Üzenet: 09/15/13
Olvass tovább: http://www.uzenetek.eu/news/meg-mire-vartok-1/
Nem pénzt kér, szólított meg a hajléktalannak látszó hajléktalan, amikor odalépett hozzám. Pénzt bárkitől kérhet az ember, mondta, de ha tőlem is kérne, akkor elrontaná azt, amiért most megszólított. Mert akkor én vagy adok neki, vagy nem, de mindenképpen továbbmegyek. Márpedig ő most ennél többet kér tőlem: azt, hogy hallgassam meg. Nem fog sokáig tartani, megfogalmazta szépen az egészet, készen van a fejében minden. Lesett rám, mondja, már napok óta várta, hogy mikor bukkanok fel az utcán. Tudta, hogy újságíró vagyok, és félt, hogy túl későn jövök.
De inkább rátérne a lényegre. Arra, hogy ő hívő ember volt. De már nem az, mert látja és hallja azokat, akik hívőnek mondják magukat, és ettől háborog a gyomra. Hogy nem tesznek semmit a szegényekért, a hajléktalanokért. Az Iványi Gábor egyháza kivétel, de neki sincs elég pénze és ereje ahhoz, hogy mindent megoldjon. Ráadásul, tudja ő, szívatják az Iványit is, ahol csak lehet. Keresztbe tesznek neki, mert megorrolt rá a Zsebnapóleon. Pedig, annak idején ő keresztelte meg metodista szertartás szerint a Viktorék két nagyobb gyerekét. Aztán persze elsunnyogtak a keresztlevélért az Anikóval, visszakérték, mert már olyan körökben mozogtak, ahol nem divat metodistának lenni. Azért akart velem beszélni, mielőtt még meghal, mert én megírhatom, ha akarom. Nem mintha változna ettől valami, tudja ő, hogy nem változik itt semmi, legföljebb egyre rosszabb lesz, de ha megírom, talán mégis többen tudják.
Hogy őt, aki hívő ember lenne, mennyire zavarja, hogy az egyházak nem tesznek semmit a szegényekért. Sem a papok, sem a magukat kereszténynek mondó politikusok. A Tömjén Zsolti, már elnézést, ők az utcán így hívják maguk között a Semjént, ő sem tett még értük soha semmit. Csak ül a parlamentben, néha elmegy vadászni, lelő valami állatot, hizlalja a háját, ennyi.
Pontosabban, valamit azért mégiscsak tettek, igaz, azt sem értük, hanem ellenük. Megszavazták, hogy a hajléktalanok ne lakhassanak az utcán. Mintha ő hobbiból lakna az utcán, erre készült volna világéletében. Ha hozzá vágna a Tömjén Zsolti egy kétszobás lakást, mondja a hajléktalannak látszó hajléktalan, akkor azt mondaná, hogy igaza van. Mondjuk, rajta már az sem segítene, ő meghal hamarosan. De mások talán még élnek egy ideig.
Milyen szépen kitalálta a Tarlós Pityu, hogy eltüntetik az utcáról a hajléktalanokat. Amit nem látnak ugye, az nincsen. És el is fognak tűnni a hajléktalanok, nem csak ő az egyedüli, aki meghal hamarosan. Többen vannak, ismer néhányat, akiknek már nagyon kevés van hátra.
http://balrad.wordpress.com/2013/09/15/az-utca-embere/
Bocsa József: Örökimádás
Ami rajtunk múlik, azt is meg kell tenni. A váci szentségimádási kápolna kialakítása remélhetőleg hamarosan megindulhat. Kérjük az imádságot ennek ménél előbbi megvalósulásáért. És aki a váciak vagy Vác környékiek közül szívesen rááldozna hetéből egy órát a szentségimádásra, az adja meg elérhetőségét a váci örökimádás fő szervezőjének, Rózsahegyi Margitnak rhegy@freemail.hu Ezt a címet a spamrobotok ellen védjük. Engedélyezze a Javascript használatát, hogy megtekinthesse.
http://engesztelok.hu/irasok-tanulmanyok/2013-09-15-10-06-41
Igen, sőt szükséges!
Tekinthetjük különlegesnek a karizmákat, de akkor egész létünket, életünket is különlegesnek kell tekinteni. Nem a „hétköznapi” ellen szólok. Van egyáltalán „hétköznapi”? Vegyük észre, hogy Isten csodálatos életében akar részesíteni minket! Adjunk hálát érte!
Ezért a karizmákról kell szólni, kell róla tanítani és megosztani a tapasztalatainkat.
