Pandora Analysse La'Morte
Pandora A. La'Morte on Csüt. Ápr. 19, 2012 5:49 am
Név: Pandora Analysse La'Morte
Születési hely, dátum: Nagy Britannia London, 1993. Július 13.
Lakhely: San Francisco belvárosa, Egyetemi kollégiumi szoba
Foglalkozás: Pincérnő a Sacred Grounds Caféban
Fegyver, varázseszköz: Van egy ovális alakú nyaklánca, amely anyáról, lányára száll a családban. Édesanyja halála után vette magához a nyakláncot, de csak néhány hónappal a nagymamája halála után nyitotta ki. A belsejében apró betűkkel az anyai ágról a felmenői neve van belegravírozva. /A kinyitással szabadította fel a varázserejét a medálnak, amelyből megkapta az egyedi képességét./
Makacs vagyok, minden végletet kizáróan és igencsak hangulatember. Ennek ellenére sokat mosolygok, a könnyeimet pedig szeretem elrejteni, mivel úgy gondolom, a rosszkedvem nem tartozik senki másra, csak és kizárólag rám. Mindezek ellenére szinte mindenkivel kedves vagyok, de mivel nem szeretem a nagyképű, ostoba, nőcsábász fickókat, ezért ők kimondottan a rosszabbik oldalamat szokták megismerni. Vagyis egy éles nyelvű vagány lányt, aki nem rest pofozkodni, ha túl lépik nála a határt. Ez egyfajta védekezés, elvégre ha nem esek szerelembe, akkor nem is tudják összetörni a szívemet.
Hosszú világos barna hajam és hozzáillő világos barna, inkább talán karamellszínű szemem van. Magas karcsú alkatom nyomán, leginkább a modellekre hasonlítok, bár közel sem vagyok olyan szép.
1993. Július hónapjának 13.-án születtem, amely egy pénteki napra esett. Valószínűleg ennek köszönhetem keresztnevemet is a Pandorát, elvégre ki más nevezné el így a lányát. És mégis, bár egy a babonák szerint balszerencsés napon jöttem a világra, nem mondhatnám, hogy kimondottan szerencsétlen típus lennék. Édesanyám Salome szívsebészként dolgozott a kórházban, így hát nem volt meglepő, hogy mindenki kíváncsi volt rám, amint a világra jöttem. Édesapámat azonban sosem ismertem, még a nevét sem tudom, és azt sem, hogy vajon tud-e a létezésemről egyáltalán.
Csak gyermekként éreztem igazán a hiányát, hiszen láttam, hogy a többiek mennyire imádottan csüngenek az édesapjukon, én pedig még csak a nevét sem tudom. Később azonban, ahogy lassan teltek az évek elfogadtam, hogy nekem ez jutott és ezzel kell együtt élnem. És mivel az a férfi nem óhajtott az apám lenni, ezért nekem nem rajongásig szeretett édesapám, hanem nagymamám volt. Anya, a nagyi és én együtt laktunk egy nagyobb kertes házban London külvárosában egészen 14 éves koromig. Akkor történt egy hirtelen változás, amit a mai napig nem dolgoztam fel teljesen. Az a nap is szokásosan kezdődött, anya fogta magát és elment dolgozni, a nagyi a kandalló előtti fotelben kötött én pedig éppen egy irodalmi esszét írtam az iskolába. Nem is volt semmi baj, egészen másnap reggelig, amikor is felkelve anya szobáját üresen találtam. Furcsa volt, hiszen eddig mindig akkor ért haza az éjszakai műszakból, amikor én reggel iskolába indultam. Aznap reggel azonban nem jött, a nagyi azonban nem engedte meg, hogy otthon maradjak és megvárjam. Az iskolában hiába próbáltam figyelni az órákra, képtelen voltam szabadulni a mellkasomban eluralkodott rossz érzéstől, így amikor az utolsó órámnak is vége volt, szinte egész úton szaladtam, hogy minél előbb hazaérjek. Szükségem volt a bizonyosságra, hogy édesanyám csak dugóba került hazafelé jövet.
