Ei meillä sentään noin huonosti mene - Radio ja TV - Helsingin Sanomat\nTurvallisia sukupuolirooleja ja nostalgiavitsejä eli Frendit. (KUVA: MTV3)\nErään Foxin taannoisen ohjelman nimi ilahdutti joka kerta silmiin osuessaan: Typerät videot. Onko vihdoin koittamassa vilpittömyyden aika? Ehkä jo ensi kaudella Satuhäät onkin Tavishäät.\nTai mitä jos mentäisiin vielä pidemmälle? Nimetään ohjelma sen suosion selittävän asian mukaan. Silloin ruudussa olisivat esimerkiksi Ei meillä sentään noin huonosti mene (Dr. Phil), Turvallisia sukupuolirooleja ja nostalgiavitsejä (Frendit) sekä Eläinväkivaltaa rauhoittavalla selostuksella (Avara luonto).\nMyöhäisiltaan tulisi erityisesti naisia viehättävä ohjelmasarja nimeltään Psykopaatit, joiden kanssa haluaisin sänkyyn (True Blood/Game of Thrones/Dexter). Ja toki mukana olisi myös vanhaa klassikko Tissejä hiekkarannalla eli Baywatch, Viidakon tähtöset ja Aatami etsii Eevaa.\nFrendit Avalla klo 23.00. Game of Thrones TV2:ssa klo 23.45.


ympärivuorokautinen Lainat: instant rahaa jokaiselle kii - JAGODA_AND_YOU_SHITER_CEBOLXXX\nympärivuorokautinen Lainat: instant rahaa jokaiselle kii\nWysłany: Nie 12:20, 09 Lut 2014 Temat postu: ympärivuorokautinen Lainat: instant rahaa jokaiselle kii\ntoinen käyttäjä ei ole ovat vakuuttaa millään tavalla . Klassinen laina kauppiaat, kuten pankkialan yritykset ja pankit , tulee yleensä määrä raskaasti on luottoluokitukset historia ennen he will stipendin vähemmän -kuin-täydellinen luotto pyörä henkilökohtainen laina tai huono luotto puolustusvoimat pankkilaina mahdollisuuksiasi ovat huono saamiseksi rahastot tarvitset. Lisäksi aiheuttaa niiden todella tietoa rahat ja jo tietää tarkalleen, miksi teidän alle keskiarvon luotto tulokset olemassa . Koska pankki pienempi määrä vaara koska varat , net turvattu moottori rahoitus voitaisiin valtuutettu ihmisille, jotka ovat huono luotto pisteet . Alkaen oma talo tai toimisto ympäristön, voisit katso Tämän lainaavat supermarket. Se on yleensä väärinkäsitys että rahoitustuotteiden ei suosittelee niille ihmisille kanssa huono luotto-pisteet [link widoczny dla zalogowanych] kuinka paljon voitaisiin i lainaa ?. Käytetty koruja kauppiaat tarjous raha tai henkilökohtaiset lainat vastineeksi version turvallisuus .\nOn tärkeää ymmärtää, että yksilöiden julistamalla hoitovirheiden julistaa voisi olla enemmän pois työllistää lakiasiaintoimisto joka on erikoistunut hoitovirhe kuin hän tai hänen olisi Saatu he yksinkertaisesti Tallennettu henkilövahinko asianajaja . Vähennykset teidän laskut - Se voi olla helpompaa teoriassa. Tutkiminen noteerausten lukemattomien velat antaa sinun saada edullisempi hinnat . Jos et pysty halua kysyä varten dollaria alkaen henkilö , voit pystyä puhua joitakin ei-julkinen rahoituslaitosten ja pieni velat . Selaimessasi tietää sinulla pieni luotto pisteet , kuitenkin se erittäin hyvä idea muutenkin tässä vaiheessa mennä eteenpäin ja ajaa to luottoluokitus [link widoczny dla zalogowanych] Näiden tilanteissa ovat raportoitu ja luottokelpoisuus asiantuntijat lukien Experian, Equifax ja TransUnion ja sopivasti näiden edustajat määrittää sinulle luottokelpoisuutta . Boston Celtics talon foreclosures saatavilla ostaa voi ostaa noin 10 Prosenttia 50 Pct tapa alla aito talon arvot.\nOn sallittu varten vain pienet kesto 5 15 vuotta . isä valmistetut hänen virheet . Joten huonekalujen todisteita työn ja voittoja kun yhdistämällä velat by rahoitustuotteita kanssa alle keskiarvon luotto.\nTämä voi olla 70 Prosenttia on normaali heti - maksut maksaa takaisin. Korot maksu on rahoitusapulainan voisi olla maksaa että et yksinkertaisesti maksaa pyytävät että käteistä. Edelleen yksilöitä kansainväliset toimipaikat kuin Etelä-Amerikka ja Paris jotka varmasti ovat nyt kaupankäynnin Kiinan kieli Forex voisi olla suunniteltu virhe . Kokoelma säännöllisesti kuukausittain budjetti ja aloittaa ja tuhlaussuunnitelman in rahastot jättiläinen menot haluat tehdä. Sen täytyy olla korosti että sinun Tarjoukset etukäteen kuin luotto rating korotukset . Ehkä maailmanlaajuinen-sivuilla tarjota kosketuksissa useimmat [link widoczny dla zalogowanych] ei ole tarvetta kovin pitkään ohjelma aika paljon paperityöt ja allekirjoittaa . Ole tietoinen siitä, että luottoluokitus, todiste työllisyys ja voitosta tarinoita yleensä ei elintärkeitä kautta sovellus . lyhyellä aikavälillä erän lainan, käänteisesti , ehkä vähintään Raha 20.000.\nNe voivat vain hillitsemiseksi niiden huomioon nyt.


Julkaistu: 14.4.2020 10:24\nKuvaus: Vihko Auki\nHakusanat: Prisma, Kauppa, Kassa, Ostokset, Vihko, Auki, , koronavirus, coronavirus,\nAika: 2020-04-14 12:35:49\nAika: 2020-04-14 16:21:07\n<Aggimaci> +5 RR\nPjsse Tuossa näyttää olevan uistinkin, eli jospa on ajateltu että vie kortsupaketin akalle että saa juosta vieraissa ja sillä välin voi ite rauhassa kalastella ja selailla miestenlehtiä?\nAika: 2020-04-14 10:33:39\nHyvä kun muistutit, pitää ostaa leipää.\nAika: 2020-04-14 13:13:11\n<Pjsse> +5 RR\nVähän haiskahtaa oudolta, että joku ostaisi samalla kertaa kortonkeja sekä miestenlehden. Jos on tarvetta toiselle tuotteelle, niin melko varmasti toista ei silloin tarvita.\nAika: 2020-04-14 11:44:07\nBete—Lotto. Varmasti nappaa\n<Jesterii> Niin tai sit tää on semmonen sairas runkkari joka saa kiksejä kortsun kanssa lapaan vedosta. Näitäkin tapauksia löytyy.\n<Dobweiler> Vieläkö noita lehtiä myydään jossain?\n<jykke-84> Miten niin hankkikaa elämä jos on jo "risupuska, kahvi, uistin ja kortsuja" en minä ainakaan muuta tarvii..\n<pikkumusta> Uskottelee muijalle että on menossa vieraisiin ja meneekin ovelasti kalalle.\n<Raoul Duke> Lehtihän on selkeästi Kasvi ja siinä näyttää olevan jotain istutusssukkia\n<Jörn Siitinselkä> Haista sinä mursu paska!\n<Comkki> Jahas, se on Kaavi saanut oman nimikkolehden. Hyvä Kaavi!\n<Mursunet> Kyllä näillä jo kuuhun pääsee. Pääsisi nopeammin jos olisi PornHubin lahjakortti.\n<Ressumies> Kalevi on suomalainen v.2017 painoon tullut miestenlehti, kunnianosoitus Kallelle.\n<Kantasolu> Miksi tuossa Kahvi-lehdessä on noi utareet? Onko sillä jotain tekemistä jonkin frappuchinon kanssa?\n<Aggimaci> Pjsse Tuossa näyttää olevan uistinkin, eli jospa on ajateltu että vie kortsupaketin akalle että saa juosta vieraissa ja sillä välin voi ite rauhassa kalastella ja selailla miestenlehtiä?\n<Le Pakkomies> Taitaa olla jostain hihna -ohjelmasta. Siinähän jengi aina ostaa jotain käsirasvaa ja kurkkuja...\n<kuubo> Kuka vielä ostaa lehtiä?\n<Pjsse> Vähän haiskahtaa oudolta, että joku ostaisi samalla kertaa kortonkeja sekä miestenlehden. Jos on tarvetta toiselle tuotteelle, niin melko varmasti toista ei silloin tarvita.\n<Hajuste> "Hankkikaa elämä!" - what the...?\n<Marko965> Tuo kasvi tuo varmasti mukavan lisäsäväyksen runkkailuun\n<karvatura> Ei noilla vielä kuuhun mennä.\n<Ärmät> Ei ole korona-ajan kuva, koska asiakkaiden ostosten välissä on tuo Prisman muovi jakaja\n<juonu> Bete—Lotto. Varmasti nappaa\n<Nokipannukahvi> Kahvi-lehti näköjään muuttunut.\n<AlbiinoOrava> liitu Leipäähän kuvan henkilökin lähti ostamaan, mutta sitten vähän poikettiin vaimon kauppalistasta\n<liitu> Hyvä kun muistutit, pitää ostaa leipää.\nKäykö muillekin näin?\n12 502 katselukertaa\n17 381 katselukertaa


