Sohvasurffaajien matkablogi: 2012\nLähes viiden viikon reissu Välimeren molemmin puolin on ohitse. Kotiinpaluu on täynnä hämmennystä. Suomi vaikuttaa äärimmäisen steriililtä; rakennusten seinät ovat liian suorassa, ihmisten ihot kalpeita ja jalkakäytävät niin puhtaita, että niillä voisi käristää kananmunan. Korvat totuttelevat kaikkialla leijuvaan hiljaisuuteen, iho parinkymmenen asteen lämpötilaeroon.\nSaavuimme reissun viimeiseen maahan, Egyptiin lautalla Jordaniasta Siinaille. Puolityhjän laivan kannelta tähystellessä neljään eri maahan, Saudi-Arabiaan, Israeliin, ja kahteen edellä mainittuun, suonissa kohisi valtava rohkeuden tunne: "Tässä sitä nyt saavutaan vesiteitse Afrikkaan! Ei pysähdytä koskaan! Nokka kohti syvintä Kongoa ja menoks!" Liikkeen tuntu hyydähti Siinain ylivoimaiseen raukeuteen. Ilma leijui paikallaan +40-asteisena, beduiinimummot polttelivat jointtejaan hökkeleidensä varjoissa, palmut huojuivat ja kamelit maleksivat pitkin Punaisenmeren rantaviivaa. Aivot hyydyttävässä paahteessa ei jäänyt muita vaihtoehtoja, kuin maata, uida ja seurata silmät puoliummessa, kuinka Siinai leijui omassa, eristäytyneessä kuplassaan pysähtyneestä päivästä toiseen.\nSuora leikkaus kaaottiseen Kairoon herätti horroksesta. Matkan viimeiset päivät vietimme Josephin parvekkeella tähyillen Tahririn aukiolle kokoontuvaa miljoonan mielenosoittajan massaa, kuunnellen megafoneihin ärjyviä huudattajia ja lukien hyytäviä kuvauksia mielenosoituksissa viime aikoina tapahtuneista länsimaalaisten naisten joukkoraiskauksista. Joseph, piinkova vallankumousaktivisti, varoitteli meitä toistuvasti menemästä kameran kanssa kadulle, jopa ilman sitä tilanne voisi sekunneissa kääntyä uhkaavaksi. Presidentti Mursin astuessa vannomaan virkavalaansa uskaltauduimme kuitenkin kameratta ihmismassan reunalle, mahdollisimman lähelle rakennuksia, pukeutuneena mahdollisimman peittäviin vaatteisiin. Silloin pelotti.\nLukuunottamatta hetkeä Tahririlla, en koko matkan aikana pelännyt kertaakaan. Kaikissa maissa, jokaisella sohvalla tunsin olevani turvassa. Yöpyminen tuntemattomien ihmisten kodeissa on korkeintaan täynnä jännitystä, uteliaisuutta, lämpöä ja huumoria, muttei pelkoa. Kaikkien tapaamiensa ihmisten kanssa ei tule yhtälailla toimeen, mutta kotimajoitus on sen verran lämmin ele, että jokaista hostia ainakin pyrkii ymmärtämään parhaansa mukaan. Ja, niin kulunut kuin tämä huomio jo onkin, ihmiset ovat kaikkialla hämmentävän samanlaisia.\nKiitos ja kumarrus Sohvasurffaus 2012! Matkustaminen on parhaimmillaan sitä, että unohtaa pelätä.\nWelcome, welcome to beautiful Jordan!\nMajesteetillinen Jordanian kuningaskunta on ensimmäinen reissun kahdesta aavikkokontaktista. Matkalla Ammanista Petraan ympärillä levittäytyy kullankeltaista hiekkaa, jättimäisiä kallioita ja kiviä, joiden yli yksinäinen, kymmenmetrinen hiekkamyrskypylväs tanssii sotkien ilman pölyllä ja oksanpätkillä.\nAavikolla käy kuhina, sillä beduiinit ovat kaikkialla. Juuri kun luulee ohittavansa sellaisen osan erämaata, jossa ei usko kenenkään asuvan, tien poskessa istuukin huivipäinen mies tai kokonainen perhe tai kauempana kohoaakin vuohenvillakattoinen beduiiniteltta tai tumma hahmo kulkee hiekan poikki paimentaen karjaansa. Vaikka beduiinielämä on kaiken kehityksen myötä modernisoitunut ja aasina toimii ennemmin Toyota, osa Jordanian nomadeista pitää edelleen perinteisestä elämäntyylistään kiinni ja jatkaa mm. keppien varaan sidotun, onton, maidolla täytetyn vuohenruumiin heiluttamista valmistaakseen "valkeasta kullastaan" juustoa.\nVietimme juhannusyön beduiiniluolassa, säkkipimeän aavikon yön keskellä katsellen skorpionien pelossa mieluiten ylöspäin taivaalle, kohti sitä uljaasti halkovaa Linnunrataa ja jutustelimme/väittelimme rastapäisen paluumuuttajabeduiini-isäntämme kanssa hänen kulttuuristaan ja projektimme aitoudesta.\nKokemamme arabivieraanvaraisuus on tehnyt lähtemättömän vaikutuksen; yövyimme sitten luolassa tai Iraq Al-Amirin kylässä yli kymmenhenkisen perheen talossa, meitä kutsutaan ystäviksi ja meistä pidetään huolta. Ei ihme, että viime päivien yleisimmin kuultu sana on yksinkertaisesti: tervetuloa!\nTäysikokoinen lammas pyörii vartaassa libanonilaisen luksushuvilan terassilla, joka kannattelee satapäistä, bikineihin ja sporttisiin uimashortseihin sonnustautunutta bilekansaa. Terassin alapuolella kimmeltää Välimeri, horisontissa hulppeiden purjeveneiden vahatut pinnat. Olemme saapuneet hostimme Erneston siivellä övereimpiin yksityispileisiin, joissa kumpikaan meistä on koskaan vieraillut. Vauras suku juhlii tyttären syntymäpäiviä tarjoamalla vierailleen kaiken perheen isoisän 1930-luvulla rakentamassa linnassa. Ruskettunut nuoriso tanssii, juo ja nauraa, moni on mainosalalla ja edustaa Libanonin hyväosaista ihmisryhmää. Turkoosissa rantavedessä lilluessa tuntuu absurdilta ajatella, että Tripoliin on vain 20km ja Syyrian rajalle ajaisi kahdessa tunnissa.\nSeuraavana päivänä tipahdamme taksista Shatilan pakolaisleirin portille. Kaikkialla on roskia, repaleiset parvekeverhot lepattavat sameassa ilmassa, vihannes-ja hedelmätiskit notkuvat värejä köyhyyden keskellä ja lähes joka kadunkulmaan monistettu Jasser Arafat valvoo kaaosta katseellaan. Eteläbeirutilaisen palestiinalaispakolaisleirin pimeillä ja kapeilla kujilla on vaikea hengittää: ilma on paksua ja haisee ulosteelle, hämähäkkimäiset sähköjohtoviritelmät rätisevät vuotavien viemäriputkien vieressä, eikä auringonvalo yletä kaikkialle.\nJamile, Shatilassa koko elämänsä asunut palestiinalaisnainen, tarjoaa meille majapaikan olohuoneestaan ja valmistaa kanaa, curryriisiä ja manteleita. Illalla istuessamme Jamilen betonisella katolla kynttiän valossa, Jamile kertoo, että elämä ilman kotimaata on kuin jatkuvaa lentämistä: siipiä väsyttää, mutta mihinkään ei voi laskeutua lepäämään.\nOn ihmeellistä vierailla peräkkäin kahdessa, täysin toisilleen vastakohtaisessa todellisuudessa, jotka kuitenkin mahtuvat saman maan sisään. Molemmat ovat yhtälailla totta, vaikka tunnelmaltaan valovuosien päässä toisistaan. Jotain yhteistä niistä kuitenkin löytyy.\nTerassilla nuokkuvat rantaleijonat vastasivat juhlivansa unohtaakseen maansa todellisuuden, labyrinttimaisessa leirissään tottuneesti pujotteleva Jamile sanoi samaa: ”Me nauramme ja juhlimme aina kun on mahdollista, sillä täytyy elää. Täytyy liikkua eteenpäin.”