a faipar csúcsa 2020. 05. 21. 14:55
A helyigényes hobbik között biztosan toplistás a hajóépítés. No de nem a helyhiány miatt nem vágnak bele a legtöbben. Nagy Viktor 20 éves álmát váltja valóra a kényszerszünetben.
A szilsárkányi származású Nagy Viktor nem kis fába vágta a fejszéjét. De ha már egyszer belevágta, gondolta jó lesz majd vele a vízen közlekedni. Győr-szabadhegyi garázsában készült már egy gyönyörű indián kenu, amivel díjat is nyert, most pedig egy „melonseed skiff”, azaz dinnyemag alakú vitorlás hajót készít, ami Európában is egyedülálló darab lesz.
Képgaléria: A szilsárkányi származású Nagy Viktor Európában egyedülálló vitorlást készít
– Húsz éves voltam, amikor láttam egy hajót készülni, azóta foglalkoztatott a téma- mondja Nagy Viktor.- Azelőtt soha nem próbáltam közlekedni vitorlással, de éreztem magamban annyi bátorságot, hogy harminc évesen azt füllentsem a kölcsönzőben, hogy van tapasztalatom. Vakon indultam el a hajóval, azt sem tudtam hogyan kell irányítani, de végül megtelve élménnyel, gond nélkül érkeztem vissza a kikötőbe.
– Sokan szeretnek hajózni, vitorlázni, mégsem jut el odáig a legtöbbünk, hogy építsen is magának egy vízi járművet.
– Az asztalos szakma adott némi bátorságot, de annyit nem, hogy rögtön egy komoly szerkezetnek álljak neki, ezért először egy lécpalánkolt indián kenut építettem, egy Ranger Prospektor típusút. Ezek a hajótestek lécekből állnak, ezért először sablont készítek, erre helyezem rá a léceket.
– Az első próbálkozás is meghozta a sikert.
– Manitut- ezt a nevet kapta a kenu- elvittem egy balatoni hajókiállításra, ahol nagy sikert aratott. 2019-ben meghívtak vele az Amatőr hajóépítők találkozójára a Tisza-tóhoz, ahol díjat is nyertem. Nagyon átgondoltan díszítettem és ezek a finom részletek összességében egyedivé, kuriózummá emelték a kenumat. A hajó orrában például van egy 1968-as kanadai egy dolláros, amit érmeliciten szereztem be. A különlegessége, hogy az érmét egy ugyanilyen kenu díszíti, ez a típus ugyanis Kanadából származik. Foszforeszkáló anyaggal vontam be, így a sötétben világít is, ami még egyedibbé tette Manitut. A lapátokat is díszítettem, egy indián ember portréja került rá. Magyarországon létezik egy közösség, az Amatőr Hajóépítők Közössége, amikor csatlakoztam, magam is meglepődtem, milyen sokan készítenek hajókat. Jó, hogy van ez a közösség, szakmai tanácsért, bátorításért is van hova fordulni, s a tervrajzok beszerzéséhez is kaptam innen instrukciókat.
Kényszerszünet újragondolva
– Hogy Magyarországon az első „dinnyemag” külsejű vitorláshajó-készítését az Ön nevéhez kössék, ahhoz most a felszabadult szabadidő is hozzájárult?
– Ausztriában dolgoztam egy asztalosműhelyben, de a vírushelyzet miatt megszűnt a munkahelyem. A kényszerpihenőt arra használtam, hogy elkezdjem a második hajómat építeni, ami egy Melonseed Skiff, Selway Fisher design. Közben megtudtam, hogy tőlem nem is olyan messze, az enyémmel párhuzamosan épül egy másik is, aminek nagyon örültem. Ottóffy Zoltánnal meg tudjuk egymással beszélni a tapasztalatainkat és remélem hamarosan vízre szállhatunk. Ha mindkét hajó elkészül, Európában is kuriózumok lesznek, nem csak Magyarországon. Ha valakit érdekel a munka menete, arra biztatom, hogy kövessen minket a Facebookon. Létrehoztunk egy Hungarian Melonseed Community Dinnyefejek elnevezésű csoportot, ahol nyomon követhető a hajó építése fotókon és videós bejegyzésekben is.
– Miben más ez a vitorláshajó, mint amiket a Balaton, vagy a Fertó-tó hullámai között látunk cikázni?
– Alapvetően kicsi, nagyon bájos a külseje, eredetileg kacsavadászoknak fejlesztették ki. 4,10 méter hosszú, 1,25 méter széles, három személyes, 125 kilogramm súlyú hajóról van szó. Ma már nagyon ritkán építenek fából hajót, mert nagyon drága, viszont tartósságában felveszi a versenyt a mesterséges anyagokból készültekkel. Az enyém mahagóniból készül, és mint a kenunál is, itt is juharfa intarzia díszíti majd.
Megépíteni is nagy kaland
– Az építés is ad akkora élményt, mint vízre szállni vele?
– A folyamatban a legnagyobb falakba az adatgyűjtés és a tervek beszerzése során ütköztem. Emiatt sem mertem rögtön nagyobb hajóval kezdeni, viszont olyan kenut akartam építeni, ami már kihívásnak számít. Így jött a lécpalánkolt technológia. Egy nagyszerű Ted Moores könyvet sikerült beszereznem, ami a terveken kívül bemutatja a lécpalánkolt kenu kialakulását a kezdetektől egészen napjainkig. Nagyon tetszett, hogy az epoxi gyanta és az üvegszövet stabilitást ad, megnöveli a hajótest ellenálló képességét, ugyanakkor megmutatja a fa szépségét, erezetét és színét. A faanyag kiválasztása volt a következő probléma, mert olyat kellett találnom, ami 5,5 méter hosszú és csomómentes. Mahagóni és vörösfenyő mellett döntöttem, megbolondítva juhar kőrissel és amerikai gőzölt fekete dióval. Ám mielőtt a fával konkrétan elkezdünk dolgozni, sablont kell készíteni, ami a legfontosabb része az építési folyamatnak. Ha nem szimmetrikus a sablon, a hajó nem tud egyenesen haladni. A nehézségek ellenére, vagy éppen amiatt nagyszerű élmény hajót készíteni. Mindig is úgy gondoltam, hogy a hangszerek és a hajók építése a végső kihívás a faipar számára. Csodálatos érzés vízen siklani egy olyan eszközzel, ami néhány hónappal azelőtt még csak egy léchalmaz volt a garázs közepén.
Még nagyobb hajókról álmodik
– Mik a tervei a vitorláshajóval és úgy általában a hajóépítéssel?
– Ha minden jól alakul május végére elkészül a vitorláshajóm, lassan nevet is kellene már neki adnom. Bízom magamban és abban, hogy hamarosan túl leszünk a vírus okozta kényszerpihenőn, így szeptemberre már be is neveztem egy hazai vitorlás versenyre. Nagyon szeretnék hivatás szerűen hajóépítéssel foglalkozni, nem garázsban, hanem egy nagyobb műhelyben, ahol komolyabb, méretesebb hajókat is készíthetnék.