Szabad György Irodaház, Budapest, Kossuth tér, Tervezők: Vadász és Társai Építőművész Kft. - UVATERV konzorcium, ZED Stúdió 2017-2020, Fotó: Gulyás Attila
Vadász Bence, Bretz Gyula, Déri Dániel, Turján Csaba, Hültl Dezső
A Kossuth téri Szabad György Irodaház
Vadász és Tsai. Építőművész Kft.
Beruházó: Steindl Imre Program Nonprofit Zrt.
Generáltervezés: UVATERV - VADÁSZ és TÁRSAI konzorcium
Bretz Gyula vezérigazgató - UVATERV Zrt.
Vadász Bence ügyvezető - Vadász és Tsai. Kft.
Az irodaház építészete:
Társtervező + feldolgozás: ZED Stúdió, Déri Dániel építész
Építészet – Alagút és Országházon belüli munkák: Turján Csaba
Tartószerkezet: Szaló Csaba
Tartószerkezet– Alagút, Transzformátor és
Országházon belüli munkák: Kósa Tamás
Gyengeáram, biztonságtechnika, tűzjelzés: Kelemen Ferenc
Szerkezeti részlettervek, csomóponti részletek: Dudinszky Orsolya
Tájépítészet: Kontra Dániel
Forgalomtechnika: Nádasdy Tamás
Térburkolatok: Nagy Dénes
Környezetvédelem: Kovács Tibor
Akadálymentesítés: Halmai Krisztina
Felvonók: Makovsky Zsolt
Geotechnika: Nagy László
Geodézia: Szászvári János
Külső közmű: John Rudolf
Fogadótér (kőkiállítás és dekoráció): Masznyik és Gábor Építésziroda
Korábbi tervvariácók látványtervei: Szabó László
2020-01-23-0-ogyh-alternativak-v1-01.pdf
2020-01-23-1-ogyh-alternativak-v1-02.pdf
2020-01-23-2-ogyh-alternativak-v2-01.pdf
2020-01-23-3-ogyh-alternativak-v2-02.pdf
2020-01-23-4-ogyh-alternativak-v3-01.pdf
2020-01-23-5-ogyh-alternativak-v3-02.pdf
2020-01-23-6-ogyh-alternativak-v4-01.pdf
2020-01-23-7-ogyh-alternativak-v4-02.pdf
2020-01-23-8-ogyh-alternativak-v5-01.pdf
2020-01-23-9-ogyh-alternativak-v5-02.pdf
2020-01-23-10-ogyh-alternativak-v6-01.pdf
2020-01-23-11-ogyh-alternativak-v6-02.pdf
2020-01-23-0-dunai-homlokzat.pdf
2020-01-23-1-ejszakai-latvany-kossuth-ter.pdf
2020-01-23-2-kossuth-teri-homlokzat.pdf
2020-01-23-3-latvany-a-duna-felol.pdf
2020-01-23-4-latvany-a-parlament-felol.pdf
2020-01-23-5-latvany-a-wellisch-palota-felol.pdf
2020-01-23-6-madartavlat.pdf
2020-01-23-7-saroknezet.pdf
Volt egy terv, ami több mint 90 évig várta, hogy megépüljön. Volt egy korábbi rendszer által hátrahagyott örökség, amely megvalósult helyette. Aztán volt egy pályázat, amely konszenzust keresett múlt és jelen között, és végül egy döntés, mely új fejezetet emelt az ország leghírhedtebb foghíjtelkére. Lássuk, mi lett a történet vége.
Évek a fiókban
Amióta csak a Kossuth tér elkezdett formát ölteni, a déli oldal magántulajdonú telkei nem kis fejtörést okoztak a városvezetésnek az eshetőség miatt, hogy esetleg valami szerfelett disszonáns együttest húznak majd fel az Országház közvetlen szomszédságába. A jól ismert dilemma tehát egy évszázada is aktuális volt, de a továbbiakat már jól ismerjük: 1928-ban a Fővárosi Közmunkák Tanácsa egy jól irányzott lépéssel előzte meg a bonyodalmat. Hültl Dezsővel elkészítették egy középülethez viszonyítható, kötelezően előírt összhomlokzat képét, amelyet félig-meddig kiviteleztek is. Ez az a rajz, ami majd 100 évig várta, hogy előbújhasson a fiók mélyéről.
