CHILI & VANILIA: november 2005
Hétvégén ebédvendég volt, leves, főétel, laza, de full menü. Bármilyen light-os és egyszerű ebéd van, a desszert semmiképpen nem maradhat el, ez egyértelmű. Viszont a leves és hús után már nem akartam semmi komolyabb tésztás, krémes dolgot csinálni, továbbá volt még néhány gyönyörű, édes narancsom, amit meg kellett menteni az idő nyomától, így lett ez a kis ezeregyéjszakás gyümölcssaláta. Ami annyira isteni, hogy szerintem egész télen ez fog ismétlődni a desszertes repertoárban. Többnyire minden van hozzá itthon, előre elkészíthető és gyönyörű. Maga ez a narancssaláta állítólag Marokkóban a leghétköznapibb és legnépszerűbb desszert, ott a fahéj mellett meglocsolják narancsvirág vízzel (orange blossom water), ez egy nagyon jellegzetes (számomra picit kölni ízű, úgyhogy mellőzött), az arab konyhában használt hozzávaló (otthon is kapható – pl. csarnok aljában az Ázsia boltban). Egyébként végül is teljesen ízléstől és hangulattól függ, hogy mi minden kerül a tetejére, valami mag mindenképpen legyen és a datolya nehéz, tömény édessége is nagyon jól kiegészíti a narancs savanykás frissességét. A gránátalmát bevallom azért tettem rá, mert 1. volt itthon, 2. gyönyörűen néz ki. És máskor is így fogom csinálni, mert tökéletes mind az ízek, mind az állagok harmóniája.
2-3 szép nagy narancs
marék friss gránátalma mag (opcionális)
A narancsokat egyforma vastagságú karikákra szeletelem, úgy, hogy a fehér keserű héja ne legyen rajta. Ezt a következőképpen teszem: A narancs laposabb végéből levágok egy kis szeletet, épp annyit, hogy stabilan megálljon egy vágódeszkán. Egy éles késsel felülről indulva vastag szeleteket vágok függőlegesen a héjából, azaz úgy pucolom meg, hogy a végén egy csak a narancs húsából álló golyó keletkezzen. Ezt szeletekre vágom és egy lapos tányéron szépen elrendezem (A szeletelésnél kicsorgó levet ráöntöm). A datolyát és diót apróra vágom. A narancsra mézet csurgatok, megszórom a fahéjjal és ráteszem a diót, datolyát, valamint a gránátalma magokat. Pár levél friss mentát csipkedek rá (opcionális). Előre elkészíthető.
írta chili&vanilia 11:08 du. 2 hozzászólás
Cinnamon and Walnut Linzer Cookies with Orange Curd -IMBB/SHF Cookie swap
To be very honest I’m not that much a cookie person. I do love sweets (well, that’s maybe an understatement indeed….) and I also love to prepare desserts. But I prefer to make cakes or ice cream or puddings. I very rarely bake cookies. Because you need to be patient and very precise for that. And because you have a lot of them in the house then and you eat all of them....So, baking in general: yes, but normally I try to avoid anything wich requires rolling and dusting and cutting. But I soo wanted to participate in this fantasctic joint IMBB/SHF event, organized by the inventors of these events, Alberto and Jennifer that I decided to give it a try. And anyway, I blog in Hungarian but I love to participate in these events and do only these posts in English. And at these occasions I enjoy so much to open the doors a little and step out to the international world of foodblogging. And these cookies turned out so perfect that I might get into that cookie baking mood..
Actually I wanted to make something Hungarian but I realized that the really typical sweets and our most famous pastries are all big cakes or rich, filled pastries. No cute, little cookies.
So, I decided to make something which I have been making for a couple of times for Christmas and it was always a big hit: mini Ischler cookies, those famous elegant Austrian cookies made of two linzer cookies sandwiched together with raspberry jam and glazed with chocolate. And with that I’m only some hundreds kilometers far from the Hungarian border..
But then what happens: I realize, no chocolate, no raspberry jam in the house. And since we got such a huge snow over the night here in Brussels that I just really enjoyed so much being home and was absolutely lazy to go to anywere, so I applied the creative approach and filled those cookies with something else: orange curd. ( So, actually I should call these cookies Ischler with orange curd but that sounds a kind of bizarre, don’t you think?) I totally love lemon or other citrus curd (which is by the way absolutely unknown in Hungary – for the Hungarian version of this post I really had to think for an appropriate translation). I tried a few different recipes and I found one which is the perfect one for my taste: it is included in a fantastic book, one of my favorites: Serena, Food &Stories. So I used this recipe, substituting oranges for lemons.
All in all, I love these cookies. I absolutely don’t recomment to make them ahead (although they probably keep very well) because you will need to make new batches again and again every weekend until Christmas…
Recipe (makes 30 pieces):
200g/7oz all purpose flour
150g/5oz cold butter
100g/3,5oz icing sugar
70g/2,5oz ground walnuts
(For the cookies you will need only half of this recipe, but I always make the whole batch and freeze the other half)
zest of two big oranges
½ cup fresh orange juice (1 big orange)
120g/8 tablespoons of butter
Prepare the orange curd (at least a day ahead): put orange juice, zest, sugar, salt in a saucepan and whisk. Add egg yolks and whole eggs and whisk smooth. Cook, stirring constantly over medium heat until it starts to bubble. Now add the butter and stir until the mixture thickens. Cool and store in the fridge. (Keeps for a week int he fridge or int he freezer for two months.)