Arvet. Haastatteluja. Näyttely uudesta sukupolvesta. - PDF\nArvet. Haastatteluja. Näyttely uudesta sukupolvesta.\nDownload "Arvet. Haastatteluja. Näyttely uudesta sukupolvesta. www.arkisto.org"\n1 Näyttely uudesta sukupolvesta Haastatteluja Arvet 1\n3 Arvet Työryhmä: Erkki Vuonokari Projektin johtaja Kai Kangassalo Valokuvat ja graafinen suunnittelu Maarit Turtiainen Haastattelut ja käännökset Sanja Honkanen Skoog Haastattelut, käännökset, valokuvat, ruotsinkielisten tekstien tarkistus Paula Tapiola Haastattelut, käännökset ja valokuvat, 2011 Hanna Kangassalo Haastattelut ja käännökset, 2011 Taina Helme Haastattelut ja valokuvat Juhamatti Pelkonen Haastattelut ja valokuvat Markku Huovila Näyttelyn nimi ja tunnuskuva, 2011 Maziar Farzin Ruotsinkielisten tekstien tarkistus, 2012 Ruotsinsuomalaisten arkisto 2015 ISBN:\n4 Esipuhe Arvet on kiertonäyttely, joka esiteltiin yleisölle ensi kertaa Västeråsissa vuonna Näyttely kertoo sanoin ja kuvin toisen ja kolmannen polven ruotsinsuomalaisista, joita tilastollisesti on yli puoli miljoonaa. He ovat Ruotsissa syntyneitä tai kasvaneita suomalaistaustaisia ihmisiä. Arvet-näyttely muodostuu lähes kolmestakymmenestä haastattelusta ja kahdestakymmenestä rullajulisteesta. Näyttelyn juoni ja aiheet tulevat esiin haastatteluista ja niiden otsikoista, kuvista ja rullajulisteiden sitaateista. Arvet on tähän asti kiertänyt 15 kunnassa, kirjastoissa, museoissa ja kunnantaloilla. Monin paikoin näyttelyä täydennetään vielä lasten ja nuorten piirustuksilla, tarinoilla ja filmeillä. Näyttelyn avajaisissa esiintyy huomattavia ruotsinsuomalaisia taiteilijoita. Siten kyse on paitsi muuttuvasta myös osallistuvasta näyttelystä. Mistä näyttely kertoo? Pääaiheena ovat ruotsinsuomalaisten mahdollisuudet välittää oma kielensä ja kulttuurinsa uusille polville. Taiteilija Markku Huovilan tunnuskuva johdattaa aiheeseen sanan ja kuvan yhdistelmällä. Sana arvet on myös suomea ja viittaa siihen mistä liian pitkään on vaiettu: kielen ja identiteetin menetykseen. Se kertoo myös vastarinnasta ja uusiutuvasta ruotsinsuomalaisuudesta, mutta myös yhteiskunnan politiikan ja asenteiden muutoksesta. Näyttelyssä mukana oleva Dramatenin näyttelijä Tanja Lorentzon ryhtyi vastarintaan näytelmällään Isoäidin tummat silmät Näytelmä kertoi tuhansille ihmisille varhaisen kielenvaihdon ja äidinkielen menetyksen vakavista seurauksista. Mukana on merkittäviä ruotsinsuomalaisia vaikuttajia kaksikielisestä mediasta, teatterista ja vähemmistökouluista. Mukana on myös lukuisia taiteilijoita ja nousevia tähtiä monilta eri alueilta. Haastatteluista ilmenee, että suomalaisuus on Ruotsissa positiivista. Esimerkiksi taiteilija Anton Wiraeus on käyttänyt suomalaista taustaansa taidesauna Löylyn hengen luomiseen. Kaksikielisyydestä on tullut myös meriitti kunnissa ja työelämässä. Hallintoalueuudistuksella on monia myönteisiä seurauksia. Västeråsin suomenkielisellä hallintoalueella työskentelevä tiedottaja Arto Pajuvirta kertoo keinoista, miten nuoret ja toisen polven ruotsinsuomalaiset on mahdollisuus vetää mukaan vaikuttamaan. Näyttely antaa välineitä perheiden kielitilanteen, ruotsinsuomalaisuuden ja Ruotsin yhteiskunnan ymmärtämiseen, mutta ei tarjoa valmiita ratkaisuja. Se murtaa kuitenkin perinteisiä kuvia ruotsinsuomalaisista pelkästään työläisinä. Todellisuudessa ruotsinsuomalaiset ovat yhteiskunnassa kaikissa asemissa ja rooleissa. Monilla alueilla ruotsinsuomalaiset yltävät huomattaviin saavutuksiin. Suuret kiitokset teille kaikille, jotka asetuitte esiteltäväksi sanoin ja kuvin. Kiitokset näyttelymme toteuttajille: Kai Kangassalolle, Maarit Turtiaiselle ja Sanja Honkanen Skoogille. Tervetuloa tutustumaan Arvet-näyttelyyn ja uudistuvaan ruotsinsuomalaisuuteen! Erkki Vuonokari Projektin johtaja 4\n5 Haastattelut Susanna Alakoski... 6 kirjailija, Gustavsberg Kirjoitan siitä, mikä polttaa Johanna Hongisto Grundström... 7 äiti, Enköping Kamppailen, jotta lapset oppisivat suomea Aino Gröndahl... 8 juristi, Uppsala Haluan auttaa niitä, joita syrjitään Annika Hirvonen... 9 valtiopäiväedustaja, Sigtuna Monet kunnat eivät noudata vähemmistölakia Markku Huovila piirtäjä ja kuvittaja, Tukholma Intohimona sananväännökset Anneli Hulthen kunnanneuvos, Göteborg En voi syödä mustikoita ajattelematta Suomea Hannele Iivonen esikoulunopettaja ja musiikkipedagogi, Tukholma Parempi rämäkästi pieleen kuin hissutellen oikein! Ellen Juntti valtiopäiväedustaja, Göteborg Hän päätti, ettei koskaan häpea suomalaisuuttaan Dimitri Keiski muusikko, Tukholma Lauluissani palaan romanien historiaan Jukka Korpi teatterinjohtaja, Tukholma Kaikki esitykset tehdään suomeksi ja ruotsiksi Henrik Korvanen muusikko, Borlänge Todella hyvä biisi voi saada minut itkemään Tanja Lorentzon näyttelijä, Tukholma Menetyksen tunne ei hälvene Hanna Leppänen Ahonen rehtori, Göteborg Miten vaalimme kaksikielisyyttä Susanna Levonen oopperalaulaja, Uumaja Sanat on sisäistettävä Tommy Myllymäki mestarikokki, Jönköping Teen vain minunlaistani ruokaa Laura Nordgren äiti, Tukholma He päättivät, että Laura puhuisi suomea lastensa kanssa Arto Pajuvirta Västerås Laajeneminen synnytti renkaiden pyörteen Darya Pakarinen laulaja, Växjö Olemme näyttämöllä aktiivisia kaikissa biiseissä Max Peezay muusikko,tukholma Kertoo Tom Pihan tarinan Lina Puranen kulttuurituottaja, Tukholma Levitän ruotsinsuomalaisuutta mukavalla tavalla Ina Sinisalo rehtori, Botkyrka Emme ole antaneet periksi Kaisa Syrjänen Schaal juristi, Uppsala Jengi on aktivoitunut Taina Schaffer-Kaskinen Uddevalla Suomiseurasta tuli kielen elvyttäjä Sanna Posti Sjöman päätoimittaja, Göteborg ja New York Siirtyminen nettilehteen varmistaa Sheriffin tulevaisuuden Isac Valtonen kilpa-ajaja, Göteborg Menestykseen ei ole oikotietä Katri Vähäverkkomäki opettaja, Upplands-Väsby He yrittivät ruotsalaistaa minut Anton Wiraeus taiteilija, Tukholma Taidesauna Löylyn henki innostaa luovuuteen 5\n6 Susanna Alakoski Kirjailija, Gustavsberg Kirjoitan siitä, mikä polttaa 6 Tämän päivän suomalainen sana on puu. Kirjailija Susanna Alakosken perhe on perustanut oman Facebook-ryhmän isompien lasten muutettua kotoa. Sen avulla vaihdetaan päivittäiset kuulumiset, mutta opiskellaan myös suomea. Vaikka Susanna muutti perheensä mukana Ruotsiin jo nelivuotiaana, Suomi ja suomen kieli ovat hänelle edelleen tärkeitä. Hän on esimerkiksi matkustanut miehensä ja kolmen lapsensa kanssa Suomea ristiin rastiin sukunsa jalanjälkiä etsien. Myös lasten on hyvä nähdä taaksepäin, ymmärtää mistä he ovat tulleet, hän selittää. Kun kysyn häneltä Ystadin vapaa-ajanasunnon seinältä riippuvasta suvun puumerkistä, Susanna kaivaa lompakostaan rintaneulan, jossa on sama kuva. Vähän kuin Zorron merkki, hän nauraa. Nää on mun juuret. Puumerkki on yksi niistä asioista, jotka ovat saaneet hänet valitsemaan köyhyyden kirjojensa teemaksi. Susannan äidinäiti oli äpärä eikä sen vuoksi saanut käydä koulua ja joutui aikuisena kuittaamaan palkkansa puumerkillä. Susannan molemmat mummot olivat myös yksinhuoltajia. Silloin yksinhuoltajuus oli yhtä kuin köyhyys ja tutkimukset osoittavat, että myös tänä päivänä yksinhuoltajien perheet jäävät helposti köyhyysloukkuun. Susanna pystyy keskustelemaan suomeksi, mutta joutuu hakemaan sanoja ja lauseet eivät ole yhtä napakoita kuin ruotsiksi, mutta kertomisen taito niissä on. Hän sanoo rakastavansa molempia kieliään ja hänestä kirjoittaminen, vaikeista ja kipeistäkin asioista, on pelkästään hauskaa. Nautin todellakin sanoilla maalaamisesta ja täsmällisten ilmaisujen etsimisestä. Äidinäiti oppi lopulta lukemaan ja kirjoitti vanhoilla päivinään jopa runoja. Susanna uskookin kirjallisen lahjakkuutensa periytyvän häneltä. Lapsuudestaan hän muistaa lorun kukosta ja kanasta, jotka menivät saunaan. Mummo sai kertoa sen uudestaan ja uudestaan. Pidin lorun rytmistä ja itse tarinasta, vaikka yritinkin