\nLaskeuduimme aiemmin iltapäivällä Beirutiin sameankeltaisen hellesumun läpi. Aivot seilaavat laivalla perässä, menee hetki tajuta, että matkan arabiosuus alkaa tästä.\nAkropolis-kukkulan juurelle jäivät graffiteista kirjavat rakennukset, kadulla piikittävät, luisevat nistit, mattokauppojen väleissä töröttävät palaneet talot, apaattiset katumuusikot, frappe-mukejaan kantavat bisnesnaiset, mielipuolinen liikenne ja kauniit, mutta kriisin alla vakavailmeiset ihmiset.\nPoistuimme Ateenasta päivää ennen vaaleja. On hämmentävää tarkastella kaupunkia, joka jollain lailla jatkaa porskuttamistaan, vaikka elää millimetrin päässä mahdollisesta sekasorrosta. Kreikkalaisten huonovointisuuteen ei voi olla kiinnittämättä huomiota, vaikka kansa kokoontuukin tavoilleen uskollisina iltaisin täpötäysiin ravintoloihin. Katerina, arkkitehti, jonka eteerisessä kodissa ja itsesuunnittelemalla sohvalla majoituimme, sanoi ettei muista vuoteen iltaa, jolloin ravintolapöydissä ei olisi puhuttu politiikkaa. Väsymys, turhautuminen ja halu minkälaiseen muutokseen tahansa on valtava.\nKaikesta apeudesta huolimatta Ateena on järjettömän hieno kaupunki, koska se on rehellinen. Se edustaa apeudessaan, sosiaalisuudessaan ja jopa anarkistisuudessaan nykypäivän eurooppalaista suurkaupunkia, jonka kaduilla vihataan, juodaan ja suudellaan samanaikaisesti. Myrskyä enteilevä, kytevä tunnelma nostaa samanaikaisesti karvat pystyyn, mutta saa tuntemaan yhteenkuuluvuutta sen asukkaiden kanssa.\nTunnelmaltaan ihmeellinen, jäljet jättävä visiitti, joka saa pohtimaan näyttääkö kaikkialla Euroopassa pian samalta.\nKaksi päivää sitten kävelimme rajan yli Albaniasta Kreikkaan "nomanslandilla" hengailevan kylähullun saattelemana, joka ystävällisesti auttoi meitä parhaansa mukaan, mutta laiminlöi tyystin verenpunaisen avohaavan karrelle palaneessa päänahassaan. Kreikan puolella vuoret kohosivat vehreämpinä ja sokkeloisempina, bussi rajalta Ioanniinaan sujahteli tunneleihin muutaman minuutin välein. Aurinko laski, keskiyöllä saavuimme Thessalonikiin.\nThessalonikista vahvimmin jäivät mieleen ihmiset. Kreikan toiseksi suurimmassa kaupungissa on n. 80 000 opiskelijaa, joiden pulisevat parvet levittaytyvat kookkaalta campukselta keskustan kaduille ja kahviloihin. Opiskelijoiden ja kulttuuriväen läsnäolo tuo Thessalonikiin hienoa pöhinää. Graffitien, tatuointien, rastapehkojen ja tavernojen lomasta kohoavat vuosituhansia vanhat rauniot, bussit kaahaavat pitkin roomalaisten rakentamia teitä ja horisontissa kohoava Olympos-vuori vahtii lahden poukamassa sykkivää miljoonakaupunkia hievahtamatta.\nNukuimme yömme Nicon, paikallisen radio dj:n ja sarjakuvakustantajan, kymmenen neliön työhuoneessa, satojen playmobile-ukkojen ja miniatyyrisotilaiden ympäröiminä ja heräsimme molempina aamuina alakerrassa sijaitsevan leipomon tuoksuun. Viime yona saavuimme Ateenaan, vaaliviikon pääkallopaikalle. Ennen lähtöä vierailimme Nicon radio-ohjelmassa ja toinen juontajista ilmaisi mielipiteensä maansa tilanteesta sanoja säästelemättä: "People are very angry. This will be like a domino effect. Many countries will go down one by one".\nViimeinen ilta Albaniassa laskeutuu Saranden lahdenpoukaman ylle. Rantaviiva on täynnä typötyhjillään kököttäviä hotelleja/hotellin alkuja ja pitamyyjä valittelee väsyneenä turistien poissaoloa.\nLonely Planet valitsi Albanian vuoden 2011 ykköskohteeksi ja viikon täällä koluttuamme on helppo kuvitella miksi. Kun kuulokkeissa raikaa "Ederlezi" ja auto pujottelee pitkin sinisten vuorten välissä kiemurtelevia serpenttiiniteitä, näky on silkkaa Sormusten herraa. Albanialla on kaikkea: hiekkarantoja, vuoria, välimerellinen ilmasto, ystävällistä väkeä, mineraaleja, jopa öljyä. Mutta silti maa tuntuu uinuvan, ainakin vielä toistaiseksi.\nTiranan sohvanmetsästys päättyi onnellisesti, Tringan, 22-vuotiaan kosovon albaanitytön kotiin. Ilta opiskelijaboksissa opetti mm että Justin Bieber on nähtävästi kaikkialla maailmassa yhtä kova sana ja että jokaisella albanialaisella nimellä on merkitys (Tringa eli "Urhea nainen", Shpetim eli "Pelastaja" ja vähemmän imarteleva, poikaa toivovaan perheeseen syntyvälle tytölle annettava Pseerdhe eli "Miksi sinä tulit").\nHivenen viisaampina jatkamme huomisaamuna matkaa kohti Kreikkaa ja suosittelemme Albaniaa juuri sen outouden takia ihan kaikille.\nTama maa on taynna ristiriitoja. Jo heti Shkoderiin saavuttuamme oli selvaa, ettei kumpikaan meista ole visiteerannut samankaltaisessa valtiossa aiemmin. Kommunistidiktaattori Enver Hoxha loi Albaniasta toisen maailmansodan jalkeen aarimmaisen eristaytyneen ja stalinistisen valtion, jonka asukkaat eivat saaneet mm. puhua puhelimessa tai omistaa autoja. 90-luvulla rajat aukesivat ja turisteja alkoi virrata maan parisataakilometrisille hiekkarannoille ja varikkaisiin pikkukaupunkeihin albanialaisten syoksyessa samanaikaisesti toihin ulkomaille.\nPitkan eristaytymisen jaljet nakyvat edelleen omaleimaisissa yksityiskohdissa. Hoxhan valtakauden jaljilta ympari maata voi bongailla n. 750 000 betonibunkkeria (iglun nakoisia, absurdeja kuplia), teilla ei ole nimia (tai jos on, kukaan paikallinen ei niita muista) ja pikkukylista voi loytaa viela "sworn virgineja" (vapaa suomennos:miesmummoja) eli vanhoja naisia, jotka ovat elaneet koko elamansa miehina joko paetakseen epamiellyttavaa naimakauppaa, ottaakseen perheen isan kuoltua miehen paikan talossa tai kenties puhtaasti transuuttaan. Skhoderin kaduilla tallatessa vastaan satelee niin pyoran selasta moikkailevia nunnia, kerjaavia mustalaislapsia, jalattomia pappoja kuin glittermekkoisia naisia ja lahes kaikki hymyilevat ja auttavat harhailevaa reppureissaajaa.\nLampoa tapaamissamme ihmisissa piisaa, mutta outoa kylla, albanialaiseen kotiin paaseminen on osoittautunut Sohvasurffaajien lyhyen historian suurimmaksi haasteeksi. Couchsurfing on pitkaan eristaytyneelle maalle viela suhteellisen vieras kasite ja paiva Skhoderissa paattyi paikallisen kansallissankari Paskho Vasan syntymakotiin (guesthouse oujee).\nSohvan metsastykseen palaa valilla hermo, eika allekirjoittanutta vaivaava kesaflunssa helpota tilannetta juurikaan. Mutta tunnelin paassa on valoa, silla nyt saavuttuamme paakaupunki Tiranaan, nayttaa vihdoin silta, etta saamme tana yona kallistaa paamme albanialaisen kodin sohvalle. Hallelujaa!