Gyulai vár, Gyula » Építészeti emlékek
Békés megye várai » Gyulai vár, Gyula
A gyulai vár az egykori Magyar Királyság alföldi vidékeinek egyetlen, épen megmaradt síkvidéki gótikus téglavára, amely a 16. századtól meghatározó végvára volt az országnak. Megépítésétől a töröknek való feladásáig döntően a királyi udvarhoz köthető, vagy rokoni címen, vagy pedig úgy, hogy maga a király vagy a királyi család tagja az uradalom birtokosa. Ez a tényező azért is érdekes, mert legközelebb Buda és Vajdahunyad az a két vár, amely egyértelműen ilyen királyi pozíciókkal rendelkezik, de a gyulai vár még az utóbbinál is kiemeltebb, mert külföldi uralkodói körökkel is kapcsolatba hozható…
A gyulai vár Békés megyében, Gyula belvárosában áll. Gyula a Fehér-Körös egykori árterületén fekszik, a környék tökéletes síkság. Fő folyónk, a Fehér-Körös csekély esése miatt több ágra szakadt, melyek szigeteket vettek körül. A magasabb területek még árvíz idején is vízmentesek maradtak. Két szigetre építkeztek, egyiken fekszik a város, egy másikon a vár. Erősségét az adta, hogy a Fehér-Körös mocsaras ágai között, nehezen megközelíthető szigetek egyikén épült fel. Mivel kő nem található a közelben, ezért helyben égetett téglákból rakták fel falait…
Az államalapítástól a 14. századig a megye legjelentősebb települése Békés volt, Gyula csak a 14. századtól jutott szerephez. A feudális viszonyok idején gazdasági, politikai és kulturális központtá alakult. Fölemelkedését segítette, hogy egy hatalmas uradalom központja lett a 14. század elejétől, melynek megszervezése Károly Róbert királyunk országlása idején történt. Ő adományozott városias jogokat – vásártartási jogot és vámmentességet – Gyulának. Ezek megszerzésével a település várossá lépett elő. Egészen pontosan 1419-től említik az oklevelek oppidumnak, azaz mezővárosnak.
Gyula várát 1403-1405 között Maróthi János macsói bán építette, aki 1403-ban kapta meg a gyulai uradalmat Zsigmond királytól. A család kihalása (1476) után a hatalmas birtoktest Mátyás király tulajdonába került, aki 1482-ben fiának, Corvin Jánosnak adományozta. Corvin halála (1504) után felesége, Frangepán Beatrix kapta adományul, majd második házasságát (1509) követő gyors halála után a hatalmas dominium 1510. március 22-én második férje, Brandenburgi (Hohenzollern) György kezére jutott. Az egymás után következő tulajdonosok igényeiknek megfelelően építkeztek a vár területén, alakították, változtatták az épületet, a vár alapformáját azonban nem módosították. Az 1400-as évek elején épültek külső és belső falai, a négyszintes torony és az udvar nyugati sarkában egy téglalap alapú épület. A XV. század derekán kezdték az udvari épületek, köztük a kápolna emelését. Az udvart épületekkel teljesen a XV-XVI. század fordulóján Corvin János építtette be, ugyanekkor készült el a várépület nyugati sarkán álló nagyméretű kerek rondella. Brandenburgi György urasága idején (1510-1530) nagyobb építkezés nem volt, inkább a vár erőd jellegét fokozták. 1525-ben ágyúk részére a vár négy falán egy-egy nyílást vágtak. 1528-ban, amikor a szomszédos várak már mind Zápolya János hatalmában voltak, és tartani lehetett Gyula ostromától, megkezdték a vár körülárkolását, és tovább dolgoztak az erődítéseken.
1514-ben a Dózsa György-féle parasztfelkelés során egy kisebb had megpróbálta bevenni a várat, de az őrség és a bemenekült nemesek a támadókat visszaverték, a parasztsereg elvonult a falak alól. A mohácsi csatavesztés után Brandenburgi György Ferdinánd királypártjára állt, így az Erdélyhez közel eső Gyulát hamarosan megostromolták Szapolyai János hadai. Egy hosszú, majdnem egyéves ostromban a védőket kiéheztették, így azok kénytelenek feladni a várat. Tulajdonosa a támadást vezető Czibak Imre lett. Czibak megöletése (1534) után Patócsy Miklós, majd annak testvére, Patóczy Ferenc örökölte a várat és a hozzá tartozó uradalmat. A két király, Ferdinánd és Szapolyai békekötése után a Patócsy család 1552-ben Boldogkő váráért elcserélte Gyula várát Ferdinánddal. Így a gyulai vár ismét királyi birtoklásba került.
