Grüezi, avagy Isten hozott Svájcban: Hegylakók :))))
/Paulo Coelho: A Zahir/ Freitag, 31. Mai 2013
Ha valaki 2010 májusában, Bécsben azt mondja nekem, hogy 3 év múlva egy kis svájci hegyi faluban fogok élni, biztos, hogy kinevetem és nem normálisnak tartom....Nekem Bécs után már Thun is falunak tűnt a maga 40ezer lakosával, erre most mit csinálunk?? Felköltözünk 1000 méter magasra, egy 1200 lelkes kis faluba :))) Nem, nem ment az agyunkra a meleg és a napsütés (az eső és a hideg annál inkább), csak mérlegeltünk...Mint ahogy már írtam, Marcel ovija miatt merült fel egyáltalán a költözés gondolata, mivel 5 éves kortól állami "kindergartenbe" járnak a gyerekek, amit nem lehet választani, szigorúan körzet szerint osztják be a gyerekeket és Thunban a mi körzetes ovink volt az egyetlen, amelyikről úton-útfélen rosszat hallottunk. Azt elég gyorsan eldötntöttük, hogy nem szeretnénk, ha ebbe az oviba járna, így elindult a "hovaisköltözzünkmármegint" című projekt.
Az utóbbi 4 hónapunk szinte semmi másról nem szólt, mint hogy számolgattunk, latolgattunk, informálódtunk és persze lakásokat keresgéltünk. A végére nekem már káprázott a szemem az ingatlanos oldalaktól és annyit telefonálgattam, mint eddig összesen nem itt Svájcban.. 3 különböző kanton jött számításba, több környék, több falu-város, megnéztünk vagy 30 lakást és sok óvodát. Marcel hihetetlen partner volt, kezdettől fogva végigbeszéltük vele a dolgokat, mindent lakást együtt néztünk meg, utána együtt alkottunk véleményt róla, tavaly ez még elképzelhetetlen lett volna, most sokkal jobban viselte a kis lelke és olyan nagyfiúsan állt hozzá a dolgokhoz.
Több szempontot is figyelembe kellett vennünk, aztán a 20. lakás után rájöttünk, hogy mint annyiszor az életben, komromisszumok nélkül nem ússzuk meg. A legfontosabb az volt, hogy találjunk Marcelnek egy olyan ovit, ami szimpatikus, ami jónak tűnik, persze egy bizonyos fokig mindegyik "zsákbamacsak", de lehet szűkíteni a kört. A nemzetközi ovi/iskolákat elvetettük, mert nem voltunk meggyőződve, hogy annyival többet kapna Marcel, mint amennyivel többet kellene havonta fizetni értük. Most már "csak" azt kellett eldönteni, HOL? A legkézenfekvőbb megoldás Thun, mert itt már ismerünk mindent, nem lenne túl nagy változás és itt is vannak jó ovik. Aztán keresgéltünk Zug és Schwyz kantonban is, mert ezeken a helyeken a legkedvezőbb az adózás (minden kantonban más adót kell fizetni és bizony hatalmas különbségek vannak), de rá kellett jönnünk, hogy amit nyernénk az adón, azt elveszítenénk a lakbéren, hiszen ezekben a kantonokban csillagászatian magasak a bérleti díjak. Rengeteg időt töltöttünk azzal, hogy feltérképezzünk városokat, falukat, de rá kellett jönnünk, hogy különösen Zug olyan szinten zsúfolt és agyon-épített, hogy nem sok privát szférája maradna az embernek, egyáltalán nem éreztem ott jól magam. A legtöbb külföldi cég oda települ a kedvező adózás miatt, ez egyrészről jó, mert nagyon nemzetközi a közönség (olyan szinten, hogy Zug utcáin sétálva szinte csak angol szót hall az ember), másrészről megfizethetetlenek a lakások, legalább is egy hasonló színvonalú, mint a mostani, számunkra elérhetetlen lett volna (és hát az ember már csak ilyen, hogy visszafelé nem olyan szívesen lép...). Az idő egyre sürgetett bennünket, mivel tudtuk, hogy május 31. az utolsó dátum, amikor még fel tudjuk mondani a lakást, utána már Marcel ovikezdése miatt nem tudnánk költözni (itt augusztus 12-én kezdődik már a tanév!!).
Egyre feszültebbek voltunk, egyre idegesebbek, nem tudtam aludni, néha azt gondoltam, szétrobban a fejem a sok gondolkodástól és lassan kezdtünk beletörődni abba, hogy maradunk, Marcel pedig itt kezdi az ovit, az iskoláig meg lenne még időnk....
