Hol szárnyal, hol szárnyakat ad | Presztízs Magazin | Civil világ, Belföld
Révy László, a kalandos életű repülőgép-restaurátor
Szerző: dr. Szász Adrián | Fotó: dr. Szász Adrián | 2020.05.26. |
Veterán, akárcsak a repülőgépek – s néha autók –, amiket újrateremt. Fával dolgozik, egy ideális világban a papírjain is ez állna: repülőgép-asztalos, ehelyett hivatalosan szemléltetőeszköz- és modellkészítő. Révy László szórakoztató szenvedéllyel mesél a hivatásáról, az útról, melyet élete eddigi 76 éve alatt bejárt. Szavakban szárnyal, míg az általa restaurált, többségükben nála idősebb szerkezetek főleg az égben teszik ugyanezt. Budaörsön a műhelyében és a reptéren beszélgettünk.
A veszélyes halkonzervtől a filmsztár autókig
– Édesapám hadbíró volt Horthy idején, így a második világháború után ránk járt a rúd – kezd bele a sztoriba, amely előbb-utóbb eljut addig, hogyan lett belőle repülőgép-restaurátor. – Mindenünket államosították, a szüleimet kényszermunkára vitték, a gyakori költözések miatt szinte évente más településen jártam iskolába. A mostani műhelyem helyén egy fáskamrában éltünk, amikor az ’56-os forradalom előtt – amely után meg az iskolaigazgató nagybátyámat börtönözték be, így továbbra sem minősültünk „megbízhatónak” – egyik este megbontottam egy halkonzervet, mert éhes voltam, majd miután megdézsmáltam, hűtő híján kint hagytam éjszakára. Reggelire az egész családnak feltálaltam a maradékot, mintha akkor nyitottam volna ki frissen, de már megromlott. Az eredmény: hasmenés miatt dizentéria gyanújával mindenki tíz napig otthon kellett, hogy maradjon… Egy-két nap után viszont már nem volt bajom, így akkor kószáltam ki először a közeli reptérre, ahol már 13 évesen ott ragadtam. Meg is kezdték a kiképzésemet egy Vöcsök vitorlázógéppel, s úgy válhattam ’57 tavaszán idő előtt repülőklubtaggá és pilótává, hogy két évvel idősebbnek füllentettek az engedélyben.
A pilóták közül sokan vegyészek voltak, így végül Révy úr is vegyésztechnikusként végzett, majd bevonult, s a katonaság építőszázadánál húzta az igát, amikor egyszer csak megkérdezték: „beteg lett a technikusunk, te építész vagy, ugye?”. Mondta, hogy nem, hanem építőanyag-vegyész, de mivel azonnal új technikust kellett találni, így replikáztak: „ha ragaszkodsz az anyaghoz meg a vegyészhez, pakolhatod tovább a vagonokat, de ha csak annyit mondunk, építész, te leszel a századparancsnok technikai helyettese”. Így lett belőle őrvezető, tizedes, majd szakaszvezető kiemelt fizetéssel (otthon azt hitték, besúgóvá vált, hogy ilyen gyorsan lépked). A dolog azért érdekes, mert amikor hazatért, az így félretett pénzéből vehette meg az első restaurálandó autóját. – Megláttam az úton egy öreg, 1932-es Fiat Balillát, s úgy megtetszett, hogy felírtam a rendszámát – máig emlékszem: CA 23 19 – és megkerestem a tulajdonost. Akkor vezették be a műszaki vizsgát mint követelményt, úgyhogy rábeszéltem, adja el, úgyis kivonnák a forgalomból. Megvettem, két-három évet dolgoztam rajta, levizsgáztattam, utána ezzel az autóval hajtott Páger Antal a Keménykalap és krumpliorr című tévésorozatban. Majd lett egy 1926-os Praga Alfám, az meg a Herkulesfürdői emlék című Sándor Pál-filmbe került bele. Lelökték a szakadékba, megsérült, de mindezt jó pénzért. Megmenekült, eladtam, aztán lett egy 1905-ös szíjhajtásos Puch motorom, majd egy Tatra 12-m, amin jelenleg is dolgozom.
