy triatlonos v. bringás edzővel konzultáljak-e. Sokáig már nem vacakolok, mert eltelik az év.
A legtöbben azért is kezdjük a futást, hogy kikapcsolódjunk vagy változtassunk az életünkön. Aztán egy nap azon vesszük észre magunkat, hogy már csak a perceket és a kilométereket kergetjük.
Szeretném ha fejlődnék, de félek tőle, hogy fel kell adnom egy edző mellett azt a szabadságot, amit a klasszik amatőr életem ad és azt sem tudom, hogy mit lehet még bepréselni az amúgy is zsúfolt napjaimba. Ezt az őszi szezont még mindenképp a saját kedvemre csinálom. Jövő héten megyek egy maratont Zsozsi barátnőmmel, aztán jön a Piros 85 túra (amit igyekszünk majd terepfutósan előadni), aztán a Naszály trail és egy újabb maraton.
És majd ezután kezdenék el egy edzős felkészülést a … – mire is? Na, innen indul az egész. Máris át kell konvertálni a fejemben, hogy jövőre mit is szeretnék.
Mi lesz veled amatőr szabadság? Vajon megér a “fejlődés” ennyi áldozatot? Mit keres az ember a fejlődés mögött? A sikert, az önmegismerést, mások csodálatát, egy kalandot?
Nekem még meg kell találnom a válaszokat ezekre a kérdésekre.
Neked vannak válaszaid?
Profi vs. amatőr – A futásról