Sokat beszélgettünk itteni barátnőimmel, aztán egyik nap Zsófi, aki családjával itt lakik Thun felett a hegyen, nekem szegezte a kérdést: "És miért nem költöztök ebbe a faluba?? Szuper az ovi (kisfia második éve oda jár és kezdettől fogva csak szuperlatívuszokban mesélt az oviról és az óvónénikről is), nagyon jó a közösség, vannak külföldiek is, sok német, kanadai, amerikai (sokan Bernbe járnak be onnan dolgozni), 5 perc alatt Thunban van az ember, de mégis nagy a nyugalom, a biztonság, szuper jó a levegő, csodás a kilátás, kell ennél több??
Először nem is tudtam, mit mondjak, annyira nem merült fel lehetséges opciónak, hogy oda költözzünk. Aztán mint annyiszor az elmúlt három év alatt, elkezdtünk pro és kontra érveket keresni és rá kellett jönnünk, hogy nagyon sok minden szól emellett a falu mellett. Legfontosabb persze az ovi, hiszen első kézből vannak a szuper infók, aztán az, hogy vannak ott barátok, tehán kezdettől fogva lenne kire számítani. Nem ismeretlen a hely, Marcel mindig is szeretett ott lenni és tényleg nincs elszigetelve a világtól (csak ha azt veszem, hogy Bécsben a legjobb barátnőmék közel egy órányi autózásra laktak, de soha nem volt kérdés, hogy a sok utazás miatt elinduljak-e, akkor ha 5 perc alatt Thunban vagyok, az semmi ahhoz képest).
Kezdtünk megbarátkozni a gondolattal, sőt minél többet beszélgettünk róla, annál szimpatikusabbnak tűnt ez az ötlet. Egy valami hiányzott csak, mégpedig egy bérlakás.....Ugyanis a falu arról híres, hogy aki egyszer odaköltözik, nem akar onnan eljönni és a legtöbb ház / lakás magántulajdonban van. Ahhoz, hogy mi venni tudjunk itt egy lakást, legalább két lottón kellene nyerni egyszerre, így maradt a reménykedés, hogy hátha valami csoda folytán mégis lesz egy szabad kiadó lakás. Múlt hét elején aztán megjelent egy a hirdetések között!! Bár csak 3,5 szobás, de elég nagy alapterületű, így rögtön lecsaptunk rá és egy hete csütörtök este meg is tudtuk nézni. Akkor már annyira beleéltük magunkat abba, hogy odaköltözünk, hogy csak azon imádkoztunk, lakható legyen a lakás, a többit majd meglátjuk. Részletesen majd később írok róla, a lényeg annyi, hogy 2008ban épült a ház (6 lakás van benne), a lakás maga 120 m2, galériás, azaz kétszintes, parkettás (ami 3 év sötétszürke kőpadló után egy kész álom), két fürdőszobás, a kilátás pedig leírhatatlanul gyönyörű :)) A bolt 50, az ovi 300 méter, a talán egyetlen hiányossága az, hogy nincs garázs, de azt hiszem, ennyi belefér :) Egyszóval minden várakozásunkat felülmúlta a lakás és ha azt vesszük, hogy ez volt az egyetlen, akkor igencsak elégedettek lehetünk a találati aránnyal :))
Gábor is bevállalta a több utazást, mert akármilyen közel is van Thun, mégis csak fent a hegyen leszünk, de neki a fő motiváció az, hogy akkor végre vehet magának is egy autót :))) Marcel járhat oda úszni, ahova eddig is, a többi sportlehetőség is adott, tehát Thun infrastruktúráját továbbra is ki tudjuk használni majd. Sok időnk nem maradt, pontosabban a 24. órában dőlt el a sorsunk (szokás szerint, már megint :))) A mai nappal felmondtuk a mostani lakásunkat és aláírtuk a másik szerződést :)))) (szerencsére azonnal megkaptuk a lakást, nem kellett heteket várni a döntésre :)) Augusztus elsején tehát költözünk :))) És még mondja valaki, hogy unalmas az élet.... a miénk biztos, hogy nem az :)))
Azért pár évet öregedtünk az elmúlt hónapok alatt és az ősz hajszálaink száma sem lett kevesebb, de azt hiszem, hogy a sors ismét kegyes volt hozzánk, hogy sikerült végül döntést hoznunk és lakást találnunk. Most tele vagyunk reményekkel, bár még szoknom kell nagyon a gondolatot, hogy falusi asszony leszek :)))) De pozitivan állunk hozzá és bízunk abban, hogy Marcelnek nagyon jó helye lesz az ottani oviban, hogy sikerül jól beilleszkedni a falusi közösségbe, hogy sikerül barátokat találni, hogy megszokjuk-megszeretjük az ottani életet és hogy nem fogjuk megbánni ezt a lépésünket. Aztán a következő lépésben szeretnék Thunban egy fotózásra alkalmas műtermet bérleni, mert egyrészt az új lakásban hely sem lenne rá igazán, másrészt meg szeretném megtartani a kis privát szféránkat és nem mindenkit beengedni a lakásunkba :) Szóval ha az is összejön, akkor azt hiszem, igazán elégedettek lehetünk, de egyelőre induljon el az új életünk:)
Azért ezekben a szivárványokban csak van valami :)))))
Hát Orsi, én csak bátorítani tudlak, nekem nagyon bejött a falusi élet! Pláne így, hogy van nagyváros a közelben, és vannak ott ismerőseitek is. Nálunk csak előny, hogy sokféle náció lakik errefelé, sokkal nyitottabbak, barátságosabbak az emberek. Tényleg nem hittem volna, hogy ezt a döntést hozzátok, de már az elejétől fogva próbáltam sugallni neked, hogy nem egy rossz megoldás ez.
