HISTORIA ECCLESIASTICA - Magyarország egyházai a 20. század második felében
Kezdőlap » Magyarország egyházai a 20. század második felében
A II. világháború befejezése döntő változást eredményezett a magyar egyházak életében. A háború elvesztése és az ezt követő események azonban nemcsak a vallási életet, hanem az ország egészét jelentékenyen befolyásolták. Kezdetben úgy tűnt, hogy folytatódhat mindaz, ami korábban elkezdődött, ám rövidesen kitűnt, hogy az új hatalom egészen más utakat jár. A demokratikus változás örve alatt a belmissziói mozgalmakat fokozatosan elsorvasztották, az egyházak élére pedig lojális vezetőket választtattak meg. A teológiában olyan fogalmak jelentkeztek, mint a „keskeny út teológiája”, vagy a „szolgáló egyház teológiája”, amelyek által az egyház nem Istent igyekezett szolgálni, hanem az államhatalmat kiszolgálni. Az egyházak felszámolására tett kísérletek ugyan kudarcba fulladtak, az egyházi iskolák zömét azonban államosították, csakúgy, mint az egyházi birtokok és épületek nagy részét. Az új egyházvezetőkkel olyan egyezményeket írattak alá, amelyek által ezek szinte teljesen kiszolgáltatottá váltak. Egymást érték a különböző koncepciós perek, bebörtönzések, deportálások. Az Állami Egyházügyi Hivatal felállítása – amely hivatalosan az egyházzal kötött egyezmények betartását volt hivatott ellenőrizni – valójában az egyházak totális ellenőrzését szolgálta. Az ún. kisegyházak közül ugyan többet is hivatalosan elismertek, ám ezeket is igyekeztek szemmel tartani.
Az ötvenes évek derekán (Sztálin halálát és Rákosi lemondását követően) kissé engedni látszott a szorítás. Több egyesület és mozgalom elindult, vagy újraalakult, ám a tragikus 56-os eseményeket követően elfojtottak minden kezdeményezést. Ezt követően a „puha diktatúra” elve működött. Látszólag az egyházak nagyobb önállóságot kaptak. Beindult az egyházi könyv- és lapkiadás, az államhatalom engedélyezte különböző konferenciák megtartását. Ujját azonban továbbra is az egyházak „érverésén” tartotta. Ez a korszak egészen a kilencvenes évek kezdetén végbement rendszerváltásig tartott.
Bár mind az állam, mind pedig a hivatalos egyház a vallási életet szigorú keretek közé szorította, Isten Szentlelkét nem lehetett bilincsbe verni. Az ötvenes évek végén egy újabb ébredési hullám indult el Kelet-Magyarországon, amelyet „szabolcsi ébredésnek” szoktak nevezni. De az ország más területein is fellobbantak az ébredés őrtüzei, amelyek később országos mozgalommá nőtték ki magukat (mint pl. a biatorbágyi szolgálat). A fordulat után ezek közül több egyesületi vagy alapítványi formába „bújt”, és napjainkban is működik.
Az újabb kori lelki ébredés hordozói
Annak ellenére, hogy a 20. század második felében a misszió lángjai nem lobbantak oly magasra, mint a két világháború között, illetve az ezt követő években, többen is voltak, akik áldást hordoztak. Akadtak közöttük „magányos farkasok”, voltak tudós lelkipásztorok, akik inkább az asztalfióknak írtak, és csak később jelenhettek meg írásaik, de voltak, akik körül komoly ébredés támadt. A legtöbben hátratételt szenvedtek, börtönben ültek. A teljesség igénye nélkül néhány nevet mindenképpen érdemes megemlíteni ebből a korszakból.
Már gimnazista korában megkapta az elhívást Isten evangéliumának hirdetésére. Debreceni teológiai tanulmányainak elvégzése után az alcsúti bibliaiskola tanára lett, majd debreceni segédlelkész. Teológiai tanárságra készült, ám a hivatalos egyházi vezetők megakadályozták ebben. Ennek ellenére később ő lett az ébredés népének katedra nélküli tanítója. Tiszavárkonyi, majd jászberényi lelkészsége idején is fáradhatatlanul hirdette az evangéliumot, tanítgatta lelkésztársait és a hívőket. Hosszú, súlyos betegség után viszonylag korán meghalt. Nagy álma, a bibliaiskola csak halála után valósulhatott meg. Számtalan írása maradt fenn kéziratban.
Trausch Liza (1917-2002)
Főiskolai tanulmányait elvégezve középiskolai tanár lett a nyíregyházi evangélikus gimnázium, ám miután egy lelki konferencián befogadta a szívébe Jézus Krisztust, egész életét Isten szolgálatára szánta. Emiatt sok hátratételt szenvedett, börtönbüntetésre ítélték, majd kitelepítették. Később konferenciatelepet létesített Biatorbágyon, amelyet hosszú időn át irányított. Korunk hívő népe felbecsülhetetlen áldásokat kapott rajta keresztül, bizonyságtételének hatása még napjainkban is lemérhető.
Borbély Béla (1916-1992)
A református teológián szerzett lelkészi oklevelet, és a CE Bethánia utazó titkára volt, nagyon sokfelé megfordult és hirdette Isten örömüzenetét. 1951-ben konventi lelkésszé nevezték ki, a kitelepítettek lelkigondozása miatt azonban sok támadásban volt része. Vencsellőre került, ahol nagy buzgalommal munkálkodott. Evangélizációs szolgálatai miatt rendőrségi felügyelet alá helyezték. Mivel nem járhatott vidékre, a vágyódó lelkek mentek el hozzá. Így indulhatott el a „vencsellői csendesnap”, ahol olykor több százan is megjelentek. Később, a rendszerváltás idején megalakuló Biblia Szövetség elnökévé választotta, amely tisztséget haláláig ellátta.