Preaheat oven to 180C/350F.
Make a firm dough mixing the flour, sugar, ground walnuts, cinnamon, salt and the butter (I like to grate the cold butter). I make it with my hand but you could certainly use a food processor for this. Form the dough into a ball, wrap in plastic foil and refrigerate for 30 minutes. Roll out the dough (I find it easier to do this in two batches) and cut small circles with a cookie cutter (inch). Put the cookies on a baking sheet covered with parchment paper (or a silicon sheet) and bake for about 6-7 minutes. They shoul be light in color and feel still a little underdone (the will set as they cool). Cool completely.
Sandwich each two cookies with a little orange curd. (Resist to put too much curd between otherwise you lose control over the shape and the filling will ooze on the sides)
And now comes the toughest part of the recipe: let rest for at least half a day covered with foil so that the cookies can soften.
Added on 10th December:
I just realized that I've been voted with this among the best 12 cookie recipes of the Cookie swap organized jointly by Jennifer and Alberto. I'm totally surprised and very honoured! I can't wait to receive that funny Cookie Sutra book... So THANK YOU everyone for visiting and for voting, you made my day! And congratulations to all other participants because I think all those 152 cookies are just amazing!
Címkék: édesség, English
írta chili&vanilia 11:20 de. 28 hozzászólás
írta chili&vanilia 7:32 du. 8 hozzászólás
Narancsos vörösáfonyás "pogácsa"
Amióta írom ezt a gasztroblogot és olvasom a többiekét (főleg külföldieket, mivel magyar nyelvűt nem találtam még), rengeteg receptet jelöltem meg, hogy majd ki kell próbálni valamikor. Persze az ember tényleg nem győz annyit főzni, hogy minden izgalmasan hangzó receptre sor kerüljön, ráadásul az a legritkább alkalom, hogy tényleg a kísérlet kedvéért lehet sütni, főzni, többnyire az étel (meglepő módon) fogyasztás céljára készül és azt, hogy mit főzünk, elsősorban az határozza meg, hogy kinek készül, illetve, hogy mi van otthon. Ezt a sütit nem olyan régen néztem ki, Nic remek sütős gasztroblogjáról, a Bakingsheet-ről (a kedvencek között). És mivel volt még itthon egy fél zacskó vörös áfonya (cranberry), továbbá Amerikában ma van Thanksgiving, azaz a Hálaadás ünnepe, ami mindig november utolsó csütörtökje, tökéletes alkalom volt ezt kipróbálni. Ez a süti angolul a scones névre hallgat, aminek nincs igazából magyar megfelelője. Leginkább reggelire, vagy uzsonnára fogyasztják ezt az omlós, pogácsa szerű sütit, egy bögre tejeskávé, vagy tea társaságában. A cranberry-nek, vagyis a vörös áfonyának, vagy tőzegáfonyának ilyenkor van igazán szezonja, gyönyörű, friss piros bogyói olyan guszták, hogy soha nem bírom megállni, hogy ne szerezzek be egy zacskóval (emlékeim szerint már otthon is kapható). Sok mindent lehet vele készíteni, legjellemzőbb elkészítési módja az áfonyaszósz, amelyet a hálaadásnapi óriás sült pulykához tálalnak, további tipikus köretek mellett (pl. kandírozott édesburgonya, francia zöldbab, sütőtökpüré, kelbimbó, stb.). Nagyon finom lekvár lesz belőle (ami egyébként iszonyú hamar kész van, mert olyan magas a gyümölcs pektin tartalma, hogy azonnal bezselésedik), és sütikbe is nagyon passzol (itt egy másik jó recept, amit majd esetleg máskor). A gyümölcs maga elég savanyú, úgyhogy elég sok cukrot bír el. Tökéletes kiegészítője a narancs, alig van olyan recept, amelyben nem együtt szerepelnek.
A süti nagyon finom, omlós, narancsos ízű és az áfonyától olyan jó szaftos, gyümölcsös. Az eredeti recepten annyit módosítottam, hogy több cukrot tettem bele és csökkentettem a sütési időt (nekem 12 perc alatt megsült). Langyosan a legfinomabb.
egy nagy marék vörös áfonya
A sütőt előmelegítem 200C-ra/gáz 6.
