Káderfeszt - a punk-rock zenei portál | III. Műszak interjú - SLEDGEBACK
Főoldal Hírek III. Műszak fanzine Zenekarok Tagok Ajánlott oldalak
KÁDERFESZT Válogatás
Töltsd le ingyen a 2010-2011-es Káderfeszt évad fellépőinek dalaiból összerakott válogatásunkat:
part 2 (6-11)
part 3 (12-17)
Kezdjük akkor talán onnan, hogy 1999, a Minden-ható c. C.A.F.B. lemez felvételei után Seattle-be költöztél. Mi volt az indíttatás, mi vezetett a döntéshez és egyáltalán mennyire tervezted hosszútávra a dolgot?
Nagyon sok dolgon mentem keresztül a C.A.F.B. elsı 9 évében 1990 és 1999 között, ami után nem volt más lehetséges kiút egyfelől. Sok jót nem jósoltak nekem azidőtájt, így éppen jól jött, hogy volt baratnőm sok éves levelezés és telefonozás után hazalátogatott. Ekkor döntöttünk úgy, hogy kimegyek hozzá, ami 1999 júniusában meg is történt. Végülis el kellett szakadnom, mert az életvitelem mondhatni lerombolt. Emlékszem a média akkor sokat beszélt erről. Másfelől, ha nem is álmodoztam Amerikárol, azért mégiscsak megvolt bennem a vágy, hogy kipróbáljam mire vagyok képes. Azt hiszem ez segített legjobban ahhoz, hogy még egyben vagyok - ha így mondhatjuk. Az elejen nem tudtam, hogy mennyi ideig leszek képes távol maradni Magyarországtól és a családomtól, de a hónapok múlásával lassan világossá vált, hogy nincs visszaút. Szóval előre kellett néznem.
A következő két C.A.F.B. lemezen (Subkontakt, Naív?) is közreműködtél, sőt a Naív?-on a Te számaid vannak jórészt. Hogyan működött a munka, a dalszerzés?
Végülis az összes dalt az USÁ-ban írtam és rögzítettem demo formában a házi stúdiómban, amiket átküldtem Sütinek. ők megtanulták a dalokat Lacával és mikor hazalátogattam fel is vettük a lemezeket. A Subkontaktot 2000-ben, a Naív? egy részét 2002-ben és 2004-ben, két külön alkalommal. Igazából a Naív? dalai közt már vannak olyanok, amiket a Sledgeback-nek szántam, de akkor még nem döntöttem el mit csinálok a Naív? után. Így az Utazás c. dal angol verziója 2004-ben megjelent People’s Choice c. Sledgeback debütáló CD-n Pants Off címmel, totálisan más jellegű szöveggel, újra felvéve. Hasonlóképpen az eddig még C.A.F.B. lemezen meg nem jelent 91-es nyár c. dal angol verziója Regret címmel, Jay Sinclair producerrel Seattle-ben. Az utóbbi dalt egyébként Szita Mike, volt C.A.F.B. alapító és basszeros emlékére írtam, aki 2001 májusában elhunyt. Érdekességként megemlítem, hogy amikor Bánfalvi Ákos a Rockinformtól kint volt a stúdióban egy interjúra, mondta is, hogy szerinte az Utazás egy nagyon jó kis nóta. Sláger gyanús… Ez később igazzá is vált a Sledgeback esetében, amikor ennek a dalnak hallatán, a Sliver Records szerződést is ajánlott, úgyhogy mondhatom egy C.A.F.B. dal szerezte az első Sledgeback lemezszerződést. Ezt követıen lényegében megszűnt a közös munka egy időre. Most úgy 7 év után újra elbeszélgettünk Sütivel email-ben pár dologról, de szerintem leghamarabb a zenekar 25 éves évfordulójára tervezett lemezen lehetséges a szereplésem. Ehhez természetesen pár felvételt tervezek az elkövetkezendő 24 hónapban. Ennél gyorsabban nem tudom összehozni a Sledgeback miatt.
Nemrég felléptél a C.A.F.B.-vel BP-n pár szám erejéig. Milyen érzes volt? A jövőben is megmaradsz közreműködőnek náluk?