\nItalia alkaa olla paketissa, lautta Albanian Durresiin lähtee tänä iltana klo 23. Sisilia pyörii mielessä sarjana ihmeellisiä kuvia, joissa vuorottelevat Palermon ränsistyneet kujat ja niillä leveästi hymyilevät ihmiset, kaupungin ylle kohoavat pystyseinäiset vuoret ja jokapuolelle levittäytyvä meri. Tietoisuus mafian läsnäolosta väritti Cosa Nostran jäseniä joka kadunkulmaan, selkäpiissä tunsi miten kaupunki salaa jotain, miten tuoretta kalaa pursuavien torikojujen alla pizzo eli suojelusraha siirtyi alati kourasta kouraan.\nFilipon suvun ja ystävien tapaaminen kaksilla eri perheillallisilla laajensi sisilialaista perhekäsitystä mafiasta tavallisiin koteihin. Kahden päivän aikana todistimme välitöntä yhdessäoloa, pitkiä iltoja, joina lapset valvovat aikuisten kanssa yli keskiyön, maljapuheet ovat täynnä tunnetta ja poskisuudelmat sinkoilevat joka ilmansuuntiin. Ihmisten välinen lämpö oli kadehdittavaa, ihmisten määrä suomalaisesta näkökulmasta myös hengästyttävää.\nSaapasmaan koron kannassa sijaitsevaan Bariin saapuessamme bongasimme MrOgren nojailemassa Armenise cineman edestä. Asetuimme taloksi poliittisen aktivistin luolamaiseen pikkukotiin ja nakuttelimme varovasti jäätä rikki mystisen jampan ympäriltä. Muutaman oluen jälkeen MrOgren sisko Tizzianna kaahasi autolla paikalle ja kuskasi meidät reiveihin suureen messuhalliin. Basson jytkeessä Tizzianna valotti perheen merkityksen varjopuolia; on raskasta olla jatkuvasti huolissaan omasta veljestään, on välillä raskasta olla niin läheinen.\nAamiaiseksi katetun pasta pomodoron äärellä kuuntelimme huuruisen MrOgren aitoa turhautumista maansa korruptioon, surkeisiin tulevaisuuden näkymiin ja Berlusconiin, joka ei näytä poistuvan vanhemman väestön sydämistä kirveelläkään. Italian kansallispäivä tyhensi päiväksi Barin kadut, mutta kuun jälleen noustessa joulupukin haudan (Basilica di San Nicola) ylle, tytöt huojuivat kolmemetrisissä korkokengissään piazzoille ja MrOgre jatkoi päivän viidennentoista oluensa särpimistä.\nTsekkaa lisää kuvia kuvat -kansiosta\nBussimatka Palermosta Bariin kestää kaksitoista tuntia, joista jäljellä on reilut yhdeksän. Mulla nousee kuume, joten vedän droppia ja kyykin viltin alla silmäluomet lumpsuen. Asku torkkuu oman huivinsa alla ja näyttää burkhaan pukeutuneelta, vauva itkee ja bussin vessasta leijuu lievä virtsan tuoksu. Olo on silti hyvä, sillä auringonlaskussa startannut matka näytti Sisilian vuoret kullankeltaisina ja antaa mahdollisuuden hengähtää hektisen alun jälkeen. -LOTTA\nLabels: Bari, bussi, nunnat, Palermo, Sisilia 0 kommenttia\nElämme hengästyttäviä aikoja.\nAjattelevatkohan kaikki ihmiset omasta ajastaan noin vai ovatko kaikki ajat jollain tavalla yhtä hengästyttäviä?\nOli niin tai näin, tulevan matkareitin maiden uutisvirtaa seuratessa ei voi välttyä ajatukselta, että vaaroja lymyää kaikkialla.\nEteläitalialaisessa Brindisin kaupungissa 16-vuotias tyttö kuoli pari viikkoa sitten ammattioppilaitokseen tehdyssä pommi-iskussa, Albaniassa ei televisioitu Euroviisujen ensimmäistä semifinaalilähetystä, vaan surtiin 12:sta bussionnettomuudessa menehtynyttä yliopisto-opiskelijaa, Kreikan vaalit pidetään 17. kesäkuuta eli päivä sieltä poistumisemme jälkeen (saa nähdä savuavatko autonrenkaat), Syyrian levottomuudet näkyvät Beirutissa, katutaisteluina (mikä tosin ei estänyt George Michaelia pilettämästä siellä männä viikkoa), Jordaniassa riehui hiekkamyrsky ja saa nähdä alkaako Kairon Tahirin aukio jälleen täyttyä Egyptin vaaliprosessin myötä.\nViime päivien karmivin tapaus sattui kuitenkin koti-Suomessa, Hyvinkäällä, jossa tarkka-ampuja päätti teloittaa baarista tulijoita.\nYhtä turvassa on siis kaikkialla ja ei-missään. Pelon väistyessä luottamuksen tieltä ihmiset voivat paremmin. Luottamusta puolestaan voi kasvattaa mm. kyläilemällä vieraissa kulttuureissa, nukkumalla heidän sohvillaan ja kuuntelemassa heidän tarinoitaan.\nSohvasurffaajat lähtevät tekemään tätä jälleen huomenna ja suosittelemme sitä erittäin lämpimästi kaikille muillekin.\nLabels: Albania, Egypti, Euroviisut, Jordania, Kreikka, Lotta, sohvasurffaajat, Syyria 0 kommenttia\nSohvilla surffausta 2012 Matkareitti\nReissu starttaa Sisiliasta, josta suunnitelmissamme on jatkaa Etelä-Italian kautta Albaniaan, Kreikkaan, Libanoniin, Jordaniaan ja päättää matka juhlallisesti Egyptissä Siinaille. Mutta mistäs mistään mitään tietää, ehkä jäämmekin island hoppailemaan Välimeren saarelta toiselle. Kerromme täällä ja facebookissa missä milloinkin liikumme. Hyvää kesää itsekullekin! Hiohoi!\nView Sohvilla surffausta 2 in a larger map\nReissun vika maa, väsymys oli jo melkoinen haahuillessamme ympäri Göremeä etsien hostiamme, Ethemiä.\nKappadokia kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon, eikä syyttä.\nIstanbulissa asuu kolmetoista miljoonaa ihmistä ja sen kyllä huomasi. Hostin löytäminen ei ollut laisinkaan helppoa...\nLabels: göreme, istanbul, Kappadokia, kivipaasi, silkkitie, sohvasurffaajat, tulivuori, Turkki 2 kommenttia\nMaailmankuuluisin georgialainen on kaupungissa nimeltä Gori syntynyt Josif Stalin.\nHostimme Giorgi asui yhdessä Tbilisin vanhimmista taloista ja hänen asunnossaan oli tilaa useammallekin sohvasurffaajalle.\nGeorgian kieli on kauniin näköistä, mutta ei siitä mitään ymmärrä.\nLabels: Asku, georgia, gori, Lotta, stalin, tbilisi 0 kommenttia\nOi Odessa, sä helmi Mustanmeren... Teki hyvää olla vaihteeksi kaupungissa, mulla oli tukkakin päässyt rastoittumaan pyörittyämme ympäriinsä Itä-Euroopan maaseutuja. Tämänkertainen hostimme, Maksim, lupasikin viedä meidät virkistäytymisreissulle Odessan yöhön. Sitä ennen sohvaesittely:\nStereotyyppisesti ajatellaan että ukrainalaiset naiset ovat kauniita ja kävelevät korkeissa koroissa ja aika hyvin se myös pitää paikkansa. Myös Maksim, Miss Babylon 2011, ymmärtää naiskauneuden päälle. Lotta auttoi Maksimia ripsien laitossa.\nOdessasta otimme yöjunan Jaltalle. Sohvasurffaaminen alkoi kuitenkin totaalisesti väsyttämään.\nKahden viikon matkustamisen jälkeen saimme toisen kerran kosketuksen Mustaanmereen. Biologit Kaihua ja Asikainen pohtivat meduusoiden elämää.\nLabels: Asku, drag, Jalta, Lotta, meduusa, Odessa, Ukraina, yalta 0 kommenttia\nSohvilla surffausta 2012 Matkareitti Reissu startt...


