Német-amerikai baráti találkozó Grazban – DAF-koncerten jártunk | ZENEFORUM - Koncert
Dátum: 2019. március. 10. vasárnap, 20:41 Forrás: ZeneFórum Szerző: Janurik János
Címkék: daf koncert hirek topsztori
​Van olyan koncert-élményanyag, melynek idő kell, hogy mindez szavakká formálódjon a fejemben, hogy miután a látottak-hallottak leülepedtek bennem, billentyűzetet ragadjak, és megosszam a benyomásaimat az olvasóval. Így történt a ma egy hete Grazban vendégeskedett DAF fesztivál-fellépésével is, akiket több évtizedes egyoldalú ismeretség (lemez + hallgató) után végre kipipálhattam a képzeletbeli koncert-bakancslistámon.
Ők az a duó, akiket talán – a Depeche Mode-hoz fűződő kapcsolatuk apropóján – Magyarországon sem nagyon kell bemutatni. Akiknek mégis, azoknak rövid felvezetésként annyit, hogy Fad Gadget és Daniel Miller kamu-gruppája, a Silicon Teens mellett a DAF volt az egyik első megjelenés az éppen formálódó, mára már legendássá vált Mute Records-nál, 1980 tavaszán. Bizony, Mute 5-ös katalógusszámú kislemezük, a Kebabträume idén 39 éves... Martin Gore többször is utalt rájuk anno, mint egyik kedvenc csapatára, és Vince Clarke is gyakran pörgeti egyik-másik felvételüket egy New York-i klubrádióban futó műsorában. Szóval, akárhogy is nézzük, az elektronikus zene egyik alapvetése, a későbbi EBM stílus előfutárai ők.
Így 40 felett, és család mellett már ritkábban mozdulok ki koncertekre, de ezen a bulin mindenképpen szerettem volna ott lenni... Dacolva hát az ilyen idő tájt klasszikusnak mondható megfázásos tünetekkel, és a normál munkahétben dolgozóknak nem annyira kedvező vasárnap esti fellépéssel, egy bécsi barátommal autóba vágtuk magunkat, és irány a stájer főváros, Graz!
Hozzáteszem, erős doppingként funkcionált még az együttes egyik tagjának, Robert Görlnek – akivel korábban egy online-interjút is készíthettem – a meghívása, és egy esetleges backstage-találkozás esélyének megvillantása is. Úgy éreztem, ennél erősebb motiváció egy koncertlátogatásra már nem igazán adódhat egy elektro-fan életében, és nagy izgalommal vetettem bele magam a március 3-i estébe.
A dalaikat inkább sámánszerű mantrázással előadó, mintsem éneklő Gabi még 60felett is bőven szuggesztív színpadi egyéniség. A remek fények és az Orpheum brutál jó akusztikája pluszban rásegítettek, hogy a DAF-élmény még ütősebb legyen. Apropó, ütős... A szekvencerek kreálta hipnotikus zenei alapok mellett muszáj megemlítenünk Robert tűpontos, feszes dobjátékát, mellyel dobgépeket megszégyenítő módon tolta egész este a ritmust. Ha mindehhez hozzávesszük az egyébként pont a gráci zenei főiskolára járt zenészt a ’80-as évek végén ért szörnyű autóbalesetet, melyben majdnem életét veszítette, és jobb karját is műtéti úton kapta vissza, azt hiszem igazi zenei bravúrról beszélhetünk.Szóval, hatalmas reszpekt!
A dalmenetre sem lehetett panasz, hiszen minden olyan szám elhangzott, amitől aDAF egy máig unikális elektro-csapat, és nem véletlenül szerepelnek akönnyűzenei lexikonokban. A hedonista himnusz és későbbi filmcím-adó dal, a Verschwendedeine Jugend, a német megosztottság idején született, de máig aktuális Kebabträume,a polgárpukkasztó szövegű, gyakran félreértelmezett Der Mussolini – melyet nemrégiben Giorgio Moroder is remixelt –, a hipnotizálóan lüktető Sato Satovagy a Greif nach den Sternen, a szexuálisan túlfűtött Sex unter Wasser vagy a Liebeauf den ersten Blick, aztán a költőien homoerotikus Der Räuber und der Prinz, a világvége hangulatú Als wär’s das letzte Mal és végül a feloldozást adó Allesist gut mind-mind felcsendült azon a kora márciusi estén.