Zögling, Minimoa, Kvasz, Kánya
A vegyészet, az épületgépészet és az oldtimer-autóépítés mellett Révy úr az évek során a víz-, gáz- és központifűtés-szerelésbe, a barlangkutatásba, a balatoni vitorlázásba, sőt még a túraautó-versenyzésbe is belekóstolt. A repülőgép-asztalosság már a rendszerváltozás idején is hiányszakma volt, ő pedig értett a különböző favázak megalkotásához, rendbehozatalához, és a famunkához szükséges gépekkel, szerszámokkal is rendelkezett. Ha modellekkel, régi autókkal már sikeres volt, miért ne tudna repülőgépet is építeni – tette fel magában a kérdést, amikor ’89-ben a Farkashegyi repülőtéren egy nemzetközi oldtimer-repülőgép világtalálkozón nézett körbe ámulattal. A sors is így akarta: nemsoká felkérték egy Zögling gép megépítésére, mellyel 1929-ben a magyar vitorlázórepülés indult, és melyet – első ilyen jellegű munkájaként – pont 70 évvel később, 1999-ben adott át készen. Híre ment a világban, hogy ismét van egy repülőképes Zögling, Révy László nevét így megismerték. – Kérdezte is egy német úr, hogy vállalnám-e egy német Minimoa, a világ egyik legszebb vitorlázógépe restaurálását is, igaz, csak takarítói fizetést tud biztosítani. Hát, mondom, ha az német takarítói fizetés, és a saját műhelyemben dolgozhatok érte, ám legyen! Vadonatúj faszerkezetet építettem neki úgy, hogy minden fémet kivettünk, majd visszaépítettünk. A gép tehát ugyanaz a harmincas évekbeli, de új favázzal. Négy év alatt készült el, a német légügyi hatóságtól simán megkapta a repülési engedélyt, tavaly ősszel egy németországi repülőnapon én is repültem vele egy kört.
Révy úr Kvasz András kovácsmester, kerékpárműszerész (Müller Péter Madárember című könyvének főhőse) egykori Kvasz I-es gépét is újra megalkotta – a régi tervrajz nélkül, újságcikkek, fotók alapján – replikában, ám a mai szilárdsági elvárások miatt az eredetileg 240 kilós gép új verziója száz kilóval nehezebb lett, repülésre így már alkalmatlan volt. A Szolnoki Repülőgépmúzeumba került, ugyanis a Honvédelmi Minisztérium vásárolta meg. Amikor a miniszter asszisztense először kereste ez ügyben telefonon, Révy úr azt hitte, valamelyik ismerőse szórakozik vele, elküldte melegebb éghajlatra, mire beleszólt a miniszter a kagylóba, hogy le ne tegye, mert tényleg ő az. A budaörsi Goldtimer Alapítvány több gépének újraépítése is – a fémmunkálatok kivételével – a kackiás bajuszú mesterhez köthető. Azé az eredetileg 1953-ban épített Kányáé is, amelyet még hadi futárgépnek terveztek (azért van rajta orrsegédszárny, hogy nagyon kis sebességgel is tudjon repülni), majd mindössze tíz darab készült belőle. Révy úr ezek közül éppen azt a példányt kapta a kezei közé, amelyik őt is húzta félszáz évvel korábban, amikor a vitorlázógépek vontatását tanulta. A függönyt, amely a restaurálás során belekerült, még édesanyja varrta nem sokkal a halála előtt, így a személyes kötődés még erősebb.
Nagy álmodó a nagy álmodók nyomában
Külön történet a székesfehérvári Nemere vitorlázórepülőé, melyet Rotter Lajos repülőmérnök az 1936-os berlini olimpiára tervezett, és ő is volt a pilótája. Most adományozók, többek közt a fehérvári önkormányzat támogatásával épül újjá az eredeti tervek alapján, a géptörzs famunkálatait Révy László végzi. A gép anno megdöntötte kora valamennyi rekordját, nagy dicsőséget hozva a magyar repülésnek. Akkoriban az is tervben volt, hogy olimpiai sport lesz a vitorlázórepülés, erre végül nem került sor. A 20 méteres szárnyfesztávolságú (a kortárs gépeké csupán 12-15 méter volt) Nemere egyetlen példányát egy székesfehérvári „repjavító” üzemben fél év alatt készítették el, s Rotter az 1936-os év leghosszabb távrepülését produkálta vele a világon: 326,5 kilométert tett meg 3 óra 53 perc alatt Berlinből Kielbe (a német rekord 200 kilométer volt). Indulása előtt vetette oda a mérnök-pilóta a számos kétkedőnek a később szállóigévé lett „Álmodni lehet!” mondatát. A gépet a háború után politikai okból megsemmisítették, ám Révy úr és társai ma „újraálmodják”. Szigorú alapanyagválogatással, erdélyi lucfenyőből. Ehhez nagy segítség, hogy Rotter halála után előkerültek a spájza egyik magas polcára eldugott – általa is elveszettnek hitt – tervrajzok.
