Aasta Moldovas: november 2010\nÜlisoe 14. november ja muu\nÜhel hommikul, kui oli järjekordselt ilus päikesepaisteline ilm, ütles ema, et väljas on ülisoe ja lausa palav. Ma muidugi muigasin selle peale, sest ikkagi novembrikuu olenemata sellest, et paar päeva oli juba ilus ilm olnud. Läksin siis pesu kuivama panema ja heihopsti..oligi tohutult palav. Novembrikuu kohta muidugi minu arvates. Väljas oli ikka tublisti üle 20 kraadi sooja. Tegime natuke vennaga aias tööd ehk siis koristasime veidi lehti. Pärast ütles ema, et lähme jalutama või no õigemini piknikule.\nSättisime kõik söögid, joogid ja tekid kokku ning asusime teele. Seekord tuli isegi Sergei kaasa ja Melki ka. Kõigepealt läksime liha ostma grillimiseks ja seal läks ülikaua aega, sest ilge järjekord oli, kuna väga paljudel oli sama plaan, mis meilgi. Autoga sõites hakkas ikka päris palav eriti kui õde mul süles istus terve tee. Piknikupaigaks valisime Dnestri jõu täpsemalt Vada Lui Vodõ. See on koht, kus on palju kämpingukohti jms. Üldiselt selline suur suvitamiskoht. Isegi liivarand on olemas:D Tee peal ühines meiega ka ema sõbranna oma tütrega. Kui kohale jõudime aitasime asjad kohale tassida ja läksime siis Seri ja Melki´ga randa. Mõtlesin, et miks ma lühikesi riideid ei pannud, sest teksade ja t-särgiga oli ilmselgelt palav. Jalutasime seal veidi ja istusime niisama ning hakkasime siis tagasi kõndima, kuna esimene lihasats sai valmis:D\nLahe on see, et enamus majad on ehitatud sammastele, sest jõgi ajab kevadeti nii hullult üle, et mõttekam on maja kõrgemale ehitada. Kui ema mulle näitas, kuhu maani see aasta vesi oli, jäi mul suu ammuli lihtsalt. Kui piknikupaika jõudsime sõime natuke ja läksime teisele poole jalutama. Nad näitasid mulle laagripaika ehk siis Franzeluta suvituskohta. Suur ja ilus..Üks ilusamatest. Kuna Melki omaniku poeg on, saime kohe sisse ja veidi tuuri teha:D Pärast istusime veel piknikupaigas ja sõime..again xD Kui koju hakkasime sõitma, otsustas Seri jalutama minna. Mina aga kaasa ei viitsinud minna ja läksime hoopis ema, isa ja Marinaga selle naise poole, kelle nime ma kahjuks ei mäleta. Tal on väga ilus korter, täpselt minu maitse ;P Jõime veidi teed ja läksime koju ning vaatasime filmi. Nii lahe oli näha, et kohe kui on soe ilm, lähevad inimesed välja ja teevad midagi. Kõik kohad olid piknikul olijaid täis. Super.\nVahepeal olid siin valimised ehk siis pühapäeval 28. novembril. Kõik kohad olid reklaame täis ja tänaval jagati pidevalt lendlehti. Mina eriti sellesse valimisjamasse ei süvenenud. Mingi hetk aga hakkasin huvi tundma, kes keda valib ja miks. Paar aastat tagasi, kui olid valimised, võitsid kommunistid nii suure eduga, et arvati, et nad ei teinud seda ausal teel. Inimesed kogunesid tänavale ja oli mingi hull möll. Parlamendihoones mässati ja lõhuti. See on midagi, mis on siin kõigil tugevasti meeles. Pärast seda pmst tunnistati tulemused tühistatuks ja määrati isegi ajutine president. Varasemalt valitsesid kommunistid, kuid siis määrati sinna keegi teine..kuna ma täpselt ei tea, siis ma parem ei kirjuta siia, kes nad olid. Igal juhul mitte kommunistid. Nemad aga viisid Moldova omadega nii-öelda põhja. Keegi pani raha taskusse, tehti muudatusi aga mis üllatus, üllatus kohe tulemust ei andnud. Elu läks kallimaks ja muidu kõik pahasti.\nNõnda ma siis küsisin vene keeles rääkivate inimeste käest, keda nad kavatsevad valida ja nemad olid kindlalt kommunistide poolt. Nad olevat praeguses parlamendis nii pettunud ja eks kommunistid hoiavad rohkem vene rahvuse poole ka. Rumeenia keeles kõnelev rahvas aga pidavat enamus olema kommunistide vastu. Kes aga võitis? KOMMUNISTID. Nemad, kes oma parteile kõige vähem reklaami tegid. Üldises mõttes katsusin ma neid mõista, miks nad tahavad kommuniste valida. Ma ei hakkand silmi pööritama ega midagi, sest tegelikult ma ju ei tea nii täpselt, kuidas siin olukord on. Rääkisin vaid korra, mida mina arvan ja rohkem ma ennast kordama ei hakkand :D Lihtsalt varem olid kommunistid ja Moldova on vaeseim riik Euroopas. Ega nad samamoodi kuskile edasi ei jõua. Nad peaksid läbi viima tõsised muutused ja leidma midagi paremat. Isegi kui tehakse muudatusi, siis pole ju tulemus kohe näha, peaks ikka natuke kannatama mitte kohe hukka mõistma. Üldiselt tahavad nad Moldova Euroopa Liitu viia, mis aga minu arvates on veidi utoopiline unistus. Enne tuleks ikka oma riigi olukord korda saada. Kuigi vahepeal käisid jutud järjekordsest mässust ja isegi revolutsioonist, siis on siiani kõik rahulikult möödunud ja vast ei juhtu ka midagi..ptuiptuiptui.\nMingil ajal käisime vennaga kontserdil. See oli kas agrokultuuri promomiseks või tänuüritus, sellest ma täpselt aru ei saanud, sest kõik oli rumeenia keeles. Igatahes oli selleks palju vaeva nähtud ja igavene võimas kontsert kokku pandud. See toimus Moldova suurimas kontsertsaalis ja kõik parlamendi ninad oli kohal. Nimelt on isa õde kuskil seal tööl ning ta andis meile 2 kutset, kuna ei tahtnud ise minna, kuigi lõppkokkuvõttes oli ta ikkagi seal :P Tantsiti Moldova rahvatantse, mida ma jumaldan ja lauldi rahvuslikke laule. Ei midagi uimast, kõik on väga hoogne:) Pärast tantsisid peotantsijad ja laulsid mitmed erinevad lauljad veidi Anne Veski stiilis laule. Sellegipoolest meeldis, sest nad tõmbavad rahva kuidagi kaasa, suhtlevad rahvaga rohkem. Kontsert jättis hea mulje ja mulle väga meeldis.\nPühapäeval käisime venna ja tema klassiõdedega koolivenna uue muusikavideo esitlusel. Üldiselt väga tore oli. Muusikavideod olid väga head, kujutasin midagi väga amatöörlikku ette, kuid eksisin. Aga kui taskud raha täis, siis saab kõike. Ühes videos olid ka mu kaks klassivenda, kes koos temaga laulavad või no räpivad :D Isegi mingi tv kanal oli kohal :D Panen siis siia ka üles need videod:)\nÜleüldiselt on kõik väga supertore. Kahjuks läheb aeg nii kiiresti, et vaid 7 kuud on veel jäänud täpselt. Tundub nagu oleksin siin vaid kuu aega olnud. Vene keel edeneb järjest paremini. Endale küll paistan väga kohmakana aga nad väidavad, et räägin juba vääga hästi ja vahest ei pidavat mul isegi aksenti olema (nimelt on mu vend see, kes kogu aeg vingub kui suure aksendiga räägin seega pean oma diktsiooni parandama ja kui kogemata midagi aksendita ütlen, siis on ta üliõnnelik:D). Väljas käin suht kogu aeg oma vennaga, sest ilma temata pean kodus olema pool 8 või 8. Koos temaga aga 10 (nädalavahetustel). Õnneks on ta ülitore ja kõik saavad temaga läbi seega pole mul selle vastu midagi, kui ta ka..Pigem on mul temast kahju, et ta mulle kui lapsehoidja on :D Selle üle ma aga ei vingu, et nii vara kodus pean olema. Mõnes mõttes saan aru ka, sest 10-st marsad ei sõida enam ja iial ei tea mis kahtlased inimesed ringi võivad liikuda.\nIlm on siin selline imelik. Kord on ülipalav ja siis jälle megakülm. Selline pidavatki Moldova ilm olema. Näiteks oli ühel õhtul soojakraadid. Mina naersin, et Eestis lumi on..tundus naljakana. Järgmisel hommikul teen ribikardinad lahti ja kõik on valge. Ma pole kunagi vist lume pärast nii elevil olnud ja nii hämmeldunud. Järgmisel päeval säras päike ja lumi sulas..õhk oli jahe. Täpipealt nagu kevadilm. Ja juba järgmisel päeval oli soe ja sadas paduvihma. Katsu siis aru saada, mis ilm on. Eile ja täna oli näiteks päeva ajal 13 kraadi sooja. Nüüd on juba -3. Homme -7 ja lumi. Suhteliselt vinge ilm..ennustusmängu saab mängida :D\nJõulutundest pole haisugi aga küll tuleb :D Siin tehakse aastavahetuseks plaane seega on see nagu peamine. Eks ma siis üks pean siin oma jõule :D Koolis tuleb sess ja siis arvatavasti saan ma ülepäeviti kodus magada..nammi:D Võib-olla inglise keele teen kaasa, kuid geograafia, rumeenia keele ja vene kirjanduse jätaks vahele;P\nPostitaja: Monika kell 22:11 Kommentaare ei ole:\nÜhel ilusal pühapäeva hommikul, nagu meile juba kombeks on saanud, läksime jalutama. Pidime küll tol päeval Oljaga jalutama minema, kuid ilm polnud super hea Chisinaus nagu me kokku leppisime ja otsustasin perega kaasa minna, kuna ema nii väga palus.\nKaasa tulid ka mõlemad vanaemad. Nagu ma aru sain, pidime minema lihtsalt kuskile metsa, mis on umbes tunni aja sõidu kaugusel. Mingi hetk nad siiski mõtlesid ümber ja isa otsustas meile ekskursiooni teha. Lõpuks sain aru, kuhu me lähme ja olin üliõnnelik. See oli Starõi Orhei, kuhu ma nii väga minna tahtsin. Olin seda kohta enne siia tulekut vaid piltidelt näinud.\nEsmalt olime üleval ja vaatasime „linna“ peale. Korjasime mingeid punaseid marju, mis südamele ülihead on. Vanaema on ikka ilge pätt. Laseb kõike piistu, mis ette jääb. Mitte varastamise mõttes muidugi aga seal kasvasid keset ei midagi kõrvitsad ja ta pidas vajalikuks sealt ikka ühe võtta.\nKindlasti kuulus see kellelegi aga kes teab tegelikult:D Edasi sõitsime alla jõe juurde. Seal asub kirik ja väike Moldova külake. See vaade meeldis mulle nii väga. Seal oli üks ilus kohake, kuhu pidime kevadel piknikule minema. Loodan, et neil meelest ei lähe, sest see koht on tõesti väga lahe. Kahjuks me kirikusse ei läinud, kuigi oleks võinud, kuim e juba seal olime. Aga kui järgmine kord lähme, siis tahan ma selle kiriku juurde ka kindlasti minna. Jalutasime niisama mööda küla. Nägime vanu Moldova majakesi ja üldist elu.\nVäga lahe on vaadata, kui liikumisvahendiks on hobune ja kuidas korjatakse ja puhastatakse ja hoitakse maisi. Vahepeal muidugi helistas ka Olja, kuna tahtis ikkagi jalutama minna ( Ilm oli ilusaks läinud) aga teadsin, et niipea koju ei jõua. Kuna teine vanaema ootas autos, siis me väga kaua ei jokutanud ja liikusime edasi. Läksime Starõi Orheist edasi Doi Haiduci parki. Seal oli väga ilus..\nNad käivad seal päris tihti jalutamas. Seal saab ratsutada, rulluisutada, süüa, veini juua, rodeo´t sõita ja mida veel. Marina tahtis rulluisutada olenemata sellest, et ta absoluutselt ei oska. Isa aga aitas teda ja seni läksime me emaga hobuseid vaatama. Pärast tellisime platsõndat (kirjutan nii kuidas kuulen seega õigekiri jäägu kõrvale:D) Ülimaitsev koos kohupiimaga. Lõpuks sättisime kodu poole. Õhtuks olime kodus. Väga lahe oli. Sain ikka selles kohas käidud, kuhu ma kõige rohkem minna tahtsin. Järgmine missioon oleks Rumeenia aga vaatab, kas saab sinna kuidagi. Võimalus oleks aga asjaolud ei mängi minu kasuks väga.\nKOOLIST: Muidu oli vahepeal koolis õpetajate päev ja kooli sünnipäev. Erineb siiski Eesti kooli kommetest. Õpetajate päeval viiakse kõigile õpetajatele mingi kingitus ja tehakse lillekimpe (meie tegime klassijuhatajale ja direktorile suure kimbu). Kust raha tuleb? Iga kuu annavad kõik mingi summa klassi fondi, mille eest kingitused ostetakse. Üldiselt toimuvad kõik tunnid, kuid kuna õpetajatel on siiski õigus lebotada, jätavad nad enamasti viimased 4 tundi ära ja meil toimus näiteks ainult 2 tundi. Klassijuhataja tunnis jõime teed ja sõime küpsiseid. 12. klassi õpilased tunde ei anna nagu Eestis kombeks. Selleks on eraldi päev nimelt kooli sünnipäev. Kõik kes tahavad võivad tunde anda 10.-12. klassist siis minu arvates. Meie klassile andsid tunde meie klassikaaslased seega oli ka suhteliselt lihtne päev. Mina ja Vera andsime kahele 6.-le klassile inglise keele tundi. Arvasin, et see vanus on kõige hullem ja keegi ei kavatsegi meid tunnis kuulata. Aga võta näpust, kõik olid vaiksed kui hiired ja tegid kõike täie tõsidusega. Tund olid lahe, mulle meeldis. Pärast toimus saalis suur kontsert, kus esinesid mitmed solistid. Minu arvates venis veidi pikale, sest laule oli liialt palju. Kui võrrelda publikut, siis siin elab ikka publik täiega kaasa:D Vahest liiga palju aga mis sest. Selline on siis komme meie koolis.\nMuidu on koolis kõik hästi. Katsun võimalikult palu kaasa teha. Ained, milles ma hindeid saan on bioloogia, ühiskond, kehaline, inglise keel. Matemaatikas veel ei saa, sest neil on geomeetria osa, kus tuleb palju kirjutada ja sellega ma veel hakkama ei saa (matemaatiliselt täpse sõnavaraga) ja üldiselt ühtegi tööd ka pole olnud viimasel ajal. Hinded on mul 8-st 10-ni. Bioloogia geneetika ülesannete lahendamise eest sain 8. Täitsa ise tegin ja täitsa ise sain aru, milles ülesanne seisnes. 8 sellepärast, et ei jõudnud 3-st ülesandest ühte lõpetada:P Õpetajad on lahedad ja suhtuvad väga mõistvalt. Kuigi bioloogia õpetaja alguses leidis ikkagi, et ma pean ka kõik kaasa tegema siis nüüd saab ta juba aru, et mulle hindeid pole tarvis ja teen nii palju kui oskan:)\nMuidu tervisi ja kõike head siit soojast Moldovast. Vabandan muidugi, et nii harva blogi täiendan aga peab ikka aega olema, et midagi kokku nuputada. Ja netti mulle ka enam nii väga ei anta seega üldiselt ma arvutis väga ei istu, mis tegelikult ongi hea:D\nPostitaja: Monika kell 21:20 Kommentaare ei ole:\nMingi aeg oli ema sünnipäev, millest ma suurt midagi järjekordselt ei teadnud. Või õigemini teadsin, et kuskil lähiajal olema peaks aga täpsemat kuupäeva mitte. Tean ka miks mulle keegi millestki ei rääkinud. Üks päev enne sünnipäeva sain ikkagi teada, et ohoo homme on ema sünnipäev aga see oli juba hilja õhtul. Mõtlesin, et mida ma nii vähese ajaga teha jõuan. Kaarti kindlasti mitte. Samas palus ema, et ma talle midagi ei ostaks (lilli vms nagu isale sünnaks ostsin, see ka põhjus miks ma ei tohtinud teada, et emal sünnipäev on:D ) Igatahes ütles ta, et õpiksin selle asemel mõne luuletuse pähe vene keeles. Esiteks oleks mul selle õppimiseks olnud vaid mõned tunnid ja mul polnud ka ühtegi luuletust kuskilt võtta seega loobusin sellest ideest. Hommikul kui ärkasime, üritasin teda veidi ignoreerida. Ütlesin tere hommikust ja sellega asi piirdus. Aga jube ebamugav oli küll. Nimelt võtsin ma kooli kaasa käepärast olevad asjad, et kaart meisterdada. Nõnda ma siis alustasin esimeses tunnis ja lõpetasin viiendas. Tuli ikka täitsa ilus välja. Vähemalt mulle meeldis ja teistel oli ka suht, et WOW. Ema oli kodus, tööle ta ei pidanud minema. Tulin koju ja soovisin talle õnne ning andsin kaardi, mille üle tal ülimalt hea meel oli. Pärast tuli ka vanaema Tiraspolist. Aitasin emal süüa vaaritada veidike ja pärast tuli juba isa õde ka. Sõime ja muidugi oli süüa väga palju. Enda arvates sõin esimest korda jänese liha. Ei ütleks, et mingit suurt vahet leidsin:P\nJärgmisel päeval oli suurem tähistamine tuttavate pizzabaaris (need programmistid:D ) Sinna tulid kokku kõik sõbrad tuttavad. Kusjuures üliodav ikka. 18-le inimesele 100€ (magustoit, pizza ja kõik muu säärane). Järjekordselt kõik nooremad poisid seega mis mul üle jäi kui nendega hängida. Kella 7 paiku läksime venna ja Iljuša-ga piljardit mängima.\nKuigi viimane otsustas siiski sõbra poole minna lõpuks. Sergei tuli ka ja mängisime siis piljardit. Ma olen küll väga koba, kuid kõik 3 korda suutsin ma võita:D Seal me väga kaua ei olnud ja kella 9-ks läksime juba marsaga koju,, sest autoga oleks äärmiselt ebamuval olnud minna, kuna meid oleks seal jälle 7 olnud. Olime Sergeiga esimesena kodus, 5 minuti pärast tulid ka kõik teised. Tuli välja, et vanaemad tulid ka varem marsaga koju aga olid võtme maha unustanud ja läksid tagasi linna ja tulid lõpuks ikkagi autoga koju. Oli väsitav kuid väga tore päev:)\nPere tuttava Sergei sünnipäev\nKunagi oktoobri keskel oli pere tuttava Sergei sünnipäev. Nemad elavad Sorocas seega sai jälle neile külla minna. Mina muidugi minekust midagi ei teadnud. Hommikul kui ärkasin, viimase minuti inimesed nagu nad on, öeldi vaid, et teeme kiiresti ja mõne aja pärast lähme. Aga no ma juba tean, et nende mõne aja pärast on mitme tunni pärast seega võtsin väga rahulikult. Enne sinna minekut käisime veel Metro poes, et kingitus osta. Suur pood, kus üritasin tehnika hindu Eesti omadega võrrelda. Röstrid ja tolmuimejad tundusid kuidagi kahtlaselt odavad aga kuna ma meie hindu nii täpselt ei tea, siis parem ei võrdle. Jõudsime kohale ja seal oli juba päris palju rahvast. Sõime ja rääkisime niisama juttu. Ja jeii ma leidsin brõnza, mida ma suudan süüa..bulgaaria oma vist kui õigesti mäletan. Kahjuks meil kodus seda ei sööda seega endiselt pean vältima:D Pärast tuli sinna ka Sergei ja Ira poeg, kes õpib ülikoolis. Ei mäletagi, kelleks. Ainult seda, et prantsuse keeles. Temaga oli veidi huvitavam, sest ta suhteliselt jutukas ja häda pärast sai ka inglise keelest aru. Rahvast tuli aina juurde ja väga palju oli väikseid lapsi. Lausa lust oli vaadata:) Vaatasime ühe osa South Park´ist. Mulle see väga peale ei läinud, sest üldiselt pole ma kunagi seda multikat vaatand ja kohati lamedad naljad ka. Kuna ma siin uus olen, mõtles Stas, et võiks mulle Cricova linna näidata. Nii me siis läksimegi (mina, Sergei ja Stas). Tal on oma auto, mis sõidab gaasi peal. Sõidaks isegi, sest nagu ma aru sain on see väga odav. Enne läksime veel poodi, sest ta pidas ikka vajalikuks „lastele“ nänni ka osta:D Esimene külastuspaik oli Cricova veinikelder vi õigemini selle värav, sest sisse üldiselt ei saanud ja kui, siis sai ekskursiooni mingi hinge hinna eest. Nii ta siis jutustas mulle ise, mis seal on. Tegemist on siis Euroopa suurima veinikeldriga, mis asub 60m sügavusel. Kui tunnelite plaani nägin, siis mõtlesin, et hea, et ma teadsin, et selline vinge värk mu jalge all on. Tundus tõesti hiiglaslik. Seal samas lähedal oli ka kivikaevandus. Neil ehitatakse kõik majad kivist, sest puid on vähe. Ja sellest kivist neil puudust vist ei tule ka lähiajal. Läksime vaatasime jõge, mis oli kahe tammiga järveks muudetud, kuid üks osa sellest siiski vist jõgi oli. Täpselt nagu ei mõistnud aga nõnda paistis:P Edasi jalutasime veinitehase juurde. Õigemini on neid seal kaks. Cricova veinitehas on suur ja vana aga mingi teine, mis sinna juurde oli ehitatud, üpriski väike. Seal tehakse veini vaid ekspordiks ja pidi päris kehvasti maitsema seega ei pakkunud erilist huvi. Vaatasime veel viinamarja aedu, mis mulle ikka nii metsikult meeldivad siin küngaste vahel:) Edasi otsustas * mulle näidata seal asuvat vanglat, kus pidavat olema vaid mõrtsukad. See nägi hirmus välja. Õige ka, sest vangla ei tohiks olla nagu spa, kus puhata, vaid koht, kuhu sa enam kunagi tagasi ei tahaks minna.\nSääne väike ringkäik tehtud läksime tagasi sünnipäevale. Sõime veidi kooki ja rääkisime juttu. Stas lubas mulle kitarri andma ja pidime sellele peaaegu järgigi minema, sest tema ise ei oska mängida ja arvas, et oleks ju hea mul õppida. Kahjuks kui nüüd Sergei helistas oli ta juba kitarri ära andnud, kuid üks teine sõber lubas ka anda, kelle neid 3 on seega vaatame, mis saab. Häälestamine jääb muidugi minu kaela aga õnneks Iljuša õpetas. Küllaltki vara läksime koju, sest järgmine päev oli koolipäev ja Marinal oli vaja magama minna. Tore sünnipäev. Kõik kohtlevad mind väga hästi ja kannavad minu eest hästi hoolt:)\nVenna 16. sünnipäev 4. novembril. Oli vaheaeg ja magasin tavalisest VEIDI pikemalt. Ema ja isa olid tööle läinud ja vennale juba õnne soovinud. Sõin hommikust, kuid teda kuskil ei kohanud. Lõpuks tuli ta alla, kallistasin ja soovisin õnne. Lubasin talle ammu, et teen sünnipäevaks tordi või midagi sellist seega tahtsin oma lubadusest kinni pidada ja ega temalgi see meelest polnud läinud. Tahtsin ka ülivinge kaardi teha talle, milleks ka idee olemas oli aga kuna vahendid selleks põhimõtteliselt puudusid, pidin ma vahele jätma. Pidime kella 3 paiku jalutama minema Sergei ja ta sõpradega sünnipäeva tähistama.\nMina aga pidin kella 12-ks Tonjale modelliks minema ja ma teadsin, et geelküünte panek õppijatel võtab ülikaua aega, siis ütlesin, et jään kindlasti tublisti hiljaks. Muidu Tonja tegi kenad küüned, värviks sini-must-valge:) Lõpetasime kell 6 ja kella 7 paiku ühinesin vennaga. Olime 7-kesi. Ehk siis veel 5 Sergei sõpra. Nad olid just teel jäätis sööma söögikohta ja nii me läksime. Olin ainuke tüdruk, seega oli veits naljakas aga õnneks teadsin neist 3-me juba enne seega polnud hullu. Edasi läksime mingi „baari“ juurde istuma. Mõtlesin küll vahepeal koju minna, sest olin väga väsinud aga otsustasin siiski jääda. Kahju on see, et kui ma ka seltskonnas olen, siis poisid katsuvad end nii korralikult üleval pidada, et head naljad jäävad tulemata :D Aga noh sellegipoolest ikkagi nalja sai. Kella 9 paiku otsustasime koju minna, sest väsimus lihtsalt murdis. Ja teine Sergei pidi koju leiba ostma seega pidi nii või naa seltskonnast lahkuma :D. Kodus sõime veel ostetud torti, jõime teed ja läksin magama ära.\nJärgmisel päeval oli mul varakult vene keele viimane kursus (muidu õpetaja on ikka parim. Kevadel viib meid oma külla, et külaelu näidata. Väga lahe). Mõtlesin, et saan varakult koju, et kooki tegema hakata. Kuid siis helistas Natasha, et tahab jalutama minna ja kuna ilm oli mega ilus ja palav, siis ei suutnud ma ei öelda. Ostsin kõik vajamineva ja läksime jalutama. Kella 6 paiku jõudsin koju, sõin ja tahtsin kooki tegema hakata. Isa ütles kohe, et selle sündmuse peab jäädvustama..Nagu ma esimest korda köögis oleks vms:D Igatahes kadus vool ära ja siis tuli tagasi ja siis kadus uuesti ära ja siis tuli tagasi jälle. Mõtlesin, et see on märk, et ma kooki ei teeks:P Lõpuks siiski alustasin. Marina tahtis mulle appi jääda või õigemini vaadata, mis ma teen. Kuigi tal oli vaja kodused tööd ära teha esmaspäevaseks koolipäevaks, lubas ema tal jääda:) Ema väga ei tahtnud ise ka ära minna aga mulle meeldib ikkagi ise nokitseda. Ja mis siis välja tuli..minul mõõdud kõik dl ja neil sellist mõõdikut pole..ümber ka nagu ei oskand hästi arvutada (süveneda ei viitsinud) ja nii ma küsisin siis emalt, mis saab. Ta imestas, et mis totakas viis see on kõik dl arvestada:D Nii me siis nuputasime umbes palju midagi minna võiks. Pidi panema kartulijahu aga kuna minu arvates oli see kogus liiga suur, mis ta tahtis panna, siis hakkas ka tema kahtlustama ja ütles, et paneme hoopis kartulijahu asemel tavalist jahu..seda tainast ta teab ja saab aru palju panna tuleb. Ma küll ei tahtnud, sest teadsin, et siis tuleb sealt hoopis midagi muud välja, aga teda ümber veenda on raske:D Lõpuks tegime kooki koos ja hoopis midagi muud, mis oleks pidanud olema. Igatahes rullida seda polnud lootustki seega pakkus ema, et võiksime hoopis lihtsalt keskelt kaheks lõigata, kreemi vahele panna ja asi vask. Nii ka tegime. Ei näinudki kõige hullem välja..ema tõi väljast lilli ja kaunistasime kõik koos koogi ära ka, isa muidugi pidevalt pildistades:D\nMuide venda terve see aeg kodus polnud, tema oli sõbra pool. Olime küll kokku leppinud, et tema sööb seda järgmisel päeval, et ei peaks varakult koju tulema, kuid ema ja isa leidsid, et see on hea põhjus ta koju kutsumiseks. Poole tunni pärast oli vend kodus ja hakkas kooki otsima, mis külmikus oli. Tegime isaga talle päris palju nalja, mistõttu ta suutis terve köögi läbi otsida enne kui külmkapini jõudis:D Sõime, ja maitses päris hea. Veidi teine kui oleks pidanud aga mis siin ikka vinguda. Isa ütles, et pole maitsev aga võtaks hea meelega veel ühe..Ta on sellise musta huumoriga. Eestlaste huumor seega pole mul sellega probleemi;D Vend tänas mind ja tal oli väga hea meel. Tore, et sain kuidagi kasulik olla lõpuks ometi. Muidu mul ei lubata suurt midagi teha- nõusid ei või pesta, koristada võin minimaalselt aga küll tulevikus tohib rohkem vast;) Et ma ikka jumala eest liiga ei teeks endale. Iseenesest väga tore õhtu, koos kokkamine alati ühendab:)\nVanaema sünnipäev Tiraspolis\nVaheaja viimastel päevadel (muidu meil vaheaeg siin nädal aega hiljem kui Eestis) läksime Tiraspolisse vanaema sünnipäevale. Tiraspol asub nii-öelda iseseisvust nõudvas riigis nimega Transistria. Esialgu olin skeptiline sinna minekuga, sest ei teadnud, kas minuga võib tulla probleeme piiri peal või mitte, sest elamisluba mul sel hetkel veel ei eksisteerinud. Ka isa polnud kuigi kindel, et midagi ei juhtu. Helistasime YFU-sse, nemad ütlesid, et ikka võib minna. Nii võeti mind siis ikka kaasa. Minema hakkasime juba hommiku poole. Võtsime ka isa õe peale. Sõitsime nii umbes tunnikese kui jõudsime „piirini“. Tegelikult on see ikka täitsa tõsine piir ja ongi tunne nagu läheks teise riiki. Moldova pool on kuigi ükskõikne. Istuvad lihtsalt laua taga ja kontrollivad ainult neid, kes Transistria poolt tulevad. Transistria pool aga vaatab mitu korda autos olevad asjad üle ja kontrollid passe jms. Nimelt juhtus meil siis väike „nali“. Kui arvasime, et see, kelle piiril probleeme tuleb, olen mina, siis eksisime. Ei osanud selle peale tullagi, et Sergei nüüd 16 on ja peab passi omama. Muidu istugu kodus. Olenemata sellest, et kõik ülejäänud paberimajandus olemas oli ja isegi isa passis vist lapsed olemas, ei lastud teda üle piiri. Kui ma sain õigesti aru, siis vaid 500 lei eest oleks lastud, kuid ei näinud mõtet sellist summat maksta (tagasi tulles samuti) ja nõnda istus Sergei sealsamas marsa peale ja läks tagasi koju. Kusjuures ma varasemalt kujutasin ette, et mina olen see, kes nii koju läheb aga mina olin nagu iga teine piiri ületaja ja ei pööratud mulle mingit tähelepanu. Öeldi vaid, et tuleb mind Tiraspolis ära registreerida. Nõnda me sõitsime edasi vaid 5-kesi. Enne Tiraspoli on veel mingi linn aga selle nime ma ei mäletagi enam. Tiraspol on üllatavalt suur. Arvasin, et mingi pisike linnake on. Aga see on koht, kus on näha maffiat tegutsemas. Seal on HIIGLASLIK spordikompleks, kus on olemas kõik spordivõimalused. Nime sheriff ja ka poed mõningad kannavad sellist nime. Isegi kohalikud mainivad maffiat tegutsemas:D Nad elavad seal üldiselt nõuka ajas nagu ma aru sain. Isegi Lenini monument eksisteerib veel.\nKõigepealt läksime vanaema juurde, et ta peale võtta, et mind ära registreerida, sest oli vaja inimest, kes meid seal majutab. Nägin maja juures nooremat tüdrukut, kes vanaema kallistas. Mõtlesin, et lõpuks ometi on perel tuttav või sugulane tüdruk, kes on minu vanuses. Ilus ka veel ja puha. Ta tuli meiega linna kaasa. Rääkisime natuke ja tundus väga tore tüdruk. Küsis muidugi, kuidas on Venemaaga lood pärast seda monumendi jama. Igatahes kohale jõudes tuli välja, et see asutus on siiski suletud olenemata sellest, et piiril öeldi, et see töötab 24/7 365. Nõnda me läksime tagasi. Toas tutvustati mind kõigile sugulastele ja asusime lauda. Seal oli tohutult palju süüa. Nüüd ma nägin ära selle õige Moldova sünnipäevalaua. Kogu aeg tassiti juurde ja juurde.\nMa ei jaksand enam süüa aga tahtsin ikka kõik ära proovida ja nõnda pandi mulle kogu aeg taldrikule juurde ja juurde. Ülimaitsvad huvitavad toidud olid..nagu alati. Selle tüdruku vanaema ütles, et ma olen väga hea tüdruk, nagu vanaema rääkis ja siis vanaema ütles, et jah nagu ma rääkisin ju, et ta väga hea tüdruk on:D Aga mis siis välja tuli. See tüdruk polnudki nii noor kui välja paistis. Tublisti üle 20-ne ja 4-aastase lapse ema. Abielus ja tööinimene. Väike pettumus aga see ei takistanud mul muidugi temaga läbi saamast. Tõesõna ta nägi välja nagu 19 või midagi sellist. Pärast suurt söömist läksime emaga jalutama. Õhtu oli väga ilus ja soe. Jalutasime ümber kahe kvartali ja rääkisime Tiraspolist ja elust seal. Üldiselt tööd ei ole. Inimesed tulevad sinna suvel ja siis võib rohkem liikumist näha. Midagi seal teha pole ja igav on. Õpitakse enamasti juuksuriks või muuks sääraseks, sest kõrge haridusega pole seal midagi peale hakata. Või siis minnakse üldse pärast keskkooli kuskile mujale elama. Neil on oma raha ja oma lipp. Täiesti nagu eraldi riik, kuid siiski Moldova. Kui tagasi jõudsime, pidime järjekordselt sööma. Õudus kui täis mu kõht oli. Söögi kõrvale sai juua muidugi vaid veini. See oli isa venna tehtud. Väga maitsev.. Siiani parim, mis saanud olen.\nJäime ööseks vanaema juurde, sest tagasi oleks olnud küllaltki mõttetu minna nii hilja ja järgmine päev oli veel vaja süüa. Magasin ema ja Marinaga ühes toas. Marinal oli hirmus köha ja ema ei saanud öösel magada. Ärkasin ka selle peale vaid korra üles, kuid üldiselt magasin nii sügavalt, et see mind ei häirinud. Hommikul ärkasime küllalt vara. Vanaema ütles:“ Kui tüdruk magab võõras kohas ja näeb unes meest, saab tollest tema tulevane abikaasa.“ Ma täitsa isegi nägin :D Sõime järjekordselt väga palju ja hakkasime siis kodu poole liikuma.\nEnne muidugi läksime linnapeale, et seda mulle näidata. Jalutasime veidike jõe ääres ja läksime siis koju. Pidin veel otse vennaga kinno minema, kuid otsustasin siiski mitte kaasa minna. Läksime hoopis Marina, ema ja isaga isa õe juurde teed jooma. Ta näitas mulle fotoalbumit, kus olid tema tütred, kes mõlemad Prantsusmaal arstiks õpivad. Ilusad :) Astusin ka kaalu peale ja seis polegi kõige hullem..kõigest 2 kilo juures..tüüpiline talvekaal:D\nIgatahes mulle vanaema juures meeldis ja läheks teine kord kindlasti veel;)\nPostitaja: Monika kell 21:17 4 kommentaari:


