Matrix: Path Of Neo (2006) Teszt – Dentorel blogja
Nagyon hűen adta vissza filmet, nekem nem okozott csalódást. Ahogy elindul a játék, minden képességgel bírunk, és a híres földszinten találjuk magunkat, ahol az őröket ki kell nyírni. Ez egy amolyan bemelegítő pálya.
Minden küldetés után kiválaszthatunk egy képességet, ami még nincs, vagy van, de fejlesztésre szorul. Az első kisebb pályák szintén bemelegítőeknek hatnak, nem olyan nagyon nehezen. Viszont ami rettentően zavaró, azok a filmbejátszások. Össze-vissza vagdosták be a jeleneteket, ráadásul a filmrészletek alatt csúszott még az angol felirat is. Szerencsére a játékban ezzel nem volt probléma, csak a filmjeleneteknél. Szóval aki nem látta a három filmet, az nem sokat fog belőle érteni. Bár ekkor pedig felvetődik a kérdés, hogy aki nem látta a filmeket, az miért akarna pont ezzel a játékkal játszani??
A karakter fejlesztős rész kedvencem volt, de volt egy-két haszontalan, amit nem volt kötelező választani (pl. kanálhajlítás). Az első részt teljesen visszadja a játék. Az első pályán Neo-val kell nyomulnunk (igazából az egész játékon keresztül), gyakorlatilag ki kell jutnunk az épületből. Nagyon vicces, ekkor Neo nem tud mást csinálni mint lökdösődni. Itt annyi a különbség az első filmhez képest, hogy Trinity megmenti hősünket. Ezután pár kisebb küldetés után, megkapjuk azt a részt, amikor Morpheust elveszítjuk és egy csatornában kötünk ki. Itt találkoztam az első ügynökkel is, és roppant nehéz volt legyőzni. Miért? Mert konzol átirat, és bizony vannak itt billentyű kombinációk.
Robbantani kellett, és ugye az aktiváló rész a kezemben volt, és ha kicsit távolabb mentem az ügynöktől akkor robbantunk, mivel nem lehetett kijutni. Sokára jöttem rá, hogy a bomba letétele után is lehet puszta kezes harcra váltani, a játék túlnyomó részében ezt is alkalmaztam, ha nem volt kiváltképp szükség a fegyveres harcra.
Az ügynökök legyőzése a játék elején kicsit necces volt. A Focus képesség (lassulás vagy bullet time, ahogy tetszik) volt erre alkalmas. Az életerő alatti sárga csík jelképezte. Az életerő megoldása nekem nagyon tetszett, mert ha túl vagyunk egy harcon, pihennünk egy kicsit, akkor megint 100%-osok leszünk.
Aztán jötta kedvenc részem, amikor is Morpheus-t kellett kiszabadítani. Itt visszaköszönt a gyakoroló pálya, annyi különbséggel, hogy társam Trinity volt. Ezután a tetős harc maga volt a borzalom. A helikopter lelövése nehéz volt, majd pedig az ügynökök lelökése is érdekes volt, ugyanis itt nagyon látszódott a konzolos átírás, mert hiába nyomtam egyértelműen az irány gombokat, valahogy mindig öngyilkosság lett a vége.
Miután itt végeztem, helikopteren voltam. Ott a ránk vadászó helikoptereket kellett lelőni, és az ügynököket a házakból. Fél óra szerencsétlenkedés után esett le, hogy bizony Bullet time-ot kellene használni. Na bumm. De ezen is túl lettem. Majd jött a nagy harc Smith ügynökkel, az is könnyen ment. Utánna már ki is tudtam nyírni mindenféle kombinációval az ügynököket. Aztán jött egy olyan rész, amely beugratos volt. Egy vonatra kellett felugrani, miután kellően kiverekedtem magam. De ez sem volt akkora időpocsékolás, hamar rájöttem.
Ahogy végig ment az első film történet szálán a játék, onnantól már kicsit zavaros volt a kép. Sok volt a kombináció, mellyel kicsinálhattuk az ellenfeleket, és némelyik csak véletlenül jött elő. Például volt ilyen kombó is: jobb klikk + jobb klikk + space + bal klikk + jobb klikk + jobb shift… Szóval el lehet képzelni, hogy sok mindent csak a játék végére tanultam meg.