Maksatko sinä naapurin vedenkäytöstä? | RakennusFakta.fi\nMaksatko sinä naapurin vedenkäytöstä?\nVoimaan tulleen energiatehokkuusdirektiivin myötä huoneistokohtaisten vesimittarien tulee olla etäluettavia. Etäluettavien vesimittareiden avulla vedenkulutus pysyy maltillisena ja taloyhtiö säästää selvää rahaa\nLokakuussa voimaan tullut energiatehokkuusdirektiivi edellyttää, että 25.10.2020 jälkeen on huoneistokohtaisten vesimittarien oltava etäluettavia. Direktiivi velvoittaa taloyhtiöt laskuttamaan vesilaskut todellisen kulutuksen mukaan, jos käytössä on huoneistokohtaiset vesimittarit. Vesimaksusta perittävä summa voidaan periä kerran kuussa, mutta sen on tapahduttava vähintään kerran vuodessa. Laskutusväli jää taloyhtiön päätettäväksi.\nJo asennetut vesimittarit tulee vaihtaa etäluettaviksi vuoteen 2027 mennessä. Tästä on mahdollista poiketa, mikäli taloyhtiö pystyy osoittamaan, että ei ole kustannustehokasta asentaa etäluettavia vesimittareita.\nEtäluettavilla vesimittareilla ja vedenmittausjärjestelmillä päästään helposti käsiksi piilovuotoihin sekä vuotaviin vesikalusteisiin, joista saattaa vuodessa syntyä asukkaalle satojen eurojen ylimääräiset kulut. Etäluettavat vesimittarit ja vuotoanturit hälyttävät mahdollisista vuodoista, jolloin vuotoihin pystytään reagoimaan nopeasti ja näin minimoimaan vahingot.\nVesimittari on oikeudenmukainen. Todelliseen kulutukseen perustuva laskutus on oikeudenmukaista eikä taloyhtiön asukkaat joudu maksamaan naapurien pitkistä suihkuista, vaan ainoastaan oman kulutuksensa mukaan. Vanhalla asukaskohtaisella kiinteällä vesimaksulla katetaan yleensä vain pieni osa todellisista vedenkäytön kustannuksista. Loppuosan maksavat kaikki osakkaat yhdessä hoitovastikkeen muodossa.\nAidosti etäluettavasta HYDROLINK-vedenmittausjärjestelmästä on asukkaalla mahdollista seurata omaa kulutustaan joko mobiiliapplikaatiosta, huoneistossa sijaitsevasta näytöstä tai vesimittarin näyttötaulusta. HYDROLINK Online-palvelusta isännöitsijän on helppoa muodostaa vesilaskuja ja tarkastella huoneistojen vedenkulutuksia ja mahdollisia hälytyksiä. Palvelu tukee kaikkia yleisimpiä laskutusohjelmistoja mm. Visma Tampuuri, Visma L7, Visma Fivaldi, Domus, Unes, Kupari ja monet muut laskutusohjelmistot.\nInformaatiopyyntö Maksatko sinä naapurin vedenkäytöstä?\nOta yhteyttä yritykseen Koka Oy


Puristava laukaus | Kirjoittaja.fi\nNovellit Muut Puristava laukaus\nKirjoittanut Turms February 07, 2018 345 0Lisää\nSuomalaisen miehen viha nousee kuin talviaurinko, myöhään, kylmänä ja leppymättömän punaisena. Sopivasti lämmenneenä astun sisälle mökkiin. Maria makaa lattialla kyljellään, kädet selän takse sidottuna. Ennen kuin hänen hämmästynyt ilmeensä ehtii hävitä kasvoilta, survaisen saappaan syvälle hänen vatsaansa. Kaikki happi pakenee ja tuskainen haukkominen alkaa. Viha vaatii enemmän. Käännän ilmaa haukkovan naisen takin kauluksesta selälleen ja annan nyrkkieni puhua hetken. Kolmannen lyönnin ollessa lähdössä jätän liikkuvat taakse ja istun jakkaralle. Maria lojuu hiljaa lattialla. Kukaan ei ulise keuhkot tyhjinä. Katselen vihani jälkiä. Siinä missä Mähösen pistooli piirsi siistin naarmun toiseen ohimoon, ovat omat puumerkkini paljon miehisempiä. Toisen poskipään alla on häijyn näköinen ruhje, joka tulee sinistämään puoli päätä. Kapea nenä tekee luonnottoman kaarteen vasemmalla ja vuotaa runsaasti verta takille ja lattialle.\nEn aikoinaan lyönyt edes omaa muijaani, en edes silloin kun hän viimeisten riitojemme aikana paljasti millainen aisankannattaja olin avioliittomme aikana ollut. Olisi ehkä kannattanut, sillä tällä hetkellä tunnen oloni adrenaliinipuuskan jäljiltä mukavan rennoksi ja varmaksi.\nMarian maailmassa alkaa taasen olla happea. Hän vilkuilee minua pelokkaana ja kakoo lattialle kurkkuunsa valunutta verta. Nyt on aika saada vastauksia. Ennen kuulustelua otan vielä uusimman ässäni esiin näyttääkseni että olen tosissani. Ikävästi vatsaani painanut revolveri kolahtaa pöytään.\nPuhetta alkaa tulla. Maria väittää, ettei hänellä ole aavistustakaan siitä, mitä minulle tapahtui sen jälkeen kun Mähönen kantoi minut ulos Marian asunnosta. Hän olettaa, että minua ei suoraan tuotu tänne mökille, vaan varastolle, joka sijaitsee kaupungin laidalla olevalla pienteollisuusalueella. Mökki taasen on jonkun Mähösen kaverin, joka on estynyt sitä käyttämästä. Mähösestä puhuttaessa nousee Marian kasvoille syvä viha ja halveksunta. Hän on osa-aikainen parittaja joka on tuottanut muutaman nuhjuisen pornoelokuvan. Viimeisin mestariteos "Land of thousand orgasms: Pink teen ass pumped" kuvattiin kuulemma pari viikkoa sitten tässä kupisessa mökissä. Marian mukaan Mähönen luulee itsestään ihan liikoja, eikä tajua että hänen levottomasta eturauhasestaan ja perversioistaan tehdään pilkkaa suomenlahden molemmin puolin.\nKeskeytän vuodatuksen kysymällä mitä helvettiä Mähönen minusta haluaa. Maria ei tiedä. Aion juuri kysyä kapselista, kun puheeni keskeyttää kaksi terävää piippausta: Öljykangastakin taskuun on tullut tekstiviesti. Marian ilme on yhtä hölmistynyt kuin omani. Kumarrun alas, vien käteni Marian takin taskuun ja otan kännykän kouraani. Ehdin nähdä Marian hölmistyneen ilmeen sulavan hymyksi nanosekuntia ennen kuin nivusiini täydellä voimalla osuva piikkikorko räjäyttää tajuntani.\nKipu on uskomaton. Se kutistaa kivekset olemattomiin ja niiden paikalle jää pelkkä tuskaa pulppuava kraatteri. Vien kädet haaroihini ja kaadun kyljelleni mökin lattialle. Kännykkä lentää kädestäni ovelle. Viimeisillä voimillani raahaudun kauemmas piikkikoroista ja jään makaamaan. Makaan sikiöasennossa kuunnellen Marian naurua ja vittuilua. Hän kertoo, että huomasi heti autooni istuttuaan että nyt on ratissa potenssiongelmainen, pienimunainen, vaimonsa pettämä reppana. Ammattilainen kuulemma näkee jo naamasta, jos kyseessä on oikein toivoton tapaus. Jos Mähönen ei olisi laittanut näitä rautoja käsiini, olisit saatanan lerppakulli jo kuollut, sähisee Maria kun alan pahimman tuskan laannuttua kiivetä istuvaan asentoon.\nRento ja varma oloni on kadonnut yhtä nopeasti ja yllättäen kuin saapuikin. Päätän ottaa tilanteen uudestaan hallintaani ja nappaan revolverin pöydältä käteeni. Tähtään aseen Marian kasvoja kohti ja kerron että itähuoran olisi nyt syytä tukkia turpansa. Marian hymy sen kun levenee: Voit kuule tunkea sen pyssyn sinne minne Mähönen varmasti tunki tautiset kyrpänsä: Perseeseesi. Tiedän että minun on pakko nostaa panoksia, joten kohotan aseen osoittamaan hiukan Marian pään yläpuolelle ja painan liipaisinta pelottaakseni tuon ikäviä totuuksia laukovan suun kiinni. Ase pamahtaa ja Maria vaikenee.\nIlmeisesti olen unohtanut kuinka puristava laukaus ammutaan, sillä veri, kallonkappaleet ja aivomassa roiskahtavat seinään hänen takanaan. Tämä siitä seuraa kun armeijalla ei ole rahaa kertausharjoituksiin, ajattelen kun jalkani pettävät ja putoan jakkaralle istumaan. Ase tippuu voimattomasta kädestäni mökin lattialle. Veri korisee hetken Marian kurkussa, sitten hänen vasen jalkansa polkee kahdesti lattiaa. Kuolemanhiljaisuus laskeutuu mökkiin. Seinällä alaspäin valuvat aivojen kappaleet muistuttavat minua jostakin, jonka näin kellarissa kauan sitten.\nEn ehdi miettiä seinällä lilluvia aivoja pitempään, sillä nyt olen munannut kunnolla. Olen aina pelännyt, että ennemmin tai myöhemmin teen jotain niin hölmöä ettei sitä voi jälkeenpäin jeesusteipillä korjata tai Tolulla putsata. Yllättävää tilanteessa on ainoastaan se, että olen selvin päin. Katsahdan ruumista varovasti sivusilmällä ja ymmärrän kyllä mihin se minut vie. Vankilaan. Siitä ei ole epäilystäkään. Suomen poliisissa ei ehkä C.S.I malliin joka keskiviikko ratkota kolmea täydellistä rikosta tahraisen lakanan ja sikarintumpin avulla, mutta minunlaiseni tunarin nappaa vaikka Reinikainen ilman sen kummempia ponnisteluja.\nPuristava laukaus 2018-02-11 13:49:39 Ryövärintytär\nTässä kuvataan vastenmielistä tapahtumaa, mutta lukiessa nauroin silti. Tämän vuoksi minun on pakko ottaa tähti pois samasta syystä kuin tähtiä annan: tekstistä ei tiedä, onko se tarkoituksella vai tahattomasti hauska. Näin ahdistavalle tekstille nauraminen saa minut tuntemaan itseni henkisesti sairaaksi. Nauramisesta koettua syyllisyyttä lieventäisi jos voisin suoraan sanoa, että tässä on tarkoituksellista mustaa huumoria.\nTilannekuvaus on loistavaa ja dialogi toimii hienosti. Kirjoitat puhtaasti ja kokeneen kirjoittajan otteella, mutta et viilaa tekstiä pilalle. Tarinan henkilöt ovat niin inhottavia, mutta samalla niin inhimillisiä ja kolhiintuneita, että jokaisesta iskusta ja verbaalisesta ruoskaniskusta tunsin yhtä suurta voitonriemua riippumatta siitä, kumpi iskun antoi tai piikin ampui. En tuntenut liikaa sääliä kumpaakaan kohtaan, ja tällaisessa tarinassa se on puhtaasti hyvä asia, koska säälin tunteminen olisi tehnyt lukemisesta liian rankkaa.