A 2015-ben kiírt nemzetközi építészeti pályázat már önmagában is fontos momentumnak számít kultúrpolitikai és építészettörténeti szempontból egyaránt. A külföldi szakzsargont idézve a Copy-Edit építészet egész érdekes alternatívái bukkantak itt fel, azaz nem 1:1-es másolatok, hanem a régi Hültl-formák absztrakt, kortárs invokációi. A műfaj történeti városszövetben sosem volt szokatlan, Gdansk városmagjában zajlanak nagy ütemben most sziluett idéző továbbépítések például, de a nyertes pályamű kifejezetten emlékeztet a párizsi Hotel Fouquet Barrére bővítésére is. (Edouard Francois, 2006). A rendkívüli megmérettetés ellenére azonban sejthető volt, hogy modern esztétikára nem számíthatunk, elvégre akkor a főként statikai okok révén lebontott Pintér Béla-féle ház minőségi anyagokból kivitelezett rekonstrukciója is felmerült volna – ha csak egy kósza ötletként is.
Az azonban vitathatatlan, hogy mind a pályázat, mind a felkért építészirodától rendelt további tervvariáció-sorozat azt bizonyítja, hogy az építkezést lebonyolító Steindl Imre Program Nonprofit Zrt. rendkívül felkészült és alapos körültekintéssel járt el egy ilyen kényes kérdésben is. Több koncepcióból és több stílusból közelített a lehetőségek felé és ez az izgalmas útkeresés nem vész kárba. Az elkészült elméleti tervek egy fontos urbanisztikai szituációnak építészettörténeti szereplőivé, fontos mementóivá váltak ugyanúgy, mint a megépült változat.
Vázlatok a Szabad György Irodaház formáját illetően, Forrás: Vadász és Társai Építőművész Kft.
De milyen is a megépült változat?
A tervek elkészítésére 2017-ben az UVATERV és a Vadász és Társai Stúdió konzorciumát kérték fel, mely eleve izgalmas jövőt ígért, hiszen a metrószintet az UVATERV még az eredeti tervek birtokában tudta fejleszteni, míg a Vadász Stúdió múltja több fronton is kapcsolódott már a Kossuth térhez. Vadász Mihály (1900-1967) 1938-ban részt vett az északi oldalon helyet foglaló Bauxit-ház tervezésében, az építésziroda pedig nem is olyan rég az Országház lapidáriumának megvalósításán dolgozott. Feladatuk most az MTESZ székházának eredeti vázához idomuló, ám a szomszédos épület homlokzati ritmusához illeszkedő épület vizionálása volt. A fennmaradt struktúra azonban egyáltalán nem követte a Kossuth tér 9-10. taktusait, ezért egy kéthéjas architektúrában kezdtek gondolkozni. A variációk között pedig akadt a Hültl-féle formát felelevenítő zöld homlokzat és teljes egészében függönyfalakkal operáló ötlet is.
A statikai revízió, majd a bontás után végül az 1928-as koncepció befejezése mellett döntött a megbízó, habár felmerült egy modern formanyelvű metrókijáratának ötlete is. A historizáló homlokzat melletti voks főérve azonban eleve a stilisztikai egység volt, így ennek a részletnek ekkor már kevés létjogosultsága volt. Vadász Bence és kollektívája tehát a genius loci érvének utat engedve, és a ZED Stúdióval kiegészülve a szomszédos épület lézerszkenneres 3D felmérése alapján elkészítették a Hültl-terv reanimációját.
Szabad György Irodaház, Budapest, Kossuth tér, Fogadótér: Masznyik és Gábor Építésziroda
Az eredeti rajz azonban a sarokpontra nem adott még instrukciót. A Nádor utcai megoldással ellentétben itt a ház tompaszöget zár be, kerekítettebb lett a forma és a sarkon is nyílások kaptak helyet. Másik érdekesség, hogy a szomszédos épület annak idején nem a szimmetriatengelyben zárult le, ám a metrószint miatt statikailag szükséges volt a ház komplexebb megtámasztása ezen az oldalon. Az így született iker-pilaszter közötti kapcsolat kissé esetleges lett, de ezt a következetlenséget felfoghatjuk úgy is, mint amolyan jövőben árulkodó turpisságot. Tudják, mint például a Múzeum u. 3. kvádernek álcázott szellőző nyílásait...
