Az idő telik és az alapvető dolgok, mint például az alvás, egyre nehézkesebb. Mikor 10 percenként felkelek, azaz valahogy próbálok felülni, úgy érzem magam, mint egy teknős, aki a páncéljára van fordulva. A derék és hátfájás mindennapos probléma lett. Az érzelmi hullámvasútról és a hormonháborúról, ami bennem tombol inkább nem is beszélek... . Apró dolgokon kezdek el pityeregni vagy éppen bőgni, a helyzettől függően. Egyszer csak rám törnek az érzelmek és eluralkodnak rajtam. Aztán egy pillanat alatt abbamarad és mintha semmi sem történt volna azelőtt. Hát ilyen ez... . És ez még egyre ilyenebb lesz azt hiszem.
De ettől még nem áll meg az élet: a 28. hetem elején a védőnőt látogattam meg, aki mindent rendben talált. Ajánlotta, hogy már kell kerítenem a babának egy háziorvost. Még aznap sikerült is beszélnem a körzeti gyermekorvossal. Beléptem a terembe és egyből a kezembe nyomták a baba receptjeit, amit születésekor ki kell váltani. Én minden ilyesminek úgy örülök, mert ez is annak a jele, hogy nemsoká velünk lesz, gondoskodhatok róla és ez engem boldoggá tesz. Már minden jel arra mutat, hogy lassan a FINISH-be érünk. Párommal mindennap álmodozunk róla, hogy mekkora boldogság lesz az életünk, ha megszületik.
Nem sok dolog maradt hátra, ami a vásárlást illeti. A héten magamnak is sikerült pár cuccot venni. Hirtelen kezdett nőni a pocakom és csak most eszméltem... . Sokszor a hűtőajtót rázárom a pocakra és lehajolni is fájdalmas most már... .
Közbe az egyetemi beiratkozásom napja is elérkezett. Hamar sorra is kerültem, a fénymásolt dokumentumaimat leadtam, kitöltöttem a papírjaimat, adatokat egyeztettünk és el is jöhettem.
Ahogy telnek-múlnak a hetek és beleütközöm egy-egy régebbi képbe, ami emlékeket idéz fel az azelőtti időkről, mindig rádöbbenek, hogy mennyit változtam amióta megtudtam, hogy várandós vagyok. Nem telik el úgy perc, hogy ne gondolnék a családunkra, ami alig várja, hogy megszülessen! :)
Lily , 2017. szeptember 10.
terhesnapló. lily