Barátkozzunk: Donitól ehhez hasonló ajándékokat szoktam kapni
A Ciklámen utcában sok csontja volt. Ott nagyság szerint emelkedő sorrendben 3 darabot is felállított, egymástól egyenlő távolságra. Ugyanis csak háromig tud számolni.
(Itt kegyetlen kezek, ahogy kapja a következőt, a régit kidobják a szemétbe.)
Aztán büszkén leül a nagy mű elé, és várja, hogy észrevegyem. Odajön hozzám, 2 lábra ül, és várja a dicséretet, ami buksi simogatás, fülvakarás, és nasi képében rendszerint meg is szokott érkezni.
Andrea 2015. október 19. 22:12
Na, most jól kiadtam az érzéseimet! De valamikor, több, mint 10 éve, amikor elkezdtem blogolni, megfogadtam, hogy egyetlenegy kommentet sem törlök ki, akárki is írta, még ha én magam, akkor sem. Így most is ehhez tartom magam.
Sajnálom, hogy így kiborultam, hogy kibukott belőlem egy-két sérelem, ami akkor nagyon fáj, és vérig sértett.
Legyen az a mentségem, hogy két igen nagy műtét előtt állok, és talán túl érzékeny vagyok.
Nem tudom, hogy hogyan élem túl az elsőt, milyen állapotba kerülök utána, vagy hogy túlélem-e egyáltalán.
A második pedig a csípőműtét lenne. Egyetlen orvos vállalkozott rá egész Magyarországon. Vajon lát-e még egy ici-pici esélyt, hogy nem árt vele, hanem valamelyest segít, legalább ebből a gyűlölt tolószékből fölállni?
klaribodo 2015. október 19. 22:31
Andrea, néha a saját anyánkkal se sikerült tartósan egy légtérben tartózkodni, hát még a férjünk anyáját, akármilyen áldozatkész is, jobb három lépésről szeretni. Meg aztán a fiatal nők még nem tanulták meg, hogyan is legyenek olyan tapintatosak, amilyennek elvárják tőlük. Majd később, ha tapasztaltabb lesz, jobban fog figyelni. Addig legyél te okosabb nála.
Andrea 2015. október 20. 23:59
Klári, erre sajnos már nem lesz időm!
Éjjel időlegesen lebénultam deréktól lefelé. Még most sem tudom a bal lábamat használni.
Andrea 2015. október 19. 23:15
És Donikát senki sem dicséri meg? Pedig róla szolt ez a bejegyzés!
Névtelen 2015. október 20. 21:59
supernudlitravel 2015. október 20. 22:00
Névtelen 2015. október 20. 22:02
Andrea 2015. október 20. 22:37
Andrea 2015. október 20. 23:56
No, most megszegtem a saját szabályaimat, de azon a véleményen vagyok, hogy a családi nézeteltérések nem tartoznak nyilvános blogba.
Sajnálom, hogy néhányan elolvastátok!
Donika ügyességéhez továbbra is várom a hozzászólásokat, de úgy tűnik, ez senkit nem érdekel!
Andrea 2015. október 21. 0:48
Most látom, hogy néhány bejegyzés szerzőjét -minden igyekezetem ellenére- nem sikerült eltávolítanom.
Csivicsuvi 2015. október 21. 22:12
De igen, Andi: van, akit érdekel Donika zsenialitása! :-))
Nagyon, de nagyon okos, ügyes kutyuska - egyem a pici szívét!
Drága kis géniusz!
Úgy látom, kimaradtam valamiből..... talán jobb is. :-((
Ne fogadd meg soha, hogy nem törölsz kommentet, mert azt sajnos nem lehet betartani. Mindig akadnak emberek, akik abban lelik örömüket, hogy betartanak a másiknak, vagy legalábbis elrontják a napját. Mondhatnám, hogy fütyülj rá és ne törődj vele - de pontosan tudom, hogy ez nem ilyen egyszerű. Nem tudom, itt mi történt, de őszintén sajnállak.
A jövő héten pedig drukkolunk, összes madárkámmal együtt. :-)) Ha az a rengeteg galambocska mind jót kíván neked - hát az már csak használ! :-))))
Andrea 2015. október 22. 21:35
Ágikám, privátban majd válaszolok, de egyelőre nagyon el vagyok foglalva az aszalással. Jó pár kiló vár még földolgozásra.