Összekeverem a lisztet, a sütőport, sót, cukrot. Hozzáadom a kockákra vágott hideg vajat és kézzel összedolgozom, hogy morzsás állagú legyen. Ekkor belekeverem az áfonyát és reszelt narancshéjat, majd a narancs levét (annyi levet, hogy szilárd tészta állagú masszát kapjak). A masszából hat egyforma golyót formálok, amelyeket picit meglapítva egy kivajazott, kilisztezett sütőlapra helyezek (én szilikonos lapot használtam, ezt nem kell vajazni, lisztezni). Kb. 12 perc alatt sül meg. 6 db lesz. (Ha vörös áfonyát nehéz beszerezni, a recept szerintem működik mélyhűtött áfonyával, esetleg málnával is. Ekkor nem kell felolvasztani, hanem fagyottan kell a tésztához adni, így megtartja formáját.)
Eredeti recept: Nic, www.bakingsheet.blogspot.com, Fresh Cranberry Orange Scones
írta chili&vanilia 6:05 du. 4 hozzászólás
szerda, november 23, 2005
Stílusgyakorlatok pesto-ra
Itt Brüsszelben nagy örömömre sokszor előfordul, hogy barátok kijönnek hozzám látogatóba. Ilyenkor mindig előre átgondolom, hogy aki jön, az mit szeret, mit nem, mit nem hajlandó egyáltalán még megkóstolni sem, van-e valamilyen speciális étkezési szokása (pl. vega, fogyókúra, semmi különlegesség, stb.)szóval próbálom úgy összeállítani a menüt, hogy a kedvében járjak a vendégeknek. Persze nincs minden előre meghatározva, hiszen hangulattól, étvágytól, helyzettől függően döntöm el, hogy végül is mi kerül egy-egy nap az asztalra. Viszont úgy vásárolok be, hogy mindenféle alapanyag legyen otthon, amiből aztán kreatívan lehet alkotni. Meg megcsinálok előre néhány dolgot, ami eláll és amit sokféleképpen lehet használni. Például mindig csinálok ilyenkor egy nagy adag pesto-t ami mindig szélsebesen el is fogy utolsó cseppig. A házi készítésű ugye köszönőviszonyban sincs a boltival és igazán minimális erőfeszítés megcsinálni. Bedobálok mindent az aprítógépbe, hozzáöntöm az olívaolajat és kész. Kis üvegekben hetekig eláll a hűtőben (bár nem tudom meddig, mert még soha nem tartott ki hetekig..) A klasszikus genovai pesto bazsalikommal készül, de bármivel lehet kísérletezni. Én most ezt a kettőt csináltam, egyik jobb mint a másik.
1 marék friss rukkola (egy 10dkg-os zacskó fele), a vastag száráról lecsipkedve
1 nagy marék fenyőmag (kb. 5dkg)
1 nagy marék reszelt parmezán (mondjuk 3-4 dkg)
olívaolaj (kb. 1-1,5 dl)
1 sült kaliforniai piros paprika (sütési instrukciók lsd. itt )
5 szem szárított paradicsom
1 nagy marék fenyőmag ((kb. 5dkg)
olívaolaj (kb. 0,5 dl)
A hozzávalókat az aprítógépbe dobálom és pürésítem.
Felhasználás ötletek:
A klasszikus: tésztára; Halfilére kenni sütés előtt; vajas tésztát megkenni vele és abba csirkemellett, vagy más húst burkolni; vajas tésztát megkenni vele, csigába tekerni és megsütni különleges vendégvárónak; krémlevesek tetejére; szendvicsre kenni (pl. mozarella paradicsom alá, vagy sonka alá); grillezett zöldségekkel összekeverni meleg salátának; gombafejet megtölteni vele; sonkára kenni és úgy göngyölni pl. spárgát, vagy más zöldséget; tejszínes öntetbe keverni tésztához, vagy csirkéhez; carpaccio-ra önteni; olívaolajos salátadresszingbe keverni; majonézes öntetbe keverni salátához, vagy mártogatónak; főtt krumplival összekeverni (különleges meleg krumplisaláta)
írta chili&vanilia 8:05 du. 1 hozzászólás
kedd, november 22, 2005
Az Ezeregyéjszaka ízei - sült töltött birsalma
Ígérem, tényleg az utolsó birsalma. És ráadásul ez amúgyis csak egy ürügy, hogy egy fantasztikus szakácskönyvről lelkesedhessek.
Annyira régen ki akartam már próbálni ezt a receptet, csak vagy birsalma nem volt, vagy idő, (ugyanis 2-3 óráig kell sütni a gyümölcsöt). Most végre mindkettő lett, úgyhogy belevágtam.
Ennek az írásnak a tárgya egyébként maga a zseniális recept, továbbá a könyv amiből van. Maga a recept valamilyen formában a gyűjteményemben legalább három szakácskönyvben benne van, többek között Nigella Forever Summer könyvében is, már abban is bejelöltem ezer éve, továbbá gyakorlatilag minden közel-keleti, vagy mediterrán konyhával foglalkozó könyvben. Birsalma lelkesedésemet ragoztam eleget, jöjjön a recept.
A recept arról szól, hogy birsalmát alufólia alatt órákig sütni kell, ettől megpuhul, gyönyörű korall színűre változik, és a gyümölcs leve sziruposra fő. Szerintem világbajnok. Vaníliafagyival, vagy hideg sűrű krémes joghurttal lehet kínálni, vagy mint én, tejföllel.