Nagyon jó érzés volt újra játszani a srácokkal, hacsak nehány dal erejeig is. Érdekes volt és kicsit szokatlan ennyi idő után, próba nélkül beugrani (köszi Kovának a gitárért..). Hogy őszinte legyek a közös munkával kapcsolatban, az igazság az, hogy 2004 óta nem volt sok időm és emiatt nem tudtam a C.A.F.B. körül dolgozni, ami lassan kitolt a csapatból. Aztán látod Sütiék meg is jelentettek egy feldolgozásalbumot Szennyhullám, avagy erre pogózott apád is címmel, azon én már nem szerepeltem. Ez az első lemez a C.A.F.B. 21 éves törtenetében, amin nem játszom, de ahogy ezt előzőleg is említettem, ha összeáll az anyag a 25 éves ,lemezre akkor lesz egy közös munka.
Közben létrehoztad a Sledgeback-et (és akkor térjünk is át a jelenlegi bandádra). Azt már az elején tudtad, hogy kint is csinálsz zenekart? Mennyire ment ez könnyen, hiszen akkor még angolul nem is beszéltél?
Mikor elhagytam Magyarországot, nem voltam benne biztos, hogy valaha is zenélni fogok újra. Azt meg, hogy egy “amerikai” zenekarban, amit én alapítok, végképp nem hittem volna. Nem is mertem ilyeneket tervezni, még akkor sem, ha vágytam rá, mint sok más zenész, aki szeretne a rock and roll hazájában sikeres lenni valamilyen szinten. Szóval maradtam a távmunkánál a C.A.F.B. oldalán dalszerzőként, színpadi fellépések nélkül. Kesőbb, mikor lassan rendeződni látszottak a dolgaim, találtam pár csapatot, akikkel játszottam. Ezek a zenekarok hamar untatni kezdtek. Az egyik egy nyávogós alternatív csapat volt, a másik pedig egy részeges punk banda, amit szerettem, de egy idő után többet akartam. Többen mondták, hogy kezdjem a saját csapatomat és a végén aztán bele is vágtam és jött a Sledgeback. Ehhez jól jöttek az előzőleg írt C.A.F.B. dalok, amikhez angol szöveget fabrikáltam.
Milyen a zenei élet Seattle-ben? Épp most olvastam egy könyvet (Mark Lindquist: Never Mind Nirvana), ami Seattle-ben játszódik és a regény szerint ott mindenkinek el kell döntenie magában, hogy Nirvana vagy Pearl Jam. Mi a valóság? Te hogyan döntöttél?
Azt mondom egyik sem. Semmi bajom nincs egyik bandával sem, sıt biztos vagyok benne, hogy a 90-es évek közepén hatással is voltak a munkámra a C.A.F.B.- vel, de ez azért múlandó a punk rock-al ellentétben, ami évtizedek óta él és virul. Ha erősködni akarsz a választással, akkor Alice In Chains… és Nirvana... talán. Amúgy a Seattle-i zenei élet ennél jóval szélesebb. Amit a könyvben olvashattál, már nem lehet elmondani. Lehet ez így volt másfél évtizede, de mosmár ettől nagyon messze van Seattle-I zenei színtér. A Nirvana nagy dolgot vitt véghez, ami felfordította a zenei világot a Nevermind megjelenésével, de az régen volt. Érdekességképpen ezt elmondom: sokat játszottunk Aberdeen városában, ahonnan Kurt Cobain jött. Azt soha nem felejtem el, amikor először megláttam a város jelző táblát a bevezető úton, amire az Aberdeen felirat alá az alabbi van hivatalosan felírva: COME AS YOU ARE (remélem mindenki tudja miről van szó).
MO-ról milyen visszajelzéseket kaptatok eddig?
Őszintén szólva főleg jó véleményeket hallottam eddig, de azért olvastam negatív kritikákat is, ami számomra inkább építő jellegű, mint idegesítő. Ha ezen idegeskednék akkor már lehet, hogy szívrohamot kaptam volna, mert azért nem mindenkinek tetszik a Sledgeback, a nagy többség pozitív megítélése ellenére. Mindenkit nem tudsz kielégíteni és boldoggá tenni. Szerencsére ezen már átvergődtem magam.
Kik a társaid, hogyan találtál rájuk?
A zenekar jelenlegi felállása: Tim Mullen - dob (ex-Himsa), Shawn Trotter – basszus, és én, ének, gitár. Néha a nagyobb bulikra behozunk egy negyedik tagot gitáron. Ez 2008-ban Parker Lundgren volt, aki ma a Queensryche zenekarban játszik. Mostanában pedig Guy Lacey a néhai War Bies együttesből.