joka kerta muuttaa sen surullista loppua. Susanna opiskeli parikymppisenä kirjoittamista kansankorkeakoulussa ja tapasi siellä kirjailijamiehensä. Kirjoittaminen jäi kuitenkin sivuun vuosiksi. Hän koulutti itsensä sosionomiksi ja työskenteli myöhemmin mm. Vasemmistopuolueen kansliassa valtiopäivillä. Nelikymppisenä rupesin miettimään, että kuka minä oikein olen ja mikä minut on muovannut tällaiseksi. Näistä mietteistä syntyi esikoiskirja Sikalat, joka on kertomus Suomesta Skooneen muuttaneesta perheestä, jota köyhyys ja alkoholismi ravistelivat. Tästä kirjasta hän sai August-palkinnon vuonna Se filmatisoitiin pari vuotta myöhemmin, suomeksi elokuva sai nimekseen Sovinto. Sikalaa seurasi Hyvää vangkilaa toivoo Jenna. Kolmas romaani oli melkein valmis, mutta se oli jätettävä kesken. Köyhyysteema ei jättänyt rauhaan. Sikalan päähenkilön kokemuksia pidettiin Susannan omina, vaikka itse asiassa hänen elämänsä oli ollut paljon rankempaa. Nyt hän halusi kertoa siitä avoimesti ja kirjoittaa köyhyydestä yhteiskunnallisena ilmiönä. On hyvä kirjoittaa siitä, mikä polttaa. Halusin saada vastauksia siihen miksi olin ollut köyhä ja miksi vanhempani joivat. Susanna on syventynyt aiheeseen, lukenut kirjoja ja tutkimuksia, ja yrittänyt löytää syy-seurausketjuja. Hän toteaa, että köyhällä ei ole perittyä omistusasuntoa, jonka seinillä roikkuu sukupotretteja, kaapeissa ei ole antikvariaatteja tai hienoja kirjoja. Sun muistot on sun kropassa ja veressä. Tai sosiaalin papereissa. Uusimpia kirjojaan, Oktober i fattigsverige ja April i anhörigsverige varten hän on käynyt läpi yli kuusi sataa sivua sosiaaliviranomaisten, poliisin ja sairaanhoidon dokumentteja hänen perheestään. Halusin saada muiden muistot meistä, hän naurahtaa urakalleen. Kirja Köyhän lokakuu on saanut paljon tunnustusta osakkeen. Se on voittanut Vi-lehden kirjallisuuspalkinnon ja Ivar-Lo ja Moa Martinson palkinnot. Susanna ei syytä vanhempiaan lapsuudestaan. He kävivät kokopäivätöissä, ja vaikka he hankkivat pimeitä lisäansioita, rahat eivät riittäneet. Vanhempani tekivät niin hyvin kun pystyivät. Kurjuuden keskelle mahtui myös paljon rakkautta ja meillä kotona naurettiin paljon, hän painottaa. Susanna kertoo, että hänen oli aikoinaan muutettava Ystadista, hänen sukunimensä maine tukki kaikki tiet. Nykyään Susanna omistaa perheineen sieltä asunnon komeasta kivitalosta keskellä kaupunkia. Taloa vastapäätä\n7 sijaitsee vieläkin makkarakioski, jossa Susanna oli töissä jätettyään kesken koulunsa ja josta hän varasti ruokaa kotiin vietäväksi. Ystadin työhuoneen hyllyyn hän on kerännyt Suomea käsittelevää materiaalia sukupolviromaania varten. Naiset tulevat olemaan kirjan pääosissa. Nautin tämän kirjan suunnittelemisesta, luen ja mietin, mutta kestää ainakin kymmenen vuotta ennen kuin se on tarinana. Hän on saanut myös apurahan Suomen oleskelua varten ja voi vihdoin toteuttaa toiveensa oleskella siellä pidempään. Ajattele, vihdoin voin istuskella Vaasan kirjastossa lukemassa ja kokea kaikenlaisia arkipäivän asioita Suomessa, hän nauraa. Haastattelu: Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Kai Kangassalo Johanna Hongisto Grundström Äiti, Enköping Kamppailen, jotta lapset oppisivat suomea Jokin muuttui Johanna Hongisto Grundströmissä, kun hän sai lapsen. Hänessä jo aiemmin herännyt toive suomen kielen siirtämisestä omille lapsille vahvistui. Olen aina tiennyt, että haluan puhua lapsilleni suomea, mutta tunsin myös, että tehtävä olisi yksin hoidettuna liian haasteellinen, Johanna kertoo. Johanna päätti järjestää toisen äidin kanssa kaksikielisille lapsille päiväretken Enköpingin ulkopuolella sijaitsevalle omenatilalle, jotta lapset saisivat kuulla suomea. Siitä on kaksi vuotta. Nyt olen mukana vaikka missä, hän sanoo nauraen. Niin siinä näköjään kävi. Nyt hän on neuvonpitoryhmässä, Enköpingin Suomi-seuran hallituksessa, on vanhempien edustajana kulttuuria järjestävässä neuvonpitoryhmässä ja hän on myös mukana järjestämässä suomenkielisiä tapahtumia lapsille. Lisäksi Johanna ylläpitää Facebook-ryhmää Finska föräldragruppen i Enköping, Enköpingin suomenkielisten vanhempien ryhmää. Mutta teen vain sen minkä jaksan, Johanna sanoo päättävästi. Johanna kertoo, että hänellä on EDS, sidekudossairaus, ja hän on siitä syystä sairaslomalla. Joinakin päivinä 7 hän jaksaa paljon, toisina päivinä voimat ovat vähissä. Taidan samalla olla hieman kontrollifriikki. Haluan mielelläni olla mukana joka paikassa ja tietää kaiken, hän sanoo naurahtaen. Alussa hän ja muut vanhemmat yrittivät järjestää joka toinen lauantai suomenkielisiä lasten tapahtumia: leipomista, askartelua, satuhetkiä ja joulujuhlia. Nykyisin niitä ei ole yhtä usein. Lapsiperheille ei oikein riitä aika. Mutta ne tapahtumat, jotka järjestetään ovat suosittuja. Tärkeintä niissä on minulle kieli, että lapseni saavat kuulla suomea muiltakin kuin minulta. Johanna on itse syntynyt ja kasvanut Enköpingissä. Hänen molemmat vanhempansa muuttivat Suomesta Enköpingiin juuri ennen hänen syntymäänsä. Tämän takia suomi on ollut luonnollinen osa hänen elämäänsä. Minulla oli myös suomenkielinen perhepäivähoitaja ja kuulun siihen viimeiseen ryhmään, joka Enköpingissä sai käydä koulua suomenkielisissä luokissa ykkösestä neloseen. Johanna kertoo, että hän yrittää puhua lapsilleen ainoastaan suomea, vaikka lapset vastaisivatkin ruotsiksi. Mutta se on aika rankkaa. Olisi paljon helpompaa vain vaihtaa ruotsiin. Nykyään se menee siihen, että puhun aika paljon sekakieltä. Johannan vahva toive siirtää suomi lapsilleen on myös johtanut siihen, että jopa hänen miehensäkin on vähitellen oppinut ymmärtämään suomea. Mieheni on ollut tässä upea tuki. Hän on alusta pitäen sanonut: tietysti opetat lapsille suomea. Toivoisin, että kaikki saisivat saman tuen toiselta vanhemmalta. Johannan päätös puhua lapsilleen suomea, on myös merkinnyt, että hän oppii itsekin suomea yhä enemmän. Onhan se vähän erilaista kun puhuu suomea melkein vain lasten kanssa. Enimmäkseen puhumme jokapäiväisistä asioista ja kieli on yksinkertaista. Sen takia yritän kuunnella suomenkielisiä uutisia ja puhua muiden aikuisten kanssa niin paljon kun pystyn ja niin opin koko ajan uusia sanoja, hän sanoo hymyillen. Joka toinen vuosi Johanna lähtee perheensä kanssa matkaan asuntovaunulla ja ajaa Ruotsin halki Haaparan-\n8 taan ja sieltä sitten Ouluun, jossa hänen sukunsa asuu. Ensimmäinen asia, jonka teemme Suomen puolella on ostaa karjalanpiirakoita ja rieskaa. Ja kuunnella suomea. Sydämeni lämpenee kun kuulen puhuttavan suomea. Johanna voisi ajatella asuvansa Suomessa yhden kesän tai muutaman kuukauden vain sen vuoksi, että saisi kokea minkälaista se on ja jotta lasten suomi vahvistuisi. Tunnetko itsesi suomalaiseksi? Joo. Tänään voin vastata kyllä. Aikaisemmin minulla oli epämääräisempi identiteetti. Nyt olen ylpeä siitä, että olen suomalainen ja puhun suomea. Nykyään saa myös paljon kannustusta kun sanoo puhuvansa lapsilleen suomea. Ennen vanhaan asenne oli toinen: miksi niiden pitäisi opetella suomea? Enää se ei ole niin, siitä olen iloinen. Toinen asia, joka ilahduttaa Johannaa on hallintoalueen tuomat mahdollisuudet ja resurssit. Enköpingissä on nyt kiertävä suomenkielinen esikoulunopettaja, elokuvateatterissa näytetään suomalaisia filmejä ja kulttuuritapahtumia on suomeksi. Se, että olemme hallintoalue on myös nostanut ylpeyttämme siitä, että olemme suomalaisia. Me olemme niin tärkeitä, että kunta ja valtio tukevat meitä kieli- ja kulttuurikysymyksissä. Toivotko tulevaisuudelta jotain erityistä? Että en olisi näissä