A könyv amiből a recept való: Tessa Kiros: Falling Cloudberries című remekműve. Én nem ismertem a szerzőt, először más gasztroblogokon olvastam róla lelkesedő írásokat. Márpedig ezeknek az embereknek hozzám hasonlóan szintén hatalmas szakácskönyvgyűjteményük van, úgyhogy tudnak különbséget tenni jó és rossz szakácskönyv között. És mivel én borzasztóan visszafogom magam az újabb könyvek beszerzése terén, mert már most nem férnek el, ma már nagyon megválogatom, hogy mit veszek meg. Ehhez képest, a hétvégén kettő darab ugrott be, ez az egyik. Annyi jót írtak róla és olyan kitörő lelkesedéssel, hogy amikor megláttam a polcon, muszáj volt belekukkantanom. Ezzel a lendülettel gondolkodás nélkül meg is vettem. Zseniális, komolyan régen tettem szert ilyen kincsre. 400 oldalnyi szuper recept és az írás…..nagyon olvasmányos, egyszerűen nem lehet letenni. Nem az a típusú szakácskönyv, amit úgy átlapoz az ember, hanem az a fajta, amit elsőtől az utolsó betűig kiolvas és sajnálja, hogy vége. A szerző hölgy édesanyja finn, édesapja görög-ciprusi, Londonban született, 4 éves korától Dél-Afrikában élt, jelenleg pedig Toscana-ban él olasz férjével. Na, pont ilyen a könyv. Változatos, különleges, kozmopolita. Szenzációs. Angolul meg németül jelent meg, a német kiadásnak az a címe, hogy: Die Welt in meiner Küche. Az egyik amerikai gasztroblogíró készített a szerzővel egy remek interjút a blogján, nagyon ajánlom.
A receptet szó szerint követtem, néhány apró módosítással (a töltelékből kifelejtettem a brandy-t, viszont kevertem bele tört kardamom-magot, továbbá nem volt itthon mazsolám, úgyhogy apróra vágott datolyát raktam bele, ezektől még ezeregyéjszakásabb ízvilág keletkezett.
2 ek dió, durvára vágva
2 ek mazsola (*én apróra vágott datolyával helyettesítettem, amit csak a sütési idő felénél tettem hozzá)
2ek kockára vágott vaj
(*6 szem kardamom magjai, megtörve)
2ek brandy
A birsalmát (hámozatlanul) félbe vágom és a csuma helyét kivágom, hogy egy közepes méretű mélyedés keletkezzen. Ez a recept legnehezebb része és tényleg komoly munka. A birsalma annyira kemény, hogy ez egy szinte lehetetlen feladat. Nagyon éles késsel megy csak és nagyon nagyon kell vigyázni!!! A két mélyedésbe beleteszem a tölteléket: a barna cukor, dió, vaj, mazsola és fűszerek keverékét. (Ha datolya, azt csak félidőben kell hozzátenni, különben nagyon szétfő)
Egy kis tepsit, vagy jénait kibélelek alufóliával és ráhelyezem a két fél gyümölcsöt. A tepsibe öntök 1,2dl vizet. Lefedem alufóliával és 2 óra hosszat sütöm. Félidőnél, azaz egy óra múlva hozzáadok még egyszer 1,2dl vizet. Langyosra hűtve tálalom, vaníliafagyi, vaníliaöntet, vagy tejföl társaságában.
Recept: Tessa Kiros: Falling Cloudberries, Baked quince with brown sugar, cinnamon and walnuts
írta chili&vanilia 9:12 du. 9 hozzászólás
6. Mikróban teljesen sűrűre főzöm. Ez nekem 15 perc volt, 3x5 perces menetekben a legmagasabb fokozaton. Öt perc után mindig megnéztem, kivettem, fakanállal jól átkevertem.
írta chili&vanilia 10:34 du. 45 hozzászólás
szombat, november 12, 2005
Ugyanabba a vendégségbe voltam tegnap meghívva, ahova a múltkor a last minute vaníliakrémes sütit vittem, úgyhogy a múltkori rohanást elkerülendő, most előre elkészítettem az én reszortomat, a desszertet. A menü ismét olasz, úgyhogy tiramisu volt a döntés. A tiramisu megint olyan dolog, hogy amennyire egyszerű, olyan nehéz igazán tökéleteset csinálni. Jobban mondva, szerintem, ha az ember minden beletartozó alkotóelemet normálisan tesz bele, azaz van benne mascarpone, babapiskóta, amaretto likőr és kávé, akkor nem lehet elrontani. Otthoni éttermekben viszont elég érdekes dolgokkal lehet néha tiramisu címszó alatt találkozni. Vagy az egyik, vagy a másik hozzávalót spórolják ki belőle és ezért jó esetben középszerű. Vagy túl lágy, vagy túl édes, vagy életében nem látott amaretto-t. Ha így belegondolok, olyan emlékezetes tiramisu-t otthon talán a Gusto Cafe (Frankel Leó u.12.)-ban és Zamárdiban az olasz pizzériában ettem utoljára.