Zimányi József (1917-1998)
Igen hányattatott gyermekkora volt, egy budapesti árvaházban nevelkedett. Fiatalon hitre jutott, majd a debreceni teológiát elvégezve kárpátaljai missziói lelkészi kinevezést kapott. 1947-ben letartóztatták, és Szibériába vitték munkaszolgálatra. Több mint hét esztendőt töltött itt. Szabadulása után visszatelepült Magyarországra, Kokadon, később pedig Álmosdon vállalt lelkészi állást. Közben evangelizációs igehirdetéseket tartott, bejárva szinte az egész országot. Ezt a szolgálatát nyugdíjba vonulás után is, egészen a haláláig végezte.
Visky Ferenc (1918-2005)
Református lelkész, akit hitéért hosszú évekre börtönbe zártak és kényszermunkára ítéltek. Erdélyben az újjáalakult Bethánia CE Szövetség meghatározó alakja, „nagy öregje”, az evangélium lelkes hirdetője, a határon túl rekedt hívő nép megalkuvás nélküli tanítója. Élete, szolgálata hatalmas bizonyságtétel valamennyi keresztyén számára. Nemcsak prédikálta, hanem igazán meg is élte a Krisztus evangéliumát. Viszontagságos életútja nem törte meg, hanem teljes szellemi frissességgel hirdette az igét minden nép számára.
A legújabb kor eseményei
A nyolcvanas évek közepén bekövetkező jelentős társadalmi és politikai változásai következményeként ismét lehetőségek nyíltak az evangéliumi munka kiterjesztésére. Közvetlenül a rendszerváltás előtt, illetve az ezt követő években gombamód alakultak a különböző egyházi és vallásos szervezetek. Többen alakultak újra a régiek közül (mint a CE Bethánia, Magyar Evangéliumi Keresztyén Diákszövetség, Keresztyén Ifjúsági Szövetség, Fébé Diakonissza Egyesület, Soli Deo Gloria Szövetség), de alakultak újak is (Biblia Szövetség, Evangélikusok Közössége az Evangéliumért, Timóteus Társaság, Biblia Centrum, Éjféli Kiáltás Misszió, Baráti Missziós Szolgálat, Bibliai Házassággondozó Szolgálat etc.).
1995-ben létrejött a Protestáns Missziói és Tanulmányi Intézet, amelynek célja, hogy segítse a missziói oktatást és a missziológia jelenlegi kérdéseinek tanulmányozását. A gombamód szaporodó egyesületektől, alapítványoktól sokan várták a magyar keresztyénség megújulását, azt várva, hogy munkájuk által esetleg az egész magyar társadalom is formálódik. Sajnos, a hozzájuk fűzött remények nem minden esetben váltak valóra, hisz nagyobb tömegeket nem tudtak igazán mozgósítani.
A külmisszió megújhódása
A közelmúltban újra lehetőség nyílt arra, hogy misszionáriusok menjenek külföldre. Ebben nagy jelentősége volt annak, hogy a rendszerváltást követően a magyar állampolgárok előtt is megnyílt az országhatár. Ehhez az is hozzájárult, hogy megalakult a kilencvenes években a Liebenzelli Misszió – Molnár Mária Külmissziói Alapítvány, a Wycliffe Bibliafordítók Egyesülete, illetve, újjáalakult az Evangélikus Külmissziói Egyesület, amelyek segítséget nyújtottak a misszionáriusok felkészítéséhez és kiutaztatásához. Ezt követően többen mentek el külmisszióba, távoli földrészekre (Bálint Zoltán, Csépe Andrea, Sípos Gyöngyvér, Kovács Attila, Czövek Sára, Czink Krisztián, Müller Helga, Füredi Kamilla, Láng Emese etc.), illetve külföldi intézményekben készülnek egy ilyen jellegű szolgálatra. A fenti szervezetek mellett több nemzetközi missziós társaság is jelen van Magyarországon (Timóteus Társaság, Kelet-Európa Misszió Alapítvány, Az Albán Keresztyén Kultúráért Misszió, Afrikáért Alapítvány, Interserve-Európa) Ezek egyrészt itt misszionálnak, másrészt olyan fiatalokat toboroznak, akik szívükön viselik más népek megtérését.
Molnár Mária Külmissziói Alapítvány
A németországi Liebenzelli Misszió tagja, amely Magyarországon 1989 óta van jelen. Célja a missziói gondolat felgerjesztése az emberi szívekben, a misszionáriusok képzése és a külmisszió támogatása. Konferenciákat, előadásokat szervez. Misszió folyóiratot, egyéb missziói jellegű kiadványokat jelentet meg.
Az amerikai székhelyű Wycliffe Bibliafordítók nemzetközi szervezetének magyar tagozata, amely 1998 óta működik Magyarországon. Célja fordítók és tanítók képzése, akik lefordítanák a Bibliát olyan népcsoportok részére, ahol még nincs írott nyelv. Nyelvészeti tanfolyamokat, szemináriumokat, konferenciákat szervez, segíti a misszionárius-jelöltek felkészítését.
OnéziMusz Alapítvány (OM)
Karizmatikus hátterű, felekezetközi szervezet. A nemzetközi Operation Mobilisation tagja, 1972 óta végzi tevékenységét Magyarországon. Célja, hogy az emberek felkészítése a világevangélizációra és a külmissziói munkára.