Aztán már kisebb missziók kezdődtek, itt már kedvemre öltem az ügynököket. Neo többször repült át a városon, hogy valakit megvédjen. Ez nagyon tetszett, többször elrugaszkodtak a történettől. A kimondhatlan nevű Orákulum védelmezőjével vívott csata is nagyon tetszett, a cölöpökön való verekedés emlékeztetett a Tomb Raider : Anniversary egyes jeleneteire. Miután sokadjára is a focust, azaz a bullet time-ot fejlesztettem, így a játék közepére már könnyű volt elintézni az ellenfeleket.
Megtanultam, hogyan kapjam fel az ellenfelet repüljek fel a levegőbe, majd úgy érkezzünk le a földre, hogy egy jó darabig a fején tapossak, vagy épp jó párszor körbe pörgessem, majd pedig neki csapjam a falhoz. Aztán jött a nagy harc. Smith ügynökök tömkelege, ami kicsit csalódás volt, mivel egyiksem ugrott rám, mint anno a filmben Neo-ra. Igazából az volt a lényeg, hogy körülöttünk omlanak össze a házak, így amikor kellően lerombolódott a környezet, szépen elrepültem. Aztán megint röpködtem össze-vissza a város felett. Itt kedvenc küldetésem az volt, amikor az egyik nőci a könyvtárban ráébred, hogy valami nem stimmel, ugyanis ahányszor elvesz egy könyvet, megjelenik újból, azaz De Ja Vu-ja van a hölgyikének.
Jönnek az ügynökök, majd megint kell verekedni egy csomót. A legjobb a játékban, hogy a csaták után meg is látszik a helyszínen, hogy ott jártunk. A könyvtárat szinte teljesen leromboltam, csak heccből. Na ott volt még a francia csókja és annak nagy mellű feleségének jelenete is. Itt zavaró volt, hogy rögtön úgy indult a játék, hogy Neo-ra közelített.
Aztán jött egy kusza pálya, ami szinte leírhatatlanul nehéz volt. Padlót fogtam a nevetéstől, amikor hangyákkal kellett verekedni. Annál kész voltam, de nagyon. Utána már könnyebb volt. Néhol csak annyi volt a feladat, hogy egy bizonyos ideig verekedj, majd pedig keresd meg a megfelelő kiutat. Viszont itt már nem nagyon törekedtek, hogy hűen adják vissza a második és harmadik rész jeleneteit, inkább csak arra törekedtek, hogy kisebb küldetéseket hajtsunk végre. Majd jött a nagy harc. Smith ügynökök sora, és a mindent eldntő végső harc.
Először az út kellős közepén küzdöttünk, majd aztán a levegőben. Itt tanultam meg, hogyan repüljek bele Smith ügynökbe, hogy az jó messzire elrepüljön, vagy épp belecsapódjön egy nagy épületbe, ami látványosan megsérül. Aztán csak néztem, amikor is vége lett a játéknak. Legalábbis azt hittem. Biztos mindenki emlékszik az 1980-as évak kocka testű és fejű tetris szerű emberkéire, na két ilyen vándorolt be a képernyőn és ültek le, és kezdtek el szövegelni, hogy szerettek volna egy alternatív befejezést a filmnek meg stb. stb. stb. Ekkor néztem csak egy nagyot. Neo nem halt meg, vagyis nem változott Smith-é, hanem az összes Smith felkapta a kocsikat meg minden sz*rt amit talált és egy nagy robot Smith-é alakult át. Legyőzése sem volt olyan nagy szám, párszor bele kellett repülni, és szevasz tavasz.
Aki szerette vagy látta a Mátrix filmeket, szerintem nyugodtan kipróbálhatja. Ha a karatézó hangyáktól eltekintünk, tényleg nagyon tetszett, és nagyon jó játék.
Játék teszt, Mátrix
← “Vedlés”
Már csak egy hét… →