Võõrustame Euroopa esiklubi! - Kalev Cramo\nEuroliigas 30 mängust 24 võitnud armeeklubi on pärast üheksat järjestikust võitu taastanud ka nende staatusele vastava positsiooni VTB Ühisliigas, kus ajutiselt oldi ka kolmandal kohal. Tallinna tullakse niisiis juba liiga liidrina.\nJärgmisel nädalal algava Euroliiga veerandfinaal-seeria eel võib juhtuda, et nii mõnigi meeskonna põhitegijatest saab puhkepäeva, ent nagu näitas detsembrikuine kohtumine Moskvas, ei ole armeelastel kuigi turvaline Kalev/Cramot alahinnata. Mäletatavasti sai Kalev/Cramost esimene meeskond, kes sel hooajal CSKA vastu 100 punktini jõudis. Ainsana on seda saavutust korranud Valencia, kes veebruaris CSKAd koguni võitis.\nCSKA mängumehed pikemat tutvustamist ei vaja – kogu koosseis koosneb tipptegijatest. Loodetavasti saavad Saku Suurhalli tulnud inimesed nautida Euroopa absoluutse tippklassi mängumeeste – Nando De Colo, Sergio Rodriguezi, Vitali Fridzoni ja Aleksandr Vorontsevitši oskusi, kellele assisteerivad prantslaste uus suurus Leo Westermann, nimekas veteran Viktor Hrjapa ning võimekad jänkid Cory Higgins, Othello Hunter, Kyle Hines ja Will Clyburn ning Venemaa koondislased Semjon Antonov, Mihhail Kulagin ja Nikita Kurbanov – tõeline all stars team.\nJuba toodud loetelus oli mängumehi rohkem kui mänguks üles anda saab, nii et paratamatult tuleb Dimitris Itoudisel teha valik. Vähemasti esmaspäeva õhtul toimunud mängus Nižni Novgorodi vastu said puhkust Dmitry Kulagin ja Kyle Hines Kalev/Cramo ja CSKA on Ühisliigas varem kohtunud üheksa korda, seis on meie poolt vaadates 0:9 ning ainus alla kümne punktiline kaotus pärineb just detsembrist. Neljast kodus saadud kaotusest kõige napim on eelmise hooaja 68:87. Siit ka esimene eesmärk – see „tipptulemus“ ületada.


