In 6, Bestseller, Fantasy, Ifjúsági, Könyvajánló, Könyvtárból, Magyarul, Női író, Olvastam 2013ban, Regény
Posted on March 19, 2013 December 11, 2015
Leave a Comment on Marissa Meyer: Cinder
Velem nagyon ritkán van úgy, hogy egy borító megfog és csak a szépsége miatt leszek kíváncsi a tartalomra. De ez a Cinder könyv, már amikor először láttam és hallottam róla, felpiszkálta az érdeklődésemet: kecses női láb, fém belső vázzal és a cím egyértelműen Hamupipőkére utal. Meglengetve azt, hogy kiborgokról van szó, nos, mindazok ellenére, hogy ifjúsági regénysorozat első része, azért eléggé furdalta az oldalamat a kíváncsiság. Aztán hatalmas szerencsémre a megjelenés után nem sokkal bent találtam a kötetet a könyvtárban, ráadásul mint ifjúsági regényt, normál és nem sikerkönyves (azaz 2 hetes) kölcsönzéssel el is hozhattam (aztán hosszabbítottam is, mert mindig valami közbejött). De végül eljutottam az olvasásig és sikerült gyorsan belapátolni a történetet.
Új Pekingben járunk, a IV. világháború után, az embereket egy titokzatos kór tizedeli, ami nagyon rövid lefolyású és eddig még nem találták meg rá a gyógymódot. Címszereplőnk, Cinder egy 16 éves kiborg (teli van mesterséges részekkel) és műszerész, méghozzá fiatal kora ellenére nagyon híres. Annyira, hogy a birodalom trónörököse, Kai herceg személyesen keresi fel, s bízza meg, hogy javítsa meg egy meghibásodott robotját, amiben fontos adatok vannak. A hercegnek sok gondja van, az apját is ágynak döntötte a pestis, ráadásul hamarosan az éves nagy bál is megrendezésre kerül, s még a Holdbéli királynővel is állandó diplomáciai táncot kell járni. Mert a Holdlakóktól tartani kell, hisz mágiát használnak, titokzatosak, s a menekültek bizony azt mesélik, komoly diktatúra van fent. Cinder titokban arra készül, hogy lelépjen mostohaanyjától és valahol új életet kezdjen, de egy csomó akadálya van a terve megvalósításának.
Mint az elején is írtam, nagyon gyorsan lehetett olvasni a könyvet, mert eteti magát, egész izgalmas, mindig van valami új fordulat. Szórakoztatónak is szórakoztató volt és tényleg voltak benne kiborgok, robotok s nagyon jól voltak beleillesztve a Hamupipőke mese elemei, ez a rész, bár féltem tőle, egyáltalán nem volt erőltetett. A Cinder nem igazán a Hamupipőke újbóli elmesélése, hanem felhasznál motívumokat a mindenki által ismert meséből és új fordulatokkal turbózza fel, s az ilyen típusú mesefeldolgozásokat bírom. Aztán amikor elkezdtem gondolkodni azon, hogy mégis mit és miről írjak az ismertetőben, rájöttem, hogy azért elég sok hibája is van a regénynek. Leginkább a környezet és a világ igazi ábrázolása hiányzott. Még a főszereplőkről se tudtuk meg, hogy mondjuk hogy néznek ki (túl azon, hány csavar meg milyen software van Cinder-ben), például Kai-ról is csak az derült ki, hogy jóképű, ezért aztán minden lány szerelmes belé (igazi médiasztár). Aztán persze Cinder is és a vonzalom valamiért kölcsönössé válik, s mint aki szereti a romantikus regényeket, annak az szúrt szemet, hogy ennek semmi értelme sincs. Mármint annak, hogy is és miért alakul ki köztük a vonzalom. Egyszer találkoznak és onnantól szinte tény, hogy ők éreznek valamit egymás iránt. Nincs egyáltalán megalapozva és magyarázva, s ettől eléggé burleszk szerű ez a szál.
A történet ugye Új Pekingben játszódik, van császárság is, meg sok-sok ember, de hogy ők most tényleg ázsiaiak-e, az nem derül ki és úgy tűnik a keleti kultúrából is csak az előbb említett két motívum maradt. Igazán olyan az egész, mintha a levegőben lebegne csak minden. Szóval a földi élet megmutatása eléggé zavaros, hiányos. Az, hogy a Holdról, ami egész izgalmas helynek tűnik csak éppen annyi infónk van, ami a történet előrehaladásához kell, már inkább jobb megoldás.
Úgyhogy utólag visszagondolva eléggé vegyes érzéseim vannak a könyvvel kapcsolatban. A mesefeldolgozás rész nagyon bejött, a 4 kötetesre tervezett cselekmény elindítása is jó. Viszont hatalmas kihagyott ziccereket éreztem ott, hogy a világ és a környezet bemutatása elmaradt és a szereplők inkább voltak bábuk, mint igazi jellemmel rendelkező egyéniségek. Szóval első könyvnek nem rossz, Meyer szórakoztatóan ír, lehet falni a betűket, meg izgulni, de aztán visszagondolva rá kiderülnek a hibák.
Megjelenés: 2012 (2012)
Terjedelem: 432 p.
Previous post: Dolgozz, szavazz és hagyj el!
Next post: Jön a tavasz