asioissa niin yksin. Minusta on pikku hiljaa tullut kaksikielisten lapsiperheiden asioiden keulakuva täällä Enköpingissä. Minun mielestäni ne ovat tosi kiinnostavia ja minulla on taistelutahtoa näissä asioissa mutta olisi kuitenkin kivaa jos voisi jakaa vastuun jonkun toisen kanssa, että olisi joku jonka kanssa voisi ideoida asioita. Haastattelu: Sanja Honkanen Skoog Rullajulistekuva ja katalogikuva: Kai Kangassalo Aino Gröndahl Juristi, Uppsala Haluan auttaa niitä, joita syrjitään 8 Riian Pride-päivään osallistuminen vuonna 2007 oli Aino Gröndahlin elämän käännekohta. Paraati peruttiin turvallisuussyistä, ja osallistujat vietiin aidattuun puistoon. Aidan lisäksi heitä vartioi 2000 poliisia. Aino arvioi, että paikalla oli korkeintaan 200 ihmistä, mutta aidan toiselle puolelle alkoi nopeasti kerääntyä kiihtyneitä ja vihaisia latvialaisia. Ihmiset osoittivat meitä sormellaan. Jotkut sylkivät. Vanhemmat nostivat pikkulapsia aitaa vasten ja varmaankin kehottivat niitä olemaan kasvamatta meidän kaltaisiksi. Se oli järkyttävä kokemus että tavalliset ihmiset kokivat niin valtavan suurta vihaa meitä kohtaan, Aino muistelee. Poliisi päätti parin tunnin jälkeen tyhjentää puiston, ja paikalla olijat ohjattiin busseihin, jotka veisivät heidät kaupungin ulkopuolelle. Silloin väkimassasta heitettiin kotitekoinen räjähde, joka osui Ainon takana kulkevaan latvialaiseen. Mies loukkaantui, mutta ei vakavasti. Se sai mut ajattelemaan, että mä lähden takaisin Uppsalaan, mutta latvialaisille homo-, bi- ja transseksuaaleille tämä on jokapäiväistä elämää. He vaaransivat perhesuhteensa ja työpaikkansa osallistumalla tapahtumaan, ja Riika sijaitsee vain 40 minuutin lentomatkan päässä Tukholmasta. Asia jäi vaivaamaan Ainoa, ja hän puhui siitä paljon äitinsä kanssa. Hän oli pitänyt vapaavuoden lukion jälkeen ja mietti myös, mitä lähtisi opiskelemaan. Mä halusin vaikuttaa laajemmalla tasolla ja elättää itseni. Olen kaksikielinen, ja kielet ovat aina kiinnostaneet mua. Mulla on paljon mielipiteitä, ja niitä pitää pystyä argumentoimaan loogisesti, jotta ihmiset kuuntelevat sua ja ottaa sut todesta, Aino selittää. Hänen äitinsä ehdotti, että Aino lukisi asianajajaksi. Hän voisi käyttää kieltä, argumentoida ja ajaa ihmisoikeuksia. Ainon äiti on dosentti Satu Gröndahl, fennougrilaisten kielten ja kirjallisuuden tutkija. Äiti on aina puhunut vähemmistökielen puhujien puolesta. Mulle on ollut itsestään selvää, että Ruotsiin mahtuu eri kieltä puhuvia ihmisiä, joilla on eri taustat,\n9 kulttuurit ja kokemukset. Mutta yhteiskunta, enemmistö ja normit merkitsevät, että jotkut joutuvat heikompaan asemaan, ja se on huono asia. Aino valmistui juristiksi Uppsalan yliopistosta vuonna 2012 ja perusti oman lakitoimiston. Hän on erikoistunut auttamaan ihmisiä, joita on vainottu kotimaassaan seksuaalisen tai sukupuoli-identiteettinsä vuoksi. Lopputyötään varten hän oli tutkinut Maahanmuuttoviraston tekemiä päätöksiä homo-, bi- ja transhenkilöiden hakemuksista. Näillä henkilöillä on lakisääteinen oikeus hakea turvapaikkaa, mutta Ainosta viraston tekemät kielteiset päätökset olivat monesti ristiriidassa lain tarkoituksen kanssa. Vaadittiin, että henkilö olisi elänyt avoimesti jo kotimaassa. Ja heille, jotka näin olivat uskaltaneet tehdä, sanottiin että olisitte olleet varovaisempia. Ruotsista käännytettiin ihmisiä, joita ei olisi pitänyt käännyttää, hän kertaa lopputyönsä tuloksia. Toimittuaan nyt turvapaikanhakijoiden julkisena avustajana hän on huomannut, että Maahanmuuttovirasto on parantanut arviotaan hakemuksista. Heillä on nykyään enemmän tietoa kuin ennen ja myös päätöstentekijöitä, jotka ovat htb-kysymysten asiantuntijoita. Myös eri maista kerätään informaatiota tehokkaammin. Juuri tiedon lisääminen on Ainosta tärkeintä asenteiden muuttamiseksi. Juristin työnsä ohella hän on luennoinut ja kouluttanut mm. maahanmuuttoviraston henkilökuntaa ja poliitikkoja. Hänestä vaikuttaa siltä, että hbt-henkilön on nykyään helpompi saada turvapaikka. Mutta turvapaikanhakijoiden määrä on kasvanut. Ugandan ja Venäjän kiristynyt suhtautuminen seksuaalisiin vähemmistöihin näkyy tilastoissa, hän toteaa. Vaikka Aino joutuu työssään kuuntelemaan asiakkaittensa järkyttäviä kertomuksia heihin kohdistetusta vainosta, hän ei voisi kuvitella tekevänsä mitään muuta. Tämä on unelma-ammattini. Tunnen, että teen todella tärkeää työtä. Haastattelu: Paula Tapiola ja Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: PaulaTapiola Annika Hirvonen Valtiopäiväedustaja, Sigtuna Monet kunnat eivät noudata vähemmistölakia Työtä on niin paljon ja aikaa vähän, joten en ole ehtinyt miettiä miltä tuntuu olla valtiopäiväedustaja. Ehkä siihen rooliin kasvaa luonnostaan, Annika Hirvonen sanoo. Hän istuu ensimmäistä kauttaan valtiopäivillä ympäristöpuolueen edustajana. Mutta tunnen suurta vastuuta työstäni, hän täydentää. 9 Valtiopäivätalon ravintolan jono ei poikkea tavallisen ruokakuppilan lounasjonosta. Annokset lentävät vauhdilla tiskin yli ja salaattipöydän ääressä on tungosta. Olen kasvissyöjä, mutta voin pakon edessä syödä lihaakin. En halua mutkistaa asioita liikaa, Annika selittää valitessaan päivän kasvisvaihtoehdon. Ravintolan hälystä siirrymme istumaan syrjemmälle ympäristöpuolueelle varattuun pöytään. Annika on syntynyt, kuten hänen äitinsäkin Ruotsissa, mutta isä on muuttanut aikuisena Suomesta. Hänen kanssaan olen aina puhunut suomea. Lapsena en edes tiennyt, että äiti osasi suomea. Hän sanoi aina, ettei ymmärrä, jos sanoin hänelle jotain suomeksi. He ajattelivat, että näin oppisin molemmat kielet. Annika kertoo, että teini-iässä hänen suomensa oli heikko ja oikeastaan hän voi kiittää nykyisin hyvin sujuvaa suomeaan poliitikon urastaan. Kuunneltuaan Sisuradiolle antamiaan ensimmäisiä radiohaastatteluja, jossa hänen suomensa oman arvionsa mukaan oli haparoivaa, hän päätti parantaa kielitaitoaan. Politiikasta Annika innostui jo viisitoistavuotiaana, koulussa järjestetty keskustelu demokratiasta herätti kiinnostuksen. Internetin avulla hän löysi itselleen puolueen, jonka tavoitteet vastasivat hänen ajatuksiaan siitä miten ympäristöä tulisi suojella ja miten köyhyys ja epätasa-arvoisuus poistettaisiin. Hänelle itselleen ei toimiminen kansalaisjärjestöissä riitä.\n10 Järjestöt ovat tärkeitä, ne lisäävät ihmisten tietoisuutta. Mutta politiikalla on valta muuttaa asioita, hän tähdentää. Annika ei ole vielä täyttänyt kolmeakymmentä, mutta on jo kokenut poliitikko. Kunnallispolitiikkaan hän meni mukaan heti täytettyään 18-vuotta ja on istunut mm. Sundbybergin vapaa-ajanlautakunnan puheenjohtajana. Valtiopäiville hän pyrki, koska halusi vaikuttaa valtakunnan tasolla. Kunnatkin ovat riippuvaisia siitä, minkälaisia päätöksiä täällä tehdään esimerkiksi ympäristönsuojelu- ja asuntokysymyksissä. Päätöksillä voidaan joko helpottaa tai vaikeuttaa kuntien työskentelyä, hän toteaa. Ympäristöpuolueen käytännön mukaan Annika on jättänyt kunnalliset luottamustoimet. Työtaakka kasvaisi aivan liian suureksi pienen puolueen edustajalle, hän toteaa. Hän on myös toistaiseksi keskeyttänyt oikeustieteelliset opintonsa. Juridiikka on tavallaan yhteiskunnan gramatiikka, säännöt siitä miten tulee toimia ja perusta mille yhteiskunta on rakennettu, Annika selittää sitä miksi valitsi oikeustieteen aineekseen. Hän sanoo myös haluavansa kunnon ammatin, koska ei aio olla riippuvainen politiikan tekemisestä tulevaisuudessa. Vuonna 2012 Annika valittiin vuoden ruotsinsuomalaiseksi nuoreksi ruotsinsuomalaisen median järjestämässä kilpailussa. Hän oli saanut Sundbybergin