Kooliaastad möödusid liialt kiiresti | Kambja Valla Sõnumid\nHaridus Koolipriius Kooliaastad möödusid liialt kiiresti\nMäletan veel väga selgelt oma esimest koolipäeva. Lipu kandmine ja kõik muu oli minu jaoks väga eriline. Võib-olla sellepärast, et olin aru saanud, et ma olen juba suureks saamas.\nTagantjärgi mõeldes möödusid need aastad ikka väga kiirelt, kohati isegi liialt kiiresti ja ma jään seda kõike tohutult palju igatsema.\nJään isegi oma klassikaaslasi igatsema. Kuigi me suhtlema küll edasi, pole see ikka sama, mis tundides. Ka õpetajad on meil superlahedad, sest läbisaamine nendega oli nagu tavaliste sõpradega.\nÕpetajana mõtleksin leivarahale\nJa kui ma peaksin olema õpetaja, tahaksin, et mul oleks palju tunde, sest muidu ei teeniks ma isegi leivaraha.\nMa käiksin õpilastega välismaal ekskursioonidel, et õpilased näeksid ka teisi maid ja nende elukorraldust.\nRahu ja täpsus valitsegu ennekõike\nKui ma oleksin jumal, siis ma tühistaks kõik sõjad ja kõik rahvas elaks rahus. Ja kõik inimesed räägiksid ühte keelt, sest siis saaks kõigist aru ja oleks parem suhelda. Ja inimesed mäletaks täpselt kõike, mis ajaloos on olnud.\nJumal Loom, hea Ats ja halb Kats\nMaailm oli kõigepealt täiesti tühi köömnetera. Taevas oli olemas ja seal oli jumal, kelle nimi oli Loom.\nLoomal oli kaks abilist ja nende nimed olid Ats ja Kats. Ats oli hea, aga Kats oli halb.\nLoom käskis Atsil ja Katsil maailm teha. Ats tegi kõik hea asjad, aga Kats oli nii laisk ja kuri, et hakkas tegema halbu asju.\nEelmineMurdunud puu tõkestas tee\nJärgmineTulevikukoolis kasvatataks õpilasi valikuvõimalustega


Lugedes Socratest, Nietzschet või mõnda hilisemat eksistentsialisti, triivin ma endamisi arutlema, nii isikliku kui viimaks ka kõigi teiste, tuleviku üle. ..Sirvides Hergenhahni An Introduction to the History of Psychology't.. Heidigger kirjutab: selleks, et end täielikult vabana tunda, pead leppima faktiga, et su elu üks hetk saab läbi. Selle teadmise tunnistamine ja aksepteerimine võimaldab sul elada iseendana.. aitab näha ja hinnata audentselt oma valikuid ja seada eesmärke ning vabastab süütundest ja ärevusest, mida muidu võivad kaasa tuua allasurutud mõtted surmast.\nElu lõpu olemasolu tunnistamine tundub hea, loogilise ja otstarbekana. Nagu tubli eksistentsialist kunagi, nõustun ka mina, et elamiseks, igas valguses, peab inimene nägema selles iva. Nietzsche mis mind ei tapa teeb mind tugevamaks on viide negatiivsest olukorrast mõistmise, sisu, leidmisele ning sellest õppimisele. Raamatus Man's search for meaning (1946) kirjeldab Viktor E. Frankl kogemustest natsi koonduslaagris. Vangid, kes ka kirjeldamatutes olukordades suutsid leida kõigele tähenduse, jätkasid elamist. Kannatamine lõppeb olemast lihtsalt kannatamine sellest hetkest, kui ta saab mõtestatuks.\nAjast, mil hakkasin tegema ratsionaalseid otsuseid, olen teadnud, kes ma olen.. ..kuid tänaseks pean ma tunnistama, et minu maailm, reaalsus, võib-olla, enam ei lange kokku meie keskmisega. Siinkohal tahaksin tänada Petri-Jaani, kes kord kuus lugemiseks Nature'it laenas ning sellega mu huvi teaduse vastu järjekordselt orbiidile viis.\nAgnostikuna on mul sama raske leppida surelikkusega, kui surematusega. Idee, et indiviid võiks kogeda palju enamat, kui lugematut arvu, käesoleval hetkel turu kõige populaarsemaid, inimpõlvi, ei ole uus. Kuid ma jagan usku, et see aeg, kuhu ma olen sündinud, annab mulle senistest utopistidest veidike parema väljavaate.\nDisclaimer: järgnev lõik on kirjutatud kell öö ning ainete (kohvi) mõju all.\nTehniliselt keeruline osa: kuidas?\nTõenäoliselt oleks palju kergem seda ette kujutada, kui ma usuks, et on olemas hing.. Minu jaoks ei ole küsimus mitte elu jätkamises igavesti, vaid pigem just selle eksistentsi jätkamises. Kui sa kaotad teadvuse - see moment, kus hirmsalt oleks vaja tegelikult veel 40 teaduslikku artiklit läbi lugeda ja refereerida, kuid ometigi eksleb pea padjale ja.. - miks sa ärgates endiselt usud, et sa oled sina ise? Hingega inimesele võib küsimus tunduda üleliigsena - aga hing ju ei lahkunud magades. Olgu - ajutisest kutupiilu reaktsioonist ja olematust taiplikkusest hoolimata jätkab aju ning ülejäänud organism stabiilset funktsioneerimist ja see kannab edasi ühtlast enese tunnetust kuni hommikuni. Inimese ihu on aga liiga nõrk, et kesta väga kaua. Üks.. Kui õnnestuks aga teha täiuslik siire teise kehasse või praeguselt riistavaralt 2.0 versioonile - kuidas mu teadvus tunneks end ära uues keskkonnas? Hingeliste puhul olen ma kuulnud väiteid, et see ollus võimaldab rännata paigast paika. Ma saan küll kaasa kõik oma mälestused ja seni neuronite võrgustikuga kirjeldatud loogika, kuid kas see olen mina, kes ärkab? On ju kirjeldatud ka juhtumeid, kus peale traumat ei tunta enam omaendagi keha ära.\nIlmselt peab leidma mooduse, kuidas teostada ülekannet ilma teadvust kaotamata.\nMiks 3-5 miljardi aasta pärast? Esmalt: oleks kah aeg. Peamiselt: võimatu oleks hiljem sõnadega edasi anda seda visuaalset vaatemängu, mida Andromeda loendamatud tähed meie galaktikaga tantsides endaga kaasa tooks.\nPosted at 07.01.2012 in Estonian


Cabarete Drifter 7m ja Gough 5`9\n05-04-2019 01:21 martti\nEsiotsa oli nagu füüsikatunnis. Interferents, koherents, turbulents, siinus ja koosinus. Laineid tuli justkui igalt poolt vahetpidamata sõna otseses mõttes. Tegin täitsa uue teadusliku avastuse kahe laine koosmõju kohta ja nimetasin selle lustilentsiks. See on selline olukord, kus esimene laine tõmbab sul laua alt ja teine lööb samal ajal suu vett täis. Mõõdetakse lustides.\nNagu näha, oli tore. Paksud ruigasid rõõmust oma 10m lohedega samal ajal, kui minu 7m üritas mind aeg-ajalt kõhuli tõmmata. Korra sain laua servaga piku säärekonti, hea veel, et mitte vastu hambaid. Koju kõmpides avastasin, et veri niriseb tuhvlisse. Laud omakorda läheb homme jälle lappimisele. Hea, et Wierdot ei võtnud. Täna oleks laudauksega ka saanud sama hästi sõita. Mitte, et jube kõva tuul. Lihtsalt sihuke puder ja kiirused teevad lainesõidu vähem kontrollituks. Graatsiast asi kaugel.\nEt mitte valetada, siis õhtu poole olukord muutus täielikult. Meri ja lained läksid siledaks, tuul andis ka nõks tagasi ja päris ilus oli seal olla. Neljakesi jäime, kuni väsimuse tõttu enam ei suutnud ühtegi korralikku liigutust teha. Laine ise oli täna väga kiire, lainesõiduks sobilikud hetked lühikesed. Suuremad setid käisid ehk 2m peale välja. Vähemalt 2,5 tundi kokku.