Maga a funkció egy 300 fős irodaház az Országgyűlés Hivatala számára, mely életre keltette a parlament alatti alagutak urbán legendáját egy földalatti folyosóval. Ez az átjáró reprezentatív fogadótérrel vezet az Országházba, amely tehermentesítheti annak forgalmas déli bejáratát. A földszinten egy étterem nyílik majd, ahol megőrizték Boda Gábor carrarai márvány oszlopát is a régi épületből. Az irodaház viszonylag több közösségi teret, pazar kilátásokat és komfortos egy-, és kétszemélyes irodákat foglal még magában, mindez egy növényekkel borított, függőfolyosós átrium köré szerveződik. A belső homlokzatokat fedett, áttetsző, valamint zöld felületek vektoros játéka díszíti. Az irodaház figyelemre méltó metamorfózist is tulajdonít a házsornak. A Révész és Kollár féle 10. számú telekre épült mészkő homlokzatnak ugyanis még volt teherhordó szerepe. A következőként megépült, Hübner Tibor és Gyenes Lajos tervezte 9-es számú épület felülete ugyan szintén tömör mészkő, ám már bekötött formában illeszkedik a valódi teherhordó struktúrához. A folyamat a Szabad György Irodaházon ér véget, ahol a faragott kő már csak burkolatként jelenik meg, és a belső udvari homlokzatok — hasonlóan a szomszédos, 1930-as évekbeli megoldáshoz — szintén egy újabb korszak hírnökei.
Kiút a fiók mélyéről
Felmerül a kérdés: vesztett-e csatát a kortárs építészet egy 1928-ban tervezett homlokzat megépítésével? A stílszerű és a kortárs műemléki továbbépítés gyakorlata a legtöbb történelmi korszakban létezett egymással párhuzamosan is. A múlt vagy jelenkor közötti választás múlik egyrészt az építtető emlékezetpolitikai hátterén, a funkción, a helyszínen és az anyagi forrás sem utolsó szempont. Ma is egyszerre látunk az Eiffel Palace-hoz hasonló modern ráépítéseket a belvárosban, de a Pénzügyminisztérium újjáépülő tetőidomaival rokon rekonstrukciókról is hallunk ugyanakkor. Egy időben látunk a füzéri várhoz fogható kiépítéseket, és a szászvári várnál feltűnt modern bővítést. És bizony egyszerre épülnek a kortárs kőbányai ügyfélszolgálati központhoz, valamint a szóban forgó projekthez mérhető teljesen különböző foghíjbeépítések is. Adott kontextusra bizony speciális választ kell adni. A Szabad György Irodaház talán azt fogja bizonyítani, hogy a megnyugvást a Hültl-féle homlokzat hozhatja meg ebben a bizonyos helyzetben. Ehhez mérten viszont új kritikai megközelítést kell alkalmaznunk, mikor a házat vizsgáljuk: a tény, hogy egy tervet végül 91 év után fejeznek csak be, nem feltétlenül anakronisztikus, pláne, ha a kivitelezés igényes. A baj az, ha a ház aztán belül nem elég bátor.
Mert az nem vitás, hogy építészetileg egy kompakt irodaházról van szó, ahol a legtöbbünk valószínűleg szívesen töltené el a munkaóráit. Azt azonban ki kell jelenteni, hogy az előd akkoriban komoly belsőépítészeti értéket képviselt (belsőépítész: Hornicsek László), fontosabb társművészeti alkotásokkal együtt. A bontást legitimizálva még rangosabb enteriőr atmoszférát lett volna érdemes biztosítani. Az előcsarnok frappánsan ’70-es évekre reflektáló földszinti márványburkolataihoz, vagy az alagút és a Fogadótér (utóbbi tervezői: Masznyik és Gábor Kft.) kialakításán is túlmutató attraktív textúrákkal, belső homlokzatokkal, burkolatokkal, térkapcsolatokkal, műalkotásokkal, vagy akár designtörténeti szempontból jelentős berendezési tárgyakkal létre lehetett volna hozni egy Európában is kivételes, patent hibrid épületet. Elvégre a múlt században az ismert hierarchiai rendszerbe foglalt burkolatok és a belsőépítészet meséltek arról, hogy mennyire számított rangos munkahelynek az adott épület. Korrekt architektúráról van szó és egy évszázados történet megnyugtató végéről, de egy progresszívabb belső végképp érinthetetlenné tette volna a Szabad György Irodaház projektjét.