kunnan hyväksymään suomen meriitiksi työnhaussa. Annika itse kiittää kunnan aktiivisia ruotsinsuomalaisia päätöksen syntymisestä. On tärkeää, että kunta nostaa esille suomen taidon, ja myös selvittää missä heillä on suomenkielistä henkilökuntaa. Hallintoaluekuntanahan Sundbyberg on sitoutunut järjestämään lastenhoitoa ja vanhustenhuoltoa suomeksi. Hänestä on kuitenkin hyvä, että huomionosoitus annettiin juuri poliitikolle. Monesti unohdetaan, että peräti 96 prosenttia kunnallispolitiikoista tekee työtään vapaa-ajalla. Kun osoitetaan, että heidän työtään kunnioitetaan, niin saadaan myös hyviä ihmisiä mukaan politiikkaan, hän uskoo. Annika on valtiopäivien lakivaliokunnan varapuheenjohtaja, hän on mukana suomalaistaustaisten edustajien yhdistyksessä ja on puolueensa vähemmistöpoliittinen puhetorvi. Hänen mielestään olisi korkea aika tarkistaa vähemmistölain täytäntöönpanoa, koska useat kunnat eivät noudata sitä. On uskottu, että tiedottamalla vähemmistöjen oikeuksista kunnat saataisiin myötämielisiksi, mutta tämä ei ole toiminut. Nyt tarvitaan jonkinlainen sanktiojärjestelmä, hän vakuuttaa. Myös vähemmistökielten arvostusta pitää saada nostettua. Annikakin luki lukiossa ranskaa, mm. siksi, että siitä sai enemmän pisteitä yliopistoa varten kuin suomesta. Näyttää riittävän, että ruotsinsuomalaiset osaavat suomea lapsentasolla, ei houkutella nuoria panostamaan suomeen, hän tuhahtaa. Ympäristöpuolue on rajannut valtiopäiväedustajan uran kahdeksitoista vuodeksi. Annikasta on hyvä, että edustajat vaihtuvat ja tuovat mukanaan uusia ideoita. Politiikasta ei pidäkään tulla ammatti. Hän itse aikoo jatkaa juridiikan opintoja tai sitten niiden sivussa aloittamiaan opettajanopintoja. Tulevaisuuteen kuuluvat myös lapset. Hän on ruotsalaisen avomiehensä kanssa jo sopinut, että heille opetetaan suomea. Ilmoitin myös, että hänen vastuullaan on pystyykö hän ymmärtämään kun puhutaan suomea, Annika naurahtaa. Mies on kielioppinörttinä ottanut hyvin haasteen vastaan ja selittää nykyään Annikalle suomen kieliopin kiemuroita. Haastattelu: Paula Tapiola ja Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Kai Kangassalo Markku Huovila Piirtäjä ja kuvittaja, Tukholma Intohimona sananväännökset En halunnut nähdä maailmaa semmoisena kuin se on, vaan vääntää siitä jotakin muuta. Maailma on liian kaunis semmoisena kuin se näyttäytyy. Jos sitä vääntää, se näyttää oikeat kasvonsa. Karikatyyri on usein näköisempi kuin valokuva, sillä valokuvaa voi manipuloida, mutta karikatyyrissa on mukana olennaiset ominaisuudet, Markku Huovila selittää. Markun suuri intohimo ovat pilapiirrokset, joita hän piirsi jo kouluaikanaan. Hän opiskeli kuitenkin englannin opettajaksi ja opetti eri tasoilla ala-asteelta kansalaisopistoon. Kun opettajainhuoneen ilmapiiri alkoi käydä liian ahdistavaksi, hän haki ja pääsi Lidingön Nyckelviksskolanin taidekouluun. 35-vuotiaana hän alkoi piirtää elannokseen. Markun pilapiirroksia on julkaistu lähes kaikissa Ruotsissa ilmestyvissä suomenkielisissä julkaisuissa, mutta myös Suomen ja Ruotsin sanomalehdissä. Hän tekee pilapiirroksia kahdella kielellä. Se on ihan kielestä riippumatonta. Jos pääsee jonkun kielen kanssa sinuiksi, niin samalla tavalla ne sanat käy 10\n11 sieltä muokkautumaan eri muotoihin. Näet yhdelle sanalle monta eri merkitystä, jos sillä silmällä katsot, Markku sanoo. Markku Huovila tunnetaan muun muassa riippumatoistaan.yhdessä pilakuvassa mies makaa riippumatossa ja sanoo: Minulla on kuinka sen nyt sanoisin riippumaton identiteetti. Itse Markku ei riippumattoa kuitenkaan omista. Olen riippumatosta riippumaton. Minulla ei ole riippumattoa. Olen vaan ottanut sen roolin, mitä riippumatot edustavat: ei ole niin kuin jalat maassa missään. Se on tullut itsestään. Hän kertoo erakkouden tunteesta, kuinka kukaan ei täysin ymmärrä kahdella kielellä töitä tekevän pilapiirtäjän ammattia. Monet piirtäjä-, kuvittaja- ja taiteilijakollegat Markku kokee eri maailmaan kuuluviksi. Tunnen suurempaa yhteyttä tavallisiin ihmisiin, jotka tekevät rehellistä työtä, eivätkä tuhlaa aikaansa kuvan tekemiseen. Olenko minä yksi taiteilijoista? Vai olenko tavallinen ihminen? Markku pohtii. Hänen juurensa ovat Myllykoskella, kymenlaaksolaisella paperitehdaspaikkakunnalla. Huovilan lapsuudessa kaikki kävivät tehtaalla töissä. Huovilasta tuli kuitenkin opettaja, ja opettajan ammatti toi hänet kolmikymppisenä Ruotsiin. Hänet palkattiin suomalaislasten kotikielen opettajaksi Borlängeen vuonna Päässä oli englannin taidon lisäksi kouluruotsi. Se oli oikein rasistinen kokemus. Siellä vihattiin suomalaisia. Heti kun avasin suuni, ihmisten asenteet ja ilmeet muuttuivat. Monet suomalaissiirtolaiset eristäytyivätkin täysin omiin porukoihinsa, mutta korostivat lapsille sulautumisen ja ruotsin kielen tärkeyttä. Siellä oli vanhempia, jotka puhuivat lapsille ruotsia, vaikka eivät osanneet sitä. Lapset laitettiin suomen kielen eli kotikielen opetukseen vain, koska vanhemmat halusivat, että he voisivat lomalla puhua isovanhempien kanssa. Mutta eiväthän ne mitään oppineet, Markku huokaa. Markun omat lapset ovat kouluikäisiä. He ovat käyneet suomenkielisen päiväkodin ja käyvät ruotsinsuomalaista koulua. Tämähän on ihan juhlaa. Minun lapseni ja monet niiden luokkatovereista puhuvat suomea sulavasti. Ei siinä ole mitään aksenttia, mikä paljastaisi, että he asuvat Ruotsissa. Markku korostaa nimenomaan päiväkodin merkitystä kielen kehittymisessä. Ilman sitä lapsi menettää hänen mielestään lähtökuopan suomen kieleen. Markku pitää kovasti sanojen vääntelystä, ja kokeilee sanaväännöksiään myös omille lapsilleen ja heidän ystävilleen vaihtelevalla menestyksellä. Lapset ovat ensin ihmeissään, että voiko noinkin sanoa, mutta voivat hetken kuluttua heittää jotain vastaavaa takaisin. Oma Alma-tytär keksii usein sanavitsejä. Se on ilahduttavaa. Jos pystyy ainoastaan ilmaisemaan sen välttämättömän, minkä tarvitsee pysyäkseen hengissä, niin kieli menee kovaa vauhtia alaspäin ja kohti tuhoa. Mutta niin kauan kuin siinä on uutta luova huumoria mukana, niin se on menossa ylöspäin. Haastattelu: Paula Tapiola Katalogikuva: Paula Tapiola Anneli Hulthén Kunnanneuvos, Göteborg En voi syödä mustikoita ajattelematta Suomea Hakusanoilla Anneli Hulthén saa yli satatuhatta osumaa hakukone Googlesta. Kun hakuun lisää sanan finsk, osumia tulee yli 6 000, mutta ne liittyvät enimmäkseen edustustehtäviin, eivätkä Hulthénin yksityiselämään. Hänen juurensa ovat kuitenkin puoliksi Suomessa. Hänen äitinsä on kotoisin Oulun seudulta. Hulthén tunnetaan ennen kaikkea pitkän linjan poliitikkona. Hän liittyi sosiaalidemokraattien nuorisojärjestöön 11 SSU:hun teini-ikäisenä vuonna Sosiaalidemokraatit olivat juuri hävinneet vaalit. Se oli herätys. Mitä nyt tapahtuisi? Kiinnostus politiikkaan tulee kotoa. Isäni oli hyvin poliittinen, mutta kauempana vasemmalla kuin minä. Hän puhui paljon politiikkaa. Isoisänikin oli ammattiyhdistysaktiivi. Äiti ei ole samalla tavalla kertonut mielipiteistään. Vuonna 1986 Anneli valittiin valtiopäiville, 26-vuo-\n12 tiaana. Hän oli ulkopoliittisen valiokunnan, perustuslaki-, elinkeino-, liikenne- ja maatalousvaliokuntien jäsen. Vuonna 1995 hänet valittiin europarlamenttiin ja vuonna 2008 Göteborgin kunnanneuvokseksi. Nyt hänen työpaikkansa on Gustaf Adolfin torilla sijaitsevassa, vuonna 1749 rakennetussa kaupungintalossa, ja hän voi ikkunastaan seurata torin elämää. Anneli on kuitenkin lähtöisin yksinkertaisista oloista. Perhe asui hänen varhaislapsuutensa Masthuggetissa, Götajoen ja sataman läheisyydessä. Perhe