6. Lásd, mi válik javadra!
MIÉRT akartok ti, emberek, szellemileg mindig valami mást, mint amire ténylegesen szükségetek van, és ami használ nektek! Mint valamiféle súlyos járvány, úgy hat e különös tulajdonság pusztulást hozón valamennyi kereső között.
Kevés értelme lenne, ha meg akarnálak erről kérdezni benneteket; hiszen nem tudnátok rá feleletet adni, még akkor sem, ha azon iparkodnátok, hogy éjjel-nappal arról gondolkodjatok.
Csak vizsgáljátok meg egyszer magatokat nyugodtan, figyeljétek a kérdéseket, melyek felelevenednek bennetek, kövessétek gondolataitok menetét, hová vezet, s majd hamarosan felismeritek, hogy legnagyobb részt mindig olyan jellegű területekre, melyeket sosem értek el, mivel ezek eredetetek felett találhatók, melyeket ezért soha nem is érthettek meg.
A megértés lehetősége azonban alapkövetelmény mindenben, aminek használnia kell számotokra!
Ezt tisztázzátok magatok számára minden gondolkodásotokban és cselekvésetekben, és eszerint irányuljatok. Akkor majd minden könnyebb lesz számotokra. Tehát csak azzal foglalkozzatok, amit valóban meg tudtok érteni, ami tehát emberi mivoltotok keretén belül rögzül.
Bár a terület, ahol mint emberi szellemek tudatosan létezhettek, a fényes magasságok felé ugyan szigorúan be van határolva, de ez nem jelenti azt, hogy kicsi lenne. Helyet ad az embernek az egész öröklétre, és ennek megfelelően nagy működési területeket is.
Egyedül fejlődésetek lehetősége határtalan számotokra, mely tevékenységetek tökéletesedésével e működési területeken belül nyilvánul meg. Figyeljetek tehát nagyon pontosan arra, amit itt hirdetek:
Tökéletesedésetek növekvése a szellemi működésben teljesen határtalan, sehol sem ér véget. Egyre erősebbé válhattok benne, és ezzel az erősebbé válással önműködően a működési terület is mindig tágulni fog, s így békét, örömet, boldogságot és üdvösséget találtok.
Eddig az üdvösségről is téves elképzelést alkottak maguknak az emberek. Ez egyedül az áldásos alkotás sugárzó boldogságában rejlik, nem pedig a rest semmittevésben és élvezésben, vagy ahogyan e téveset okosan az „édes semmittevés” kifejezésével takarják el.
Ezért nevezem az emberi Paradicsomot is gyakran a „boldog tevékenység fényes birodalmának”!
Az emberi szellem nem tudja másképpen elnyerni az üdvösséget, mint a Fényért végzett boldog tevékenységgel! Kizárólag ezért ítéltetik majd oda neki végül az örök élet koronája, mely az emberi szellem számára annak zálogát jelenti, hogy örökké szabad együttműködnie a Teremtés körforgásában, annak a veszélye nélkül, hogy felhasználhatatlan építőkőként bomlásra ítéltessen.
Az emberek tehát a szellem folyamatos tökéletesedésének kegyelemteljesen biztosított lehetősége ellenére sosem lépik túl létezésük kereteit a Teremtésben, sosem döntik le a megengedett emberi tudatos létezésnek a Teremtésben élesen meghúzott határait. Abban, hogy erre egyszerűen nem képesek, rejlik teljesen természetesen az, hogy nem szabad, s ez mindig önállóan működik, de éppen ennek következtében leküzdhetetlenül ki is hat.
A tökéletesedés a szellem egyre fényesebbé váló sugárzásában rejlik, ami ennek megfelelően a hatás megnövekedett erejében nyilvánul meg.
A szellem növekvő fényessége pedig a lélek megtisztulásából és áttetszőbbé válásából adódik, amikor a jó akarásában felfelé törekszik. Az egyik a másikból fejlődik ki mindig szigorú következetességgel.
Kizárólag a jóval foglalkozzatok komolyan, s majd minden más magától fog adódni. Ez egyáltalán nem olyan nehéz. De akarásotokkal mindig újra messze túl nyúltok rajta, és ezért a legegyszerűbb dolgokat már eleve nem csak nagyon nehézzé teszitek, hanem nagyon gyakran ráadásul lehetetlenné.
Fontoljátok meg, hogy a növekvő tökéletességgel még szellemetek legerősebb sugárzása sem változtathatja meg soha jellegét, hanem csak állapotát!