Lényeg a lényeg, tiramisu. Egyszerűen nem volt kedvem a klasszikusat csinálni (ami nálam 50dkg mascarpone, 2dl kávé, 2dl amaretto, 1 tojás sárgája+felvert fehérje, 25dkg babapiskóta) hanem valami extrábbra gondoltam. Nigella How to Eat című szakácskönyvében (az öt közül by the way a legjobb. Ha egyetlen külföldi szakácskönyvet vehetnék meg, az ez lenne, minden benne van.) van egy fehér tiramisu recept. Ő Bacardi és tej keverékébe áztatja a piskótát és fehér habcsók darabokat szór a rétegek közé. Nem rossz, de a Bacardi annyira erős alkohol ízű, hogy nem vállaltam be. Inkább a fehér ötletnél maradva kitaláltam valami mást és hú, de nagyon nem bántam meg. Uf, betegesen jó..Szerintem ez az a típusú édesség, amely bármely olyan összejövetel tarol, ahol sok lány van. Ugye elég a Baileys szót említenem..És mivel előző este kell elkészíteni, hogy összeálljon, szuper praktikus partikra. Íme a kreáció:
Hozzávalók (kb. 8 személy)
Kb. 25 dkg babapiskóta (kb. 25 darabot használtam). Itt Brüsszelben a Savoiardi feliratú olasz terméket kell venni.
1 vaníliarúd (vagy 1tk vaníliakivonat, amit én házilag gyártok, majd erről máskor)
50dkg mascarpone (szobahőmérséleten)
a díszítéshez fehércsoki forgács
Először kikeverem a krémet: a tojássárgáját a 2 ek kristálycukorral fehéredésig keverem (elektromos keverővel). Hozzákeverem a szobahőmérsékletű mascarpone sajthoz. A szobahőmérséklet tényleg nagyon fontos, különben nem lehet simára keverni. A fehércsokit vízgőz fölött megolvasztom és szintén hozzákeverem a krémhez. A tojás fehérjét habbá verem és óvatosan beleforgatom a masszába. Felmelegítem a tejet a vanília kikapart magjaival és a rúddal, valamint a barna cukorral. Szép karamell színű lesz. Amikor forró, hozzáöntöm a Baileys-t. Egy nagy jénai, vagy tepsi, vagy tortaforma alját kirakom egy réteg babapiskótával. (Tehát akkora edény kell, aminek az alján elfér kb. 10-12 babapiskóta. )Meglocsolom a likőrös tej kb. felével, és várok pár másodpercet, hogy a piskóták jól beszívják. Amikor már puhák, lehet rendezgetni, meg még darabokkal kiegészíteni, hogy egyenletesen kitöltse az edény alját. Ekkor ráöntöm a krém felét. Ismét piskótaréteg következik, meglocsolva a folyadék másik felével (Itt jobb az a módszer, hogy a piskótákat egyesével beáztatom pár másodpercre a tejbe és úgy rakom le, hogy a folyadékot tényleg a piskóta szívja be és nehogy eláztassa a krémet.). Végül rákerül a krém másik fele, aminek a tetejét szépen elsimítom. 24 órára a hűtőben a helye, hogy jól összeálljon. Tálaláskor fehér csoki forgácsokkal díszítem a tetejét. Esetleg Baileys-t kínálok hozzá. Esetleg.
írta chili&vanilia 6:06 du. 8 hozzászólás
Linguine tészta fokhagymás petrezselymes garnélával
Egy gyors hétköznapi pasta vacsi. Legalábbis itt Brüsszelben, mivel itt hatalmas pultnyi mindenféle tengeri cucc kínálja magát a közértben nem drágán. Ezer féle lazac, rákok, kagylók, halak és társaik, gyönyörűen előkészítve, csomagolva, úgy, hogy gyakorlatilag semmi más teendő nincs velük, mind kibontani és be a lábasba. Semmi tisztítás, pepecselés, hurrá.
Nekem az egyik nagy kedvencem a garnéla, bármilyen formában, úgyhogy majdnem mindig van otthon és sok mindenhez használom. Egyébként a mélyhűtött változat, a szürke tiger prawn, ami nem előfőzött, mint a kis tálcán kapható rózsaszín darabok, sokkal finomabb, de a tálcás előfőzött olyan praktikus, hogy sokszor kerül asztalra. (a mélyhűtöttet ráadásul pucolni kell). Az alábbi tulajdonképpen nem is recept, csak én most pont így csináltam, de gyakorlatilag bármi adható hozzá. Ami semmiképpen nem maradhat ki szerintem, az a jó sok fokhagyma és a petrezselyem. Ezen kívül én most épp úgy csináltam, hogy raktam még hozzá friss gyömbért meg sherry-t is. Bármilyen tészta jó hozzá, szerintem a lapos fajták (linguine, vagy tagliatelle) a legjobb, mert az pont jól veszi fel a szószt. 10 perces kaja és a többség imádja (kivéve persze az ádáz tengeri kütyü ellenségeket). Egy pohár fehérborral..hmmmm..