Az egész napos program dicsőítéssel kezdődött, melyet a Te Deum együttes zenei szolgálata tett örömtelivé. Sipos Gyula a karizmák sokféleségéből a nyelveken szólást, a nyelvek magyarázatát, az ezen keresztüli tanítást, az ismeret szavát és a prófétálást emelte ki. Előadásából kiderült, hogy a karizmák a szeretet szolgálatában és a használat során növekednek és a „jelek” nem megelőzik a szeretetben szolgálókat, hanem követik őket. Az előadás közben agy testvérünk tanúságot tett arról, hogy amikor imádkoztak érte, a közbenjáró ima során olyan dolgokat mondtak el neki róla, amiről ő senkinek se beszélt - Isten szavai, tanácsai békét teremtettek szívében. Vigasztalást, erőt kapott és vágy ébredt benne, hogy megújítsa Istennel való kapcsolatát.
A tanítás után bemutatásra került a nyelveken szólás és a nyelvek magyarázatának ajándéka. Közösen imádkoztunk is a nyelvi ima ajándékáért, amit többen meg is kaptak a templomban (kézfeltartással jelezték). Utána egy vállalkozó szellemű testvérünk nyelvi imájának magyarázatán keresztül tanítást kaptunk Istentől. (Gyula közreműködött a nyelvek magyarázatában és Szent. Pál szentírási szavaival buzdított minket ezen ajándékok elkérésére és gyakorlására, hogy lelki épülésünkre szolgálhassanak. )
Utána szó volt a próféciákról és arról, ezek milyen módon jelenhetnek meg életünkben, majd kértük az Úrtól ezt a kegyelmi ajándékot. Több testvérünk kapott egymást megerősítő próféciákat az Úrtól, amelyeket elmondtak a mikrofonba. Különbözőképpen hangzottak, de a lényegüket tekintve így szóltak: Szeretlek benneteket, térjetek vissza hozzám, kiválasztottalak benneteket, szolgálatra hívtalak benneteket…
Nagyon jó volt Istennel tölteni az egész napot, őt dicsérni, tőle tanítást kapni és az ő üzeneteit hallani.
A lelki nap délelőtti második részében, Nyuli Gábor a Cor et Lumen Christi közösség tagja tartott előadást és buzdítást Isten igéjének szabadító,, gyógyító erejéről. Az előadása szó szerint Isten igéjére épült. Jézus Krisztus szavait, tanítását, ígéreteit idézte fel.
Az előadás egy fiatalasszony tanúságtételével zárult, aki hálát adott Istennek lelki gyógyulásáért és újjászületéséért.
Nyuli Gábor és felesége Tobish Bori vezetésével együtt imádkoztunk sokféle betegségből való gyógyulásért. Több gyógyulás történt a helyszínen. Térd-, gerinc-, ízületi gyulladások-, nagyothallás gyógyulását, látás javulását tapasztalták meg többen közülünk, melyekről azonnal beszámoltak a közösség előtt. Együtt örültünk velük és ez nem csekélység, mert a templom tele volt.
A napot a délutáni gyógyító mise koronázta meg. Bohn István atya, törökbálinti plébános misézett. A szentmisén további gyógyulásokról hallottunk az ismeret szava által, melyet Sipos Gyula testvérünk tolmácsolt. Isten gyógyító ereje átjárt minket, sokunkat megerősített és megszabadított. A szentmise után közbenjáró imaszolgálat volt. A helyi és környező karizmatikus imacsoportokból jöttek azok a testvérek, akik vállalták, hogy kettesével párt alkotva imádkoznak azokért, akik kérik. Én is az egyik keresztény testvéremmel imaszolgálatot vállaltam. Többek között egy testvérpár jött hozzánk, hogy együtt imádkozzunk velük. A tabernákulum előtt álltunk. Mivel nem volt helyismeretük, felhívtuk a figyelmüket, hogy itt van Jézus, forduljunk felé. Boldog mosollyal fordultak Jézushoz. Megfogtuk egymás kezét és elmondtuk a Miatyánkot. Egyikük súlyosan fogyatékos volt, ezért nagyon lassan imádkoztunk. Nem is mondtunk más imát, Isten köztünk volt, fogta kezünket, éreztük a szeretetét – nagyon szép élményben volt részünk.
A lelki nap után még a Falumúzeumban volt egy kiállítás-megnyitó, amire szintén mindenkit szeretettel vártak – és ezzel lett vége a Találkozónak.
M.D. Eszter
Egyetlen menedéktek Anyám, a ti Királynőtök Szeplő...