Révy László egy már-már kihalt szakma itt maradt, modernkori képviselőjeként alkot tehát, hasonló repülőgép-restaurátor nem terem minden bokorban. A kevés szakmabeli számára pedig örök kérdés, hogy e csudaszerkezetek újjáépítésénél a repülési engedély megszerzése vagy az eredetivel való tökéletes azonosság legyen a fő cél, mert a kettő néha pont kizárja egymást. Révy úr búcsúzóul a műhelyében egy félkész minigépet, egy úgynevezett égi bolhát is mutat, ezt franciául eredetileg „égi tetűnek” hívták. A tervrajzát egy Loire-völgyi repüléséről – mert ma is jár repülőnapokra, amíg csak megkapja a repülési engedélyt, ez persze 76 évesen évről évre nagyobb izgalom neki – hozta haza. – Csak az a baj, hogy az ülés helyére a tervben oda van írva, hogy maximum 70 kiló. Na, de én már sose leszek annyi! Viszont nemrég találtam egy ugyancsak fanatikus, 55 kilós repülőszerelőt, aki ahhoz is kellőképp megszállott, hogy beleüljön. Úgyhogy talán vele együtt befejezzük ennek az építését is – említi már egy következő merész tervét. – Mert mindig valami újabb „hülyeségen” jár az agyam, mondja is a feleségem, hogy engem a hülyeség konzervál. „Jó volna, ha végre megkomolyodnál”, teszi hozzá néha, én olyankor csak annyit válaszolok, hogy drágám, ugye nem kívánod a halálomat?
Az alkalmas fáról
„Olyan helyről származik, ahol szinte sínylődik, mert akkor lesz szívós és jó. Ami sok nedvességet kap és gyorsan nő, az nem alkalmas erre a célra.”
A törőpróbáról
„A fát, amit rendelek, szilárdsági törőpróbának vetem alá. Ha szálkásan törik, az jó, de fontos, hogy hány kilónál, amelyik viszont elpattan, az csak akkor használható, ha múzeumnak készül a gép.”
A Cimboráról
„Egy olyan géppel – a nálam két évvel idősebb, piros színű Cimborával – is repülök, amin Horthy Miklós menyét is vittem 91 éves korában. Ő nem sokkal a halála előtt egy 1942-ben huszonévesen megtett hármashatárhegyi repülőútja emlékére utazott velem ezen a gépen.”
A történelem viharairól
„Hogy miért lapos tetejű a házunk? Apám erre csak annyit mondott, amikor kérdeztem, hogy volt már nekünk magas házunk, el is vették…”
A budaörsi reptérről
„1937-ben közforgalmú repülőtérnek épült, de közbejött a háború, s utána Ferihegy alkalmasabb lett erre a célra, így Budaörs a sportrepülés bázisa lett.”
A Révy-réztáblákról
„Az általam gyártott, azaz faragott oldtimer-repülőgépek légcsavarjain Révy névvel ellátott kis réztábla látható, mert ugyan fával dolgozom, fakukacnak tartanak, de a kézjegyemet réztáblán örökítem meg.”
A Tatra 12-ről
„Veteránautó, de fűrészgépként vettem meg, nem volt rajta karosszéria, mindent én csináltam. Az alapja egy 1928 körül Magyarországon összeszerelt Unitas-Tatra, amelyből már csak két példány van az országban.”
A Praga Alfáról
„Ennek a megvétele után meg kellett várni, hogy ősz legyen, mert olyan helyen volt, ahol belenőtt a szőlőlugas. A tulajdonos feltétele pedig az volt, hogy ne sérüljenek az indák, így daruval emeltük ki.”
Más kocsikról
„Varga Jenő kipufogókészítőnek volt egy több mint száz autóból álló gyűjteménye, s kellett valaki, aki újjáépíti őket… Élveztem a Mercedesek, Rolls Royce-ok és egyéb angol sportkocsik restaurálását!”
1. Mate Tollner – What Should I Wait For?