oli työväenluokkaa. Isä työskenteli telakalla, äiti mm. hoito- ja kauppa-apulaisena. Göteborgin kunta liittyi suomen kielen hallintoalueeseen helmikuussa Olin aika kahden vaiheilla. Edustan itse toista sukupolvea ja voin olla sitä mieltä, että meidän pitäisi jo pärjätä ruotsiksi. Toisaalta nyt kun olemme liittyneet, näen sen hyvänä asiana, varsinkin vanhemmille sukupolville, jotka saattavat palata äidinkieleensä. Hallintoalue voi helpottaa heidän asiointiaan viranomaisten kanssa, Hulthén sanoo. Hän lisää, että muidenkin suurten kieliryhmien kuin suomenkielisten oikeuksia pitäisi vahvistaa. Kunnallisen tiedotuksen pitää tapahtua kahdella kielellä. Suomenkielisen kotihoidon ja vanhustenhoidon tarve varmasti lisääntyy. Olemme puhuneet siitä vuosikausia, mutta ongelmana on, että kaupunki ei koordinoi organisaatiota, vaan kaupunginosalautakunnat hoitavat asioita itsenäisesti. On varmasti tapauksia, joissa turkkilaista vanhusta hoitaa suomenkielinen hoitaja ja toisin päin. Kaupunginosalautakuntien kesken pitäisi tehdä yhteistyötä. Annelin oma äiti on 75-vuotias, ja hän on huomannut 12 äidin alkavan tehdä kielivirheitä, joita hän ei ole tehnyt pitkään aikaan, ja lausuvan ruotsia välillä väärin. Kielen heikentyminen näkyy myös luetun ymmärtämisessä ja kirjoittamisessa. Hän ei sekoita kieliä, mutta kääntää esimerkiksi suomalaisia sanontoja ruotsiksi, ja ne ovat usein aivan käsittämättömiä. Auli-äiti tuli Ruotsiin sotalapsena. Seitsenlapsisen oululaisperheen kolme tyttöä lähetettiin Ruotsiin, neljä poikaa pidettiin kotona. Auli Hulthén oli sisaruksista vanhin, 7-vuotias, kun hän sisarineen saapui Alingsåsin seudulle. Sisaret sijoitettiin eri perheisiin. Luulen, että se oli hänelle hyvin tuskallinen kokemus. Hän oli niin pieni, ja vanhimpana sisaruksena hänellä oli paljon vastuuta nuoremmista. Hän näki asioita, joita lasten ei pitäisi nähdä. Se on tietysti vaikuttanut häneen paljon. Auli-äiti palasi Suomeen sotien jälkeen, mutta silloin hänellä oli vaikeuksia suomen kielen kanssa. Sotalapsivuodet keskeyttivät kielen kehityksen. Hänellä on myös aina ollut vaikeuksia kirjoittaa ruotsiksi, Anneli kertoo. Hän kertoo äitinsä kokemuksista varovaisesti. Hän myös myöntää, että ei ole koskaan oikein uskaltanut kysyä, miksi vain perheen tytöt lähetettiin sotalapsiksi. Mutta poikia pidettiin siihen aikaan suuremmassa arvossa, Anneli arvelee. Me emme puhuneet suomea kotona. Nuorempi veljeni sai kotikielen opetusta, mutta en usko, että hän oppi kovinkaan paljon. Oma tyttäreni kiinnostui kielestä 12-vuotiaana ja opetteli sitä, mutta kielitaito jäi pinnalliseksi. Pienempänä kävin Suomessa usein kesäisin. Äidinäitini ja enoni asuivat siellä, ja enoni asuvat siellä yhä. Käynnit muistuttavat minua kielestä. En hallitse sitä, mutta voin ymmärtää osia keskusteluista ja yksittäisiä sanoja. Yksi sana, mikä kuuluu Suomeen, on mustikka. En voi syödä mustikoita ajattelematta Suomea. Suomi onkin Annelille makuja ja tuoksuja. Se on hapanleipää, mustikkakeittoa ja lanttulaatikkoa. Se on mummin talo Oulun ulkopuolella, maakellari, lehmästä lypsetty tuore maito, vanhanaikainen elämäntapa, karu, avonainen maisema, erilaiset metsät. Se on lapsuutta. Haastattelu: Paula Tapiola Rullajulistekuva ja katalogikuva: Paula Tapiola\n13 Hannele Iivonen Esikoulunopettaja ja musiikkipedagogi, Tukholma Parempi rämäkästi pieleen kuin hissutellen oikein! 13 Suomalaisen kirkon vinttihuoneesta aukeaa näköala kuninkaanlinnalle ja Suurkirkolle. Yli viisisataa vuotta toimineella Tukholman kaksikielisellä seurakunnalla ja sen kirkolla on jo pelkästään sijaintinsa vuoksi arvokkaat puitteet. Lastenvintillä tosin annetaan piupaut arvokkuudelle, vilskettä ja vilinää on niin, ettei tiedä miten mahtuisi mukaan. Lapsia istuu pöydän ääressä askartelemassa, lattialla taapertamassa tai sohvalla äitiensä sylissä. Nythän täällä on tilaa. Tavallisesti perhekerhossa on vielä enemmän kävijöitä, seurakunnan lapsi- ja perhetoiminnasta vastaava Hannele Iivonen vakuuttaa nauraen. Hän on saanut vauhtia seurakunnan lapsitoimintaan. Kaksi kertaa viikossa järjestetään avoin perhekerho, jonne saavat tulla kaikki alle kuusivuotiaat vanhempiensa kanssa. Eri ikäryhmille pidetään omat musiikkikerhonsa ja Hannele on myös aloittanut vauvoille tarkoitetut konsertit kirkkosalissa. Niissä musiikin lisäksi hemmotellaan muita aisteja, vaikkapa niin, että katsellaan ilmassa leijailevia keltaisia ilmapalloja, kädellä kokeillaan kastemaljan vettä tai upotetaan nenä yrttikimppuun. Toiminnan yhteinen tekijä on suomen kieli. Vanhemmat haluavat antaa lapsilleen virikkeitä kielen kehittämiseen. Siksi me esimerkiksi laulamme paljon suomalaisia lastenlauluja kerhoissa, Hannele kertoo. Musiikki on aina ollut erityisasemassa hänen elämässään. Jo nuorena seurakuntalaisena Varkaudessa hän perusti oman bändin, hänen miehensä on muusikko ja molemmat lapset opiskelevat musiikkia Helsingissä, Sibelius-Akatemiassa. Hän itse on hankkinut lisää koulutusta, joten hän on nykyään musiikkiin erikoistunut esikoulunopettaja. Musiikin kautta on helppo saada niin lapset kuin vanhemmatkin mukaan menoon. Sillä voi myös luoda vaihtelevaa tunnelmaa lauluihin ja leikkeihin. Hannele soittaa monia instrumentteja hyvin, joitakin hieman heikommin kuin toisia. Mottonani on parempi rämäkästi pieleen kuin hissutellen oikein, hän sanoo pilke silmäkulmassa. Hannelesta on tärkeää, että pienemmille tarjotaan kaikkein parasta. Lastenvintti on värikkäästi sisustettu, lelut ja kirjat ovat uusia ja niitä on runsaasti. Leikkinurkkauksessa pikkutyttö keittää kahvia ja tarjoaa sitä pojalle, jonka pienten jalkojen askeleet eivät vielä ole kovin vakaat. Isompia lapsia istuu pöydän ääressä pelaamassa pelejä. Lapsilla riittää hauskaa puuhaa, mutta myös äidit näyttävät viihtyvän. Täällä vaihdetaan puhelinnumeroita, jaetaan tietoa ja vinkkejä. Suhteita pidetään yllä kirkollisen toiminnan ulkopuolellakin, Hannele toteaa. Yksi äideistä kertoo käyvänsä täällä jo kolmannen lapsensa kanssa ja sanoo jääneensä pahasti koukkuun, kirkolle ei voi olla tulematta. Hannele toteaa, että kerhojen maine on kiirinyt Suomeen asti, sieltä muuttavat tietävät jo etukäteen kirkon lapsitoiminnasta. Hannele teki vuosikymmeniä töitä ruotsiksi, mutta on iloinen siitä, että voi nyt työskennellä suomeksi. Ruotsissa vietetyt vuosikymmenet ovat muuttaneet häntä, joten hän ei pidä itseään enää puhtaasti suomalaisena, mutta ei myöskään ruotsalaisena. Tunnen itseni todellakin ruotsinsuomalaiseksi, se kuvaa parhaiten minua. Olen kotonani molemmissa kulttuureissa. Kun katselee Hannelen työskentelyä, ymmärtää, ettei häntä ole turhaan luonnehdittu ilopilleriksi ja energianipuksi. Ruotsinsuomalaisen median järjestämässä kilpailussa yleisö äänesti vuonna 2012 Hannelen vuoden ruotsinsuomalaiseksi arjen sankariksi. Palkinnon perusteluissa sanottiin, että Hannele on tuonut iloa ihmisten arkeen ja saanut vanhat kiviseinätkin elämään. Palkinto oli muistutus siitä, että ruotsinsuomalaisten lasten ja perheiden kanssa tekemääni työtä arvostetaan. Vaaleahiuksinen pikkutyttö vaatii Hannelea istumaan lattialle. Nukelle on puettava vaatteet päälle. Ja sitten ne on taas riisuttava. Ruotsin ainoassa suomenkielisessä seurakunnassa on vajaat jäsentä. Sen tulevaisuus riippuu paljolti siitä saadaanko Tukholman toisen ja kolmannen polven ruotsinsuomalaiset jäseniksi. Hannelen mielestä juuri siksi pitää panostaa lapsiin. Lapsitoiminta avaa tien seurakunnan yhteyteen, ketju ei saisi katketa. Hannele istuu syömään salaattia ja huoahtaa hetken\n14 jatkaakseen sitten