Andy Weiri nimi on muutunud millekski kvaliteedimärgi sarnaseks ning seetõttu hakkasin "Projekti" kõhklemata lugema. Ei saanud ühe õhtuga (ööga) läbi, sest ei tahtnud detailidest loobuda, aga kahega küll.\nJäreldus: minu jaoks seisab Weiri nimi samal kõrgusel Clarke'i omaga. Erinevalt "Marslasest" ja "Artemisest" on see lugu globaalne... enamgi veel, tähtedevaheline. Sisu kohta andis eelarvustaja piisavalt vihjeid, ma üritan ka mitte liiga palju avaldada.\nVeel meeldis mulle hirmsasti footonraketi tagasitoomine fantastikasse. Mis sellest, et selleks tuli astrofaagile peaaegu et filosoofilise kivi omadused külge mõelda. Ja minuvanused leiavad kindlasti palju rõõmu nähes, kellele romaan on pühendatud. (Taas võib tekstist ka vastavaid vihjeid leida).\nPraeguse elektroonikahulluse taustal on mõnus lugeda ka järgmist: "Tundub veider, et mõni rass suudaks leiutada tähtedevahelise reisimise enne transistori leiutamist, kuid kuulge, inimkond leiutas enne transistorit tuumaenergia, televisiooni -- ja saatis mitu raketti kosmosesse". Täiesti kindel "viis".\nP.S. 2021. aasta detsembris selgus, et Goodreadsis valiti "Project Hail Mary" aasta parimaks fantastikaraamatuks 92 831 häälega (ehk kolmandikuga, kuivõrd hääletajaid oli üldse 281 584). Ja õigus ka, nagu Agu Sihvka ütleks.


Kes on Hollywoodi rikkaimad staarid? | Buduaar\nKes on Hollywoodi rikkaimad staarid?\n2012. aasta 7. juuli 00:05\nMajandusajakiri Forbes koostas nimekirja Hollywoodi rikkaimatest staaridest. Nimekirjas ei leidu ühtegi naist.\nAbielulahutus Katie Holmes`iga teeb vaevalt Tom Cruise`i eelarvesse augu sisse, kuigi tegu võib olla ükskõik kui suure kohtulahinguga. Nimelt leiab Cruise`i Hollywoodi rikkaimate näitlejate nimekirja esikohalt, kirjutab Iltalehti.\nViimane Tomi edukas roll oli eelmisel sügisel filmis ”Mission: Impossible – Ghost Protocol”, kust voolas piletihindadega kassasse koguni 700 miljonit dollarit. Cruise sai potist suure suutäie.\nCruise`i uskumatu 75miljoniline aastasissetulek viib ta eredalt nimekirjas järgnevate Leonardo DiCaprio ja Adam Sandleri ette – vahe teisel kohal oleva DiCaprioga on koguni 38 miljonit.\nDiCaprio om viimasel ajal olnud keskendunud täiskasvanutele suunatud tõsistele filmidele. Näiteks 2010. aasta film ”Inception” tõi piletitega sisse 825 miljonit dollarit. Nüüd oodatakse, kas näitleja 3D-film ”The Great Gatsby” on edukas või mitte.\nSandler on aga tuntud komöödiatest. Kuigi näitleja on nimekirjas kolmandal kohal, kohtles eelmine aasta teda halvasti. Film ”Jack and Jill” tõi sisse vaid 150 miljonit dollarit ja filmi tegemiseks kulus 80 miljonit. Lisaks sai Sandler oma filmirolli eest kümme Razzie auhinda, mis jagatakse igal aastal halvimate näitlejasoorituste eest.


6 põhjust, miks peaksid alustama kompostimisega - Kompostiljon\n6 põhjust, miks peaksid alustama kompostimisega\n11.09.2019 19.10.2019 · kompostiljon.ee\nKompostimine on jõukohane kõigile. Kompostiljoni meeskond pani kokku 6 peamist põhjust, miks peaksid oma köögi-ja aiajäätmed kodus kompostima.\nKompostides hoiad keskkonda. Biojäätmete eraldi sorteerimisega vähendad märkimisväärselt enda tekitatud prügi kogust ja negatiivseid keskkonnamõjusid, mis kaasnevad jäätmekäitlusega. Kas teadsid, et toidujäätmed moodustavad umbes kolmandiku meie olmeprügist? Kompostides hoiad köögi- ja aiajäätmed loomulikus eluringis nende tekkekohas. Selle asemel, et sinu biojäätmed lõpetaksid prügimäel, kus nad keskkonda koormavad, annad sa neile uue elu toitainerikka väetisena.\nKompostides säästad raha. Saad vähendada prügiveo tihedust ning hoida sellega kokku teenustasude pealt. Rahasääst pole ehk suur, sest prügihinnad on praegu meil madalad. Aga hea tunne on ehk suuremgi, et oled aidanud keskkonda terveneda. Ühel päeval hakkad saama ka toitainerikast komposti ja sul pole vaja osta enam väetisi ega kompostmulda.\nKompostimine on hea sinu taimedele. Kompost hoiab mullas vee ja õhu tasakaalu ning rikastab seda erinevate organismide ja mikroelementidega. Valmis kompost on rikkalik väetis, mis hoiab mulla tervena. Sinu taimed tänavad sind selle eest.\nKompostides hoiad meie pärandkultuuri ja sidet loodusega. Kompostimine on meie pärandkultuur ja niisama vana kui põllumajandus. Kompostimist on kogemusõppena antud edasi põlvest põlve. Kõige loomulikum viis oma toidu- ja aiajäätmetest vabanemiseks on tehes seda koostöös loodusega. Kompostimise kogemuse edasi andmine lastele on eriti tänuväärne, nii näevad nad reaalselt, kuidas toimib looduse eluring.\nKompostida saab kõikjal. Pole vahet kas sa elad eramajas või korteris. Kompostida saab edukalt kõikjal ning selleks on loodud erinevad lahendused alates tubastest kompostritest lõpetades kogukonnas kompostimise võimalustega.\nKompostimine on hea harjumus. Need, kes täna kompostivad, ei kujuta oma köögi- ja aiajäätmetest vabanemist teisiti ettegi. Kompostimine on lihtne ja loomulik – tuleb vaid selgeks teha peamised põhitõed. Isegi kui sinu kompost ei ole esimesel korral ideaalne, on see lõpuks alati kasutatav.\n← Vähendame kodust prügi hulka poole võrra\nKompostiljon kutsub lasteaedu ja koole üles tegema lehekomposti ning annab välja Kompostiljoni märgiseid →


Süsinikhari hulgimüük D104 D172 D374N 25 * 32 * 40 mootorpuhas vedru süsinikuharjahoidja süsinikuharja\nShanghai Ze Xin Riistvara mitmeaastased hulgimüük igat liiki mudelite spetsifikatsioonid pintslid ja kõrvalteenused, tervitas uusi ja vanu kliente ostma suured soodustused. Kuna suur hulk süsinikuharjaid, on laps mitterahuldav, üksikasju saate müüjaga tutvuda. Tahad või võtke omanikuga hr. Tang, tel: 13601610436. Soovin teile õnnelikku poest\nPange tähele, et tänu suurele hõbeseadmete valikule valitseb lapse mitterahaline asi.\nMe arvame oma tarbija seisukohast,\nTerviklikkuse juhtimine, kvaliteet, esiteks teenindus, esimene müük\nMe saame teie usalduse nullkasumiga, teie kiitust võidab kõrgekvaliteediline kaup\nHiina harja järgmistesse kategooriatesse:\n1、Looduslik grafiidi pintsel:S3、S4、S5、S6B、S6M、S7、S26、S201、251、S253、S255、S270Jms2, GrafiitSüsinikPintsel:D104、D172、D172N/M、D202、D213、D214、D215、D252、D280、D308、D308L、D309、D374、D374B、D374D、D374N、D374F、D374S、D374L、D376、D376N、D376Y、D464F、D479Jms\nMärkus:1、SLoodusliku grafiidi pintsli nimelSPärast järjekorranumbri numbreid;2、DElektrokeemilise grafiidist pintsli nimelDPärast esimest numbrit ütles:1-Grafiidi nimel (st grafiit põhinevad toormaterjalid);2-Koksi baasi (so koksi baasil põhinev tooraine) nimel;3-Süsinikdioksiidi (st tahkete osakeste baasil valmistatud toorained) nimel;4-Süsi (söe baasil põhinev tooraine) nimel; ülejäänud numbrid järjekorranumbri kohta.3、JMetalli grafiitpintsli nimelJPärast esimest numbrit ütles:1-Ei mingit siduvast pintslit;2-Esindab sideaineharja. Järjekorranumbri ülejäänud numbrid.4, SuffixM、NM、L、N、F、S、YVastavalt sellele mainitud harja keha on immutatud erinevatest orgaanilistest ainetest.\nd süsinikuharjaga töötamine, kuid kuum, madal müratase, usaldusväärne kokkupanek, kahjustus puudub.\n5. Rakenda samale mootori harja seadme rõhule, et vältida ebaühtlast voolutugevust, põhjustada surve ühtlusele, mille tagajärjeks on individuaalne süsinikuharja ülekuumenemine ja sädemed. Süsiharja ühikurõhk tuleks valida vastavalt "süsinikuharja tehnilise tulemuslikkuse tabelile". Kõrge kiiruse mootoriga või vibratsiooni all töötava mootoriga tuleks seadme rõhku nõuetekohaselt suurendada, et tagada tavapärane töö. Näiteks: veetava mootori süsinikuharja rõhu rõhk 0,4-0,6kgf / cm2.


KUIDAS OMA VIBRATSIOONI TÕSTA? AUTOR: NADIM DAVID - TARKUS JA TEADMISED - 2022\nKuidas oma vibratsiooni tõsta? autor: Nadim David\nEt mõista, kuidas seda tõsta, on vaja välja tuua, mis mõjutab meie vibratsiooni.\n1.- Nikola Tesla ütles: "Kui soovite universumit mõista, siis mõelge energia, sageduse ja vibratsiooni osas." Füüsiline tasand on energia, emotsioonid, mõtted, kõik need on vibratsioon. Kehas olevad kemikaalid tekitavad sagedusi ja just selle kaudu tekivad olendis teatud olekud (nagu tekitatud väliste kemikaalide poolt).\n2.- Energiakeha mõjutab vaimset-emotsionaalset keha ja lõpuks füüsilist. Kõik, mis meisse siseneb või mis meis toodetakse, mõjutab neid kehasid, mistõttu on vaja teada nende olemust, mida me siseneme või genereerime, et oleks võimalik nende mõjule pilku heita.\n3.- Kui energiakeha vibreerib madalal, esinevad ilmselgelt madalad sagedused. Need ühendavad meid astraalbassiga ja võimaldavad selle tasapinna liikumist filtreerida. Selles mõõtmes kutsume neid: haigused, negatiivsus, õnnetused, tragöödiad, varjud jne.\n4. alkoholist rääkides mõjutab see neurotransmittereid, see mõjutab emotsioonide keskpunkti ja otsustusvõimet. Kui mõjutatakse meie elektromagnetilist võrku, mõjutavad meie energiakeskmeid ka meie sagedus ja me muutume mitte ainult saatjaks, vaid ka sama vibratsioonitihedusega vastuvõtjaks. Lisaks oleme joogiga kokku puutudes ühenduses selle teoga seotud kollektiivsete mälestustega. Alkohol on morfogeneetilistes väljades kajastanud õnnetuste, haiguste, vägivalla, surmajuhtumite ja muude sündmuste mälestusi. Morfogeneetilised väljad on osa teadlase Rupert Sheldrake uurimistööst.\n5.- Sigar on sama juhtum kui alkohol. Näib, et selle sekundiga ei muutu teadvus, kuid jah, ka kehas on tasakaalustamatus (hingamine, vererõhk ja pulss). Lihtne asjaolu, et sigar põhjustab vereringesse vähem hapnikku, blokeerib taasühendamise võime, mis meil on "Allika" abil. "Ema" energia on see, mis rakke taastab ja taastab, kui on tugevad energiablokeeringud, siis tulevad sellised "haigused" nagu vähk (sellepärast seostatakse selle "haigusega" ka tugevaid emotsionaalseid blokke). Ärgem unustagem, et midagi, mis tundub nii lihtne kui joogas või muudes distsipliinides hingamine, aitab meie energiakeskusi taaskasutada, aga ka sügavatesse teadvusseisunditesse sisenemise lihtsust (meditatsioon).\nKuid kui sigaretid või muud ravimid mõjutavad seda hingamise ja hapniku hapnemise protsessi, on rakkude taastamine raskendatud sellisel ajal, kui keha vajab. Samamoodi väheneb järk-järgult seos meditatsiooni kaudu kõrgete sagedustega (ehkki teatud juhtudel tundub vastupidine). Samuti on sigar tekitanud morfogeneetilise mustri, nii et tarbija avab olenemata meetmest oma individuaalse teadvuse väljal uksed kollektiivväljale, kuhu salvestatakse kõik mälestused haigusest, sõltuvusest, kannatustest jne.\n6.- Sünteetilised ja looduslikud ravimid muudavad teadvuse ja tekitavad energia ilmnemise vaimse keha ja füüsilise keha vahel (lisaks ilmsele emotsionaalsele häirele). Meditatsioon ei ole sama, milles energeetiline ja füüsiline keha töötavad koos nii, et aju siseneb lõpuks kõrgematele sagedustele, kui katapulteerimine indiviidil teistel sagedustel, ilma et ta oma tahet kasutaks. Kui tahet ei teostata, on mõju vastupidine. Kui astraaltasandisse sisenemiseks on vaja midagi ja madalad sagedused ei pea kinni, on see kõik, mis on seotud tahtega: julgus, julgus, jõud ja sihikindlus. Visualiseerimine on inimese enda jaoks iseenda kaitsmiseks oluline, kuid ärgem unustagem, et visualiseerimise ja kavatsuse tugevus lähevad vastavalt tahtele.\n7. Liha söömisel peab olema selge, et puu- või köögivili on tükeldamise ajal veel elus . See on nagu lill, mis on tükeldatud ja veel elus. See ei ole sama, kui loom sureb, kuna sel hetkel eralduvad mürgised kemikaalid ja keha läheb mädaseisu. Prantslane Daniel Briez toob oma raamatus "Tšakrate teadus" välja, et liha sööv inimene tarbib looma mälestusi (tavaliselt on need sügava stressi ja kannatuste seisundid), aga ka biokeemilisi aineid. See tekitab inimese vibratsioonitasandil defitsiidi ja sunnib teda seetõttu kasutama oma elutähtsaid reserve, põhjustades lekkeid ja tekitades seetõttu nende energiakeskuste haavatavuse. Briez juhib tähelepanu sellele, et ka parasiidid ja astraalvastsed kleepuvad liha söömise tõttu peenemale kehale kergemini ning neid on raskem “elimineerida”. Seetõttu pole juhus, et kui "patsient" vajab kiiret paranemist, peatatakse liha tarbimine. Emotsionaalsel tasandil on tõestatud, et liha suurendab agressiivsust. Neuronaalsel tasapinnal on sünaps aeglasem. Samuti pole see juhus, et "suured mõistus" on hoidunud liha söömast (muu hulgas).\n8.- Negatiivsed mõtted on spetsiifilise vibratsioonilaenguga elektrilised impulsid, mille tulemusel luuakse uskumused enda ja keskkonna kohta; Lõpuks saabub aeg, mil usk mõjutab reaalsuse loomist. Ärgem unustagem, et kõik algab pealsest vibratsioonist, kuni see on tihendatud ja väljendatud selles, mida me nimetame mateeriaks. Kätt liigutades mõtleme kõigepealt selle tegemisele, see, millest kõik alguse saab, on ajus olev elektriline impulss, mis töödeldes saadab signaali, nii et lõpuks loobub liikumisest. Siinkohal tuleb märkida dr Masaru Emoto katseid, kus mõtete kaudu mõjutatakse vee molekulaarset struktuuri.\n9.- Negatiivsed emotsioonid tulenevad mõtteväljast, ainult siin on kõrgem ja tihedam sagedus. See loob olulise energia atraktsioonikeskuse. Selge näide on see, kui keegi tuleb välja "halvas tujus" ja kõik läheb sõna otseses mõttes valesti ning tekitab viletsaid sündmusi. Emotsioonid energiakehas lekete tekitamisel aitavad kaasa ka haiguste ilmnemisele, aga ka ühendusele sama vibratsioonitihedusega sündmustega. (Kõige tugevam: hirm).\nKui inimesel õnnestub tajuda lähedasi - surnuid -, tõusnud meistreid ja teisi valguse olendeid, kui see vibreerib kõrgel ja kui mõistus on pingevabama sagedusega, kui tal õnnestub kõrgel vibreerida, kui ta on õnnelik, kui ta armastab, kui mõistus, keha ja emotsioonid toimivad tõelise ühikuna, kui ta on `` kõrgel vibreerunud ’’, siis ei näe ma ühtegi juhtumit, et toituda madalatel sagedustel mitte mingil juhul.\nElu on midagi tohutult huvitavat, maagilist, imelist ja piiramatus tiheduses ümbritsevat. Üleminek tihedalt peeneks on ainult mõistmise, otsuse, tegevuse ja järjepidevuse küsimus.