Kiről kapta a nevét?
Szabad György (1924-2015) Széchenyi-díjas magyar történész és politikus volt. Tagja a Magyar Tudományos Akadémiának, 1990-ben pedig megválasztották a Országgyûlés elsõ alelnökévé, később megbízták a házelnöki teendõkkel is. 1990. augusztus 3-tól a ciklus végéig volt az Országgyûlés elnöke. Kezdetben a magyar gazdaság- és társadalomtörténet volt a fő kutatási területe, majd a magyar polgári átalakulás korszakának vizsgálatával, az önálló államiság történeti kérdéseivel, és a parlamentáris kormányzati rendszer konfliktusaival foglalkozott. 2001-ben vonult vissza.
A szocializmus, még a háborúnál is több kárt okozott Budapest építészetében. Az eklektikus házakat sokszor díszeitől, kupoláiktól megfosztva "állították helyre" Pest sok régi épületénél a pusztítás volt a fő szempont. Különösen állt ez a Budai Vár 70-es évekbeli átépítésére. A hatalmas palota így lecsupaszított homlokzattal, szocreál belső térrel egy sosem volt szánalmas látványt eredményezett. Minden magára adó nemzet visszaépíti a háborúban, vagy a kommunizmusban elpusztított épületeit. Még Németország is, pedig ott aztán igazán merész dolognak tűnik ez, hiszen a bűntudat érzését beleégették a németekbe. (Frauenkirche/Drezda, Schloss/Berlin) Nálunk is folyik hasonló ideológiai megdolgozás (Horthysta restauráció). Szegény Hauszmann Alajos forog a sírjában.
Tisztelt gádor! Nem eszmetörténeti értekezésekben kellene kitárgyalni, hogy „itt és most a döntéshozók és a közízlés miért ebbe az irányba tereli az építészetet”. Nem gondolom azt sem, hogy a mai, határozottan retrográd középületépítészeti törekvések elharapódzása az építészek felelőssége volna, így, általánosítva felelősnek tekintve minden építész foglalkozásút. A közízlést sem vádolnám: van akinek ilyesmi tetszik és van akinek olyasmi. Tudtommal semmiféle felmérés nem mutatta ki eddig, hogy mekkora hányadunknak melyik stílus tetszik, pláne azt nem, hogy ez miként változott. A mai, határozottan retrográd építészeti törekvések, akár a Kossuth téren, akár a Budai Várban, közelebbről a Palotanegyedben, és a Polgárvárosban, szerintem kizárólag a mai kormány rovására írandók. Persze, minden, ebben közreműködő építész egyenként felelős a saját munkájáért, valamint azért, amit egy konkrét projektben együttesen létrehoznak, stilárisan, esztétikailag és a városképi illeszkedést illetően is. Mégis, állítom, hogy a budavári Dísz téri épületek (pl. a Dísz tér 2.) stílusát kormányzati, gyaníthatóan kormányfői ízlésparancs határozza meg. 2011 óta követem a budavári folyamatokat, ezért vagyok ilyen biztos a véleményemben. A hozzászólásnak korlátai vannak, ezért röviden idézem a Magyar Közlöny 2019. december 30-i számából a következő rövid részletet, amely nagyon jellemző a Budai Várban folyó építészeti tevékenység szabályozásának mikéntjére. Gondolom, az alábbi, az építtetőt despotává avató szabály általában is érvényesül a kiemelt kormányzati beruházások esetében. „3. § (1) A Beruházásokkal összefüggésben a) építészeti-műszaki tervpályázati eljárást nem kell lefolytatni, b) építészeti-műszaki tervtanácsi véleményt nem kell beszerezni, c) településképi véleményezési eljárásnak nincs helye, d) településképi bejelentési eljárást nem kell lefolytatni, e) a Műemléki Tanácsadó Testület szakértői véleményét nem kell kikérni, f) a településfejlesztési koncepcióról, az integrált településfejlesztési stratégiáról és a településrendezési eszközökről, valamint egyes településrendezési sajátos jogintézményekről szóló 314/2012. (XI. 8.) Korm. rendelet 27. §-a szerinti közterület alakítási terv készítésének és alkalmazásának nincs helye.”
