Zoboralja / ESEMÉNYEK / Koloni siker Lyonban (2004. szeptember 30. - október 3.) /
2004. szeptember 30. - október 3.
A Zobor Hangja vegyeskar 2004. szeptember 30. - október 3.-a között Lyonban vendégszerepelt.
Sainte-Foy-les-Lyon, a 22 ezres városrész partnerének fogadta községünket, e kapcsolatnak köszönhetõ, hogy a folklórosaink után az énekkarunk is meghívást kapott Franciaországba. A színes magazinjukban egy fénykép kíséretében volt bemutatva a koloni vegyeskar, és ismertetve a három fellépés helye és idõpontja.
Nehezen döntöttem az utazásról, és ha Balkó Adrianna szervezõ-vezetõ tudomásomra hozza, hogy nem magyar családnál leszek elszállásolva, akkor valószínûleg idehaza maradok, de szerencsémre errõl a kicsiségrõl megfeledkezett, ennek köszönhetem, hogy néhány felejthetetlen napot töltöttem az énekkarral. A nyelvismeret hiánya miatt néha kényelmetlenül éreztem magam, de ezt a francia családok kedvessége, vendégszeretete teljes mértékben kárpótolta.
"Az ének egymáshoz közel hozza a nemzeteket, a nyelv nem lehet akadály", mondta Gérard Charrié, aki a városrész kultúráját és a külföldi kapcsolatokat szervezi Sainte Foyban, a mi látogatásunkat kitûnõen elõkészítette.
Szerdán éjfélkor a szlovák-osztrák határon útlevél és poggyászellenõrzés nélkül jutottunk át, ami még szokatlan számunkra. Az éjszakai út során próbáltunk szundítani, hajnalban egy teljesen más világ fogadott, gondozott környezet, termõföldek, zöld legelõk, melyeken néhány tehén legelészett, elvétve birkákat és lovakat láttunk. Azt el nem hittem volna, hogy ennél még szebb környezetet találunk útban Lyon felé. Idõben hosszú volt az út az Alpokon keresztül, de ezt nem érzékeltük, mivel lenyûgözött a látvány. Az apró falvak-városkák szûk utcáin, a 2300 m magasra vezetõ kacskaringós úton a buszvezetõnek minden ügyességére szüksége volt, hogy karcolás nélkül megússzuk. Csodálatos tájat láthattunk, a hegyóriások, az apró vízesések, a völgyben a kékes-zöld folyó, a sötétzöld legelõk, a meredek hegyoldalakon szétszórva a kisebb-nagyobb házak, és minden ház ablakában a sokféle színû muskátli. Mint egy festmény! Már ezért megérte vállalni a 22 órás utazás fáradalmait, az autópálya helyett az izgalmasabb hegyi utakat az Alpokon keresztül. Innsbruck, St. Moritz a két síparadicsom hó nélkül is csodás, a kb. 30 km hosszú Zürichi tó mellett vezetett utunk, végig a túlsó tópartot övezõ hegyoldalon sorakoztak a szállodák, panziók, kikötõk, Bern, Lausanne, Zseneva, a svájci-francia határon már meg sem kellett állnunk.
Csütörtök este nyolcra érkeztünk Lyonba-St. Foyba, a kultúrházban vártak a szervezõk és a szállásadó családok, ezek biztosították többnyire az étkeztetésünket is. Másnap városnézés volt. Gérard Charrié és a koloni születésû, több évtizede Franciaországban élõ Sándor József bácsi mutatták be Lyon nevezetességeit. Gérard Budapesthez hasonlította Lyont, több párhuzamot felsorolt a két város között.
A négytornyú Fourviére-i Notre-Dam Bazilikával kezdtük, mely jelentõs ájtatossági kegyhely, ahol a Szent Szüzet, a város pártfogóját tisztelik a XII. század óta. Az 1872-1884-ben épült bazilikában az énekkar fõpróbát tartott az esti koncert elõtt, a turisták ámulatára magyarul énekelték a "Minden földek Istent dicsérik" címû kórusmûvet. A bazilika a város legmagasabb pontján van, gyönyörû kilátással, tiszta idõ esetén ellátni az Alpokig - mi nem láthattuk a sûrû levegõ miatt, amibõl arra következtetnek a hazaiak, hogy jó idõ lesz, esõ nélkül, így is volt.