Mus.Org.Sky. ottaa kantaa formaattikeskusteluun | Mus.Org.Sky.\nKaikkihan me sen tiedämme. Fyysinen äänilevy on ”tehnyt kuolemaa” jo koko 2000-luvun. Jo 1990-luvun loppuvuosina edistyneimmät alkoivat cd-levyjen ostamisen sijaan ladata mp3-tiedostoja netistä. Vuonna 1999 avattiin Napster, nykyisten streaming-palvelujen edelläkävijä. Äänilevymyynti on ollut melko tasaisessa laskussa. Uuden sukupolven sanotaan kuluttavan musiikkia eri tavoin kuin me äänilevyajan ihmiset – eikä siinä mitään pahaa, emme voi sille mitään eikä pitäisikään voida. Musiikin tulevaisuus on musiikkitiedostojen lataamisessa, musiikkivideoiden nettikatselussa, striimauksessa ja kenties uusissa, toistaiseksi tuntemattomissa formaateissa. Niinkö tosiaan?\nSyksyllä 2012 näimme televisiossa ensiväläykset ohjelmasarjasta Vain elämää. Siinä joukko erilaisia suomalaisia keskitien artisteja esitti toistensa kappaleita näennäisen intiimissä ilmapiirissä. Mitään kummempaa taiteellista annettavaa ohjelman musiikkiesityksillä ei ollut, mutta siitä huolimatta sarjasta tuli hyvin suosittu ja melkoinen popkulttuuri-ilmiö. Lopulta julkaistiin Vain elämää -albumi. Paitsi, että äänilevymyynti on ollut laskussa, myös albumiformaatille on ennustettu kuolemaa jo iät ja ajat: ihmiset haluavat ”biisejä”, eivät musiikillisia kokonaisuuksia. Mutta marraskuussa julkaistua Vain elämää -albumia myytiinkin vielä saman vuoden aikana yli 164 000 kappaletta. Myyntilukema on käsittämätön, sillä esimerkiksi Hurriganesin vuonna 1974 julkaisemaa klassikkoalbumia Roadrunner on vielä tänäkin päivänä (noin 39 vuotta julkaisustaan!) myyty vain reilut 170 000. Sen ohi Vain elämää pyyhkäisi takuulla jo alkuvuonna, vaikkei virallista lukua olekaan ilmoitettu. Tv-sarjan kokoelmalevyn myynti on (ja varsinkin oli) niin tolkutonta, että vastaavaan vauhtiin on Suomessa kyennyt enintään Dingon Kerjäläisten valtakunta. Se ilmestyi vuonna 1985 – kauan ennen striimailua ja ämpeekolmosia.\nToisaalla on puhuttu vinyylilevyn paluusta. Ilmiöön heräsi jopa Tampereen kaupunginkirjasto, joka hankki musiikkiosastolleen sadan vinyyliäänilevyn kokoelman – luovuttuaan vuosikaudet aiemmin koko vinyyliformaatin käytöstä. Me kirjastonkäyttäjät tiedämme, että kirjastoissa tapaa aina seisoa hyllyssä jotakin vakiokamaa; saatamme myös tietää, että joitakin uutuuksia hankitaan hyllyyn seisomaan, kun lainaajia ei vain kiinnosta. Mutta pääkirjasto Metson uusi sadan vinyylin kokoelma on välillä ollut kokonaan lainassa. Vinyyli-ilmiön huomaa myös, kun käy levyjä myyvissä kauppaliikkeissä. Paitsi, että Anttilakin myy nykyään vinyylejä – oltuaan vuonna 1993 edelläkävijä vinyyliformaatin siirtämisessä ”historiaan”! – huomaamme esimerkiksi Helsingin Keltaisen jäänsärkijän kaltaisissa second hand -myymälöissä, että nuoret aikuiset musiikinkuluttajat pläräävät vinyylejä enemmän kuin cd-levyjä. Aikanaan cd-levyn erinomaisuutta vinyyliin nähden perusteltiin kompaktiudella ja käytännöllisyydellä; sittemmin myös mp-kolmosia on puolustettu samankaltaisin argumentein, ts. ne ”mahtuvat” mp3-soittimiin, jotka mahtuvat taskuun. Mutta vinyyliäänilevy ja sen suosio toimivat täysin eri pelisäännöillä.\nVain elämää -albumia on siis myyty enemmän kuin mitään äänilevyä Suomessa ennen 1980-luvun puoliväliä. Vinyylilevyt ovat tehneet valtaisan comebackin. Vain elämää -albumia ei ole julkaistu vinyylillä.\nTästä on helppo tehdä joitakin johtopäätöksiä. Ensiksikin, albumiformaatti ei tee kuolemaa eikä ole vielä edes varsinaisessa kriisissä. Toiseksi fyysinen äänilevy ei tee kuolemaa sen enempää. Kolmanneksi fyysisen äänilevyn hengissäpysyminen ei riipu pelkästään vinyylin paluusta. Tuntuva osa Vain elämää -albumin myynnistä on varmasti digitaalisia latauksia, mutta siitä huolimatta cd-levykauppa on käynyt sen kohdalla poikkeuksellisen hyvin. Kuitenkin neljänneksi äänilevymyynti on laskussa. Tämä yhtälö ei tunnu täsmäävän, ellemme ota huomioon muita, formaattikeskustelun ulkopuolisia tekijöitä. Mitä sellaisia voisi olla?\nHeitän nyt puskista yhden ehkä yllättävän, joskin monen mielestä latteaotsaisen näkökulman. Entäs jos nykymusiikki ihan oikeasti on niin huonoa ja epäkiinnostavaa, ettei ihmisiä kiinnosta sen ostaminen? Jospas ei olekaan niin, että ”nykyajan ihmiset vain kuuntelevat erilaista musiikkia kuin me 1900-luvun loppuvuosikymmenille juuttuneet”, vaan nykykuluttajalle ei ole saatavilla sellaista tuoretta musiikkia, joka oikeasti innostaisi ja merkitsisi jotain? Kaupalliset valtavirtalevy-yhtiöt suoltavat korporaatiopoppiaan, joka nousee kyllä latauslistojen kärkeen ja Youtube-katselukerroissa mitattuna huipulle, mutta jää kertakäyttöiseksi ja tämän musiikinkuluttaja tietää. Vain elämää -sarjan musiikki on kokonaan vanhan kierrätystä, mutta sellaisen vanhan, joka yhä merkitsee jotain. Ja kun versiot ja levytykset ovat uusia, ne ovat siksi tuoreita. Muistetaan myös, että vuoden 2009 myydyin yhtye maailmassa oli vuonna 1970 hajonnut The Beatles, jolta sattui ilmestymään kokonainen katalogi remasteroituja albumeja.\nKyllä ihmiset haluavat edelleen albumeja. Ihmiset myös pitävät yhä fyysisestä äänilevystä. Mikään ei musiikkialalla ole tehnyt kuolemaa paitsi itse musiikki.