Hozzávalók (1-2 személyre)
1 doboz garnéla (15dkg)
jó nagy lötty sherry (mondjuk ½ dl)
linguine tészta (vagy más)
fél zöldcitrom héja
És még lehet variálni, kiegészíteni hagymával, chilivel, tejszínnel, fehérborral, stb., amihez épp kedvünk van.
Először is felteszem a vizet forrni és al dente-re kifőzöm a tésztát (mennyiség étvágytól függően). A főzési idő felénél elkezdem csináli a rákot: a vajon megpárolom az apróra vágott (nem nyomott!!) fokhagymát és ugyanígy előkészített gyömbért. Felöntöm a sherryvel, pár másodpercet várok, hogy elpárologjon az alkohol. Rádobom a rákot, átforgatom. Ekkor sózom, borsozom (jó sok frissen őrölt bors) és megszórom a zöldcitrom (vagy sima citrom) lereszelt héjával és sok-sok friss petrezselyemmel. Jól összekeverem a leszűrt tésztával és voilá.
írta chili&vanilia 12:39 du. 2 hozzászólás
Hát, ez a következőképpen született: bevállaltam, hogy desszertet viszek vacsoravendégségbe. A menü olaszos. Már eszembe jutottak a jobbnál jobb kipróbálásra váró olaszos desszertek, gondolkoztam, hogy esetleg csináljak tiramisu-t, az mindig beválik, vagy álljak neki a házi profiterol-nak, amit már ezer éve meg akarok csinálni. Aztán eszembe jutott, hogy itt lenne a tökéletes alkalom, hogy elkészítsem Angelika, bécsi gasztroblogíró torta della nonna nevű olasz sütijét, amit már akkor kiszúrtam, amikor írt róla. Hm, aztán mint ahogy az lenni szokott, az Élet másképp alakult, bejött egy határidős munka, iszonyatosan elcsúsztam. A meghívás este 7 órára szólt, azzal, hogy próbáljak meg hamarabb odaérni, mert némi kulináris konzultációra van szükség. Hazaértem 18.05-re. Puff neki. Sem közértbe nincs már idő menni, sem valami komoly sütit csinálni. Tehát van rá max. 30 percem, hogy összedobjak valamit az otthon található alapanyagokból, továbbá szalonképessé varázsoljam magam (az ugye természetesen nem opció, hogy mégsem viszek desszertet, nem is kérdés…). 18.05: sütő bemelegítése 200C-ra, amíg sütő melegszik, házi vaníliakrém elkészítése. 18.15 :bolti leveles tészta behelyezése a formába, valamint krém beleöntése. 18.17: süti bekerül a sütőbe. 18.37: süti kikerül a sütőből. Amíg sül, zuhany, átöltözés, smink. 18.38: süti tetejének karamellizálása. 18.40: Lakás elhagyása gépkocsival. Na jó, kicsit késtem, de a többiek is…A sütinek nagy sikere volt, utolsó morzsáig elfogyott. Bekerül a repertoárba. (Az igazsághoz hozzá tartozik, hogy nagy segítségemre volt egyrészt az itt kapható kész kerek formára nyújtott tészta, állítólag már otthon is van ilyen..valamint legújabb kedvenc konyhai játékszerem, a karamellizáló konyhai gázpisztoly, amelynek hiányában a recept ezen lépésétől eltekintenék.) A süti lényege persze az igazi vaníliarúddal készülő házilag főzött vaníliakrém, amelynek az íze fényévekre van bármilyen bolti pudingtól. Éljen a vaníliarúd, a kedvenc fűszerem (amelyet egyébként Budapestről hozok, mert sokkal olcsóbb mint itt Brüsszelben).
Hozzávalók (6 nagy szelethez)
1 csomag kész leveles tészta (lehetőleg készre nyújtott)
kb. 15-20 dkg kristálycukor
A karamellhez: porcukor+fahéj
A sütőt előmelegítem 200C-ra/gáz 7.
Amíg a sütő melegszik, elkészítem a krémet: a tejet felmelegítem a cukor felével és a vaníliarúd kikapart magjaival, ill. a rúddal és a csipet sóval. Közben kikeverem a tojássárgáját a maradék cukorral és a kukoricaliszttel (ez garantálja a selymes sűrűsségét). Ráöntöm a meleg tejet a tojássárgára, egyenletesen átkeverem, majd ezt a masszát visszaöntöm a lábasba és visszateszem a tűzre, ahol pár perc alatt krém állagúra sűrűre főzöm. Félreteszem, közvetlenül a krém tetejére átlátszó fóliát helyezek, így nem képződik rajta bőr. Egy 20 cm átmérőjű tortaformát (vagy cakkos szélű pie formát) kivajazok és kibélelem a leveles tésztával. Beleöntöm a vaníliakrémet. 20 percig sütöm. Ideális esetben lehűtöm. A karamellizáláshoz megszórom a süti tetejét fahéjjal elkevert porcukorral és az erre való konyhai eszköz segítségével karamellizálom. (Ha nincs ilyen gép, ez a lépés elhagyható, ill. esetleg forró grill alatt meg lehet csinálni, amely esetben azonban a süti szélét, azaz a tésztát le kell takarni, különben feketére ég.