On alanud korterite müük 2020 aasta kevadel valmivas majas.\nKesklinna läheduses kuid siiski väga vaikses ja rohelises Karlova linnaossa on planeeritud 3 kortermaja.Esimeses järjekorras on valminud maja aadressiga Jõe tn. 4 (viimased korterid müügis). Järgmiseks kevadeks valmib õuealal sarnane maja aadressiga Jõe 6.\nAntud 3-toaline korter paikneb maja teisel korrusel, korteri pind on 64,4m². Korteri juurde kuulub 35,5m² suurune rõdu.


Viimaste nädalate hullus – Mari Ojakivi\nSain aru, et kui ma kohe postitust ei kirjuta, siis ma enne kojujõudmist seda ilmselt kirjutada ka ei jõua. Vaatasin, et eelmise postituse algul olin nii enesekindlalt öelnud, et tulevad paar lihtsamat nädalat. Häh! Miskipärast toimuvad ikka nii ülikooli korraldatud suuremad üritused just semestri lõpus, samuti oleme sõpradega väga tihti kokku saanud, et veel toredaid mälestusi luua ning tegelikult ka koolis on kodutööd olnud mahukamad kui muidu, lisaks Eesti-alased kohustused. Nüüd suutsin veel haigeks ka jääda ja tänase üliägedaks planeeritud päeva veetsin hoopis voodis.\nSemestri algul tegin teadusrühma seminaril ettekande oma Eestis tehtud teadustööst, kuid põimisin sinna sisse ka natuke üldist infot meie kodumaa kohta. Kõigile väga meeldis ning jõudsime küsimuste-vastuste ringis selleni, et peaksime üheskoos tegema filmiõhtu, et vaadata “Laulva revolutsiooni” filmi. Aprilli algul toimuski meil seanss, ilusti suur auditoorium broneeritud, mina tegin kiluvõileibu, teised tõid pitsat-popkorni-küpsiseid ning nautisime kino. Kõigile avaldas film väga sügavat muljet, osad isegi mitu nädalat hiljem kommenteerisid seda, kuidas me laulame ja kui karm lähiajalugu meil on olnud, samas kui suure usu ning tarkusega me oma vabaduse tagasi võitsime.\nÜhel laupäeval toimus aga kõrvallinnas konverents humanitaar- ning täppisteadlaste ühendamise kohta, rõhudes lugude jutustamise olulisusele oma teadustöö tutvustamisel. Meie grupp oli tublilt reaalteaduste esindajana suures osas kohal, meilt oli ka üks ettekanne ning meie juhendaja modereeris ühte plokki. Konverents oli väga põnev, pani mõtlema ning avardas silmaringi, samuti oli keskkond väga inspireeriv. Üritus toimus arhitektuuriliselt väga loovas majas, kusjuures hoone ohtrad aknad tegid lausvihmase ilmaga seal sees olemise kuidagi romantiliseks ja motiveerivaks.\nTeadusvallas oli ka eilsel seminaril väga huvitav lektor Californiast. Oma ametlikus ettekandes koolis rääkis ta väga kirglikult, kuidas merekäsnadest raviomadustega ühendeid leitakse, aga seejuures suutis ta oma töö nii põnevaks rääkida, et ilmselt iga saalisviibija sai teadustöö tegemiseks indu juurde. Kuna tal on Californias ka oma veiniistandus, siis tegi ta pärast ühes Greensboro vinoteegis ka veinikeemia ettekande, rääkides meile kõigest, mis hea veini tegemiseks vajalik on. Samuti oli ta kaasa võtnud oma veine, seega ühes ettekandega toimus ka degusteerimine. Veiniteemadel oli Prof. Crews täpselt sama pühendunud ja vaimustunud. Ma arvan, et selline innustatus oma töö ja hobide vastu peaks meist kõigist kiirgama!\nKõige problemaatilisem Brita\nTäiesti uskumatu lugu! Pauliinal oli 8. aprillil sünnipäev ning mina arvasin, et vot nüüd on aeg Britat teha. Õnneks olin ma nii tark, et heaga alustasin küpsetamist hommikul enne kella 11, ehkki kooki oli vaja alles õhtuks kell 7. Eestis jõuaks selle ajaga vähemalt kolm Britat valmis, siin õnneks ikka ühe jõudsin, ent oh neid seiklusi!\nKõik algas juba mitu päeva enne küpsetamist, sest mul oli vaja leida köök, kus seda üldse teha. Mul endal on ju paar taldrikut, lusikat, nuga ja kahvel. Peagi sain aru, et elektrilist miksrit ei olnud kellelgi – ohh, okei, teen siis need vahustamised vispliga ja saan tugevaks. Aga palju suurem mure oli see, et ahjuplaati ei olnud ka kellelgi! Ahjud on ja ehk mõned väiksemad kandilised pannid, kuid mitte suurt plaati. Kuna ma olen oma laborikaaslase Cassy köögiga juba natuke tuttav ja tean, et tal vähemalt on kausse, spaatleid, lusikaid, siis otsustasin sinna minna, pluss ta lubas, et tal on ka cookie sheet ehk natuke suuremas mõõdus plaat, millega ahjus küpsetada. Kolm päeva enne küpsetamist käisin poes ja ostsin kõik vajaliku ära, ent oh seda üllatust, kui kõik kolm maasikakarpi olid küpsetamispäeva hommikuks hallitanud maasikaid täis! Ja see ei olnud mu lemmik-uudis, sest lähim pood, kust maasikaid saab, on ligi 4 km kaugusel, mis küpsetamispäeval jalutamiseks oleks olnud liiga riskantne ajakulu. Okei, õnneks otsustasin, et lähen viin kõik muud asjad Cassy kööki ära ning teen esimesed ettevalmistused, sest maasikaid on ju vaja alles kõige lõpus. Cassyt ennast tol päeval kodus ei olnud, kuid tema koer Bear oli, nii me siis kõigepealt jalutasime Beariga ümber kvartali ning siis asusin küpsetama. Kõigepealt otsisin välja selle cookie sheet’i, mis oli arvatust palju väiksem ja tähendas, et ma pidin 2 põhja asemel 4 tegema. Riskantne ajakulu, aga mis teha! Siis avastasin, et Cassyl ei ole mitte elektri-, vaid gaasiahi, mis pani mind natuke muretsema koogi ühtlase küpsemise seisukohalt. Panin ahju tööle ning hakkasin põhjasid valmistama. Paari minuti pärast sain aru, et köök on gaasi täis! Aknad-uksed lahti, ise koos koeraga köögist välja. Igaks juhuks ei julenud kohe uuesti proovida, seega panin oma väljamõõdetud võid ja eraldatud munavalgete ja -kollaste kausid kõige kõrgematesse ja kaugematesse kapi nurkadesse ning tellisin Uberi, et minna poodi. Olin vahepeal avastanud, et ka tavalise nisujahu asemel olin täistera nisujahu ostnud, mis Brita koogis kahjuks kõige paremini ei tööta. Jõudsin Uberiga poe ukse taha, astusin välja ja lugesin silti, et pood on teadmata ajani suletud elektrikatkestuse tõttu. “Uskumatu, ei ole võimalik!”, mõtlesin. Õnneks oli seal samas keskuses veel ka teine pood, kus maasikaid leidus, ostsin ka uue jahu ning suure koogiplaadi ning sõitsin Uberiga kööki tagasi. Olin päris rahul, nüüd oli kõik olemas. Aga… armas näljane Bear oli minu äraoleku ajal kogu köögi pahupidi keeranud, mu väljamõõdetud munad ja või ära söönud, suhkru ja munakoored mööda kööki laiali laotanud! Ei osanud muud teha, kui naerda, pealegi Bear oli vägaaa nunnu süüdlase näoga!\nMinu õnneks oli mul natuke rohkem võid ning Cassyl vajalikul hulgal mune, seega uut poeringi ei pidanud tegema hakkama, aga kõike mõõtma ja uue või pidin toatemperatuurile ikka saama. Edasi vist läks aga kõik küllalt hästi, sest teistkordsel ahju käivitamisel see ka õnnestus, jahu oli õige ning maasikad olemas. Vaid “kohupiimakreemi” tegemine oli paras keemia vahukoore-ricotta juustu-kreemjuustu-veel mingi juustu õiges vahekorras doseerimisest, aga panin ohtralt maasikaid ja vaarikaid vahele (maasikad üksi on siin nii kehvakesed) ning valmis ta saigi! Läksime õhtul restorani, kus pärast põhikäiku toodi köögist Brita põlevate küünaldega välja ja nii saime Pauliinal ikka pisarad ka jooksma. Pärast maitsmist ei jõudnud kiidusõnu ära kuulda – see retsept on ikka parim, kui igas maailmajaos ja kõikidele rahvustele peale läheb!\nUute kogemuste õhtu\nOlen algusest peale lubanud endale ja sõpradele, et käin ikka korra kohalikus kõige popimas klubis ka ära. Nüüd oli ühe saksa tüdruku sünnipäev ning mu reede küllalt vaba, seega sai neljapäeva õhtul mindud. Ühest korrast piisas! Aga võib-olla tegi olustiku veel kummalisemaks asjaolu, et läksime kluppi pärast ooperit! Käisime nimelt UNCG muusika üliõpilaste esitatud “Võluflööti” vaatamas. See on ikka natuke müstiline, kuidas ülikoolil on oma suured teatrisaalid ja nii suur ooperitrupp, lisaks oli veel tase ka meie meelest väga hea! Ooperi ja klubi vahepeal proovisin ära ka peaaegu oma ühikas oleva kiirtoidukoha fritüüritud kana. See on siin väga popp asi, aga kuna mul on piiramatu kohvikukülastus, siis ei ole mind grillkana ostma veel kutsunud. Seega oli see igati uute kogemuste õhtu, mil ooperi ja kanaga jäin väga rahule, klubikogemus oli halenaljakas.\nPildil on kooli teatrisaal. Käisin eile õhtul samas saalis ka kooli jazz-ansambli ja maailmakuulsa norra kitarristi Lage Lund’i kontserdil, see oli ka megamega äge! Kuna siinne muusikaosakond on idaranniku üks paremaid ja vist ka suuremaid, siis toimub siin väga palju muusikaõhtuid ka väikestes kohvikutes/baarides. Näiteks käisime ka koolilähedases kohvikus jazz-õhtul, ka see oli väga nauditav ning kõik soovijad said oma pillid kaasa võtta ning mängida.\nSamuti toimus eelmisel laupäeval ülikoolis suur rahvusvaheline laat, kus paljudel riikidel olid oma lauad väljas ning terve päeva jooksul toimus tantsu- ja lauluetendusi. Euroopast olid esindatud vaid Saksamaa, Prantsusmaa ja Hispaania, enamuses olid Aasia riigid, seega küllalt võõras, aga põnev keskkond. Ilmaga korraldajatel vedas, sest päike paistis ja soe oli, ning rahvast oli kui murdu.\nFani pakkus Indoneesia-Malaisia lauas imemaitsvaid roogasid.\nYunshan aitas Saksamaa tiimil põnevust õhus hoida.\nSoojasid päikeselisi ilmasid on paar tükki veel olnud, niiet ma olen vähem kui paari tunniga täitsa oma näo ja käed ära põletanud. Samas muutub temperatuur siin ikka veel kardinaalselt, sest vabalt võib olla, et hommikune 8 kraadi tõuseb päeval 28-le ja siis õhtuks kisub väga külma ja kõva tuule üles, niiet tunnetatav külm on jälle umbes 8 kraadi. Eks ma nii haigeks jäingi! Samas tõi eelmisel pühapäeval see meeletu temperatuurimuutus Greensborosse ka tornaado, mis tekitas linna idaosale väga tõsiseid purustusi, elektrikatkestusi ning ka ühe hukkunu. Mina sain vaid väga suure vihma kaela ning tundsin tugevat tuult, ent tornaado meie ülikoolilinnakus pahandust ei teinud.\nLisaks on viimase kahe nädala jooksul olnud meil Cassy ja Betyga kaks õhtusööki – indoneesiapärane ning ameerikapärane, kuhu tegin ka meie eestipärase mustika-kodujuustukoogi, mis tuli miskipärast ülimagus ja kihistus imelikult. Muidugi ei ole ka kultuurmustikad metsmustikad… Käisin ka ühe laborikaaslase sünnipäeva puhul tema juures pühapäeva-brunchil, kus oli nii palju head ja paremat süüa ning jutustada.\nEelmisel laupäeval käisime aga Faniga Greensborost väljaspool kohalikku rahvatantsu tantsimas (square dance). Täitsa müstiline suur-suur maja keset põlde ja metsi, kuhu oli tantsulava üles pandud. Ruum ja õu olid nii kenasti ära kaunistatud, ilm oli soe, muusikud mängisid nii toas kui õues ning toas vihuti tantsida. Mul õnnestus paarist tantsust end ära nihverdada, siis käisin õues tiigi ääres istumas ning tundsin täielikku Eesti suve hõngu! Ning loomulikult arvan, et ka Kopli talu küünialusest võiks ühel päeval selline tantsuplats saada, kuhu elavad muusikud mängima ning tantsulembesed tantsima kutsuda!\nLisaks oli meil ühel megasoojal päeval grillõhtu Maxi tagaaias, grillhooaeg sai väga maitsva avalöögi. Mängisime Unot, sain limbokuningannaks ja jutustasime niisama. Istusime väljas, vaatasime üksikuid tähti ning järsku ütles Yunshan heldinult, et ta on elus kaks korda Linnuteed näinud ja mõlemal korral nutnud, sest üldiselt ei näe ta üldse tähti. Ta on pärit Hiinast, ent ülikooliaja Saksamaal elanud. Ja siis ma mõtlesin kõikide nende õhtute peale, mis me hilja pimedas trennist koju jõuame, autost välja astume ja see võrratu, paksult helendav tähistaevas meid tuppa juhatab. Ma olen küll ka sellest peaaegu alati lummatud, ent nutnud ma veel pole. Ning seega ma veel ka tol õhtul magama jäädes mõtlesin kui kurb, et maailmas on nii palju inimesi, kellel särav tähistaevas on kas nägemata või üks kord elus kogetud maailmaime.\nMeie Eesti on imedemaa ja mul on maailma parimad sõbrad ja pere, kes mind nii väga koju ootavad, kes mulle pidevalt kirjutavad ja pilte saadavad! Mu nii mitmed siinsed sõbrad on öelnud, et mul peavad ikka väga head sõbrad olema, sest ma kogu aeg neist nii palju räägin. Ja ohei, ma ei ole mingi lobamokk, aga igasse vestlusesse sobib mõni jutt, mida me koos sõpradega teinud oleme!\nKahe nädala pärast olen kodus!


