Kántor Lajos és Láng Gusztáv neve kitörölhetetlenül összeforrt a közel ötven évvel ezelőtt megjelent Romániai magyar irodalom 1945-1970 c. könyvvel, mely azóta több kiadást is megélt. A szóban forgó könyv és a most megjelent, Száz év kaland – Erdély magyar irodalmáról (1918–2017) közöse, hogy mindkettő témája az erdélyi/romániai magyar irodalom, ám az új 800 oldalas könyv már nemcsak kritikákat, hanem tanulmányokat, esszéket, köszöntőket és nekrológokat is tartalmaz. Az új kötetükben olyan szerzők is figyelmet kaptak, akik ma nem Erdélyben élnek, ám munkásságuk szorosan kapcsolódik az erdélyiséghez.
Egy közel hatvan éves barátság megpecsételése
Boka László irodalomtörténész, az OSZK tudományos igazgatója, a beszélgetés moderátora többek között arról a bizonyos 2015 májusában, a Margitszigeten lezajló beszélgetésről kérdezte Láng Gusztávot, amikor is megszületett ennek az új könyvnek az ötlete:
„Két barát hetvenvalahány évesen sok mindenről számot próbál adni kortársának és barátjának. Már-már tréfaként bukkant fel belőlünk azon a beszélgetésen, hogy csináljunk még egy közös könyvet, és ahogy újra és újra felötlött a gondolat, egyre komolyabban kezdtünk vele foglalkozni. Annak idején annyi munkával járt és akkora felzúdulást keltett az első közös munka, hogy a rosszindulatú kritikák elviselése valahogy összekovácsolt minket. A barátságunk is azzal a könyvel kezdődött vagy inkább azzal teljesedett ki. Ezt követően mindig együtt vitattunk meg irodalmi problémákat, persze nagyon ritkán közös egyetértésben, de egymás véleményére mindig igényt tartottunk, tiszteletben tartva azt, amit a másik mond. Függetlenül attól, hogy szakmailag mi a tartalma, erénye vagy éppen előnytelensége ennek az új könyvnek, ez mégis egy csaknem hatvan éves barátságnak a megpecsételése. Közös jelentkezés annak érdekében, hogy együtt mutassuk meg, hogy mi nemcsak megírtuk annak idején ezt a kánonreformáló munkát, hanem ennek az új kánonnak a létrejöttéért és népszerűsítéséért íróként, szerzőként is tettünk valamit az elmúlt évtizedekben.” – emlékezett vissza Láng Gusztáv a tavaly elhunyt Kántor Lajoshoz fűződő barátságára és legújabb könyvük születésére.
Lehet-e erdélyi magyar irodalmáról beszélni száz év múltán?
Mivel nagyon sokat változott az erdélyi magyar irodalom fogalma az elmúlt évek alatt, ezért ez a kérdés is felvetődött a könyvbemutatón.
Markó Béla költő szerint, azért kell és azért nagyon fontos mindannyiunk számára beszélni erről a könyvről, és azért kell tulajdonképpen egybeolvasni az előzővel – az eredeti Kántor-Lánggal –, mert nagyon élesen vetődnek föl benne főképp irodalmi, de esetenként politikai kérdések is.
Le lehet-e írni az elmúlt száz év erdélyi irodalmát? Lehet-e kanonizálni? Lehetséges-e ma Magyarországon vagy Erdélyben egységes magyar irodalomtörténetet írni?
„Azt gondolom, ez a könyv egyelőre nagyon pontos válaszokat ad ezekre kérdésekre. Az első Kántor-Láng könyv huszonöt évre szorítkozva egy klasszikus irodalomtörténet ad, egy nagyon jó kanonizálást, amiben még nem szerepelnek a szerzők, tehát nem derül ki, hogy melyik Láng és melyik Kántor munka. Annak ellenére, hogy Láng Gusztáv többször is hangsúlyozza – és joggal – hogy valamiféle erkölcsi, morális közösségről van szó kettejük között és nem vélemény azonosságról, annak ellenére ötven évvel ezelőtt még lehetett egy vélemény azonosságot kialakítani és mindketten vállalhatták azt a munkát, amiben nem volt föltüntetve, hogy melyik szövegnek ki a szerzője. A mai kérdésre pedig, hogy lehetséges-e napjainkban egységes magyar irodalomtörténetet írni a válasz kétségtelen az, hogy nem igazán, ugyanis ez a legújabb könyv is már két szerző egybehangolt, de külön jelölt munkája.” – magyarázta Markó Béla.
A Petőfi Irodalmi Múzeumban tartott könyvbemutatón Láng Gusztáv, Markó Béla és Boka László beszélgetőtársa volt továbbá Szörényi László író, irodalomtörténész és a csíkszeredai Bookart Kiadó igazgatója, Hajdú Áron is (ld. képünkön).