työpäiväänsä. Työntäyteiset tunnit perhekerhossa verottavat voimia, mutta juuri lapsista saa energiaa jaksamiseen. Kun jumalanpalveluksessa laulanut lapsi kysyy, että minne ne hattivatit (lue papit valkoisissa kaavuissaan) hävisivät, ei voi muuta kuin nauraa ja ihmetellä lasten ihmeellistä maailmaa. Haastattelu: Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Kai Kangassalo Ellen Juntti Valtiopäiväedustaja, Göteborg Hän päätti, ettei koskaan häpeä suomalaisuuttaan Valtiopäiväedustaja Ellen Juntti haluaa kertoa Iita-mummostaan. Mummo asui Pikkukylässä, joka on noin 70 kilometriä Rovaniemeltä Kuusamon suuntaan. Pikkukylä oli niin pieni, että siellä ei ollut edes omaa kauppaa. Ellen joutui käymään mummolle kaupassa Pirttikoskella asti, kauppamatkaksi tuli peräti viisi kilometriä. Mummo kysyi aina: Oliko herrat pyhävaatteissaan?, kun tulin kaupalta. Siellä kun saattoi olla joku virkamies. Ajatella, jos mummo tietäisi, että mie istun Ruotsin valtiopäivillä. Istun samoissa juhlissa Fredrik Reinfeldtin ja Carl Bildtin kanssa. Mummon sanoja muistellessa naurattaa. Siellä on herrat pyhävaatteissaan. Mummon talossa ei ollut juoksevaa vettä eikä sisävessaa. Herroista kävivät siis Pirttikosken virkamiehet, kun suurin osa seudun väestöstä työskenteli maa- ja metsätaloudessa. Pikkukylässä Ellen vietti lapsuutensa kesät ja viihtyi hyvin. Ellen syntyi Ruotsin puolella, Haaparannalla, minne hänen vanhempansa olivat muuttaneet töiden perässä. Isällä oli autokorjaamo mutta hiljaisina aikoina, kun isällä 14 ei ollut asiakkaita, hän teki lisätöitä sahalla. Äiti oli kotiäiti ja lapsia oli perheessä kahdeksan. Ellen kertoo, että hän tulee köyhistä oloista. Nyt Ellen on maltillisen kokoomuksen ensimmäisenkauden valtiopäiväedustaja Länsi-Götanmaan läntisestä piiristä. Hänen aiempi poliittinen kokemuksensa rajoittuu yhteen kauteen vuosilta Härrydan kunnanvaltuustossa, joka on Göteborgin kaakkoispuolella. Politiikkaan paluun taustalla oli urheilusta vihoitteleva polvi, joka on leikattu kuusi kertaa ja aiheuttanut Ellenille pitkiä sairauslomia. Ajattelin, että mun pitää tehdä jotain, etten tule hulluksi. Ilmoitin kiinnostuksestani istua kunnanvaltuustossa, aluevaltuustossa ja valtiopäivillä. Ajattelin, että kunnassa mulla on hyvät mahdollisuudet, ja jos oikein hyvin menee, voin saada jonkun pienen tehtävän aluevaltuustossa. En koskaan uskonut, että istuisin täällä. Mutta tässä mie olen. Siviiliammatiltaan hän on rikospoliisin etsivä, joka on erikoistunut lapsiin kohdistuvien väkivaltarikosten selvittämiseen ja lasten kuulustelemiseen. Nämä ovat asioita, jotka ovat kaikkein lähinnä hänen sydäntään. Hän on tehnyt 1,5 vuoden aikana seitsemän lakialoitetta, joista suurin osa liittyy juuri lasten aseman parantamiseen. Päiväkodit ja koulut pilaavat poliisitutkimuksen usein, ennen kuin tutkimus on edes päässyt alkuun. Lapsi tai nuori voi luottaa päiväkotitätiin ja kertoa, että isä lyö. Yleensä päiväkodista soitetaan kotiin ja kerrotaan, että: Lapsi sanoo, että sinä lyöt. Tule tänne puhumaan tästäasiasta meidän kanssa. Voi vain kuvitella, millainen ilta sillä lapsella on sen jälkeen. Seuraavana päivänä lapsi ottaa kaiken takaisin. Siihen pitäisi saada parannus. Päiväkotien ja koulujen henkilökunnan kouluttamisenlisäksi Ellen perää lisäkoulutusta ja parempia rutiinejamyös poliisille. Suurinta osaa perheväkivaltatapauksista he eivät raportoi kuntien sosiaalipalveluun, vaikka perheessä on lapsia, ja laki edellyttää sitä. Ellenin mielestä se pitäisi tehdä aina. Valtiopäivillä hän istuu varajäsenenä sosiaali- ja kulttuurivaliokunnissa, mutta varsinaisena varajäsenenä vain kulttuurivaliokunnassa, joka käsittelee mm. vähemmis-\n15 tökielikysymyksiä. Ellen, jonka lapsuuden kotikieli oli suomi, vastaa vähemmistökielikysymyksistä maltillisen kokoomuksen valtiopäiväryhmässä. Hän on syntynyt vuonna Se oli sitä aikaa, jolloin Tornionlaaksossa oli rumaa olla suomalainen, ja kun hän aloitti koulun, oppilaita kiellettiin puhumasta suomea koulussa tai välitunnilla. Opettaja porisi ruotsia, vaikka osasi suomea. Enhänmie käsittänyt, mitä se sanoi. Ihmettelen etten antanut periksi. Se oli aika vaikeaa, ettei saanut porista omaa kieltä. Se antoi tunteen, että tässä on jotain rumaa ja hävettävää. Ellen korostaa, että Ruotsin yhteiskuntaan sisälle pääseminen edellyttää ruotsin osaamista. Koulun olisi kuitenkin pitänyt pystyä opettamaan suomenkielisiä oppilaita toisella tavalla. Hän toteaa, että ensimmäiset neljä vuotta olivat vaikeita. Nykyään hän puhuu suomea harvoin, mutta aloittaa yleensä keskustelut uusien ihmisten kanssa kertomalla olevansa alun perin suomalainen. Olin Haaparannalla lukiossa ensimmäistä vuotta uudessa luokassa, enkä ollut vielä oppinut tuntemaan koulukavereitani. Ne porisivat alentavasti suomalaisista ja pitivät heitä tyhminä. Mie ajattelin, että voi herran jee, mie istun tässä ja olen suomalainen, mitä hiivattia mie teen? Sitten mie sanoin, että kiitoksia paljon, miksi ole teitä huonompi? Ne perääntyivät, kun mie sanoin vastaan.silloin päätin, että en koskaan häpeä suomalaisuuttani. Haastattelu: Paula Tapiola Rullajulistekuva ja katalogikuva: Paula Tapiola Dimitri Keiski Muusikko, Tukholma Lauluissani palaan romanien historiaan 15 Television kykykilpailun voitto auttoi Dimitri Keiskin toteuttamaan unelmansa. Hän saattoi vihdoinkin levyttää ilman, että kukaan muu pystyi määräämään levyn sisällöstä tai tyylistä. Palkintorahojen turvin hän uskalsi myös siirtyä ammattimuusikoksi. Kilpailu merkitsi minulle hyvin paljon, se muutti elämäni, Dimitri sanoo. Hän oli jo pudonnut TV 3:n vuonna 2011 järjestämästä True Talent -kilpailusta, kun hän sai uuden mahdollisuuden yleisön äänestettyä hänet takaisin. Kilpailun jälkeen hän lopetti työt musiikinopettajana Tukholman Kulturdramassa voidakseen omistautua oman uran luomiseen. Hän esiintyy ahkerasti Ruotsissa ja Suomessa, jonkin verran myös Saksassa. Vuonna 2014 hän kiersi ympäri Suomea suuren idolinsa, Dannyn juhlashown mukana. Danny on ollut vuosikymmeniä yksi Suomen viihdemusiikin maineikkaimpia tähtiä. Suurimman yleisön Dimitri on saanut Kiinassa, uskomattomat 800 miljoonaa katsojaa. Siellä televisio oli ostanut kykykilpailun konseptin ja halusi esitellä Ruotsin voittajan. Oli ihan surrealistinen elämys esiintyä tuollaiselle ihmismäärälle. Tietysti minua jännitti hirveästi, mutta onneksi kaikki sujui hyvin, hän kertoo. Dimitri on levyttänyt kolme levyä, joista vuonna 2013 ilmestynyt on suomeksi. Se kantaa samaa nimeä kuin hänen trionsakin, Karhu. Se on kunnianosoitus suomalaista sisua ja suomalaisia juuriani kohtaan. Suomalaisuuden ja ruotsalaisuuden lisäksi hän on kasvanut romanikulttuuriin. Dimitri itse on syntynyt Ruotsissa, hänen isänsä on kotoisin Kokkolasta Keski-Pohjanmaalta ja äiti Lammassaaresta Helsingistä. Dimitrin äidin vanhemmat kuuluivat sen sukupolven romaneihin, jotka saivat ensimmäisinä vakituisen asunnon Suomesta. Dimitri on ylpeä kulttuuristaan eikä ole koskaan hävennyt sitä. Pienenä en pitänyt itseäni poikkeavana. Asuinalueellani kaikki tunsivat toisensa ja minulla oli hyviä opettajia, jotka välittivät kaikista oppilaistaan riippumatta heidän taustastaan. Sitten tavallinen ostosmatka muutti kaiken. Se järisytti rajusti hänen omakuvaansa. Dimitri meni suomalaiseen\n16 romaniasuun pukeutuneen äitinsä kanssa liikkeeseen, jossa he eivät olleet ennen asioineet. Yksi työntekijä seurasi meitä koko ajan. Meitä epäiltiin näpistelijöiksi. Se oli hyvin nöyryyttävää, hän kertoo. Ennakkoluulot tekivät hänet vihaiseksi, mutta myös