Ezért sosem lehetséges az emberi tudatos létezés határainak keretét túllépni, mivel a határokat a jelleg és nem csak az állapot szabja meg. De az állapot a jelleg e nagy keretein belül még egészen sajátos kis részhatárokat épít magának, melyeket az állapot megváltozásával át is lehet lépni.
Óriási távolságok rejlenek e határokon belül, világok, melyek számotokra szellemileg is beláthatatlanok, ahol az örökkévalóságig időzhettek, és vég nélkül tevékenykedhettek.
Foglalkozzatok ezzel behatóan és alaposan, akkor majd boldogok lesztek! Üzenetemben közvetítettem számotokra a pontos tudást, hogy mivel függtök össze és mi az, amivel kapcsolatban vagytok, hogyan működtök benne gondolkodásotok és cselekvésetek által, mit kell így elérnetek.
Ahelyett azonban, hogy most a legnagyobb komolysággal a helyes értelemben annak szentelnétek magatokat, amit felajánlottak nektek, és így végre betöltenétek azt a helyet, melyet az egyénnek el kell a Teremtésben foglalnia, teljes gondolkodásotok, kérdéseitek és kívánságaitok is újra és újra messze ezen túl, olyan régiókba megy, melyeket az emberi szellem tudatosan sosem érhet el.
Ezért nem fog tudni semmit sem megérteni belőle. Az egész szövés, sugárzás, törekvés, röviden az egész létezés e régióban az ember számára örökre érthetetlen, nagyon távoli marad. Ezért nem hozhat neki semmi hasznot, ha ilyen dolgokon töpreng. Csak idejét vesztegeti és erejét, mely saját szükséges fejlődésére adatott neki, és végül mint felhasználatlannak kell elpusztulnia.
Tevékenykedjetek végre minden erőtökkel azon a területen, melyet a Teremtő adott nektek, azt a legtisztább szépségre vezessétek, s teremtsétek meg belőle Istennek a Paradicsomhoz hasonló kertjét, ami maga a formát öltött hálaima, mely ujjongva emelkedik föl Isten trónjának a lépcsőihez, hogy alázatosan, tett által dicsérje minden dolgok Teremtőjét a gazdag adományokért! –
Emberek, mily kicsinyek vagytok, és mégis milyen mérhetetlenül követelődzőek és beképzeltek. Ha csak egy kicsit is helyesen akarnátok iparkodni, úgy, hogy zavartalan harmóniában rezegjetek együtt a teremtés őstörvényeivel, s nem úgy, mint eddig mindig, tudatlanságotok miatt csak akadályozva működjetek, akkor majd a leggazdagabb áldás sarjadna mindenből, amivel kapcsolatba kerültök, mindegy, hogy mire igyekeztek vállalkozni.
Egyáltalán nem lehetne másképpen, és látnátok, hogy ugyanolyan tántoríthatatlan bizonyossággal, amilyennel már régóta a hanyatlás felé csúsztok, felfelé emel titeket ugyanaz az erő, mely szellemi gazdagsághoz és földi gondtalansághoz vezet.
De ehhez előbb meg kell ismernetek otthonotokat a Teremtésben, és benne mindent, ami segít és támogat benneteket. Tudnotok kell, hogyan kell benne vándorolnotok és működnötök, mielőtt megkezdődhetne a felvirágzás.
Előbb próbáljatok földileg helyesen beilleszkedni az isteni törvények rezgéseibe, melyeket sosem tudtok megkerülni anélkül, hogy magatoknak és környezeteteknek komoly károkat ne okoznátok, és alapozzátok rájuk saját törvényeiteket is, engedjétek, hogy belőlük sarjadjanak ki, s akkor majd gyorsan elnyeritek a hőn óhajtott békét és boldogságot, mely támogatja az építést; hiszen nélküle mind e fáradozás teljesen hiábavaló, és kudarcot vallanak még a leggyakorlottabb ész legnagyobb képességei is.
Rajtatok múlik, csakis rajtatok, minden egyes emberen, és nem mindig másokon, ahogy azt oly szívesen igyekeztek magatokkal elhitetni. Próbáljátok csak előbb saját magatokkal, de ti ezt nem akarjátok! Hiszen ti túl fennköltnek tartjátok magatokat, vagy a kezdet tűnik így túl kicsinek és mellékesnek.
Ám a valóságban ez csak szellemetek restsége, mely képes benneteket ettől visszatartani, s már évezredek óta rabszolgasorsban tart mindnyájatokat. Eszetek, mely megkötözte szellemetek képességeit, most már nem segíthet rajtatok, ha arról van szó, hogy immár meghajoljon a tiszta isteni erő előtt, vagy elpusztuljon.