1551-ben a török elérte a Maros vonalát és előrehaladásának egyetlen gátja a gyulai vár volt. Gyula szerepe akkor értékelődött fel, amikor a Oszmán Birodalom 1552-ben elfoglalta Temesvár és Szolnok várát, így a vár az első vonalba került. Várleltárakból tudjuk, hogy a gyulai vár elhanyagoltan jutott vissza a király kezére. 1560 decemberében Ferdinánd Szigetvár korábbi kapitányát Kerecsényi Lászlót nevezi ki várkapitánynak. Ő kezdte meg a vár korszerűsítését. Paolo Mirandola itáliai hadmérnök 1562-ben készítette el a bővítési terveket. A hadmérnök elhagyta Gyulát, így jobb híján Kerecsényi maga lát hozzá a vár modernizálásához. A munka monumentalitását érzékelteti, hogy volt idő, amikor egyszerre háromezer ember dolgozott a földsáncokon. Olaszbástyás rendszerű erődítménnyé alakították át. Sajnos nem tudjuk pontosan, hogy a kor színvonalán álló tervből végül mennyit sikerült megvalósítani.
1566 nyarán Pertaf pasa, a másodvezér megkezdte felvonulását a vár ellen. Július 2-án kezdte körülvenni a várost és a várat a mintegy 30 ezer főnyi hadseregével. A vár őrsége alig lehetett több kétezer harcosnál. Szinte egész Közép-Európa felsorakozott védelmében: a magyarok mellett német, horvát, szerb és cseh katonák is harcoltak közöttük. A harcok július 11-gyel kezdődtek a vár leggyengébb pontján, a huszárvárat ostromolta a török. A védők 13 napon át tudták tartani azt, végül július 23-án, a vizes árkon átkelve a derékvárba vonultak vissza Gyula védői. Az ostrom következő szakaszában a törökök a huszárvárba nyomulva felállította ágyúit és onnan lőtték a vár bástyáit, ill. annak tornyát. A belső vár leromlott állapota már nem nyújtott védelmet a gyulaiaknak. A nyári hőségben a kutak kiapadtak, a temetetlen halottak járványveszélyes helyzetet idéztek elő. A vár védői közül is sokan betegségben haltak meg, vérhas járvány tizedelte őket. Hátországi segítség hiányában, a megfogyatkozott őrség és a várban rekedt asszonyok, gyerekek miatt Kerecsényi kénytelen volt tárgyalásokat kezdeményezni a törökkel. A derékvárat augusztus 20-ig, 28 napon át sikerült tartani a megújuló török rohamok és a folyamatos ágyúzás ellenére, ami szinte csodának számít. A tárgyalások a vár átadásáról augusztus 21-től vette kezdetét. A török hitszegésére számítani lehetett, a szeptember 2-án kivonuló védőket fosztogatták, majd sokukat lemészárolták a török janicsárok. Kerecsényi várkapitány is fogságba esett az elvonulás során. Nándorfehérvárra vitte a török, ahol kivégezték. A várvédők 63 napi hősies kitartásuk a török elleni várharcok csúcsát jelentette. Egyetlen más magyarországi vár sem tudta ilyen hosszú időre lekötni az ostromló török sereget. Márpedig egy végvárnak éppen az a fő funkciója, hogy az ellenség mind hosszabb idejű lekötésével megkímélje a hátországot a további pusztítástól. A gyulai vár hadtörténete unikális abban a tekintetben, hogy a várat ostrommal bevenni soha senki sem tudta, ha gazdát cserélt, mindig a védők kiéheztetését követő tárgyalások útján, nem pedig feltétel nélküli kapitulációval jutott ostromlói kezére.
1693 tavaszán már csak Gyula maradt a törökök egyetlen erőssége a Marostól északra. A császári hadvezetés augusztustól kezdve megpróbálta útját állni a Maroson átkelő élelmiszer-szállítmányoknak. Gyula elfoglalása érdekében legtöbbet tévő Pollandt tábornok őrizte a folyót, 1694-ben blokád alá vehette Gyulát. A szorult helyzetbe került pasa a fiát küldte Temesvárra, hogy segítséget kérjen. Dzsáfer pasa seregét azonban október végén kétszer is visszafordították a Marostól, ráadásul Péterváradról megérkezett Gyula alá Gronsfeld tábornok 8 ezrede is. Az élelmiszerhiánnyal küzdő várőrség számára nem maradt más választás, mint az erősség feladása. Mehmed pasa küldöttei Szegeden, december 21-én aláírták a várfeladásáról szóló egyezményt.
A gyulai vár épségben vészelte át a török harcokat, és bár nem számított ekkor már komoly erősségnek, mégis szerepet kapott a Rákóczi-szabadságharcban, és szerephez jutott még a vár a magyar történelemben, az 1848–49-es szabadságharc leverését követő napokban: Azokat a honvédtiszteket, akik Világosnál adták meg magukat az oroszoknak, Kisjenőn át Sarkadra szállították. A kitörő kolera miatt több turnusban, augusztus 19. és 23. között Gyulára hozták őket. Augusztus 18-a óta itt tartózkodott már Damjanich János, akit Aradról akartak Sarkadra vinni, de kérvényezte, hogy a már fél éve a kastélyban élő felesége mellett maradhasson. Őt ugyan nappalra a grófi kastély oldalszárnyában helyezték el, de éjszakára a vár kapuja jobb oldalában lévő kis szobába vitték át, a mellette levő szoba pedig Lahner György cellája volt.