31. Mai 2013 um 15:27
Húúúúúúúúú nem semmi döntések sorozata áll mögöttetek. A sors tényleg kegyes volt hozzátok. Ilyen gyorsan lakást találni...nekünk majd fél évünkbe telt mire sikerült.Marcellnek szuper helye lesz az oviban, és sokkal gyorsabban fog barátságokat kialakítani, mint a városban....hisz a faluban mindenki ismeri a másikat.Gyors beilleszkedést a faluban, és boldog együtt töltött időt az új lakásban!
csodálatos Kis hegyi falu!♥ Szívből kívánom hogy találjátok meg a számításaitokat itt is!♥
Látod, megoldódott! szinte magától:)biztos jó lesz! Legyetek nagyon boldogok az új lakhelyeteken!
azért egy svájci falu nem ugyanaz a kategória, mint amit mi láttunk, tapasztaltunk mondjuk Mo-on:)Én is városlakó vagyok, de pl. múltkor amikor Obertraunban voltunk, nekem nagyon bejött, sok fiatal volt stb...
Én is városlakó vagyok! Legalább is azt hittem eddig magamról! De egy ilyen panorámás lakásba, ha falun is van, szívesen elköltöznék! Sok sikert az új lakhelyhez!
5. Juni 2013 um 00:11
nekem egy svájci falu maga a mennyország lenne... :) szerintem jó döntést hoztatok!!! :)berry
Én falu párti vagyok. Budapesten nőttem fel és felnőtt fejjel nem igazán vágyok vissza. :) Ilyen is van.Gyönyörű a kis hegyi falu. Kívánom, hogy érezzétek magatok nagyon jól és Marcellnek hatalmas élmény legyen az ovi és az új közeg! :)
@Zsuzsa, pár hónapja én sem hittem volna :)) azért még mindig bennem van egy kis "félsz" vagy nem is tudom, valahogy nehéz magamat elképzelni egy kis faluban, de az biztos, hogy a városi anonymitásnál csak jobb lehet :) azért pár éve még Te sem gondoltad volna, hogy egyszer jól fogod ott Magad érezni, nem? :)@Gree, köszi aranyos vagy, reméljük, tényleg gyorsan fog menni a beilleszkedés. A lakással szerencsénk volt, mondjuk eddig 4 lakást pályáztunk meg itt Svájcban és mindegyiket elsöre meg is kaptuk, hogy ez a német-tudásunkon, Gábor munkáján múlt-e vagy csak szimplán sziptatikusak voltunk mindenkinek, nem tudom :)))) @ Julcsi, aranyos vagy :) @ Bea, köszi, hat remélem, hogy jó lesz, most már jó lenne túl lenni a költözésen és ott lenni :)))@ Alma, az biztos, hogy nem lehet összehasonlítani egy tipikus magyar faluval, bár szerintem otthon is vannak olyan, nagyobb városokhoz közeli faluk, ahol már sok fiatal él!! @ Szilvia, köszi, hat majd meglátjuk, hogy válik be :) Egyébként azt múltkor elfelejtettem kérdezni, hova menekültetek el egy hónapra a rossz idö elöl? :)@ Móni, gyere bármikor, szívesen látunk :))))) Tudod, én meg a tengerért vagyok oda :)))))) (szerda vagy péntek skájp? :)@ Detti, köszi, remélem, tényleg bejön a számításunk és jó helyünk lesz ott fent :)))