PrimaDog GRAIN FREE ACTIVE täistoit pardiliha-heeringa 1,5kg – Karvakera\nEsileht 1 › PrimaDog GRAIN FREE ACTIVE täistoit pardiliha-heeringa 1,5kg 2\nPrimaDog GRAIN FREE ACTIVE täistoit pardiliha-heeringa 1,5kg\nTootekirjeldus: PrimaDog GRAIN FREE ACTIVE täistoit pardiliha-heeringa 1,5kg\nUus PrimaDog Active'i heeringaga pardiliha on täiesti teraviljavaba ja eriti kõrge kvaliteediga täistoit tavalisest aktiivsemale koerale. Selle koostises on arvesse võetud liikuva koera suuremat energiatarvet ning liigeste ja lihaste koormust. Lisatud glükoosamiin, metüülsulfonüülmetaan ja kondroitiinsulfaat toetavad liigeste toimimist ja parandavad kõhrkoe uuenemist. L-karnitiin aitab lihastel taastuda pärast energiakulukat koormust. Retsepti on lisatud ka tauriini südametegevuse toetamiseks ja rasvas lahustuvate vitamiinide imendumise tõhustamiseks.\nKoostisosad: pardivalk 29%, heeringavalk 26%, hernetärklis, kanarasv (konserveeritud segatud tokoferoolidega, E-vitamiini allikaga) 12%, õllepärm, kõrvits, heeringaõli, kanamaks, kuivatatud õunad, kollageen, glükosamiin 1000 mg/kg, kondroitiinsulfaat 800mg/kg, metüülsulfonüülmetaan 150 mg/kg, Mojave yucca, mannan-oligosahhariidid, fruktooligosahhariidid, pohlad 100 mg/kg (Vaccinium vitis-idaea), rabamurakas 100 mg/kg (Rubus chamaemorus), astelpaju 100 mg/kg (Hippophae rhamnoides), till 100 mg/kg (Anethum graveolens), rohelised rannakarbid 80 mg/kg, vitamiin A 16 000 IU, vitamiin D3 1200 IU, vitamiin E 400mg, tauriin 800mg, L-karnitiin 350mg, vask 12mg, raud 70 mg, mangaan 35mg, tsink 90mg, jood 0,7mg, seleenium 0,2mg.\nServeerida kuivalt või kergelt niisutatult ja veenduge, et koeral oleks alati piisavalt värsket joogivett. Soovitatavad päevased kogused on märgitud pakendil. Koera päevane toitainetevajadus võib olla erinev olenevalt tema väliskeskonnast, suurusest\nKastis: 8 tk


Avaleht » Tooted » Näole » AGE beauty secret\nPEATAB ILUKOMNURGA INVERSIIOONI NING ÄRATAB NAHAS NOORUSLIKKUSE ENERGIAT\nSeerum, mis täiustab nahka. Seerumi kosmeetiline mõju taastab naha elujõudu, tänu millele nahk näeb laitmatult välja. Kanda näo- ja kaelanahale hommikuti ning õhtuti.\nАktiivsed koostisosad: Undaria algae vetikas, bioaktiivsed peptiidid, tomati taimsed tüvirakud.\nTäiuslik kreemi valem on väga tõhus silmaümbrusnahale ja huultele. Lõdvestab näo lihaseid, parandab naha elastsust, toob esile silmade ja huulte loomuliku ilu. Kanda silmaümbrusnahale ja huultele hommikul ja õhtul.\nАktiivsed koostisosad: Undaria algae vetikas, bioaktiivsed peptiidid, tomati taimsed tüvirakud, valgust peegeldavad osakesed, Sheavõi.\nUnikaalne emulsioon, mis taasäratab ning toetab naha loomuliku ilu tänu efektiivsele koostisele. Annab nahale säravat ja ühtlast jumet tänu kergele ja hästi imenduvale tekstuurile. Kanda nahale hommikul ja õhtul.\nАktiivsed koostisosad: Undaria algae vetikas, bioaktiivsed peptiidid, tomati taimsed tüvirakud, portilaki ekstrakt, vitamiin E, Sheavõi, kookose lipiidid.\nInnovatsiooniline kreem ultrarikastatud tekstuuriga ja noorendava toimega. Kreem äratab nahas nooruslikkuse energiat, eemaldades tuhmi jume ning vananemise tunnuseid, muutes nahka siledamaks ning andes sellele sametise pehmuse.\nАktiivsed koostisosad: Undaria algae vetikas, bioaktiivsed peptiidid, tomati taimsed tüvirakud, viinamarja seemne ekstrakt, hüaluroonhape, vitamiin E, Sheavõi, riisiproteiinid, stiimultundlikud elastsed polümeerid.


MÄNGUMEHED ⟩ Kuusmaast, koroonaviirusest, Žalgirise tagasilöögist, Tarva muredest ja Jõesaare personaalküsimusest - Podcast - Postimees Sport: Värsked spordiuudised Eestist ja välismaalt\nMÄNGUMEHED ⟩ Kuusmaast, koroonaviirusest, Žalgirise tagasilöögist, Tarva muredest ja Jõesaare personaalküsimusest\n9. märts 2020, 23:08\nJuttu tuleb nii koroonaviirusest, Euroliigast, Eesti-Läti liigast kui ka VTB Ühisliigast. Täpsemalt on fookuses Kaunase Žalgirise polariseeriv nädal, Rakvere Tarva mõõna põhjused ja BC Kalev/Cramo edu võtmed.\nMõistagi saavad tähelepanu ka paljud teised, lisaks vaatame ette selle nädala mängudele. Kindel on see, et kevade lähenedes muutub iga matš ja punkt oluliselt kaalukamaks. Põhjalikku analüüsi kuula juba saatest!\nNüüdsest on ka kuulajatel võimalus podcastist osa saada. Ootame teie küsimusi Postimehe spordi Facebooki postkasti, kommentaaridesse või e-mailile: sport@postimees.ee.\nJärgmise saate lõpus valime välja parima küsimuse. Võitja saab 20. märtsil koos kaaslasega külastada Rakvere spordihallis kohaliku Tarva ja Rapla Avis Utilitase matši ning veeta öö hotell Wesenberghis.


Hotellid ärireisiks Monte Argentario | Hotels.com\näriklassi hotellid Monte Argentario\näriklassi hotellid linnas Monte Argentario\nMuidugi on meie klientide ootused tööreisiks sobivale hotellile erinevad tavamajutuse tingimustest , seetõttu oleme koostanud valiku hotellidest, kus on saadaval nii audio-videotehnika, parkimisvõimalused kui ka tee ja kohv toas varajastele ärkajatele. Hotels com pakutavate hotellide hulgast saab igaüks, kelle järgmise töökohtumise toimumispaik on Monte Argentario, valida selle õige. Kui tahad tööpingele vaheldust, on paras aeg teha tutvust ümberkaudsete vaatamisväärsustega. Monte Argentario võlub külastajaid märksõnadega nagu merevaated ning rand. Nüüd on sul hea võimalus kõike seda ise näha. Kindlasti tasub tutvuda kohalike huviväärsustega nagu Pozzarello rand, Cala Piccola rand ja Feniglia rand.