Azonban nem számít, hogy mennyire siettem, anya nem volt otthon. És amikor megláttam a nagyi könny áztatta arcát, azonnal tudtam, hogy soha többet nem fog hazajönni. Amikor viszont a rendőrök is előkerültek a konyhából, már teljesen összezavarodtam. Tőlük tudtam meg, hogy édesanyámat meggyilkolták. Szíven szúrták egy tőrrel, amelyet azonban nem találtak meg a helyszínen.
Attól a naptól kezdve, csak a nagyi és én voltunk egymásnak. Igyekeztem erősnek mutatni magamat, de ez nehezen ment a sorozatos rémálmok miatt, amelyek minden éjszaka visszatértek, és én tehetetlen voltam ellenük. Nagyi néhányszor bejött a szobámba és elmondta, hogy beszélnie kell velem anyáról, de akárhányszor csak kiejtette a nevét a száján, kontrollálhatatlanul rám tört a zokogás, ezért inkább magamra hagyott. Láttam azonban, hogy napközben óvatos tekintettel figyel, és próbál beszélgetést kezdeményezni, de én képtelen voltam rá.
Alig töltöttem be a 18. életévemet, amikor hazaérve holtan találtam a nagymamámat a nappaliszobánkban. Ott feküdt a szőnyegen és én hosszú ideig képtelen voltam bármit is tenni. Végül amikor felfogtam, hogy egy tőr áll ki a szívéből, átszaladtam a szomszédunkhoz, attól félve, hogy a gyilkos esetleg még mindig ott lehet a házban. A szomszédban lakó Natasha, a nagyi barátnője volt az, aki megvártam velem, amíg kiérnek a mentők és a rendőrök a házunkhoz. Csak akkor mehettem vissza, miután átkutatták a helyet, és megbizonyosodtak róla, hogy az elkövető már nincs odabent.
Ezt követően kénytelen voltam elfogadni, hogy egyedül maradtam a világban. Viszont London túl sok emléket ébresztett bennem, így nem volt meglepő, hogy a megjelölt felsőoktatási intézmények, egyike sem Londonban volt megtalálható. Ennek okén végül a San Francisco-i Művészeti egyetemre nyertem felvételt és a megpályázott kollégiumi kérelmemet is elfogadták. Így hát a nyár elteltét követően összepakoltam minden holmimat, míg a házat, kiadtam egy négytagú családnak, én magam pedig az első géppel San Franciscoba repültem. Amikor megérkeztem első dolgom volt, hogy keressek magamnak egy munkát, mert bár édesanyám már előre félretette a pénzt a felsőfokú tanulmányaimra, ettől még úgy éreztem, bármilyen előre nem látható probléma közbejöhet és nem árt, ha van tartalékom. Végül a Sacred Grounds Caféban kötöttem ki, mint pincérnő.
Materializáció: Egyszerűbb nevén anyagtalanítás. Használója képes testét anyagtalanná tenni, ha úgy tetszik egyfajta szellem lénnyé válik. Ezáltal képes mindenfajta probléma nélkül áthaladni bármiféle szilárd halmazállapotú testen. (fal, asztal stb.) Ez azonban erős koncentrációt igényel, amely nagyon kimeríti használóját.
Re: Pandora Analysse La'Morte
Lupo on Csüt. Ápr. 19, 2012 7:10 pm
Üdv Pandora!
Az a megtiszteltetés ért, hogy a reggeli kávém előtt... közben sikerült olvasnom a karakterlapod, amikor kimondottan törékeny a lelki világom. Hát ez az aztán a sanyarú életút. O.O De senki sem mondta, hogy könnyű boszorkánynak lenni, vagy éppen veszélytelen, szóval ez így van rendjén.
De még így, hogy kora reggel harapósabb vagyok, mint egy veszett rotweiler, sem tudok belekötni, mert szépen megírtad, logikus, sőt, mi több érdekes.
Egyedül azt furcsálltam, hogy a képesség megszerzését, csak a tárgyhoz írtad le és nem került be az előtörténetbe, viszont így is teljesen érthető és átlátható, szóval no para. Tehát az a lényeg, hogy elfogadlak! Foglalj avatart és irány a játéktér!
Pandora A. La'Morte on Csüt. Ápr. 19, 2012 7:14 pm
Lupo írta: Üdv Pandora!
Nagyon szépen köszönöm az elfogadást Ami a képességet illeti, szegény lánynak még fogalma sincs róla, ezért is hagytam ki az előtörténetből