Mennyire vagytok ismertek az USÁ-ban, milyen helyeken tudtok fellépni?
A helyek és a színpadok nagyon változóak. Néha óriási színpadon játszunk, mint például a Hempfest-en Seattleben, máskor pedig bárokban. Végülis sok helyen volt szerencsénk megfordulni, a Vans Warped Tour-tól, a kis kocsmákig. Azt, hogy mennyire vagyunk ismertek, nem tudnám pontosan megmondani, mert ez egy amerikai csapatnál csalóka lehet. Sok levelet kapunk más országokból, ami azt jelenti, hogy a világ jónéhány államában vannak, akik igencsak kedvelik a Sledgeback-t. Az USA és Kanada mellett jó visszajelzéseket kapunk levelek és email-ek formájában Németországból, Olaszországból, Hollandiából, Magyarországról és az Egyesült Királyságból. Mivel a Sledgeback szövegei angol nyelven íródnak, így a zenekart a világ minden táján értik és hallgatják, a C.A.F.B.-vel ellentétben. Ez pedig igazán fontos, ha valamit el akarsz érni nemzetközi szinten.
Merrefelé játszottatok eddig?
Főleg az USA nyugati vidékein, mint Los Angeles, San Francisco, Seattle, Portland, Las Vegas, Orange County, Reno, Salt Lake City, Sacramento, Ventura, Anaheim, Billings… és még sorolhatnám. A legtöbben Seattle-n kivül szerintem aliforniában szeretik a zenekart, amiben sokat segítenek ottani barátaim.
Találkoztál az USÁ-ban gyerekkori ikonokkal, bálványokkal?
Jónéhány művésszel volt szerencsém találkozni, akit sokra tartok, de szerintem azért bálványokról nem hiszem, hogy szó lenne.
Tavaly két lemezetek is megjelent, először mesélj egy kicsit a Foreign Legion-al közös splitről.
Ez egy érdekes történet. A Foreign Legion-al a C.A.F.B. miatt kerültünk kontaktusba, teljesen véletlenül. A srácok egy Aurora által szervezett magyar fesztiválon játszottak nehány éve, ahol a C.A.F.B. is fellépett. Azt hiszem Marcus az énekesük később talált egy linket a Sledgeback-hez a C.A.F.B. weboldalán, aztan már jött is az email-ezgetes (szokásos dumák: “hej, de jok vagytok cimbora”, “ti is, akkor legyunk haverok”, ”jól van tesó”). Egy év tervezés után aztán ők felvettek egy 6 számos anyagot, amit összepréseltünk egy CD-re a Sledgebackel, Reality Bites címmel. Ez a split CD története a Foreign Legion és a Sledgeback közt.
A harmadik sorlemezt azonban a szintén 2010-es Bite The Bullet jelenti. Mennyire érzed előrelépésnek a korábbi lemezekhez képest?
Ezen az anyagon dolgoztam legkeményebben az eddigi több, mint 20 éves zenei pályafutásom alatt. Szerettük volna megtartani a sajátos Sledgeback hangzást, ami szerintem sikerűlt. Sokan azt mondták, hogy ebben az anyagban megvan az első lemez tempója, amit néhányan hiányoltak a 2006-os albumból. Őszintén szólva igen nehéz kielégíteni mindenkit. Sokan elfogultak az első 2004-es albummal kapcsolatban. Azt mondták, hogy annál energikusabb lemezt nem tudunk csinálni. Az szerintem mindenkinek a saját véleménye, mit tart energikusnak (gyors zuzást, lassabb, nagy gitárhangzást, sok trükkös basszust, őszintén...). A legtöbben, akik ismerik és hallgatják a zenekart, azt állítják, hogy minden egyes lemezen előrébb léptünk és érettebb anyagot csináltunk. Én is így érzem.
Mi változott, hogyan születettek a dalok? Hol vettétek fel a lemezt?
A felvételek nagy részét a Seattle-i Jay Sinclair stúdióban vettük fel. Mindig is itt dolgoztunk. Az egyetlen dolog, ami igazából változott, az az énekfelvétel volt. Több mikrofont használtunk most, mint az előző albumokon. A másik talán az, hogy jónéhány dal a stúdióban nyerte el a végleges formáját, közvetlenül a felvételek előtt. Sőt. A Scarheart cimű dal gitárja legalább háromszor újra lett írva. Az énekkel sokat dolgoztam és őszintén szólva sok nehézségbe is ütköztem, aminek igazi okát nem tudom. Hónapokig küzdöttem a dalokkal a mikrofon mögött. Ilyen eddig nem volt. Lehet, hogy le kéne szoknom a cigiről.