Nektek kell a szellemet felráznotok, felébresztenetek magatokban, hogy felismerje Isten Akaratát és meghallja, amit kíván tőletek; hiszen egyedül neki van az ember a kezdet kezdete óta alárendelve és senki másnak. Neki kell most a szellemnek számot adnia mindarról, amit a Teremtés azon részében művelt, mely otthonául volt neki kölcsönözve.
És a ti áldatlan gyengétek, hogy mindig csak a magasabb után nyúltok, az idegen után áhítoztok, ahelyett hogy környezeteteknek örülnétek, a legnagyobb bajaitok egyikének fog bizonyulni, és ellenetek fog fordulni. A baj szellemetek restségéből ered, melyet nem szabad összetéveszteni az ésszel; hiszen az ész nem szellem!
De földileg is mindig ezt tettétek. Ahelyett, hogy minden erőtökkel és örömmel azon lennétek, hogy környezeteteket szebbé alakítsátok, tökéletesebbé tegyétek és teljes virágzásba juttassátok, gyakran ki akartok belőle jutni, mert úgy képzelitek, hogy ez így kényelmesebb és gyorsabb sikerrel kecsegtet. Meg akarjátok magatokat tőle szabadítani, hogy a vágyva-vágyott javulásra leljetek, mivel mindenben, ami idegen, ugyanakkor javulást, megszépülést reméltek!
Próbáljátok meg először a nektek adottakat végre helyesen értékelni! Egyik csodára a másik után találtok rá.
Hogy valami helyesen legyen felhasználva, ahhoz azt előbb alaposan meg kell ismerni. És ez az, ami teljes egészében hiányzik nálatok. Mindig túl restek voltatok ahhoz, hogy felismerjétek Isten akaratát, melyet a Teremtésben világosan és pontosan lehet látni.
Mindig újra a régi sebet kell érintenem, melyet az emberek magukon hordoznak, melyről már gyakran lerángattam az összes burkot, ám ezeket gondosan ismét megpróbáljátok rárakni. A seb, mely minden baj forrását alkotja, melytől immár addig kell szenvednetek, míg önszántatokból saját magatok meg nem szabadultok tőle vagy teljesen össze nem rogytok, a szellemetek szabad akaratú restsége volt, és az is marad!
Sokan nem lesznek már a földi emberek közül képesek arra, hogy megszabadítsák magukat a rossz halálos öleléséből; hiszen túl soká késlekedtek azzal, hogy erre rábírják magukat.
Természetes, hogy az ész okossága megpróbál eltakarni mindennemű szellemi szendergést, mivel szellemetek felébredésével eszetek uralma is véget ér.
Csak a szellemi restség figyel túl kevéssé arra, ami már adott; nem veszi magának a fáradságot, hogy feltárja szépségét, és folyamatosan tökéletesebbé tegye, hanem úgy véli, hogy jobbulást csak a változásban talál, s abban keresi a boldogságot, ami idegennek tűnik.
Az ember közben nem gondol arra, hogy e változás előbb gyökértelenítést kíván, majd e gyökértelenített valamit idegen talajra állítja, mellyel nem tud mit kezdeni, és ezért nagyon könnyen nagy hibákat csinál, melyek nem sejtett rossz következményekkel járnak. Aki reményeit a változásba helyezi, az semmi jót nem tud kezdeni azzal, ami már adott, abból hiányzik a komoly akarás, miként a képességek is, s kezdettől fogva a szerencselovag ingó talaján áll!
Előbb ismerjétek meg helyesen magatokat, és alkalmazzátok azt, amit Isten a felhasználásra kínál nektek, és ha úgy használjátok, hogy ki is tudjon virágozni, akkor a Föld és a Teremtés egész szintje, mely az emberi szellemnek engedtetett át, hogy tevékenykedjék benne, Paradicsommá válik, azzá kell válnia, ahol csak öröm és béke lakozik; hiszen a teremtéstörvény ugyanolyan biztonsággal dolgozik majd nektek, mint ahogy ma cselekvésetek ellen kell hatnia, és ez megingathatatlan, erősebb, mint az ember akarata, mert az Ősfény sugarában nyugszik!
Nincs már messze az óra, amikor az embereknek el kell majd ismerniük, hogy egyáltalán nem lesz nehéz másképpen élni, mint eddig, békében kijönni embertársaikkal! Az ember látóvá válik, mert Isten eddigi téves cselekvésének és gondolkodásának minden lehetőségétől megfosztja.
Akkor majd szégyennel telve be kell ismernie, hogy mennyire nevetségesen viselkedett a valódi élet számára jelentéktelen lázas tevékenységében, és hogy mennyire veszélyes volt az egész Teremtésrészre, melyet kegyelemmel rábíztak, hogy használja és öröme legyen benne.