A Fourviére-i régi városrész következett, a Szent János katedrális és tér, majd a régi olasz házak, olyasfajta menekülõ házak, melyekben a keresett vagy körözött személyek rejtõzködtek és biztos egérutat nyertek.
A Fogaskerekûhöz hasonló felvonóval, a Funiculairevel-Madzaggal jutottunk vissza a Bazilikához. Délután a Francia-Magyar házban piknikeztünk, a magyar népdalok, énekek könnyeket csaltak a szemekbe. A Lyoni Magyar Házban Kolon címere emlékezteti a francia magyarokat látogatásunkra.
Egy röpke városnézés után autóbusszal végigmentünk a hidakkal bõvelkedõ La Saóne folyó mentén, aztán pedig a két évezredes római-kori 85 km hosszú vízvezeték-rendszer fennmaradó részét tekintettük meg.
Este 9 órakor kezdõdött St. Foy városrész kultúrházában az énekkar koncertje. A modern terem megtelt hallgatósággal, akik hozzáértõként jutalmazták az elõadott mûveket. Az énekkar Kodály, Bárdos és Halmos mellett olasz, latin és francia mûveket adott elõ. Volt taps és vastaps, melyet a kórus ráadással köszönt meg a hálás közönségnek.
A szombat délelõtt szabad volt, városnézéssel és vásárlással telt, majd délben közösen a francia családokkal fogadáson vettünk részt a St. Foy-i városháza tanácstermében. A bemutatások, köszönõ beszédek, ajándékok átadása után frissítõvel kedveskedtek a városrész házigazdái, majd az énekkar a Gall kakas tiszteletére elénekelte a "Tyúk"-ot, mely nagy tetszést aratott a hazaiak között.
Délután megnéztük a Lacroix-Laval kastélyban a baba-múzeumot, majd sétáltunk a 115 hektáros parkban. Este hétkor három hatalmas pizzával és frissítõvel fogadtak Lyon egy másik körzetében, Marcy-µ Etoile városrész kultúrközpontjában, itt sem maradhatott el a programon kívüli éneklés.
Háromnegyed kilenckor kezdõdött a koncert a templomban, melyen ismét nagy sikert aratott az énekkar. Egyes zenemûveknél a közönség nem találta a "nõi szólistát", ezért a koncertszervezõk külön felkérték Brath Gabriellát szólóéneklésre, mert a titokzatos hang a fiatal karnagyé volt. Sikert siker követett, vastaps a templomban. Az énekkari tagok és a karnagy az ilyen fogadtatást követõen majd kicsattantak az örömtõl. A kórustagoknak megjött az önbizalmuk, ami a sikeres fellépéseknek mondható, és talán a karnagy érdeme is, kinek nyugodtsága kihat az énekkarra, a mosolyával pedig a közönséget is megnyeri. Az énekkar bemutatásakor Gérard Trianont említette, aminek következményeként Magyarország határain kívülre kerültünk, egy másik állam polgárai lettünk, kisebbségi sorsra jutottunk! Meglepett ezt hallani egy franciától.
Vasárnap a Sainte Foy-i St. Luc templomban 10.30-kor kezdõdött a szentmise. A mise kezdetén a Zobor Hangja a "Minden földek Istent dicsérik", majd a mise keretében a hazai énekkarral közösen a "Ave vera virginitas - Sancta Maria - Jesu, Rex admirabilis" kórusmûveket énekelték. A misézõ pap és Henri Brenders karnagy bemutatta a szlovákiai magyar kisebbséget képviselõ koloni vegyeskart, a hívek tapssal köszöntötték énekkarunkat. A mise a magyarokért volt, a zoboralji és minden magyarért. Belány Szilvia magyarul, Evelyn nõvér és Sándor Zsuzsanna pedig franciául olvasták a liturgikus szövegeket. Az e napon boldoggá avatott IV. Károly utolsó magyar királyunkért volt a könyörögés a szertartáson. Az áldozati ajándékokat három-három koloni és hazai fiatal vitte az oltárhoz. A két énekkar további egyházi kórusmûveket énekelt közösen és külön, a hazaiak szerbül is, mivel Kraljevo várossal is baráti kapcsolatuk van. Tehát a francia mellett magyar, latin, és szerb nyelv volt hallható a templomban. Az énekkarunk Bárdos Lajostól, az "Istené az áldás" kórusmûvel búcsúzott, melyet vastapssal köszöntek meg a hívek.