Meie ja meie kahel pool lahte — Sirp\nMeie ja meie kahel pool lahte\nTahan ikka tulla su juurde taas\nläbi igikeltsase isamaa.\nMoto on soome luuletajalt ja muusikult Juice Leskiselt minu kohmakas tõlkes. Mingil kummalisel põhjusel pole – peale paari laulu kirja- ja ühe võru keeles – seda soome luule geeniust minu teada eestindatud. Sellest on äärmiselt kahju ja see osutab taas meie tööpõllu laiusele naabrite kultuuri vahendamisel.\nLeskiselt olen valinud muudki oma tänased pidepunktid. Ja need ei piirdu ainult lauluga „Eesti (On my mind)”, lauluga, mis 1983. aastal jõudis ka nende eestlasteni, kel soome kultuurist ja soome keelest suurt aimugi polnud. Arusaadav – meie väiksust arvestades oleme nagunii alati tänulikud, kui me kellelgi meeles oleme. Ja seda veel eriti süngel 1983. aastal, samal ajal, mil näiteks Ameerika juhtiv Nõukogude Liidu demograafia spetsialist Murray Feshbach nentis kiretult – ja seda jubedam see nending oli –, et eestlased hakkavad vist mängust välja langema (looks as if Estonians are getting out of business). Soome laulikul olime me aga meeles.\nÜlivõrrete kasutamine on alati ohtlik. Sellegipoolest usun, et ei tee kellelegi karjuvat ülekohut, kui nimetan Seppo Zetterbergi parimaks Eesti tundjaks Soomes. Tema sulest sel aastal ilmunud Eesti ajaloo mahukas üldkäsitlus on juba leidnud positiivset kriitikat Soome lahe mõlemal kaldal, mis teeb ehk pisut kohatuks temaga siin vaidlemise. Aga tunnistada tuleb, et üks kontseptuaalne erimeelsus on meil Zetterbergiga aastaid kestnud küll.\nNimelt on tema meelest Eesti ja Soome ajaloos erinevat rohkem kui sarnast. Selle põhjuseks on Euroopa palju otsesem mõju Eestile – olgu hea või halb. Halvim asi oli muidugi pärisorjus. Olen nõus, et pärisorjus või selle puudumine on Eesti ja Soome ajaloo suurim erinevus. Kuid kõiges ülejäänus näen palju rohkem sarnast kui eristavat. Mõlema rahva ajalugu läbib pidev võitlus ellujäämise eest meie kliimas, meie keskkonnas ja meie ümbruskonnas. Meid ühendab kuulumine lääne tsivilisatsiooni äärealale, meri, naabrid, usk, kultuurrahvuseks saamine XIX sajandil, omariikluse unistuse täitumine XX sajandi alguses – kui sarnane see kõik on, alates Euroopa avanemisest meile XII sajandi kolmandal veerandil ning lõpetades Soome Vabariigi ja Eesti Vabariigi astumisega Euroopa Liitu vähem kui kümneaastase vahega!\nSamuti pole nii väga erinevad olnud ka lood meie isandate, härrade ja peremeestega. Härra poole vaatamine ei sõltu tingimata sellest, kas tegu on ihu-, teo- või võlaorjusega. Sulasest saab eesti ringmängus peremees ja eriti miski ei muutu, elu läheb lihtsalt uuele ringile. Samamoodi saavad sulastest halvad peremehed Juice Leskise laulus, kus kõik välisvaenlased on aetud piiride taha, kuid isandad, kes pärit sulaste soost, ajavad oma nina veel rohkem püsti kui sünnilt siniverelised:\nVainolaiset on Suomesta saateltu,\nhurrit länteen ja iivanat itään,\nMutta homma on huonosti aateltu,\nKoska herroille emme voi mitään.\nKato, herra jos tehdään rengistä,\nei piittaa se vanhasta jengistä.\nNii ongi asjatud ka kõik spekulatsioonid selle üle, milline võõrvalitseja on parem, milline halvem. Eriti aga selle üle, milline oleks olnud parem või halvem. Oluline on see, kuidas riigirahvus ise omadega hakkama saab. Zetterberg näitab oma 2004. aastal ilmunud esseekogumikus „Ühe puu eri harud”, et valitsuste eluiga Eestis ja Soomes aastatel 1917–1934 oli keskmiselt peaaegu sama pikk. Soomes oli sel ajavahemikul 20, Eestis 24 valitsust. Riigi õppimise aeg kestis meil seega sama kaua.\nOmadega hakkamasaamisest veel üks tahk, mis kahel maal teinekord sarnane tundub. See on oma inimeste mõistmine. Üks mõtlemapanevamaid lugusid Juice Leskise loomingus räägib küla kuulsaimast mehest, kes oskas lennata. Seda tulid kontrollima ametnikud, uurima teadlased, uudistama teised inimesed – kogu ühiskond, eks. Kõik leidsid, et inimene lihtsalt ei saa lennata, kuna keegi pole varem lennanud. Seega ei saa silmaga nähtav tõele vastata. Mehe reaktsioon sellele oli loogiline: kuna ta ei suutnud selgitada, miks ja kuidas ta lendab, siis ta lihtsalt lendas minema.\nMies mietti aikaansa, miten vois’\nTämän selittää. Sitten hän lensi pois.\nSee lugu meenub mulle alati, kui mõtlen vajadusele meie oma inimesed Eestis hoida. Meid on väga vähe – seda nagunii. Aga kas me oskame ja soovime neid väheseidki hoida, kes meil on? Kas me oskame hinnata inimeste unikaalseid oskusi? Kuidas teha nii, et meie oma lennuvõimelised meie juurest ära ei lendaks? Ja veel enam – kuidas teha nii, et neid muust maailmast juurdegi lendaks?\nKas me oleme teinud piisavalt selleks, et meie – irooniaga öeldes – hea kliimaga, suurte palkadega ja lihtsalt õpitava keelega maanurka tuleksid inimesed Ameerikast, Indiast, Hollandist? Tuleksid meie ülikoolidesse õppima ja õpetama, kõrgtehnoloogilisi investeeringuid tooma, meid ja meie ühiskonda paremaks tegema? Kas meil on piisavalt avarat pilku, kas oleme külalislahked, mõistvad ja sallivad?\nMuidugi pole meie ülikoolid tasemelt võrdsed maailma parimatega, aga kui Helsingi ülikoolis on üliõpilaste hulgas välismaalasi 3 ja Tartu omas 0,98 protsenti, siis Sorbonne’i 20 ja Harvardi 19 protsendiga on vahe liiga suur, et olla põhjendatav vaid akadeemilise tasemega.\nRiigid soovivad üldjuhul kõrgelt kvalifitseeritud tööjõudu. Millised on meie lahendused? Soomes, kus programmdokumentide ja arengukavade kultuur on tunduvalt tugevam kui Eestis, jõudis valitsus esimese immigratsioonipoliitilise kavani aastal 1997. Ja sealgi oli põhirõhk pagulaspoliitikal. Päris selgelt käsitleb tööjõuküsimusi alles 2006. aastal valminud teine programmdokument. Millised on Eesti lahendused? Poliitilise eliidi meelest näib põhiline lahendus tööjõuprobleemile olevat asetada kodaniku õlale imperatiiv rohkem lapsi saada. Mulle tundub, et neid üliolulisi valdkondi tuleb küll hulka laiema pilguga vaadata.\nDiplomaadile pakuvad Soome ja Eesti ka ahvatleva võimaluse arutleda teemal: aateline või pragmaatiline välispoliitika. Realpolitik versus väärtused. Emotsioonid ja ratsionaalsus välispoliitikas. Tean, osalt nõustun isegi, et Eesti välispoliitikas, eriti mõnes teatud ilmasuunas, on liiga palju emotsioone. Meie tegelike huvide rahulik ja pragmaatiline kaalumine ja seejärel nende huvide järgimine on midagi, mida ikka veel õpime. Ikka valdab meid impulsiivne emotsioon teha asju, mis nii kangesti õiged tunduvad ja maailma nii kangesti paremaks tegema peaksid. Ning mitte alati ei mõtle me sellele, mis on tegelikult meie võimuses ja jõukohane, järelikult tasub ettevõtmist.\nSoome on selles asjas muidugi kõrgemal tasemel. Kuid vaatame üht muud teemat. Suursaadik Jaakko Kalelaga oleme rääkinud sellest, kuidas soomlase usk, et keegi teine talle kunagi hädas appi ei tule, ei pärine isegi mitte 70 aasta tagusest Talvesõjast, vaid veel hoopis kaugemalt – selle usu juured ulatuvad rahvuspoeet Runebergi lipnik Ståli lugudeni välja, poolteise aastasaja taha. Liigselt selle usu varal riigi julgeoleku põhiküsimustele vastata pole just väga pragmaatiline. Samuti on ehk liiga palju emotsiooni selles, kui ettepaneku peale territoriaalkaitse põhimõte üle vaadata vastab kaitseminister küsimusega: milline osa riigist sel juhul kaitsmata tuleks jätta?\nAga kas „puhas”, matemaatiliselt kasuga arvestav välispoliitika on väikeriigile üldse võimalik valik? Suursaadik Sulev Kannike on kirjutanud: „Suur riik võib endale lubada (ehk vajabki) teatud hulka küünilisi, mitte midagi liiga südamesse võtvaid diplomaate. Samas on kaheldav, kas küünik suudab tõsiselt võtta patriotismi. Väikeriik vajab aga patriotismi igal elualal ja rohkem kui suurriik. Sellega kompenseeritakse muude ressursside piiratus. Patriotism toodab emotsioone.” Õige ta on. Näiteks Soome diplomaatide läbi 1990ndate aastate kestnud abis Eesti välisteenistuse taas ülesehitamisse on raske näha midagi omakasupüüdlikku.\nNii jõudsimegi emotsionaalsete lehekülgedeni Soome ja Eesti, kahe soomeugri naaberrahva lähiajaloos. 1980ndate lõpu ja 1990ndate alguse dimensioonid võttis säravalt kokku Max Jakobson, kui ütles oma suurteost „20. sajandi lõpparve” esitledes: „Soomlased uskusid toona, et Gorbatšov võidab. Eestlased uskusid ja lootsid, et peale jääb Jeltsin.” Erinevus on sõnas „lootma”. Juice Leskinen kirjutab: me ei usu, aga lootuses on maagiat,\nEmme usko, mutta toivossa on taikaa.\nSoomlaste toonane lootusetus ses suhtes, et Nõukogude Liit kunagi võiks laguneda, oli eestlastele arusaamatu. Meie nägime ju nii selgelt, et koloss on kokku varisemas. „Miks lahe põhjakaldal niimoodi arvatakse ja öeldakse,” mõeldi Eestis. Mõni oli ehk solvunudki.\nKuid uued põlvkonnad ei mäletanud üht varasemat kümnendivahetust, 1939–1940. Oli mugavam unustada, et siis, kui soomlased kirjutasid oma ajaloo ehk kõige kangelaslikumaid lehekülgi ja võitlesid Talvesõda, startisid Eesti pinnalt soveti pommituslennukid Soome kaitsetuid linnu ja külasid hävitama. Juho Kusti Paasikivi kirjutas oma päevikusse kolme sõnaga: „Kenad hõimuvelled küll!”\nMiks me siis, soomlased ja eestlased, nende mõrude asjade pärast üksteise peale kauna ei kanna? Kuidas saab olla nii, et need sündmused ei mürgitanud riikidevahelisi suhteid pikkadeks aastateks? Vastus peitub Soome ja Eesti inimeste omavahelistes suhetes. Selles uskumatult laias isiklike suhete võrgustikus, mida on hoitud üleval vähemalt sellest ajast, kui magister Aspelin ja rektor Swan esimesel üldlaulupeol käisid ja Jannsenite juures ööbisid. Kui mitte veel varasemast.\nJuice Leskinen on laulus „Eesti (On my mind)” harva nähtava tabavusega öelnud, et sõprus on riigikorrast sõltumata kallis asi – ja soome keeles on sõnal „kallis” kõik samad tähendused ja tähendusvarjundid, mis eestigi keeles:\nKato, ystävyys se on kallista,\nse ei riipu hallintomallista\nSee on soomlastele ja eestlastele teada tõde. Meie inimesed on perekonniti suhelnud ka kõige raskematel ajalooperioodidel. Eriti suure hoo sai see muidugi reisimispiirangute kadudes 1980-1990ndate vahetusel. Isiklike sidemete järel või kohal tulevad kodanikuühiskonna suhted, sõpruskoolide, kooride ja koguduste pidev läbikäimine. Sellest järgmine aste on tööalane suhtlemine – vaevalt on Eestis ametnikku või teenistujat, kes ei saaks iga kell helistada oma kolleegile lahe põhjakaldal. Ja alles seejärel, selle suhete püramiidi tipus tulevad poliitilised suhted, kõrgetasemelised visiidid, lauakõned, lepingute allkirjastamine – see, millega riikidevaheline suhtlemine tavaliselt algab.\nSõnaga: meie maade vahel on eriline suhe, mille vundamendiks on tavaliste inimeste igapäevane sõprus. Seepärast ei ole meid häirinud ka see, kui me vastastikku naaberriigi juhtidest teinekord aru pole saanud – meie sõbrad on meile soomeugri otsekohesusega öelnud, mida rahvas neist asjust õieti arvab, kuidas asjad tegelikult on. Ning see on uskumatult suur väärtus.\nKui nüüd küsida, miks rääkida Soome Vabariigi juubeliaastapäeva puhul nii palju kahe riigi suhetest? Milleks võrdlused? Kas poleks õigem pidulike sõnadega väljendada seda teenitud imetlust, mida Soome Eestis naudib? Kuhu jääb tänu Soomele Eesti NSV suitsutares lämbuvatele inimestele vaimseks pajaauguks olemise eest? Kus on õnnitlused?\nAga siiras ja otsekohene suhe oma naabriga, võimalus ka pidupäeval avameelselt mõtteid vahetada, teadmine, et sul on naaber, kes sind mõistab ja kelle peale võib kindel olla – kas see siis polegi pidulik? Kas see, kuidas meie, eestlased, end Soome kaudu leidnud ja mõtestanud oleme, kas see, kuidas paljud soomlased, näiteks majanduse vallas, Eesti kaudu rahvusvaheliseks on saanud, kas see polegi siis hüve, mille üle uhke ja tänulik olla? Eesti ja Soome suhe on püsinud elus ka kõige raskematel aegadel, seda suhet on hoitud läbi igikeltsa ja öö, seda suhet on tahetud jõhkralt murda, kuid ikkagi sunnib meid kokku seesama vägi, mis laulus paneb alati armsama juurde naasma:\nAion tulla viereesi uudestaan,\nhalki ikiroutaisen isänmaan.\nVaikk’en koskaan luotasi poistunutkaan,\nSoome ja Eesti vaimse koostöö lepingu 70., Tuglas Seura 25. ja Soome Vabariigi 90. aastapäeva puhul Tallinna raekojas peetud kõnekoosoleku ettekande põhjal.


Valereligiooni lõpp on lähedal! — Vahitorni VEEBIRAAMATUKOGU\nkn37 lk 1-4\nValereligiooni lõpp on lähedal!\nValereligioon . . .\nÕige religioon . . .\nKuningriigi sõnum nr 37\n▪ Mis on valereligioon?\n▪ Kuidas tuleb sellele lõpp?\n▪ Kuidas see sind puudutab?\nMis on valereligioon?\nKas usu nimel toime pandud kuriteod tekitavad sinus nördimust? Kas väidetavate jumalateenrite seotus sõdade, terrorismi ja korruptsiooniga häirib sinu õiglustunnet? Miks paistab religioon olevat nii paljude hädade allikaks?\nSüüdi pole tegelikult mitte religioon tervikuna, vaid valereligioon. Laialdaselt tunnustatud usutegelane Jeesus Kristus selgitas, et valereligioon paneb inimesi kurja tegema, nii nagu ”halb puu kannab halba vilja” (Matteuse 7:15—17). Mis vilja kannab valereligioon?\n▪ OSALEB SÕDADES JA POLIITIKAS. ”Nii Aasias kui ka mujal manipuleerivad võimuahned religioonijuhid küüniliselt rahva usuliste tunnetega oma eesmärkide saavutamiseks,” öeldakse ajakirjas ”Asiaweek”. Tagajärjeks on see, et ”maailm on hulluksminemise äärel”, lisatakse ajakirjas. Üks silmapaistev USA usuliider kuulutas: ”Tapmine ei lõpe enne, kui terroristid on tapetud.” Mis lahendust ta pakub? ”Pühkige nad kõik minema Jumala nimel!” Piiblis seevastu öeldakse: ”Kui keegi ütleb: ”Mina armastan Jumalat”, ja vihkab oma venda, siis ta on valelik” (1. Johannese 4:20). Jeesus lausus koguni: ”Armastage oma vaenlasi” (Matteuse 5:44). (Meie kursiivid.) Kui mitut religiooni sa tead, mille liikmed ei lähe sõtta?\n▪ LEVITAB VÄÄRÕPETUST. Enamik usundeid õpetab, et inimesel on nähtamatu hing või vaim, mis pärast keha surma edasi elab. Sellele õpetusele tuginedes kasutavad paljud religioonid oma liikmeid ära, kasseerides neilt raha omaste hingede heaks esitatud palvete eest. Ent Piiblis ei leidu hinge surematuse doktriini. Seal öeldakse hoopis: ”Hing, kes teeb pattu, peab surema!” (Hesekiel 18:4). ”Elavad teavad, et nad peavad surema, aga surnud ei tea enam midagi” (Koguja 9:5). Jeesus õpetas, et surnud äratatakse üles — mida poleks tarvis teha, kui inimesel oleks surematu hing (Johannese 11:11—25). Kas ka sinu paikkonna religioonid õpetavad, et hing on surematu?\n▪ SALLIB SEKSUAALSET KÕLVATUST. Läänemaades on usurühmitusi, kes pühitsevad vaimuliku ametisse geisid ja lesbisid ning taotlevad valitsuselt samasooliste abiellumise heakskiitmist. Isegi kirikud, kes ebamoraalsuse hukka mõistavad, on pigistanud silma kinni, kui nende oma vaimulikud on lapsi seksuaalselt kuritarvitanud. Mida aga Piibel sugulise kõlvatuse kohta ütleb? Seal on selgelt kirjas: ”Ärge eksige: hoorajad ja ebajumala kummardajad ja abielurikkujad ja salajased ropud ja poisipilastajad . . . ei päri Jumala riiki!” (1. Korintlastele 6:9, 10). Kas sa tead religioone, kes sallivad seksuaalset kõlvatust?\nMis ootab ees religioone, kes kannavad halba vilja? Jeesus hoiatas: ”Iga puu, mis ei kanna head vilja, raiutakse maha ja visatakse tulle” (Matteuse 7:19). Jah, valereligioon ”raiutakse maha” ja hävitatakse! Kuidas ja millal see aset leiab? Vastuse leiame prohvetlikust nägemusest, mis on kirjas Piibli Ilmutusraamatu 17. ja 18. peatükis.\nKuidas tuleb valereligioonile lõpp?\nKujutle hooranaist istumas hirmuäratava metsalise seljas, kellel on seitse pead ja kümme sarve (Ilmutuse 17:1—4). Keda see hoor sümboliseerib? Tal on mõjuvõim ”ilmamaa kuningate üle”. Ta riietub purpurisse, kasutab suitsutusrohtu ja on päratult rikas. Lisaks sellele on tema spiritistlike tavadega ”kõik rahvad viidud eksitusse” (Ilmutuse 17:18; 18:12, 13, 23, meie kursiiv). Piibli põhjal võib järeldada, et see hoor kujutab midagi ülemaailmset ja olemuselt religioosset. Ta ei sümboliseeri mitte mõnd konkreetset usundit, vaid kõiki religioone, kes kannavad halba vilja.\nMetsaline, kelle seljas hoor istub, sümboliseerib kogu maailma poliitilisi jõude (Ilmutuse 17:10—13).* Valereligioon ratsutab nende turjal, püüdes mõjutada nende otsuseid ja määrata nende tegevussuundi.\nPeatselt aga leiab aset hämmastav sündmus. ”Need kümme sarve, mis sa nägid, ja metsaline, need vihkavad hoora ja teevad tema puupaljaks ja alasti ja söövad tema liha ja põletavad ta ära tulega” (Ilmutuse 17:16). Maailma ehmatuseks ründavad poliitilised jõud ootamatult valereligiooni ja hävitavad selle jäägitult! Mis neid selleks ajendab? Piibli Ilmutusraamat vastab: ”Jumal on neile andnud südamesse teha tema nõu järgi” (Ilmutuse 17:17, meie kursiiv). Jah, Jumal nõuab valereligioonilt aru kõigi häbiväärsete tegude pärast, mida see tema nimel on toime pannud. Oma täiuslikult õiglase otsuse kohaselt kasutab ta hoora hukkamiseks tolle enda poliitilisi armukesi.\nMida pead sa tegema, et valereligiooni saatus sind ei tabaks? ”Minge välja temast, minu rahvas,” esitab Jumala sõnumitooja tungiva üleskutse (Ilmutuse 18:4). Jah, praegu on aeg valereligioonist viivitamatult lahkuda! Aga kuhu siis selle asemel pöörduda? Ateismist pole abi, sest jumalaeitajaid ootab samuti sünge tulevik (2. Tessalooniklastele 1:6—9). Ainus kindel varjupaik on õige religioon. Millest võid sa õige religiooni ära tunda?\nMillest võib ära tunda õige religiooni\nMillist head vilja peaks kandma õige religioon? (Matteuse 7:17.)\n▪ ILMUTAB ARMASTUST. Tõelised jumalateenijad ”ei ole maailmast”, nende ühtsust ei lõhu rassi- ega kultuurierinevused, vaid neil ”on armastus isekeskis” (Johannese 13:35; 17:16; Apostlite teod 10:34, 35). Selle asemel et üksteist tappa, on nad pigem valmis üksteise eest elu andma (1. Johannese 3:16).\n▪ USALDAB JUMALA SÕNA. Õige religioon ei õpeta inimeste väljamõeldud käske ega pärimusi, vaid tugineb kõigis oma õpetustes Jumala Sõnale Piiblile (Matteuse 15:6—9). Miks? Sellepärast, et ”kõik Kiri on Jumala Vaimu poolt sisendatud ja on kasulik õpetuseks, noomimiseks, parandamiseks” (2. Timoteosele 3:16).\n▪ TUGEVDAB PEREKONDI JA SEISAB KÕRGE MORAALI EEST. Õige religioon õpetab abielumehi armastama oma naist ”nagu iseenese ihu”, abielunaisi ”oma mehest sügavalt lugu pidama” ning lapsi kuulama ”oma vanemate sõna” (Efeslastele 5:28; 5:33, UM; 6:1). Koguduses antakse vastutusrikkaid ülesandeid ainult eeskujuliku moraaliga meestele (1. Timoteosele 3:1—10).\nKas mõni religioon vastab eelmainitud kriteeriumidele? 2001. aastal ilmunud raamatus ”Holocaust Politics” öeldakse: ”Kui rohkem inimesi rakendaks ellu õpetust, mida Jehoova tunnistajad kuulutavad ja oma tegudes üles näitavad, oleks holokaust võinud jääda olemata ning genotsiid ei painaks enam maailma.”\nJehoova tunnistajad, kes tegutsevad 235 maal, üksnes ei räägi Piibli kõlblusnormidest; nad tõesti elavad nende järgi. Innustame sindki Jehoova tunnistajatega ühendust võtma, et võiksid teada saada, mida Jumal sinult ootab, ja teda talle meelepärasel viisil teenida. Nüüd on aeg tegutseda! Ära lükka seda asja edasi. Valereligiooni lõpp on lähedal! (Sefanja 2:2, 3.)\nKui soovid lähemat teavet piiblilise sõnumi kohta, mida Jehoova tunnistajad kuulutavad, kirjuta neile alltoodud aadressil.\n□ Soovin brošüüri ”Olge valvsad!”, ilma et see mind millekski kohustaks.\n□ Olen huvitatud tasuta kodusest piiblikursusest.\nTeema üksikasjalikuma käsitluse leiad brošüürist ”Olge valvsad!”, lk 12—13. Väljaandjad Jehoova tunnistajad.\nValereligioonil on mõjuvõim ”ilmamaa kuningate üle”\n”Minge välja temast, minu rahvas”