A jövőben csak azért fog élni, hogy embertársainak örömet szerezzen, ahogy azok is neki, és nem fog mindig irigyen csak azután vágyakozni, amit még nem birtokol. Felébred a képessége, hogy a leggyönyörűségesebb virágzásba juttassa saját környezete szépségét, azt teljesen saját jellege szerint alakítsa ki, mihelyt e jelleget a Teremtés egyszerű ős-törvényeinek hatalmas áldásteli lüktetésébe állítja, melyeket az Üzenettel megtaníthattam nektek Isten szeretete révén, mely ezúttal büntetve segít, hogy így meneküljenek meg azok, akikben még van jó akarás, és akik szellemükben alázatosak!
Ha építeni akartok, akkor előbb világítsátok be szellemeteket, és tegyétek erőssé és tisztává. Világítsátok be azt jelenti: hagyjátok beérni! A Teremtés már az aratás idejében jár, s vele együtt, mint teremtmény, az ember is.
De csökönyös téves akarása révén elmaradt benne, saját magát távolította el a Fény által óhajtott összes rezgéstől, és a felerősödött örömtelibb teremtéskörzésekből most már ki kell vettetnie, mivel éretlenségével nem tud bennük megmaradni.
A népnyelv nagyon helyesen a letisztult szellemről beszél! Az érett vagy megtisztult embert nagyon könnyen fel lehet ismerni; hiszen a Fényben áll és elkerül minden Sötétet. Jellege révén békét is fog maga körül terjeszteni.
Nincs többé sistergés, csak nyugodt tárgyilagosság az örömteli alkotás nagy lendületében, vagy higgadt szigor, mely kedvesen tisztázva világítja meg azok gyengeségeit, akik szellemükben még nem tudnak megerősödni, hanem még alá vannak vetve az erjedésnek, melynek tisztítást és felderülést, vagy … pusztulást kell előidéznie.
Csak a Sötétség tud felsisteregni, a Fény soha sem, mely mindig józan tisztaságot tanúsít, és békés megfontoltságot a fennkölt tudás tudatos erejében.
Ahol tehát az emberben még fölsistereghet a harag, ott még gyengeségeket kell kiégetni, az ilyen szellemet még legyőzhetik a Sötétség támadásai vagy eszközként szolgálhat neki. Még nem eléggé „letisztult”, még nem elég tiszta.
Így van ez minden gyengeségetekkel, melyet magatokban hordoztok, és látszólag egyáltalán nem, vagy csak nagy nehézségek árán oldhattok le.
A valóságban ez nem lenne nehéz, ha meg tudnátok érteni, hogy végre belátással bánjatok azzal, amit Isten adott nektek, azt használjátok helyesen, amit már kezetekben tartotok, és ami bevezet benneteket a törvények lüktetésébe, melyek ismeretét Üzenetem által már elnyerhettétek. Ez a szó legigazibb értelmében oly könnyű, akár a gyermekjáték.
Hagyjatok fel azzal, hogy túlnyomóan olyan kérdésekkel foglalkoztok, melyek túlmennek a rátok bízott területen, és tanuljátok meg előbb azt alaposan felismerni, ami bennetek és köröttetek van, s akkor majd teljesen önmagától eljön a felemelkedés; hiszen önműködően fölemelnek benneteket magatartásotok kihatásai.
Legyetek egyszerűek gondolkodásotokban és cselekvésetekben; hiszen az egyszerűségben rejlik a nagyság és az erő is! Így nem visszafelé mentek, hanem előre, és új szilárd építményt illesztetek egy új létezéshez, melyben minden ember kiismeri magát, mivel már nincs összezavarva és összekuszálva, hanem minden szempontból áttekinthető, világos és tiszta, egyszóval: egészséges, természetes!
Fejlődjetek bensőleg egyenes, igaz emberekként, és akkor majd azonnal szoros kapcsoltba kerültök a Teremtés egészével, mely mindenben támogatni fog, amire szükségetek van a felemelkedéshez. Semmilyen másféle úton sem tudjátok ezt elérni!
Akkor gazdag bőségben fog hozzátok áradni minden, amire szükségetek van és ami örömet okoz és békét hoz, semmi esetre sem korábban, bármennyire is igyekeznétek elérni; hiszen már elérkezett az idő, amikor az embernek a Földön meg kell nyílnia Isten Igéje előtt, ami ugyanaz, mint beilleszkedni Isten szent akaratának a fennálló, a Teremtést fenntartó és támogató törvényeibe!