írta chili&vanilia 6:42 du. 7 hozzászólás
Ami valószínűleg legjobban fog majd egyszer hiányozni Brüsszelből, az a kagyló. Persze, persze, lehet azt máshol is enni, de itt ez más, külön rituálé. A kagyló a belgák nemzeti eledele, szerintem ha 100 itteni külföldit megkérdeznénk, hogy mondjanak hirtelen egy dolgot ami jellemző Belgiumra, 99 a kagylót vágná rá. Ha végigsétálunk a belváros éttermes utcáin, akkor hatalmas lábasokban tálalt, gőzölgő, nagyon fokhagymás illatú kagylóhalmokat látni mindenütt.
A kagyló nagyon szezonális dolog, szabály szerint kizárólag az „r” betűt tartalmazó hónapokban szabad enni, sőt, helyiektől úgy hallottam, hogy csak azokban a hónapokban, amelyek neve „r” betűvel végződik. Magyarul, a szezonja szeptembertől februárig tart. És micsoda szezonja! Valami egészen fantasztikus, hogy ilyenkor ősszel milyen minőségű –gyönyörű, hatalmas, húsos, sárga, szinte narancssárga darabok, amelyek elolvadnak a szájban…
Kicsit illúzióromboló, hogy a nemzeti eledel nyersanyaga nem Belgium-ban terem, mindenesetre a meglepő helyzet az, hogy a kagylót Hollandiából importálják, ugyanis ott fejlesztettek ki olyan ipari méretű kagylótenyészeteket, amelyek el tudják látni ezt a mennyiségű keresletet. Szóval nem is belga a belga.. Egyébként kagylórajongók figyelem, Brüsszelben a Természettudományi Múzeumban 2006. júniusáig kagyló kiállítás van (mindent amit a kagylóról tudni akarsz, de soha nem mertél megkérdezni…a tenyésztéstől a fogyasztásig)
Szögezzük le egyszer s mindenkorra: a kagylót kézzel esszük. Az első héjból villával kiesszük és ezt az üreset használjuk aztán evőeszköznek, azaz ezzel veszzük ki a kagylót a héjából és emeljük a szánkhoz.. Itt Belgiumban egy nagy adag sült krumplit hoznak ki mellé, és ezt is tunkolják a lébe. Én megelégszem egy jó kis friss bagettel is.
Az elkészítése nagyon egyszerű, az ízesítés variálható, bár a klasszikus fokhagymás, fehérboros, petrezselymes verzió szerintem nem nagyon überelhető. De készítik itt sörrel, curry-vel, paradicsomos mártással és mindenféle más módon. Komolyan nagyon egyszerű és nagyon hamar kész van, én nagyon sokszor csinálok vendégeknek. (max. 4 főre, mivel hatalmas lábas kell hozzá) A lényeg úgyis a kagyló frissessége. Ha már egy picit is gyanús, azonnal kidobni. Az alapszabály, hogy amelyik kagyló természetes állapotában ki van nyílva, azt kidobni, főzés után pedig ugyanez azzal, amelyik zárva marad.
Következzék az egyszerű és nagyszerű kagyló recept, lépésről lépésre:
2 kg fekete kagyló (szenvedélyes kagylóevők részére ennyivel számolunk, ha előtte, utána van még valami fogás, vagy csak „óvatos” fogyasztóknak lesz, akkor elég 1kg. De az nagyon kevés.)
6 rúd szárzeller
4 fej salotta (vagy 2 fej hagyma)
sok fokhagymagerezd (6-7+)
0,5dl sherry
só, bors, egy csokor petrezselyem
1. Felaprítom a zöldségeket: a zellert vékony karikákra, a hagymát vékony szeletekre, a fokhagymát apró darabokra.
2. Közepes lángon megolvasztom a vajat, rádobom a zöldségeket és puhára párolom fedő alatt (kb. 5-6 perc)
3. Amikor a zöldségek puhák, felöntöm a fehérborral, sherry-vel és tejszínnel. Egy-két percet rotyogtatom. Sózom, borsozom. (Ha megkóstolom, kicsit sótlannak kell érezni, mert a kagylótól majd még sósabb lesz)
4. Amíg a zöldségek párolódnak, előveszem és előkészítem a kagylókat: a dobozból leöntöm a vizet, egy nagy edényben friss vízbe dobom őket és jól átmosom őket, hogy minél több homok leázzon a héjukról. Ha valamelyikből kis alga szerű „szakáll” lóg ki, attól megszabadítom. Amelyik héján esetleg olyan keményebb kődarab van, azt egy éles késsel lepattintom. (A kapható kagyló általában nagyon szépen van előkészítve, nem nagy munka). Amelyik ki van nyílva, kidobom. Leöntöm róluk a vizet.
5. Az előkészített kagylókat beöntöm a rotyogó tejszínes zöldséges lébe. Felveszem a lángot legerősebbre, ráteszem a lábasra a fedőt és pontosan 6 percig így főzöm (nem ér közben kukucskálni!). Ekkorra a kagylók gyönyörűen kinyílnak.