Elämä on ihanaa! • IRC-Galleria\nKäyntejä: 743 (1.7.2008 alkaen)\nTyttöjä: 26 (73 %)\nPoikia: 10 (27 %)\nAAAAAAAAAAAAAAALuonut: psychokillerPerjantai 15.04.2011 20:37\nrakastan maailimaaaaaaaaaaaaaaa ♥ ja elämääää ja tätä päivääääääääää :D:D:D::Dd <3<3<33<3> ==)\nElämä on ihanaa! Elämänkatsomus ja filosofia\nNever give up...!Luonut: ZuveTorstai 16.09.2010 02:03\n.. it's just a wonderful life~! \_o/ aaaaaaa elämä on laiffii ja sitä rataa! 8DD\nhuh, mun pumppu ei kestä tälläistä. Loppu hyvin, kaikki hyvin. 8>>\nAnnika<3<3<3Luonut: AsushiTorstai 12.11.2009 23:02\nMeil oli niiii hauskaa et ei mitää rajaa =D me vaa ulkona riehuttii ja huueltii kaikkee ja sillee ja katottii elokuvii ja valokuvii ja kaikkee jännää....ANNIKAA TUU MEIL USEEMMIINN!!!!!!!!!!!!!\n- porukassa tyhmyys tiivistyy välillä liikaakin Mielipiteet,\nphihihiLuonut: RiivaKeskiviikko 21.10.2009 22:12\nvoi juku oikeasti! saatan muuttaa takaisin tampereelle jos saan tuon unelma-asunnon eli puutalokaksion viinikasta! se on vielä sellainen aika retro ja yyyyyy. olen nähnyt vaan kuvia mutta menen viikonloppuna varmaankin käymään paikanpäällä.\n(toi kuva on sieltä talosta. SINISET KAAPINOVET. SINISET.)\nlisäks erään australiankarjakoira neiti Even omistaja, joka Evestä on luopumassa, on jostain syystä kovin innoissaan siitä mahdollisuudesta että vois antaa koiran mulle? Eve on kyl nätti. Ja suurin syy miks se niin tohkeissaan kasvattajan kera on Noora. Ja Noora siks että Rico, eli nooran australiankarjakoira. hahaha voi juku tätä elämää ku se heittää yllätyksiä eteen.\nSAAS NÄHDÄ MITEN KÄYN TOIVON PARASTA JA PSST KÄMPPISKAVERIHALUKKAITA OTETAAN VASTAAN jos huonosti käy tuon paremman puoliskoni suostumuksen suhteen !\nAAAAA elämä ♥\nAustraliankarjakoirat Lemmikit ja eläimet,\n:DLuonut: Maija||Keskiviikko 14.10.2009 21:38\nSANOISINKO ETTÄ RAPSAKKAA! :DD\nTänään tiedossa lättykestit med. Heidi ragaaaass. <3\nMaija on happy! (: Kerrankin kaikki menee justiin, eikä melkeen nappiin!\nELÄMÄ ON IHANAAAAAA!!!! <33333 :DDD\nihihih.Luonut: jokulauraMaanantai 12.10.2009 15:51\noli tiätteks aika kiva reisssu. :DDDD\n+ oma hytti jassu kans.\n+ sain wesc hupparin. se makso siäl vaa 47e. :oo\n+ paljo karkkii ja kaikkee.\n+ laulettii karaokee. >: DD\n+ ville vikingit. :D\n+ nähtii brädi siäl nii kävelees. >: DD\n+ jonotettii 3 tuntii.eli päästii eturivii.\n+ aste oli itseasias tooosi hyvä. se anto mul mikinki siin yhes vaihees. en kyl muist enää et minkä kappalee aikan. :oo\n+ JARE ! ♥ aww.\n+ se sano et yleisös on paljon tuttuja jaja sit se anto yhes vaihees mul oikee iso läpy ja nyäkkäs sillai kivasti. >: DDD SE MUISTI MUT !\n+ brrrädi !\n+ paaljon kuvii.\n+ sit brädi heitti pyyhkees siihe mun ja jasmini välii ja sit me kinataa siit ja sit annan sen jassul ja hypin siält aitaide yli ja meen hakee siält verhon takaa jaren pyyhkee. >: DD ♥\n+ mul jäi viälä yli 20e. :oo\n+ sit oltii menos hissii ja siält tulee ulos se asteen toine tuplaaja.\n+ sitku lähdettiin,ni nähtiin siin terminaalis viäl aste ja se oli kännis ku käki. naurettiin kentiäs vähä. :DDDD\n- mul oli ihan järjettömän huano olo. meinasin lähtee keske keikkojenki pois.\n- ts ei ollu paikallaa. :/\n- ne ei jakanu nimmareita. : /\n- se vessan ääni on pelottava. :<\n- siäl oli iha hirveesti ruattalaisii. hissiinki tuli joku ruattalaine ja sit se kysy vissii et meenks mä ylös. ku en tajunnu mitää muuta ku upp. :DD\n- sit soitin mee äidil ja siält vastas joku ruattalaine. O____O ;___;\nCheek @ Vikingline Amorella 111009 Tapahtumat,\nSYYSLOMA<3Luonut: [noor-a]Perjantai 09.10.2009 23:45\nOli kyllä niin rankka toi lukionalotus(3päivää) nii heti jo piti päästä lomalle. Mut jeejee, loma on kivaa. :> Meen Husöseen töihin, pääsee shoppailee ja tarkotus ois mennä tunnillekki Husöseen, pääsee pitää hauskaa :D, näkee ihanii ihmisii, saa nukkuu ja kaikkee muuta ihanaa! <3 Eli nyt on kaikki tosi ihanaa ja ihquu ja aurinko paistaa, elämä hymyilee ja muutenki mukavaa! :''D Muutaman viikon päästä voiki olla ihan eri meininki, mut ei se mitään. :D\nKaikki on ok! Elämänkatsomus ja filosofia,\nTosi ihQuu ja Ihanaa... Mielipiteet\nViimine lomapäivä :/Luonut: `anzuMaanantai 31.08.2009 14:48\nMut huomen Tampereel WHUUUUUU! Siel o vaa yks 16v mun lisäks O_O\nSit voisin vähä shobail siel... ♥\nNyt kuuluu hyvää en jaks enää välittää mistää vatu kusipäist :\n) Saa siis onnitella!\n<3Luonut: JejjA`Sunnuntai 23.08.2009 03:57\nhyva_mieliLuonut: `annnnniSunnuntai 24.05.2009 01:57


Sivuja: 1  3 4 ... 63 Siirry alas\nKirjoittaja Aihe: Talviajo (kaikki asiaan liittyvät asiat) (Luettu 347397 kertaa)\n« Vastaus #15 : 30.08.07 - klo:20:28 »\nKäsittääkseni auton imusarjaa lämmitetään siksi, että ilman seassa oleva bensa ei tiivistyisi kylmän imusarjan seinämiin, vaan pysyisi "kaasuna" ilman seassa.\nMopoja ei ehkä ole ajateltu käytettäväksi talvella. Mitenköhän krossiprätkä kuskit, käyttävätkö talvella jäänestoja, jos ajavat?\n« Vastaus #16 : 31.08.07 - klo:02:47 »\nPitäisikö puhaltimen ilmanottosäleikkö teipata(ainakin osittain) umpeen talveksi?Muistaakseni pappa-tunturissa tehtiin niin kylmillä keleillä.Skodeni on siis ilmajäähdytteinen 2-tahtinen.\n« Vastaus #17 : 31.08.07 - klo:07:32 »\nVirität siihen pienen putkenpätkän siten, että putkenpätkän etuosa on sylinteriin päin ja lähellä sylinteriä, jotta imuilma olisi hieman lämpimämpää, tuota ei kannata teipata umpeen, muuten menee seokset liian rikkaalle ja moposi tukehtuu.\n« Vastaus #18 : 31.08.07 - klo:08:04 »\nKyllä enska ja grossimiehetkin käyttää tenua talvella, itse ainakin joskus sitä laittanut. Minulla oli kanssa kauan kauan sitten pappis ja siitä kyllä tuli jeesusteipillä peitettyä säleikköä. Tosin tein siihen sitten aikanaan ihan talviajoon suunnitellun ritilän, jossa oli pienemmät reijät, nollakelillä kyllä tuppasi ahistamaan meno.\n« Vastaus #19 : 31.08.07 - klo:08:40 »\nLainaus käyttäjältä: Kenzy - 31.08.07 - klo:07:32\nTässä kohtaa putosin kärryiltä. Onko nyt puhe jäähdytyksen ritilästä, josta keijopel kirjoitti, vai moottorin imuilmanotosta?\nRiskit on mielestäni liian suuret, jos jäähdytystä menee rajoittamaan. Itse joskus sain nestejäähdytteisen satapiikin rikki laittamalla jäähdyttimen eteen paperin palan. Meno hyytyi yllättäen, ja kone ei sammumisen jälkeen enää pyörinyt. Lämpömittari ei edes näyttänyt kovin pahoja lukemia, kun meno lakkasi. Syynä oli kiinnileikannut kiertokangen alapään laakeri. Oli purettaessa laakeri ja laakerin kaula sininen, eli olivat ilmeisesti olleet punahehkuisia.