A Bite The Bullet talán legérdekesebb dala a Palinka, ahol még a nemzeti lobogót is megénekled. Ez hogy jött?
Mindig is fontosnak tartottam megmutatni a világnak, honnan is jöttem, ki vagyok és hová tartozom. Az, hogy amerikai állampolgár lettem, semmit sem változtat azon, hogy magyar vagyok. Bármi is történik az életben én mindig is büszkén vállalom magyarságomat. Szerettem volna ezt egy laza, mondhatni vicces úton megmutatni a Sledgeback legutóbbi albumán. Mivel a Pálinkát szerettem (amíg ittam) így jó történetek fűződtek hozzá. Amúgy pedig azért itt nem sokan ismerik ezt az igencsak jófajta italt. Most talán majd utánajárnak és vesznek magyar pálinkat, amivel az otthoni gazdaságot is segítem.
A Dead City c. számban Seattle-rıl énekelsz? Mikrıl szólnak amúgy a szövegek?
Azt mondanám, hogy az általam ismert Amerika egyik arcáról van szó. Ez csak egy oldala a dolognak. Amerikát nem lehet ennek alapján általanosítani. Voltak annak idejen otthon Magyarországon is hasonló gondolataim, de ebben a dalban úgy éreztem, jól eltaláltam az érzést. Ez főleg azért jött így ki talán, mert itt legtöbbször magamra voltam utalva az elmúlt több, mint 10 évben és mások sokszor kihasználták ezt. De leszögezném újra, hogy ez csak egy bizonyos oldalt mutat meg. Ha annyira sok gondom lenne ezzel, akkor már nem lennék az USÁ-ban, azt elhiheted. Szóval igen. Mondhatnám azt, hogy Seattleről szól a dal.
Klipet készítetek valamelyik számhoz?
Múlt évben elkezdtünk dolgozni a Hey Ho klipjen, de nehány új dolog közbe jött. Két dalt újra fel kellett vennünk az év végén, két válogatáshoz, így majd most fejezzük be a videót, ha semmi nem jön közbe.
Milyen zenéket hallgatsz mostanában? Követed a magyar könnyűzenei életet? Magyar kedvencek?
Őszintén? Ugyanazt, amit mindig is hallgattam, nehány újabb csapattal együtt. Dag Nasty, Pegboy, G.B.H., Naked Raygun a régiek közül. Újak most nem jutnak eszembe. Nem nagyon merültem bele az otthoni zenei világba sem az elmúlt időszakban, de pár csapat nagyon nagyon tetszett. A Silver Shine mindenképp az egyik kedves hallgatnivalóm.
Milyen bandákat ajánlanál az ottani undergroundból?
The Generators, Big John Bates, Dreadful Children, Ducky Boys, Dragstrip Riot, Flatfoot 56, The Hollow Points, Deadones USA, The Briggs, The PissDrunks.
2011-es tervek, turnék, koncertek?
Turnédátumok nicsenek, de néhány rövidebb utat tervezünk a testvérzenekarunkkal, a The Generators-al a nyugati parton. San Francisco, Seattle, Los Angeles, Portland. Európai útról is gondolkodunk (már régóta), de ha komolyabb turnét akarunk az hosszadalmas előkészületeket kíván.
Bármi fontos még?
Márciusban jön ki egy bakelit kislemez, amin a Sledgeback mellett GG Allin és MDC lesz hallható. A Pig Records nyárra tervezi kiadni a hamarosan érkező elektronikus játék, a Zombie Mosh soundtrack-jét, amihez a Sledgeback írta a címadó dalt. Itt ugyancsak jó csapatok közé tettek be minket, mint például a Dreadful Children vagy a Demoni. Remélem hamarosan találkozunk, minden jót az otthoniaknak!
www.myspace.com/sledgeback
A III. Műszak oldaláról letölthetek az eddig megjelent Sledgeback lemezek: katt!
Megosztanád az ismerőseiddel?
Itt beléphetsz vagy itt regisztrálhatsz!
© 2010 Káderfeszt. Minden jog fenntartva. · Impresszum · Kapcsolat · Felhasználási feltételek