@P. Imre: Kedves Imre, Mitől lenne retrográd ez a kurzus "középületépítészetileg"? A 2010 óta épült, épülő és építendő középületek és egyéb jelentős építmények (múzeumok, iskolák, templomok, sportlétesítmények, bíróságok, vasútállomások, egészségügyi intézmények, hidak stb) szerintem úgy 99+ százaléka teljesen kortárs, 21. századi dizájnt kap, kapott vagy fog kapni. Hogy a maradék 1 százalékban megtörténik pár elpusztult történelmi épület részleges vagy teljes rekonstrukciója...hát ez kb szóra sem érdemes. Hogy a Várhegyen végül a rekonstrukciók mellett döntött a magyar állam, az pedig azért benne volt a pakliban. A kortársak sajnos igazán jó alternatívát 70 év alatt sem tudtak felmutatni, lényegében az összes pályázat eredménytelenül zárult, a Kádár-rendszertől kezdve a 90-es és 2000-es éveken át a mostani időszakig senki nem is mert hozzányúlni ehhez a problémához.
@amaurote: Egyrészt a mai, budapesti középületek építészetében igenis meghatározóvá vált a kulisszaépítészet. Betonvázra felhúzott, stukkókból mímelt utánzatokkal szórják tele a Budai Várat, de nem menekült meg a Kossuth tér, Pest emblematikus pontja, sokak szerint az ország főtere sem. Másrészt a Budai Vár Dísz téri és Szent György téri foghíjainak beépítésére kiírt pályázatok azért fulladtak kudarcba – hiszen igaza van, sikertelenek voltak -, mert a kortársi pályaművek szolgaian másolták a II. világháború előtti előd-épületek tömegviszonyait. Amelyek hibásak voltak, mert sem a Hadtestparancsnokság, sem a Hadügyminisztérium Kallina Mór tervezte épülete, sem a Dísz tér 2., a Hauszmann tervezte Vöröskereszt-székháza, a későbbi Külügyminisztérium túlméretes, eklektikus épülete nem illett a Várba. Amiképpen túlméretes és stilárisan „ciki” volt a Mátyás templommal versengő Fellner Sándor-i volt Pénzügyminisztérium is, a Szentháromság téren, valamint a Levéltár a Bécsikapu téren, és vagy négy-öt ménkű nagy, négy-öt szintes bérház, szerte a Polgárváros déli részén. A Budai Vár ui. Budapestnek az a kivételes része, amely évszázadok óta érvényes saját stílus- és méretvilággal rendelkezik. Az itteni épületek stílusa barokk, klasszicista, néhol reneszánsz és gótikus nyomokkal, tipikus magassága egy-két emelet, homlokzati szélessége pedig 20 m körüli (Dragonits Tamás írása szerint 18 méteres). Ezt megbontani hiba volt már a XIX. század végén is - a hibát ma rekonstruálni azonban már bűn. Visszatérve a kortársi pályázatok pályaműveinek kudarcára, ezek, égbekiáltóan disszonáns külsejükkel, csak tovább rontottak volna a helyzeten. Ezért volt korrekt az I. kerület vezetésétől, hogy megtiltotta a nyertes épületek felépítését. (Kivételt szerintem csak Gulyás Zoltán 1962-es, első díjas műve a Dísz térre, és Balázs Mihály 2003-as Budavár-Kapuház c. pályamunkája jelentett. Ezek talán jók voltak, illetve lettek volna...) Azonban az igazi megoldást a Dísz tér és a Szent György tér kortársi beépítésére a Polgárváros léptékének oda „exportálása”, voltaképpeni helyreállítása jelentené. Ez a terület ui. egészen a XVIII. század közepéig a Polgárváros része volt, tehát az ott jellemző méretű polgárházak uralták. Ebben a léptékben pedig már bizonyítottak a mai magyar építészek: akár a Kard utca sarki Reimholtz-Korompay házat nézzük, akár Farkasdyét, akár távolabbra tekintve, pl. Kőszeg vagy Pécs kortársi házait.... Befejezésül pedig hadd idézzem Lővei Pál egyik nemrég elhangzott mondatát a retrográd középület-építészet igazi káráról: „A kormányzati kulissza-építkezések a történelem visszafordíthatóságának és újrajátszásának hamis ígéretével rombolják a nemzet történelmi tudatát.”
