Kiállítás: Bereczki Kata és a Son:DA
Kiállítás - Bereczki Kata és a Son:DA
2019. szeptember 17. - 2020. január 17. Balassi Intézet
»Kínosan közel«
Amikor egy művész szembesül azzal, hogy valaki másnak a művészete szinte teljes mértékben hasonlít a sajátjára, nem kizárt, hogy kellemetlenül, illetve feszélyezve érzi magát. A műveket a saját gondolataiba zárva vizsgálja, megállapításokat tesz róluk és összehasonlítgatja őket. A számítógépes egérrel való rajzolás, a tiszta színek és kontrasztok jellegzetes esztétikája jelentős mértékben befolyásolta a kortárs esztétikát. Vajon ezt a hatás csupán a grafikai programok meglétének és művészi felhasználásának köszönhető? És vajon a tartalmi hasonlóság az egyidejűségből és a közös kulturális miliőből fakad? Az az érzés, hogy egyszer valószínűleg már mindent megalkottak, és hogy kikerülhetetlen a kontextusok hasonlósága, sokszor jelent megkönnyebbülést az önigazolást kereső alkotóknak, akik így azt hihetik, hogy szabadon alkothatnak, anélkül, hogy méregetniük kellene a saját eredetiségüket.
A Balassi Intézetben rendezett »Kínosan közel« című kiállítás mögött húzódó koncepció pontosan a magyar Bereczki Kata és a szlovén Son:DA művészi kollektíva művei közötti esztétikai és tartalmi hasonlóságból eredő feszélyezettségen alapul. Az esztétikai hasonlóságot a klasszikus látképek, hagyományos zsánerképeken és falusi életképeken szereplő beállítások adják, amelyeket – egyfajta urbánus ellensúlyként – a művész életéből vett témák: galériákban, megnyitókon és bulikon zajló jelenetek követnek, amelyek különféle társadalmi interakciókban elhelyezett kontúr nélküli portrék formájában jelennek meg. Az embernek az a benyomása támadhat, hogy az egérrel való rajzolás egyfajta előfutára a hagyományos iskolai akril festészeti technikának, amely hatását tekintve nagyban hasonlít a Son:DA számítógépes egérrel rajzolt műveire, amelyek tapétára vagy vászonra nyomtatva jelennek meg.
A Son:DA kollektíva (Metka Golec és Miha Horvat) ugyanígy a művészi miliőben zajló társadalmi interakciókra összpontosít, és azokat a térbeli elemeket hangsúlyozza ki, amelyeket adottnak tekintünk, folyton kerülgetünk, és amelyeket észre sem veszünk, mint például egy klímaberendezés, képernyő, távirányító, konnektor, kábel vagy szeg, azonban azáltal, hogy mindenhol ott vannak, mégis a kortárs esztétika alkotóelemei. Az emberi portrék a munka és a mindennapos egymás mellettiség révén összefonódnak ezekkel a tárgyakkal.
A Son:DA-t és Bereczki Katát ránézésre és tartalmilag a műfajhoz, a kompozícióhoz, a színekhez és a társadalmi helyzetekhez való hozzáállás hasonlósága, pl: a galéria látogatóinak portréi, illetve a látogatók galériai jómodor íratlan szabályai szerinti viselkedésének ábrázolása köti össze.
A »Kínosan közel« kiállításon a művek tartalom és technika szerint csoportosulnak. A látogató a stílus és a látásmód közötti kis különbségek miatt így kénytelen ellenőrizni a művek szerzőségét. A galéria külső kirakatában a kommersz rész, a látképek és a zsánerképek kapnak helyet. A belső helyiség a galériában játszódó jeleneteket tárja elénk, így tükröt tart a látogatóknak, aki potenciális vevőként szintén része a művészet rendszerének. A kiállításon tehát a galéria részeit bemutató, tartalmilag és technikailag zavarba ejtően hasonló művek szerepelnek, amelyek szándékosan hasonló módon mutatunk be, így mutatva rá a kiállítás szervezése előtt egymást nem ismerő szerzők stílusának és témáinak közelségére.
Azzal az elgondolással és elhatározással, hogy a szembeötlő hasonlóságból fakadó feszélyezettséget inkább kiemeljük, mint elfedjük, a kiállított művek összehasonlítgatása először megzavarja a szerzőket és a látogatókat is, ám ez arra sarkall minket, hogy fennmaradjon az érdeklődésünk, és a különbözőségek vizsgálata által közelebb kerüljünk a látható tartalomhoz és esztétikumhoz.