Ezután következett a vasárnapi ebéd a francia családoknál. Én és a francia szállásadóm egy lengyel családtól kaptunk meghívást ebédre, akik már 23 éve élnek Franciaországban. Még két francia szállásadó család és mi öten koloniak ültük körül az asztalokat, külön a fiatalok és idõsebbek. A többfogásos ebédet nyers zöldséggel kezdtük (a sárgarépát, karfiolt különleges szószba mártva ettük), a hús és krumpli mellé nem hiányzott az olajos-fûszerezett zöldsaláta, volt pizza, tortasütemény, sajt és gyümölcs. A több mint kétórás búcsúebédrõl nehezen lehetett elszakadnunk, de menni kellett, a programot nem lehetett felborítanunk, várt a híres "Beaojolais (Bozsolé)" borvidék.
Az ebédre és vacsorára több idõt szánnak a franciák, mintha üzleti tárgyalás lenne, beszélgetés közben mellékesen eszegetnek. Az étrendjükben sok a zöldség és gyümölcs. Az iskolákban 12 - 13.30 között ebédszünet van.
Lyontól úgy 30-50 km-re húzódik a Beaojolais borvidék, mi Jairnouxban voltunk pincelátogatáson. A szõlõsgazda és neje avatott be a szõlõtermesztés és borkészítés rejtelmeibe. A házaspár 90 ezer tõkét mûvel, gépekkel, csak a szüretre van 20 brigádmunkásuk. A szõlõmetszést a gazda egyedül végzi hidraulikus ollóval decembertõl márciusig, ami számomra nehezen hihetõ. Szigorú szabályokhoz van kötve a szõlõ mûvelése (metszés, szálak, szemek, a tõke magassága) és a bor készítése. Csak egészséges fürtök kerülhetnek a kádba, sok fürt a tõkék alatt végzi, a szõlõt nem õrlik se nem préslik. Egy hektárról 580 hektó bort termelhetnek. A gazdálkodás mellett virágzik a "borturizmus", a termelési ismertetõ után volt a borkóstoló, harapnivalónak sajt, kolbász és szalonna volt tálcákon felszeletelve, útravalónak pedig megvásárolható a palackozott bozsolé.
Este 7-re visszatértünk a St.Foy-i kultúrházba, ahol a szervezõkkel, hazai énekkarral és a szállásadó családokkal volt a búcsúvacsora, ének, tánc. Tíz után elérkezett a búcsú pillanata, többen a fiatalok közül könnyes szemmel búcsúztak, nehezen szakadtak el szállásadóiktól, de be kellett ülni a buszba és irány Kolon.
Hálás köszönet mindenkinek, aki segítette a lyoni utunkat: Michel Chapas polgármester, Gérard Charrié, Henri Brenders karnagy, Sándor József bácsi, Fülöp atya, Bencsík József a Magyar Ház vezetõje, Prohászka János, a Lyonban és környékén élõ magyarok, a francia családok, Nyitra megye és Kolon önkormányzata.
Az Alpok csodaszép látvány, Lyon gyönyörû város, sok zölddel, virággal, a forgalomlassító és körforgalmi szigetek valóságos virágkompozíciók, de legalább ilyen élmény volt számomra látni és élvezni az énekkarunk sikerét, mikor a hallgatóság szûnni nem akaró tapssal jutalmazta mûsorukat.
Hogy sikert aratott a Zobor Hangja Vegyeskar Lyonban vitathatatlan, mivel meghívást kapott a jövõ évi Beaojolais borfesztiválra.