A tiszteket augusztus 22-én és 23-án a vár és a kastély közötti téren sorakoztatták fel, miközben a várkertet orosz katonaság zárta körül. A honvédtisztek tábornokaik közé csoportosultak, majd orosz törzstisztek jelentek meg mindegyik csoport előtt. Szalutáltak a csoport élén álló tábornoknak és kérték előbb az ő, majd pedig tisztjei kardját és pisztolyait. Az így lecsatolt kardokat és fegyvereket a tér közepén halmozták fel. Sok magyar azonban inkább eltörte, vagy a Körösbe dobta fegyverét, mintsem átadja azt ellenségeinek. Knezich Károly tábornok tiszti kardját csak törve adta át az őt lefegyverző orosz őrnagynak. Egy szekérrel ráhajtatott. A markolat nélküli kardpenge és hüvelye a vármúzeum szomorú büszkesége. Az aradi tizenhárom vértanú közül a hagyomány szerint kilenc (egyes kutatások szerint tíz) volt Gyulán. 1849. augusztus 24-én az oroszok átadták a tiszteket az osztrákoknak, akik 200 szekérrel szállították őket Aradra, a magyar Golgotára.
A várépületben cselédlakásokat alakítottak ki, de 1905-ben elkészült a kastély cselédszárnya, így a vár lakatlanná vált. Almássy Dénes gróf a vár falát kijavíttatta, így kastélykertjének romantikus éke lett a sokat megélt középkori vár. 1918-ban a polgári demokratikus forradalom idején tárgyalta a városvezetés a vár elbontását. Tégláit lakóházak építésére kívánták felhasználni. Nem szokatlan a téglavárak újrahasznosítása a magyar történelemben. Az 1879-es szegedi nagy árvíz után a vár jó minőségű tégláit használták fel a szegediek belvárosuk rehabilitációjára. De elég csak Gyula közigazgatási határáig mennünk, ahol a szocializmusban lakatlanná váló pósteleki Wenckheim- kastélyt hordták el téglánként a környékbeli lakosok. A II. világháború alatt a vár tornyában magas megfigyelő működött. 1956. után indul meg a vár régészeti feltárása, ami 1961-ig tartott. 1964 óta színház működik falai között nyaranta.
A várban működik a vármúzeum, ahol az érdeklődők 24 kiállítóteremben járhatják végig, közel hét évszázad történetét. A földszinten található várbörtön, éléstár, sütőház, kovácsműhely, fazekasműhely, múzeumpedagógiai terem, borozó és kápolna. A várbörtön négy helyiségből áll, ahol – Bűn és bűnhődés az egykori Magyarországon – címmel mutatják be a kivégző a testcsonkító a testfenyítő a kínzó-és a megszégyenítő eszközöket. Az emeleten várúrnői várúri és várnagyi lakosztályok, várúri hivatali szoba, a szandzsák bég fogadószobája, fegyvertár, alabárdos terem és lovagterem látható. A felszentelt kápolna biztosítja a helyszínt keresztelők esküvők lebonyolításához, melyek hangulatához hozzá járul a középkori borozó is. A vár lovagterme alkalmas fogadások, konferenciák és egyéb jellegű rendezvények lebonyolítására. A gyermekeket múzeumpedagógiai foglalkozások várják a kor szellemében.
A várat 2017-től kezdődően a Nemzeti Várprogram keretében újítják fel. A gyulai várat és a honvédtiszti emlékhelyet történelmi emlékhellyé nyilvánították. A gyulai vár mindenekelőtt műemléki szempontok miatt emelkedik ki a mai Magyarország területén található egykori erősségek közül, mint téglavár hazánkban egyedülálló építészeti értéket képvisel. E mellett elsősorban korábbi katonai funkciója és az 1848–49-es szabadságharc utáni eseményekben betöltött szerepe teszi történelmi emlékhellyé. Utóbbiról részletes tanulmány olvasható Németh Csaba: A honvédtisztek fegyverletétele Gyulán címmel.
Havassy Péter: A gyulai vár és uradalom
Kiss Anikó: A gyulai vár
Blazovich László: Város és uradalom. Tanulmányok és források Gyula XV–XVI. századi történetéből – Gyulai füzetek 16.
A gyulai vár weboldala
A gyulai várat Gyula belvárosában, a Gyulai Almásy-kastély Látogatóközponttal és a Várfürdővel szemben találod. Budapest felől az M5 autópályán, majd a 44-es úton, míg Szeged és Debrecen felől a 47-es úton, Békéscsabán keresztül közelítheted meg a várost.