@P. Imre: Kedves Imre, Tehát máris csak a budapesti középületépítészetről beszélünk és nem generálisan arról, hogy a kormány úgy en bloc retrogád ebben a tekintetben - ugye ez hangzott el szó szerint először. Na, még egyszer: az országban az állami beruházások 99+ százaléka abszolút modern és kortárs stílben készül, tehát a kormány kortárs középületépíszetet "folytat" - semmiben sem különbözik ilyen értelemben a francia vagy a német kormánytól. Bár más területen is elmondhatnánk ugyanezt... Hogy ennek ellenére mégis napjainkban konkrétan Budapesten a középületeképítészet abból állna, hogy "betonvázra felhúzott, stukkókból mímelt utánzatokat építenek? Hát ez ismét nem stimmel. A Néprajzi Múzeumtól kezdve az Országos Restaurálási és Raktározási Központon át a MOME Campusig szinte minden állami beruházás kortárs stílusban épül ma Budapesten. És nem sorolom a többit. Nem tudom miről vitatkozunk... Várhegy-Kossuth tér esete: Egyrészt nem igaz, hogy "a kortársi pályaművek szolgaian másolták a II. világháború előtti előd-épületek tömegviszonyait". Rengeteg alternatív verzió született, a parkosítástól kezdve a polgárváros léptékében építkezésig. De talán nem véletlen, hogy még a modernizációs lázban égő 60-as, 70-es, 80-as évek számára sem volt vállalható egyik pályázat sem...ha így lett volna, ma nem egy rommező állna egy Szent György tér egyik felén. Valószínűleg az lehet a háttérben amúgy, hogy még az akkori szereplők is rájöttek arra, hogy túltolták a bontásokat és teljesen kontextuson kívüli vált az egész városrész. Nem kiegészíteni kell a történelmi városszövetet egy-egy kortárs homlokzattal-épülettel (ami egy izgalmas dolog, és jó hogy megtették anno), hanem tulajdonképpen egy kapcsolódási pontok nélküli, modern városrészt kellene itt felépíteni egy 300+ méteres foghíjtelken. Lövei. Elnézést, de ő praktikusan egy középkorász. Ha jól tudom a szakterülete a középkori síremlékművészet és nem a 19-20. századi építészet. Nyilván azért hívták mert mert jól tudták, hogy mindenben egyet fog érteni a polgármester asszonnyal és az ő narratíváját fogja támogatni. Lényegében szakértő bőrébe bújva politizál ebben a témában. Esetleg meghívhattak volna egy témában kompetensebb szakértőt, esetleg egy olyan német vagy lengyel szakembert aki mondjuk részt vett Drezda vagy Varsó modernkori újjáépítésében. Lehet ő egészen más oldalról világította volna meg ezt a komplex problémát. A horthyzáson, szálasizáson túl is van élet...
@amaurote: 1. Eleve budapesti középületeket kifogásoltam és ezek megépülésének ódiumát hárítottam a kormányra. 2. Lővei Pál nem a középkori síremlékművészet tanulmányozásával írta be a nevét a magyar építészet történetébe, hanem azzal, hogy kb. 30 éven át az akkor még létező magyar műemlékvédelem élvonalában dolgozott. 3. Ön, nyomokban, de tényleg: elemi szinten sem reagált a Budai Vár lerombolt Dísz téri épületeinek helyreállításával kapcsolatos magyarázatomra. Arra, hogy korábbi, XIX-XX. századfordulós arány- és stílustévesztések terhét hordozták a kortársi pályázatok. És hogy ennek a helyzetnek a megoldása nem a retró retrósításának retrospektív felidézése, hanem az "ősbűn" helyrehozása, tehát az eklektikus épületek helyett a régi Polgárváros újjáépítése lenne, mind a Dísz tér déli részén, mind a Szent György téren, mind pedig kettőt összekötő Színház utcában. Kortársi eszközökkel, ahogyan Pécsett, Kőszegen, de akár a Várban is, több helyszínen, sikerrel történt.