\n« Vastaus #20 : 31.08.07 - klo:10:08 »\nEi jäähdytystä kokonaan saa tukkiakkaan, esim nestevehkeissä ainakin itselläni on käytäntö talvella laittaa teipillä 1/3 osa syyläristä peittoon. Näin kone savuttaa nopeammin käyntilämpötilan, eikä käy liian viileänä. Jos alapään laakerit on lämpöleikannut, niin eikös se viittaa voitelun hetkelliseen puutokseen.. Jos kone käy liian viileänä se myös kuluu enemmän,, toisaalta myös kuuma kone ei käy kunnolla.\n« Vastaus #21 : 31.08.07 - klo:10:37 »\nItse en ole nestevehkeessä koskaan laittanut syylärin eteen pahvia / teippiä edes osittain talvella. Toisaalta lämmöt ovat selvästi liian alhaiset varsinkin kylmillä keleillä ajettaessa. Tuolloin tuo syylärin osittainen peitto varmasti on toimiva ratkaisu. Täytyy vain varmistua siitä, ettei kone sitten pääse käymään liian lämpimänä. Joku nopeapoistoinen ratkaisu voisi olla hyvä.\n« Vastaus #22 : 01.09.07 - klo:02:09 »\nAsia vaatii tarkentamista:mietin että pitäisikö moottorin jäähdytinpuhaltimen aukkoa hieman tukkia jotta kone kävisi lämpimämpänä?Olisiko myös sytytystulppa aihetta vaihtaa pykälää "kuumempaan".Nyt on NGK BR7HS.Jos laittas BR6:n.Olisiko hyvä ajatus?\n« Vastaus #23 : 01.09.07 - klo:14:15 »\nKoeta ennemmin tuolla hieman kuumemmalla tulpalla, ei siitä tavallisessa arkiajossa haittaa ole.\n« Vastaus #24 : 02.09.07 - klo:18:12 »\nNiin tuosta talvella ajamisesta, että vielä ei tuota skootteria ole että en tiedä kuinka helposti pysyy pystyssä muutenkaan, fillarilla tähän mennessä vain ajellut että pysyykö talvella kuinka hyvin pystyssä vaikka olis nastarenkaat? tietysti varmaan ajettava aika varovasti , mutta hiukan mietityttää kun olisi tarkoitus käydä töissä sillä sitten.\n« Vastaus #25 : 03.09.07 - klo:04:31 »\nPystyssä pysyminen ei ole ongelma ,nastarenkaita käytettäessä.Olen ajanut mopolla sekä "oikealla" moottoripyörällä pari-kolme talvea ja pitoa on riittänyt.Pysähtyy jopa nopeammin kuin auto.\n« Vastaus #26 : 03.09.07 - klo:07:11 »\nLainaus käyttäjältä: E Partanen - 31.08.07 - klo:08:40\nJep, minä tarkoitin tuota imuilman ritilää, vähän vissiin mennyt taas ajatukset karkuteille viestiä kirjoitellessa\n« Vastaus #27 : 03.09.07 - klo:11:28 »\nVaikka ne nastat alla olisivatkin, niin eivät ne aina autuaaksi tee. Sellaista tervettä järjenkäyttöä ja ennakointia täytyy omata lisäksi roppakaupalla. Typeriä riskejä ei kannata missään nimessä ottaa (kuten ei myöskään kesäkeleillä). Talvella ehkä pahinta on kuitenkin se kylmyys, se kun vaatii todella hyvän ja asianmukaisen pukeutumisen, jotta vilu ei yllätä.\n« Vastaus #28 : 03.09.07 - klo:21:28 »\nNiin vielä tuosta talvi köröttelystä kellää tietoa nasta renkaiden hinnoista?? Ja menikö ihan ohi mut missäs säilytätte talvella jos siis käyttää skodea talvellakin? oma kerros helvetissä kun ei kellariin saa viedä??\nJos nyt joku aloittelija äijää helppais ku viime mopon kans rellestämisestä jo 17 vuotta.\nEi enää kehien ruuhkaa vaikka sormet jäässä ja silmät kosteina!!!\n« Vastaus #29 : 03.09.07 - klo:22:22 »\nEi vielä talvi, mutta ilta-ajelullani 10 astetta, sumua. Visiiri avokypärässäni huurtui aivan koko ajan, joten ajelin visiiri auki.\nPilkkihaalarit voisivat sopia hyvin näihin kosteisiin, viileisiin iltoihin.\nSivuja: 1  3 4 ... 63 Siirry ylös


Vanha Polkupyörä | Brexit Uutiset\nAdoptiolapsi Kymmenet adoptiolapset odottavat Suomeen pääsyä. – Pelastakaa lapset -järjestö on yhteydessä adoptoimaiden viranomaisiin viikoittain. Vain muutamat vanhemmat ovat päässeet. Kymmenet adoptiolapset odottavat Suomeen pääsyä. – Pelastakaa lapset -järjestö on yhteydessä adoptoimaiden viranomaisiin viikoittain. Vain muutamat vanhemmat ovat päässeet. Marko Jarva Tolvanen on ollut kuntapolitiikassa mukana vuodesta 2004. Pirkkalan Sosialidemokraatit ovat\nKyllikki Saaren murha vuonna 1953 on jättänyt syvät jäljet kansakunnan muistiin. Tampereen yliopiston professori,\nVanhojen henkilöautojen romutuksesta maksettavaa palkkiota koskevan määräaikaisen lain on määrä astua voimaan jo tämän vuoden.


Camilla Sundström nimitetty Empowerin Tietoverkkodivisioonan johtajaksi\nAineistot / Camilla Sundström nimitetty Empowerin Tietoverkkodivisioonan johtajaksi\nCamilla Sundström on nimitetty Empowerin Tietoverkkodivisioonan johtajaksi sekä Empowerin Ruotsin yhtiön, Empower AB:n toimitusjohtajaksi 22.9.2014 alkaen. Camilla Sundström on konsernin johtoryhmän jäsen ja hän raportoi Empower -konsernin toimitusjohtaja Eero Auranteelle. Camillan toimipaikkana on Tukholma.\nVahvan telealan taustan omaava Camilla siirtyy Empoweriin strategisen liiketoiminnan neuvonantajan konsultointitehtävistä. Hän työskenteli uransa alkuvaiheessa erilaisissa liikkeenjohdon tehtävissä Ericssonilla yhtiön eri yksiköissä. Camilla on toiminut myös Song/TDC Ruotsin teknologiajohtajana ja varatoimitusjohtajana, Relacomin Ruotsin yhtiön johtajana, sekä toimitusjohtajana turva-alan yritys Confidence International AB:ssa.\n”Olemme erittäin iloisia, että Camilla tulee joukkoomme Empoweriin. Hänen laaja toimialatuntemuksensa syventää osaamistamme telesektorilla entisestään. Aiomme myös panostaa tulevaisuudessa Empowerin aseman vahvistamiseen Ruotsissa”, sanoo Empower-konsernin toimitusjohtaja Eero Auranne.\nCamilla Sundström, johtaja, Tietoverkkodivisioona, Toimitusjohtaja, Empower Ab,\npuh. +46 705 870 875, sähköposti: Camilla.sundstrom(at)empower.fi


Saara-Sofia Sirénin päiväkirja: Tyhjä sivu\nDeadlinen lähestyessä ei olisi aikaa potea kirjoittamisen tuskaa, mutta niinhän se aina menee. Asioita lykkää viime hetkeen eikä mitään saisi tehtyä ellei olisi viime tinkaa. Sitten sitä tuijotetaan tyhjällä sivulla vilkkuvaa kursoria kunnes ensimmäiset sanat pakonomaisesti ilmestyvät ruudulle. Loppu onkin jo onneksi helpompaa.\nTyhjää sivua tulee tuijoteltua nyt vähän väliä. Gradun sivuilla on jo jonkin verran tekstiä siellä täällä, mutta paljon on tyhjää vielä täytettävänä. Koska nyt eletään lukukauden puoliväliä ja periodi vaihtuu, on kohdalla useampi muukin kirjoitustyö. Ryhmätyö sinne, oppimispäiväkirja tänne, raportti tuonne ja päälle pari esseetä. Yksikin yö tuli kirjoitettua kaksi mokomaa. Luottamustoimet tuovat lisäksi omat kirjoitustyönsä: puhe, lausunto, kolumni... tai sitten ihan esityslista, pöytäkirja, sääntömuutos, toimintasuunnitelma. Näitähän riittää. Ja voi sitä paperin määrää! Onneksi valtuuston luokattoman suuret kokousnivaskat liitteineen on mahdollista saada myös sähköisenä versiona. (Aikaisemmin ongelman tässä aiheuttivat levitettävät kaavakartat - niitä ei ole mahdollista tihrustaa netistä. Nyt olen toivonut, että homma onnistuisi niin, että kotiin kannettaisiin vain sellaiset isot materiaalit, joita ei ole mahdollista saada sähköisenä - muut voin katsoa netistä.)