Kaláka: Ég áldjon árva földem
Ég áldjon árva földem
Ég áldjon, árva földem,
forrás-itatta part.
Arany-csoroszlya tör fenn
sötét felhő-ugart.
Fürödj, föld, szép sugárban,
konok fiad ne féltsd.
Én többet csizmaszárban
nem hordok hetyke kést.
Csikó meleg hasára
nem dőlök éjjelen.
Már erdő nem kiáltja
tovább víg énekem.
Sorsom szele vadul hajt,
rámront a förgeteg.
Míg egy azúr kapun majd
halkan bezörgetek.