Már megint ezek a sommás vélemények... szégyenteljes, keserű bohózat? Nem értem, hogy ezért miért veszi valaki a fáradtságot a hozzászólásra... rgb mondandójában legalább nyitva van egy-két kiskapu, amin hajlandó beengedni eltérő véleményeket. A fb-on is megy a gyávázás, hazugozás, giccsezés kontra nekem tetszik, én vagyok a közízlés. Totál ciki, hogy itt tart az építészetről való közbeszéd. Mind az építészek, mind a laikusok részéről. Szerintem simán megérne egy eszmetörténeti értekezést, hogy itt és most a döntéshozók és a közízlés miért ebbe az irányba tereli az építészetet és hogy ebben mi építészek mennyiben vagyunk ludasok. Szerintem eléggé.
Bocsánat, de az „Országház” fedőnevű tökös-mákos rétes tervezésekor a historizmus – ami végülis utánérzés – még az építészet fő csapásiránya, uralkodó vonulata volt. Ez a Kossuth téri új saroképület azonban így, itt és most, a historizmus utánérzésének (ez lett volna, ha 1928-ban megépül), mai utánérzése. Ennyi áttétellel esztétikai értéket, valódi műalkotást képtelenség létrehozni – csak szégyenteljes, keserű bohózatot. És lőn.
@rgb Egy pillanatig sem szeretném megzavarni jól megérdemelt kesergésedet, de az ugye feltűnt, hogy egy eklektikus, tökös-mákos rétes, neogót Országházzal szemben áll az épület? Már tényleg csak egy kis rozsdás vas hiányzott a térről...
Ülök a monitor előtt és keresem a szavakat, és valahol a cikk alatti üresség arra enged következtetni, hogy sokan vannak még így ezzel rajtam kívül. Eltekintve a cikk Fb posztja alatti párbeszéd sivárságától, ami kimerül a jó-rossz, régi-új, üvegkocka-"történelmi visszaépítés" kulcsszavakban. Tisztelet a kivételnek. Fiatalként értsd 30 év alatt....ezen épület megvalósulása tengernyi kérdést vet fel bennem és bízok benne, hogy számos kortársamban is. Az egyetemen ülve figyeltük a tervpályázat kiírását eredményét, és a munkás évek elején láthatjuk annak eredményét. Adódik az első kérdés: Ezért tanultunk? Ez lenne az amiért megannyi évet képességeink fejlesztésére töltöttünk el? Ezért jártuk a világot, erasmussal vagy önköltségen, hogy beülve egy építészirodába reményekkel telve ez legyen a hazai kortárs építészet eredménye? Direkt írom, hogy kortárs. Írhatnám azt is hogy anakronisztikus, de minek kit érdekel ez már. Háboroghatnék azon, hogy ez nem ide való, de inkább nem teszem úgyis csak legyintenek. Adódik a kérdés, ezért az eredményért, miért kellett nemzetközit! tervpályázatot kiírni? Ha a megbízói szándék..... inkább akarat....úgyis figyelmen kívül hagyja. A legtöbbet mondó kép a régi és új épület találkozását ábrázoló fotó. Első pillantásra már-már megnyugvást kelt az ornamentika ismétlése. Aztán az idő teltével tudatosul a régi épületrész korának fizikai jegyei és inkább feszültséggé válik az érzés. A régi és az új közötti feszültséggé. Majd a többi képen ez a feszültség csak felerősödik, amikor látjuk a belső megjelenést amit a külső csak kulissza övez. Ennyire felszínes volna az épület? Vagy itt már jobban érvényesül a kortárs - modern szükséglet? Fiatal szemmel megannyi kérdés merül még fel....aminek nem ez komment a helye, de azt jó lenne tudni, hogy a címben szereplő kérdésre van-e adekvát válasz. Tudom, hogy számos beruházás kapcsán le lehetne folytatni még ezt a vitát. Felvetődik még egy kérdés: Elvágyódásunk a múltba eredményezni fogja az ekhós szekér bevezetését mint közlekedési eszköz a villanyautók és elektromos rollerek helyett? Netán a dízel SUV-at váltják le? Majd az idő eldönti.
2016.08.12. 07:18
2016.02.24. 13:20
Legendák helyett tények az F4-ről, Rákosi bunkeréről
2011.06.02. 13:59