between kittens and skydiving – Mesiliis\nLükkasin seda postitust pidevalt homsele, aga on aeg viimase nädala tegevused kirja panna, sest muidu jääb see lihtsalt tegemata. Täna on mul viimane tööpäev, siis algab kuu-ja-natuke-üle pikkune puhkus, aga.. juuli algus tuleb megakiire, et ma ei tea, kas lihtsalt lebotamisest midagi välja tuleb.\nSaabusin oma kodinatega tööle, sest juba mõne tunni pärast kihutame Soome. Teeme ühe kontserdikülastuse, shopingu ja loodetavasti pühapäeval jõuan ikka koju ka. Seejärel algavad meisterdused-ettevalmistused ühe ürituse jaoks ja tuleb see ka ära pidada. Sinna kuskile vahele pean veel mahutama nii enda kui Märdi ema sünkarite tähistamised. Paar päeva saan hinge tõmmata, kui juba kihutame seltskonnaga Hiiumaa ning Saaremaa poole.. Kunagi pean ära bronnima ka koha, kus Londonis olles ööbida.. Ja pärast seda, juuli keskel saan ilmselt mõne hea raamatuga päikese kätte tsillima minna :D\nKui nüüd tagasi mineviku juurde tulla, siis ühel õhtul tuli Märt mulle tööle järgi ning läksime Kärknasse grillima. Sixteni juures on alati ülimahe olla. Vahet pole, kuna minna, alati tuleb mõnus puhkamistunne peale.\nKasutasin ka võimalust ja pildistasin õhtust udu. Kahjuks oli seda veidi vähe, kui aga ootasin, siis kadus see üldse ära. Häbelik vist.\nViimast korda käisin kassipoega nunnutamas, sest selsamal õhtul läks ta oma uude koju. Väike tüdruk, kes ta omale lemmikuks saab, on hästi asjalik ja tore, rõõm oli kohe vaadata, kui õnnelik ta kassi üle oli.\nJärgmisel päeval oli äratus päris vara ja võtsime suuna Nurmsi lennuvälja poole. Kinkisin Märdile ka sel aastal langevarjuhüppe. Seekord kõrgemalt ja teistsuguse varjuga. Koolituse oli ta varem ära teinud, nüüd pidi koha peal kirjaliku eksami tegema. Pärast kuulasin kõrvalt, kui suuliselt see ära kontrolliti ja mõtlesin, et isegi kui ma väga tahaks, siis mina ei läheks kunagi langevarjuga hüppama. NII palju asju peab meeles pidama :D Igasugused olukorrad, nende lahendus, mida jälgida, kuidas jälgida… Ma ilmselt hüppaks alla, karjuks end hingetuks ja unustaks kõik ära :D\nVahepeal näidati eelmise päeva õpilaste hüppeid, et mis nad valesti tegid või kuidas õigesti oleks. Siis juba tundsin, kuidas mul olemise hõredaks tõmbas. Mida lähemale hüppeaeg jõudis, seda kiiremini süda taguma hakkas. Märt oli muidugi vana rahu ise. Tegi paar kuiva katset, kuidas maanduda, pärast langevari kokku korjata ja sai selga kollase ülikonna, mis tegi ta nats nagu mootorratturhiireks.\nLäksin nendega lennuki juurde kaasa ja päris halb hakkas. Instruktor küsis veel Märdilt, kuidas tal olla on, oksendada ei taha, mis peale ma kostsin, et mina küll tahaks :D:D Igaljuhul lendu nad läksid ning nägin isegi seda hetke, kui Märt alla hüppas. Pisikese musta täpina küll, aga siiski!!\nNüüd mõtlen, et oleks pidanud tal isa kaamera võtma, millel nats suurem objektiiv, oleks saanud ehk ilusamaid pilte taevast, aga ma ei tulnud selle pealegi. Ma esiteks ei teadnud, kas ma üldse pildistada võin. Lisaks oli plats niiiii suur, et noh, arvasin, et ma võib-olla Märdi maandumist ma ei näegi. Aga ta oskab ikka päris täpne olla ja ta lendas täpselt üle mu pea ja puudutas maad max kilomeetri kaugusel :D\nMul värisesid jalad veel päris tükk aega, Märt aga juba plaanib uut hüpet.\nSamal õhtul läksime Tabiverre jaanitulele, mis oli veits naljakas, sest ma pole enne kuulnud, et küla/valla jaanipidu oleks tasuline ja veel viiiiiiis euri. Rahvast oli küll metsikult, aga endal mingit peotuju küll polnud. Vihma sadas ka vahepeal, külm oli ja ühesõnaga sada häda. Isegi Hellad Velled ei päästnud.\nJärgmisel päeval oli jaanipidu aga Lähtel. Seal on alati äge. Enne grillisime ühe Märdi sõbra juures ning siis juba kooli juurde. Rahvast oli palju ning esinejaid koguni kaks.\nEsimesena oli laval Birgit Varjuni rokkbänd ja kuigi mulle ta hääl täiega meeldib, siis laulud..meeehh. Ei pannud nagu kaasa elama. Hiljem hullutas (ja tantsutas) rahvast Karavan, kelle lugude saatel sai isegi paar tiiru tehtud. Üks korralik simman :D\nMina lõpetasin peoõhtu kolme ajal, teistel läks kuuldavasti kauem :D Õigel jaanilaupäeval olin küll öösel tööl, aga samas väga poleks viitsinud kolmas päev ka mingit tralli läbi teha. Grilltoitudestki oli nats juba kõrini, niiet oli hea vaheldus tööl olla ja viia end kurssi uue noortesarjaga, “The 100“.\nNüüd üritan kiirelt küüned ära lakkida, salati ära süüa ja ühe osa sarja vaadata. Ja siis võingi vist vacation-mode‘i peale tõmmata :)\nReply\tLizzy 26. juuni 2015 at 14:57\nNo siis mine tee benjit, seal ei ole mingit draamat. Isegi hüppama ei pea, võid kästa kellegi end alla lükata :D. Ma praegu mõtlen sellele, et igast oma hirmudest võitu saada ja mul on neid kohe must miljon :D\nReply\tmesiliis 29. juuni 2015 at 13:56\nMiks sa üldse arvad, et ma tahan midagi ekstreemset teha? :D Mulle meeldib väga kahe jalaga maa peal olla.


Puidu niiskusest - Eesti puitmajatootjad\nPuit on looduslik materjal, mis peaaegu alati sisaldab vett. Vee hulka puidus näitab puidu niiskus, mida tavaliselt väljendatakse puidus oleva vee massi ja absoluutselt kuiva puidu massi suhtena protsentides. Näiteks sisaldab 10% niiskuse puhul 1 m3 männipuitu 50 kg vett (keskmine tihedus absoluutselt kuivana u 500 kg/m3).\nPuidu niiskuse tasemed\nToores puit üle 25% (maksimaalselt 100% ja enam)\nÕhukuiv puit 15–25% (saavutatav välisõhus kuivatamisel)\nTranspordikuiv puit u 18% (selline kuivusmäär väldib transpordikahjustusi)\nTislerikuiv puit 10–15%\nMööblikuiv puit 6–10%\nTaoline jaotus lähtub puidu otstarbest. Puidul on nimelt omadus imada kuivana endasse ümbritsevast õhust niiskust, märjana aga niiskust välja anda. Seega omandab puit piisava aja korral ümbritseva õhu niiskusele vastava niiskustaseme ehk tasakaaluniiskuse.Eluruumides loetakse normaalseks õhuniiskuseks 40–60%, keskkütte tõttu tuleb aga heaks pidada juba 20–30%.\nPuit on rakulise ehitusega, vesi võib paikneda rakuõõntes (niiskusel üle 30%) ja -seintes. Kui muutub rakuseintes oleva vee hulk (niiskusel alla 30%), toob see kaasa ka raku mõõtmete muutumise: alla 30% niiskuse korral puit kahaneb. Kuna puit koosneb erinevatest rakkudest, ei ole kuivamiskahanemine tüve eri suundades ühtlane.\nPiki tüve telge on kuivamiskahanemine kõige väiksem, vaid 0,5%, raadiuse suunas 4% ja tangensiaalsuunas 8% (okaspuit).\nKa palkmaja ehitades tuleb jälgida puidu käitumist kuivamisel. Puidu loomuliku kuivamisega kaasneb kogu palkmaja konstruktsiooni deformeerumine, mis võib ristlõikes, st seina kõrguse suunas, tekitada vajumise 3-6 % ehk 30-60 mm 1 meetri kohta. Vajumisega on eriti täpselt vajalik arvestada kandvate konstruktsioonide juures, et vältida hilisemat maja vajumist. Suurim viga, mis tehakse, on see, et ei arvastata võimalikke kuivamisi ja vajumisi ning majale tekivad hiljem sisse tuult, vihma ja niiskust läbilaskvad praod.\nPuidu kuivamiskahanemine on eriti tülikas muutuva õhuniiskusega ruumides, näiteks suvilas. Kuivamiskahanemist tuleb arvestada ka laudpõranda paigaldamisel: enne põranda paigaldamist peaks ruum olema hilisemale õhuniiskusele lähedase niiskusega, samuti peab paigaldatavatel laudadel olema hilisemale tasakaaluniiskusele lähedane niiskus. Tavaliselt tähendab see seda, et ruum peab olema köetav, aluspõrand kuivanud ja põrandalaudu hoitakse enne paigaldamist mõni aeg selles ruumis. Ainult nii on võimalik põranda kuivamisel pragude teket vältida. Voodrilauad on sellise profiiliga, et nende kuivamiskahanemist enamasti ei märka.\nNiiskus imendub puitu kõige enam pikikiudu, seepärast tuleb välistingimustes kaitsta eelkõige materjali otspindasid. Kui see ei õnnestu, tuleks otsad töödelda kaldseks, et vesi saaks kergemini ära voolata.\nMaja karkassimaterjali niiskus peaks olema alla 24%, välisvoodrilaudadel alla 18%, sisevoodril alla 16% ja põrandalaudadel alla 10%. Kogu ehituspuit peaks olema kambris kuivatatud – niiskus on siis ühtlasem ning sine ja seenkahjustuste tekkimise risk väiksem.\nPalkmajade ehitamisel kasutatavaid palke on soovitav enne ehitust looduslikult kuivatada ca ühe aasta jooksul. Vajadusel tuleks palke täiendavalt kuivatada kambris. Palkmajade ehitamisel kasutatavate palkide soovitav niiskussisaldus on 18% mõõdetuna 3 cm sügavuselt.\nKalamees, T. Niiskus puitkarkasspiiretes\nAllikas: kasutatud puuinfo.ee materjale