Sodrásban - Alapfilmek
1963 Sodrásban werk
fekete-fehér magyar játékfilm, 1963, rendező: Gaál István
forgatókönyvíró: Gaál István, operatőr: Sára Sándor, főszereplő: Moór Mariann, Drahota Andrea, Zsipi Istvánné, Csikós Sándor, Harkányi János, Kozák András, 90 perc
A Sodrásban új kezdetet jelent a magyar filmben. Gaál István filmjével vált természetessé, hogy a pályakezdő rendezők saját élményanyagukból fogalmazzák meg „így jöttem” filmjeiket, és helyüket kereső, természetesen viselkedő fiatalokat válasszanak főhősnek, akik nem a hivatalos ideológia mentén élik a mindennapjaikat. A Sodrásban a hatvanas évek fiatal értelmiségének élményét ragadta torkon, akinek a szülei még földművelő parasztok voltak, de ők már városban jártak egyetemre, és így újra kellett fogalmazniuk az élethez, halálhoz fűződő viszonyukat. Társuk eltűnése szimbolikus jelentőségűvé válik Sára Sándor felkavaró szépségű képein, amiken a paraszti házak mögött már az ég felé nyújtóznak a gyárkémények.
Modernizációról, a falusi létforma háttérbe szorulásáról, és persze a felnövésről, az ártatlanság elvesztéséről szól a Sodrásban a halállal való első találkozáson keresztül.
Úttörő vállalás abból a szempontból is, hogy erkölcsi ítélkezés nélkül mutatja be a fiatalok szabadosabb szexuális életét, vagy épp a korabeli, mára megmosolyogtatónak ható szlenget („Azt hitted, beléd pörögtem?”).
A Sodrásban az egyik legfontosabb filmünk: ez indította el a magyar új hullámot, amivel a modernizmus frissítéseit átvevő magyar film rohamtempóban zárkózott fel az európai élvonalhoz. Az olasz neorealizmus és Antonioni ihletése a Sodrásbanon is tapintható. A magyar kritikusok némileg fanyalogva fogadták, és a bicegő dialógusokat kritizálták, de nyugaton már kitörő lelkesedés fogadta. A külföldi kritikusok a magyar kultúrpolitika béklyói nélkül ünnepelhették Sára Sándor lendületesen fogalmazott képeit, a zene, a mozgás és a ritmus tökéletes egységét. A Sodrásban máig érezteti hatását a magyar filmtörténetben, legutóbb például Mundruczó Kornél Deltáján.
A kamera mögött Sára Sándor, napszemüvegben Gaál István (fotó: Rajnógel Imre)
Gaál Istvánnak többet jelentett a Sodrásban, mint nemzedéki közérzetfilm: „A Sodrásbannal azt próbáltam bizonyítani, hogy az egyedek minősége szabja meg a közösség minőségét, vagyis hibás az az elképzelés, amely egyfajta külső ideológia segédletével, alkalmasint terror révén igyekszik a maga képére formálni az embert.” (Filmvilág, 1993/11)
Tervező: Ernyei Sándor (forrás: MNF)
Gaál István és Sára Sándor korai remekműve egy csapat csákányos ütéseinek ritmusára.