\nMuutama sana siitä gradusta. Aihe on laajuudessaan monikansallisten yritysten yhteiskuntavastuu (CSR in MNCs). Tutkin sitä, miten suuret kuluttajatuotemarkkinoilla toimivat pörssiyritykset viestivät yhteiskuntavastuustaan Internetissä. Tutkimukseen kuuluu caseyritysten CSR-sivustojen dokumenttianalyysi koodaamalla, sekä muutama syventävä asiantuntijahaastattelu. Koossa on tällä hetkellä suurin osa teoreettisesta viitekehyksestä (=tausta tutkimukselle), sekä metodologiakappale (=miten aion tutkimuksen suorittaa) noin suurin piirtein. Varsinainen analyysityö on siis vielä käytännössä ns. aloittamista vaille valmis, joskin alustavia koodauksia olen jo ehtinyt pohtimaan. Valmista pitäisi olla viimeistään alkukeväästä.\nKirjallisuuden Nobel-palkintoja aikaisemmin jakanut Horace Engdahl on todennut kirjoittamisen tuskasta viisaasti:\n"Mutta yksi vastaus kirjoittajalla on oltava.\nJokainen hänen kirjoittamansa sana on matkalla kohti sinää, joka täydentää kirjoitettua ja tekee sen mielekkääksi."\nEhkä se vähän motivoi.\nJa muutenkin, lopussa kiitos seisoo, kuten sanotaan.Vähän sama juttu kuin siivouksessa.\nLähettänyt Saara-Sofia Sirén (o.s. Sutela) klo 10.41\nKatriina Kerttula kirjoitti...\nOlipas kiva lueskella blogiasi! Aiheet tosin vähän eri luokkaa kuin mun blogissa, mutta tuo arki mullakin tammikuussa koittaa. Kokoukset ja luomisen tuska (ts. gadu), oi, kuinka jo niitä odotankaan!\nRentouttavaa viikonloppua Turkuun!\n16. lokakuuta 2009 klo 11.23\nSaara-Sofia Sutela kirjoitti...\nKiitos Katriina! Sunkin matkapäiväkirjaa on mukava lukea, olet ollut ahkerampi päivittäjä kuin minä! :) Mukavaa viikonloppua myös Balin aurinkoon!\n17. lokakuuta 2009 klo 0.02\nKTA:n syyskokouksen julkilausuma


OECD: Reilu toimintaympäristö kehitysapua tärkeämpi | Fingo\nOECD: Reilu toimintaympäristö kehitysapua tärkeämpi\nTulonsiirrot eivät ole ratkaisu kehitysmaiden ongelmiin, vaan tarvitaan kehitysnäkökulman huomioimista kaikilla politiikan aloilla, toteaa OECD:n Kehitysapukomitean puheenjohtaja.\n"Kehitysyhteistyö on ennen muuta kehitysmaiden omien hallitusten vastuunottoa ja poliittisia linjanvetoja. Teollisuusmaiden tärkein tehtävä on luoda kehitysmyönteisiä toimintaympäristöjä - maataloudessa, kaupassa, velkakysymyksessä, siirtolaisuudessa, turvallisuudessa. Tämä on tärkeämpää kuin suoranainen rahallinen apu", totesi kehitysyhteistyön veteraani Richard Manning Wider-instituutin luennossaan 9. helmikuuta.\nOECD:n Kehitysapukomitean (DAC) puheenjohtajana toimiva Manning välitti pitkälti samaa sanomaa kuin Suomen ulkoministeriön viime viikolla julkistama kehityspoliittinen ohjelma.\n"Maailmalla tätä keskustelua kehitysyhteistyön painopisteistä on käyty jo useampi vuosi, mutta Suomessa se kirjoitettiin vasta nyt ensimmäisen kerran auki", toteaa Kepan kehityspoliittinen sihteeri Maria Suoheimo. "Kokonaisvaltaisen politiikan korostaminen perustuu realiteettien tajuun: maailmaa ei muuteta pelkillä tulonsiirroilla."\nVaikka Manningin puhe ja hiljattain julkaistu DAC:n vuosiraportti eivät Suoheimon mukaan suuria yllätyksiä tarjonneetkaan, oli hänestä huomattavaa Manningin entistä selvemmin esiin nostamat kipupisteet teollisuusmaiden kehitysmaita syrjivässä toiminnassa: esimerkkeinä EU:n sokeri- ja Yhdysvaltain puuvillapolitiikka.\nTalous kohenee, katoaako köyhyys?\nManning peilasi kehitysyhteistyön nykytilaa erityisesti YK:n vuodelle 2015 asettamiin vuosituhattavoitteisiin. Puheessa oli viittauksia siitä, että tavoitteiden täyttymistä ei enää pidetä kovin realistisena.\nTavoite numero yksi, köyhyyden vähentäminen, ehkä saavutetaan lukuina, mutta sekin perustuu paljolti Aasian talouskasvuun - samaan aikaan Saharan eteläpuolinen Afrikka köyhtyy.\n"Jos vuosituhattavoitteisiin ei päästä, ei voida automaattisesti ajatella, että on täysin epäonnistuttu. Pitää miettiä, missä tavoitteissa on onnistutta, missä päin maailmaa ja miksi? Sen perusteella toimintaa on sitten lähdettävä muuttamaan", Manning totesi.\nNykyisen politiikan toimimattomuudesta kertoo jo nyt ainakin se, että joissakin keskeisissä tavoitteissa, kuten lapsikuolleisuuden vähentämisessä ja peruskoulutuksen lisäämisessä, ei ole neljässä vuodessa edetty juuri mihinkään.\nSuoheimo kiinnitti Manningin puheessa huomiota myös siihen, että eräs pitkäaikainen päämäärä - teollisuusmaiden BKT:sta 0,7 prosenttia pitäisi ohjata kehitysyhteistyöhön - on jäänyt taka-alalle.\n"Vuosituhattavoitteetkin ovat perustuneet ainakin osin sellaiseen ajatteluun, että kehitykselle voidaan laittaa jonkinlainen hintalappu: kun käytetään tietty summa rahaa, voidaan saavuttaa tietyt asiat. Manning kuitenkin antoi ymmärtää, että tällaisella ajattelulla ei maaliin saakka päästä", Suoheimo tiivistää.\nMitä oikeastaan halutaan?\nLopuksi Manning kaipasi kehityspoliittiseen keskusteluun enemmän värejä nykyisen, usein mustavalkoisen ja yksioikoisen suhtautumisen sijaan.\n"Rakentavaa dialogia kaivattaisiin erityisesti neljästä peruskysymyksestä. Tähdätäänkö taloudelliseen kasvuun vain köyhyyden vähentämiseen, mikä on julkisen ja yksityisen sektorin rooli, onko pääpaino sosiaalisten olojen vai infrastrukstuurin ja tuotannon kohentamisessa ja milloin apu ohjataan perille projektien, milloin laajempien ohjelmien kautta?", Manning tiivisti. Erilaisille toimintamuodoille on hänen mukaansa paikkansa, mutta olisi nykyistä tarkemmin mietittävä, milloin mikäkin on järkevintä.\nManning korosti jälleen kerran kehitysmaiden omaa vastuuta: niiden on päätettävä omat prioriteettinsa ja apua antavien maiden on puolestaan kunnioitettava ja tuettava näitä päätöksiä.


Erä ŠKODA vaihtoautoja huippuedullisesti! - Autoliike Miettinen\nErä ŠKODA vaihtoautoja huippuedullisesti!\nKatso tarjolla olevat autot täältä.\nAutomyynnin aukioloajat 20.03.2020\nTarjoamme huollon yhteydessä auton noutopalvelun sekä renkaiden kausivaihdon veloituksetta! Lue lisää.\nTulossa olevat vaihtoautot päivitetty 20.03.2020\nHuipputarjous nyt uuden Škodan ostajalle! 03.02.2020\nUuden Škodan ostajalle nyt paljon huipputarjouksia tarjolla!\nma-pe 9-17, suljettu toistaiseksi lauantaisin


Käsin taiottu: Uusia tuulia!\nPäätin siirtyä wordpressistä tänne, missä on monia muita käsitöiden harrastajia. Kuten yläbannerista näkee, tänne tulee postauksia koruista, käsitöistä, askarteluista ja kaikenlaisista pikku projekteista.\nToivottavasti viihdytte täällä ja saisitte mukavia ideoita :) Tervetuloa!\nTein muutamia kuvakollaaseja töistäni, joita olen aikaisemmin vanhassa blogissani julkaissut:\nLähettänyt Käsin taiottu klo 21.34\nTunnisteet: joulu, korut, kranssit, ompelu, tilda, tuunaus