A Sparta-ellenes mozgalommal kapcsolatban a demokratia is mindenütt felütötte a fejét. Mantineiába a számkivetettek visszatértek, s azonnal hozzáfogtak a város újraépítéséhez (l. 377. lap); Phigaleiából számkivetették Sparta pártfeleit. Korinthosban és Phliusban is felkeltek a demokraták a kormány ellen, de itt kudarczot vallottak. Ellenben Argosban a demagógoktól felizgatott nép majdnem teljesen kiirtotta az alkotmány elleni összeesküvéssel gyanusított birtokosokat; fütykösökkel támadt rájuk, s százával ütötte őket agyon (skytalismos). Az arkadiai demokraták úgy okoskodtak, hogy az önállóság csak úgy lesz megőrizhető, ha az ország szerteszét lakó népei egy város körül, egy szövetségben egyesülnek; mivel pedig nem volt olyan jelentékeny városuk, mely e czélra alkalmas lett volna, az Alpheios felső folyásánál, az ország délnyugoti részén új várost alapítottak: az úgynevezett «nagy várost», Megalopolist, (370). Itt ülésezett a szövetséges tanács, mely ötven tagból (damiurgoi) állott, ide hívták össze időnkint az összes szabad arkadiai polgárságot, az úgynevezett «tízezeret», hogy fontos ügyekben tanácskozzék, és a szövetség tisztviselőit megválaszsza. Szövetséges sereget is szerveztek, eparitoi néven. Az új város lakossága a szomszédos Mainalia, Parrhasia, Eutresia és más kerületek népességéből alakult, de a város közel lévén a spartai határhoz, sohasem virágzott fel, ámbár helyét épen a spartai betörések meggátlása szempontjából szemelték ki. Roppant kiterjedésű (50 stádium hosszú) körfalai közt mindig csak lézengett a lakosság. Főoka ennek az volt, hogy Arkadia pásztor- és földmívelő-lakossága nem volt alkalmas városi életre, s hogy az új város és szövetség alakítása magában Arkadiában sem folyt le egészen símán. Leginkább Mantineia volt mellette; Orchomenos ellenben tudni sem akart róla, s magában a mozgalom kiinduló pontjában, Tegeában is küzdelem volt a demokrata- és oligarcha-párt között. Az utóbbi párt tagjai a demokratia győzelme után, szám szerint mintegy 800-an, Lakoniába menekültek. Sparta az alatt az ürügy alatt, hogy Mantineia Tegeába küldött segélyével megsértette a békeföltételeket, előbb Orchomenost szállatta meg, azután pedig, tél közepén (370369), Agesilaost Mantineia alá küldte; de csatára nem került a sor, s a király mit sem végezve tért vissza Spartába.
Míg ilyenformán, mint Xenophon némi iróniával mondja, minden fél a maga derékségével volt nagyra,  de a mellett a béke szükségének érzete mindig általánosabbá vált, Philiskos, abydosi tyrannos Ariobarzanes perzsa satrapa megbizásából Görögországba érkezett, hogy békét szerezzen a hadviselő felek között. 368 nyarán, Delphoiban ült össze a békekongresszus, de eredménytelen maradt, mert Messenére vonatkozólag sem a lakedaimonok, sem a boiotiaiak nem engedtek. Így hát Philiskos megelégedett azzal, hogy a rendelkezése alatt álló perzsa pénzből tetemes összeget adott Spartának zsoldossereg szervezésére. Már a Philiskos küldetése is szomorú világot vet az e korszakbeli görög viszonyokra: még lehangolóbb a hatalmaknak a kongresszust követő versengése a perzsa udvar jóakaratának megnyerésére. Most már egészen világos volt a többi hatalmak előtt, hogy Theba egész Hellas hegemoniájára törekszik; ezt pedig sem Athén, sem Sparta nem tűrhette, és semhogy rövidséget szenvedjenek, inkább a perzsa királyt tették meg Görögország békebirájának. Először Sparta küldött a susai udvarhoz követséget; Boiotia, Athén, Elis, Arkadia, Argos, nyomban követték példáját (367-ben). Pelopidas, a boiotiai követség szószólója Thebának a perzsa háborúk alatt való magatartásával támogatta kérését, s így kivitte a királynál feltételei elfogadását, melyek szerint Messene önállósága elismertetett, Triphylia ismét az elisieknek itéltetett, Amphipolis szabadnak nyilváníttatott, Athén pedig parancsot kapott, hogy hajóhadát szerelje le. Leon, az egyik athéni követ, nyomban óvást emelt a feltételek ellen, s így záradékul beleiktatták az okiratba, hogy: «ha Athén igazságosabb elintézést tud, adja elő kivánságait». Azonban Theba kísérlete, hogy a perzsa király segítségével szerezze meg a főhatalmat, különben sem sikerült. A feltételek szentesítésére a 367. év telén kongresszus ült össze: de Lykomedes nem volt hajlandó Triphyliáról lemondani, s így Theba saját szövetségeseinél is ellenzésre talált. Az a kísérlete, hogy az államokat külön alkudozások útján, egyenkint nyerje meg az okirat-megszabta feltételeknek, szintén hajótörést szenvedett.
Athén a susai békealkudozások óta el volt rá készülve, hogy szükség esetén nyiltan szakít Perzsiával. Timagorast, Leon követtársát, kit megvesztegetéssel gyanusítottak, Leon vádjára kivégezték, a király ellen felkelt Ariobarzanes satrapával szövetséget kötöttek, s Timotheos vezetése alatt 8000 főnyi sereget és 30 hajót küldtek segítségére,  igaz, azzal a meghagyással, hogy ne lépjen a király kétségtelen birtokához tartozó területre. Azért Timotheos Samos ellen fordult, hol a perzsák a béke megsértése miatt néhány évvel azelőtt őrséget helyeztek el, s 10 havi ostrom után 365 tavaszán bevette a várost, s a részben elűzött lakosság helyébe athénieket telepített. Időközben Ariobarzanes a Kisázsiába átkelt Agesilaos és Timotheos segítségével legyőzte a király vezérét, Autophradates lydiai satrapát, s Maussollost, Kária uralkodóját, s hálából az athéniektől is kapott segítségért Sestost és Krithotet átengedte Athénnek. Ez események következtében a perzsa király tanácsosnak tartotta ismét Athén felé közeledni, s kijelentette, hogy elismeri Amphipolisra való igényeiket. Erre az athéniek visszahívták Timotheost Ázsiából és Makedonia partjaira küldték.
Ott Iphikrates már 368 óta azon fáradozott, hogy visszaszerezze Amphipolist, melyet a 371-iki spartai békekongressus Athénnek itélt oda (l. 394. lap); de hiába, mert az időközben ismét megerősödött chalkidikei szövetség Olynthosszal élén elpártolt Athéntől, s Amphipolisszal lépett szövetségre, melyet a thebai befolyás alatt álló Ptolemaios is támogatott. Timotheos épen akkor érkezett oda, mikor Perdikkas, gyámját meggyilkoltatva, az athénieknek ajánlott szövetséget. Így ő (364362 közt) több eredménynyel működhetett: Amphipolist ugyan ő sem szerezte meg, de Methonét és Pydnát Athén részére nyerte, s Toronét és Potidaiát is elhódította a chalkidikei szövetségtől: az utóbbi városba ismét athéni gyarmatosok (kleruchosok) telepedtek.