6. Felaprítok egy jó nagy csokor friss petrezselymet és rászórom. Egy nagy lapos kanállal átkeverem, hogy mindenhol érje a szósz.
7. Azonnal, friss kenyérrel és száraz fehérbor társaságában tálalom. (A Nicolas borszaküzlet saját márkájú, kifejezetten kagylóhoz ajánlott muscadet fehérbora például tökéletes ehhez)
Címkék: Brüsszel, hal
írta chili&vanilia 4:12 du. 20 hozzászólás
Cikóriasaláta füstölt kacsamellel és karamellizált körtével
Jaaj, de nagyon isteni volt ez a hosszú hétvége!!! Itt maradtam Brüsszelben és kedves családtagommal élveztük a ritka együttlét minden percét. Valami egészen fantasztikus gyönyörű, őszi napsütéses, nem esős, nem brüsszeli idő volt végig, tökéletes kirándulásokhoz, kultúrához, wellness-hez, na jó némi shopping-hoz és na jó, némi gasztronómiai kényeztetéshez (hm..mintha ez annyira időjárásfüggő lenne..). Szóval, ettünk. Jókat.
Ilyenkor persze az ember lánya igyekszik kedvében járni a családnak és a kedvenceit főzni. Na de hát, mégsem lehet öt napon át vadast enni:)! Úgyhogy volt sok minden más, hal, kagyló, zöldségek—azt hiszem, nem volt panasz.
Ilyenkor ősszel annyi minden belga specialitásnak van szezonja (nem a csokoládéról beszélek:)), hogy az ember csak győzzön tobzódni. A belga konyha egyébként borzasztóan változatos, nagyon sok izgalmas, érdekes ételük van. A kagyló külön téma, következik. De van rengeteg hal, rák, vadak, sörben főtt raguk, nyúl, jó őszi zöldségek, az édességekről nem is beszélve.
A legbelgább zöldség a cikória. Ennek a pontos etimológiai meghatározásáról valószínűleg regényeket lehetne írni (hogy pontosan mi is akkor a belga endívia és a cikória közötti különbség azon kívül, hogy mást értenek alatta a világ különböző országaiban, több kertészeti szakcikk alapos megismerését követően sem tudnám egy mondatban összefoglalni). Úgyhogy maradunk az általam használt kifejezésnél, azaz cikória. És én ez alatt a képen látható fehér, csúcsos, hosszúkás formájú kesernyés saláta zöldséget értem. A zöldség belga származású, itt a „zöldségek királynőjének”, vagy fehér aranynak is hívják. Borzasztó népszerű és elterjedt, a belga cikóriafogyasztás átlagosan mintegy 5,5kg/fő/év. Nem semmi. A legnépszerűbb elkészítési módja a csőben sült cikória (a cikóriát sonkába tekerik és besamel mártással leöntve sütik), de csinálnak belőle lekvárt, zöldségköretet, vagy salátákat. Nagyon sok hasznos vitamin van benne és egy levélben 1kcal van!
Nem mindenki szereti a kesernyés íze miatt, pedig csak meg kell hozzá találni a passzoló ízvilágot. Pont a keserűsége miatt jól kiegészítik az édes, sós, savanyú ízek. Mivel említett kedves családtagom nagy rajongója a cikóriának, megfelelő alany volt erre az előétel kísérletre. Ízlett, azt mondta, ő is fogja csinálni.
Hozzávalók (2 személy):
1 nagy fej cikória
10 dkg füstölt kacsamell (helyettesíthető mással)
1tk magos mustár
diónyi vaj, kb. 2 ek méz a gyümölcs karamellizálásához
A cikóriát levelekre szedem és 1 cm-es csíkokra szeletelem. Összekeverem a tejfölt, majonézt, mustárt, sót, borsot, citromlevet, porcukrot, azaz ízlés szerinti pikáns tartár öntetet készítek.. Összekeverem a salátával. Épp annyi kell hogy legyen az öntet, hogy csak bevonja a leveleket, ne ússzon az öntetben. Félreteszem (eddig előre elkészíthető, mivel a cikória nem esik össze). Karamellizálom a körtét (lehet más gyümölcsöt is használni, pl. almát, esetleg fügét) a következőképpen: meghámozom, kicsumázom és közepes méretű szeletekre vágom. Egy serpenyőben erős lángon megolvasztom a vajat és a mézet, ráhelyezem a körteszeleteket és ott állok mellette, mert nagyon hamar odakap. Amikor megpirult az egyik oldala, megforgatom. Tálra rendezem, úgy hogy középre kerül halmozva a cikóriasaláta, köré pedig felváltva a körte és a kacsamell (ez itt zseniális minőségben kapható, de abszolút helyettesíthető bármilyen más finom, vékonyra szeletelt füstölt sonkával, vagy akár maradék sülttel.)
Címkék: Brüsszel, előétel, saláta
írta chili&vanilia 12:26 du. 1 hozzászólás