Írta: Badics Ferenc Kultúra #Könyv#könyvajánló#Tetoválás#david mccomb#Badics Utoljára frissült: 2019. július 11. 13:16
Forrás: Annie Spratt
Az elmúlt 100 év alatt a tetoválás művészete a tengerészek és börtöntöltelékek underground világából felkapaszkodott a mainstreambe.
David McComb popkultúra-specialista az elmúlt húsz évben szinte mindenről írt, a popzenétől a katasztrófaturizmuson és a videójátékokon keresztül az alternatív moziélményekig.
A Bizarre magazin egykori szerkesztőjeként számos könyvet állított össze a testművészeti szcénáról és arról, hogy az elmúlt évtizedek során miként kapaszkodott fel a tetoválás művészete a föld alattiból a közkultúrába. A bőrrajzok népszerűsége jelenleg megállíthatatlannak tűnik.
Manapság a celebek büszkén mutatják tetoválásaikat a magazinok címlapján, és teljesen elfogadottnak számít, ha valaki magára rajzoltatja a gondolatvilágát, még ha olykor túlzásba is esik. Nehéz elképzelni, hogy nem is olyan régen a tetoválás hatalmas tabunak számított.
A két világháború között a hazafiság jeleként viselték, majd a 40-es és 50-es években nemes egyszerűséggel a deviancia és a bűnözés szimbólumává vált.
A „nagy generáció” ellenkulturális forradalma idején a balos elköteleződés jelképe lett, majd néhány évtizeddel később már alig találtunk világsztárt (akár színészt, zenészt, modellt, sportolót), akin ne díszelgett volna egy ízlésesen konstruált csillagjegy, egyeseken bandatetkó.
Ha csak arra gondolunk, hogy egy egész generációnyi nő derekát díszíti az egyediség univerzális cégére, a nonfiguratív mintázat, a tinta már jól láthatóan meghaladta az egyébként is megszokott, szigorúan sötétkékkel az ujjpercekre varázsolt „Üss!” és „Mari” szócskák belterjességét.
A gazdagon illusztrált kötet hihetetlen részletességgel járja körbe a témát, különös tekintettel az évtizedek (és azokon átívelő) divathullámaira, és egyértelművé teszi: a tinta évszázadában élünk.