90. Születésnap – Életem morzsái
Minden évben az utolsó tanítási nap környékén ünnepeltük a mamám születésnapját. Teljesen szuperül jött ki a helyzet, mert az iskolában is lazítós programom volt, utána meg este finomakat tudtam együtt enni a családdal, desszerttel zárni a napot. Édes, soha vissza nem térő diákévek voltak azok!
Az idő elszállt! Öregebbek lettünk, az iskolás évek tovatűntek, beléptünk a dolgozók világába. A mama is egyre idősebb lett.
Ma történelmi családi összejövetel zajlik otthon, amit fájó szívvel most kihagyok. Nem minden nap ünnepli valaki a 90. születésnapját. Egész életemben emlegetni fogom ezt a pénteket, annak ellenére is, hogy nem is voltam részese a dolgoknak.
A 90. születésnap már önmagában egy csodálatosan szép kor, egy olyan idő, amit csak kevesen érnek meg. Családon belül pedig egy ilyen alkalmat ünnepelni hatalmas pillanat.
A mama egy letűnt kor képviselője. Az elmúlt évtizedek pedig bőven tartogattak magukban eseményeket. A második világháború idején lett anyuka, bele sem akarok gondolni, milyen nehéz évek lehettek azok. A hidegháború, az orosz megszállások is mind kényes helyzeteket és szigorítások eredményeztek. Mama mesélt arról, hogy a zsidókat deportálták. Bombáztak a városban. Éjszaka vágtak disznót a beszolgáltatások elkerülése miatt. Sőt, mikor beteg volt az egyik gyereke és nem volt pénzük, egy ismerős adta oda a fülbevalóját a gyógyszerésznek, hogy orvosságot kapjanak.
A mama férje három évig volt orosz fogságban, mialatt ő egyedül volt a pici gyerekekkel otthon az ínséges időkben. És mi kényeskedünk a XXI században?
A sort folytatni lehetne a sok-sok történelmi könyvbe való ténnyel.
Én minden napért hálás vagyok, amit a mama megél. Ő már egy személyben egy csoda, egy társadalmi és családi „kincs”. Isten éltesse sokáig, maradjon még hosszú – hosszú évekig velünk!
Közzétéve: Ünnep, Emlékek, Mama mesél
Egy ‘átlagos’ vasárnap japán sráccal megspékelve