epäluuloiseksi muita ihmisiä kohtaan. Dimitristä tuntui, että hänen täytyi koko ajan olla puolustamassa itseään. Minusta tuli se, joka raivokkaasti etsi kadotettua lompakkoa, jotta kukaan ei vain epäilisi minua. Hän kertoo, että hänestä tuntui, että kaikki hänen vaikeutensa elämässä johtuivat ihmisten suhtautumisesta romaneihin. Luottamuksen puute kanssaihmisiä kohtaan rakensi muurin hänen ympärilleen. Se esti muita pääsemästä lähelleni. Nykyisin en tunne tarvetta puolustaa koko ajan itseäni tai muita romaneja. Jos joku ihminen tekee väärin, on vain sattumaa, että hänellä on sama alkuperä kuin minulla. Musiikissa Dimitri sanoo kulkeneensa aina vastavirtaan. Hänen nuoruudessaan hip hop oli suosittua, mutta hän kuunteli ja 70-lukujen rockia. Häntä innosti myös Elvis Presleyn musiikki ja pukeutumistyyli. Teini-ikäisenä osallistuin karaokekilpailuun Elviksen Hound dogilla, hän naurahtaa. Kykykilpailun tavoin tämäkin kilpailu muutti Dimitrin elämän suunnan. Hän pyrki Märstan lukion musiikkilinjalle. Yleisö oli ottanut minut niin innostuneesti vastaan, halusin kokea tuon tunteen aina uudestaan ja uudestaan. Ymmärsin, että musiikin avulla saisin helpommin kontaktin ihmisiin ja uskaltaisin puhua enemmän isommassakin seurassa. Dimitri luonnehtii musiikkiaan kiltiksi rokiksi. Sellaista suomalaista Danny- ja Kirkamusaa, hän selittää nauraen. Hän sanoittaa ja säveltää itse laulunsa. Hän sanoo, että melodiat nousevat romanitaustasta, erityisesti musiikin rytmi tulee sieltä. Englanninkieliselle levylle hän kirjoitti Mr Misunderstood kappaleen. Dimitri kertoo, että hän halusi olla nuorena mieliksi kaikille. Hänen siskonsa oli silloin todennut, että teitpä mitä tahansa, aina on joku, joku ymmärtää sinut väärin, on mahdoton miellyttää kaikkia. Sen vuoksi on tärkeää seisoa tekemiensä valintojen takana, koska kaikella tekemällämme on seurauksia, Dimitri painottaa. Monissa lauluissa hän palaa romanien historiaan. Gypsy queen kappaleessa romaninainen muistelee lapsena kokemaansa kovaa kiertolaiselämää. Se on ollut lapsuus ilman iloa, siksi kuvittelin hänen hymynsä taakse paljon tuskaa. Dimitri osaa jonkin verran suomen romanien kieltä, suomea hän puhuu niin hyvin, että toivoo voivansa opettaa sen myös kouluikäiselle pojalleen. Hän haluaa siirtää eteenpäin myös vanhemmiltaan saamansa kasvatuksen tukipilareita. Erityisesti vanhojen ihmisten arvostaminen on tärkeätä kulttuurissamme, hehän ovat tehneet paljon työtä meidän hyväksemme. Vanhempani korostivat myös ihmisten yhdenvertaisuutta, kaikkia piti kohdella kunnioittavasti, olivat he sitten nuoria tai vanhoja, köyhiä tai rikkaita tai tulivat mistä maasta tahansa. Osoittamalla kunnioitusta olen saanut paljon hyvää takaisin, Dimitri sanoo. Haastattelu: Taina Helme ja Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Taina Helme Jukka Korpi Teatterinjohtaja, Tukholma Kaikki esitykset tehdään suomeksi ja ruotsiksi 16 Se on pöllö, lapset huutavat kuorossa, kun sukka näyttelijän kädessä muuttuu isosilmäiseksi linnuksi. Punatiilisen teatterisalin tuoleilla keikkuvat esikoululaiset osallistuvat innolla Nukke nukkuu esitykseen. Toisen ja kolmannen polven ruotsinsuomalaiset ovat UusiTeatterin tärkein kohderyhmä. On valtavan antoisaa tehdä teatteria lapsille. Heiltä saa välitöntä palautetta ja se antaa voimaa ja energiaa esiintymiseen. Tämä on luovaa työtä parhaimmillaan, teatterinjohtaja Jukka Korpi sanoo. UusiTeatteri perustettiin vuonna 2002 Riksteatterin haudattua suomenkielisen toimintansa. Jukka on tanssija ja koreografi, joka on ollut mukana teatterin tuotannoissa alusta alkaen ja vuonna 2012 hänestä tuli sen johtaja. Ensi töikseen hän hankki teatterille oman näyttämön ja viimeiset vuodet UT on toiminut Tukholman Vasastanissa sijaitsevassa Alias Teatterissa. Teatterin tuoksu on heti vastassa, kun avaan ovet aamulla. Ja kun ilmapiiri tuntuu kotoisalta, on hyvä aloittaa työpäivä, Jukka sanoo. Hän laittaa kahvinkeittimen päälle teatterin pienessä, mutta viihtyisässä lämpiössä. Oma näyttämö on antanut pohjan toiminnan kehittämiselle. On voitu tehdä rauhassa omia tuotantoja, harjoitella, pitää esi-iltoja ja näytäntöjä. Ohjelmistossa on tällä hetkellä neljä lasten- ja nuorten näytelmää, tämän lisäksi on mm. musiikkiryhmät UT OR- KESTER ja KANTELE TRIO, UT NATTA eli iltateatteria perheille, kiertuetoimintaa ja UT OPEN, jonka avulla etsitään uusia kykyjä. Äskettäin on myös aloitettu aikuisille suunnattujen esitysten tuominen Suomesta.\n17 Kaikkea tätä pyöritetään parin palkkalistoilla olevan ihmisen turvin. Vaikka teatteri saa valtiolta tukea ainoana suomenkielisenä ammattiteatterina Ruotsissa, lisärahoitusta on haettava monelta suunnalta. Joten työsarkaa riittää ja rahahakemukset joudun tekemään yöllä, Jukka sanoo ja heläyttää pulputtavan naurunsa. Hän toteaa, että työnpaljous ei ole kuitenkaan tukahduttanut sitä iloa, mitä teatterin kehittäminen on tarjonnut. Eivät asiat valittamalla parane. Täytyy olla myös pragmaattinen, jos tuolta ei tullut rahaa, pitää yrittää muualta. Lisää varoja tarvittaisiin ennen kaikkea markkinointiin ja kiertueisiin. Kierrämme Keski-Ruotsissa, mutta etelässä ja pohjoisessa emme kovin usein käy. Matkat ovat kalliita eikä kunnilla ole varaa. Mutta kyllä näidenkin alueiden suomalaislapsilla pitäisi olla oikeus teatteriin äidinkielellään, Jukka painottaa. Jukka muutti parisenkymmentä vuotta sitten Suomesta Tukholmaan opiskelemaan tanssia. Hän on luonut koreografioita mm. Moderna Dansteaterille ja Dramatenille. Arvosteluissa häntä on kehuttu omanlaiseksi taitelijaksi. Hänen vaimonsa on ruotsalainen, mutta Jukka puhuu aina suomea kolmelle kouluikäiselle lapselleen. Omat lapset ja kiertäminen suomenkielisissä päiväkodeissa ovat luoneet pohjan sille, miten teatterin ylevältä kuulostava tavoite voidaan toteuttaa käytännössä ; pyrkimys kehittää toisen ja kolmannen polven ruotsinsuomalaisten kieltä ja vahvistaa heidän identiteettiään. Tärkeintä on, että tarjoamme ammattitaitoista ja korkealuokkaista teatteria suomeksi. On arvokasta ihan sinänsä, että teatteria esitetään lasten äidinkielellä. Pelkästään se jo vahvistaa lasten identiteettiä. Kaikki esitykset tehdään suomeksi ja ruotsiksi ja aina halutessa niitä esitetään myös kaksikielisinä. Tämä vaatii paljon projekteihin palkattavilta näyttelijöiltä. Heidän on opeteltava sekä suomalainen että ruotsalainen versio näytelmästä ja heidän on pystyttävä käyttämään rinnakkain ruotsia ja suomea. Oman näyttämön myötä UusiTeatteri on vakiinnuttanut paikansa Tukholman teatterielämässä. Kaupunki korvaa osan päiväkodeille ja kouluille tarjottavien näytäntöjen lippuhinnoista ja auttaa myös niiden markkinoinnissa. Mutta olemme vielä vähän outo lintu teattereiden joukossa. Yleisö ja näytäntöjen tilaajat eivät oikein ymmärrä konseptia kaksikielisyydestä. Sitä että voimme todellakin esittää näytelmän kokonaan ruotsiksi tai suomeksi tai molempia kieliä sekoittaen. Pärjätäkseen pienellä teatterilla pitää olla hyvä maine. Tukholmassa on tarjolla paljon teatteria lapsille, joten kilpailu katsojista on kovaa. Hosumalla tehdyllä ei pärjää, on tarjottava dynaamista ja vitaalista teatteria. Jukka auttaa erästä äitiä nostamaan lastenvaunut ylös korkeita rappusia. Lämpiössä esikoululaiset hypistelevät näytelmän lopuksi jaettuja kortteja. Onko sullakin tällainen kuva? Kato, tää on se nukke. Se joka nukku. Haastattelu: Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Kai Kangassalo Henrik Korvanen Muusikko, Borlänge Todella hyvä biisi voi saada minut itkemään 17 Ulkona maa on valkoinen ja sää on kylmä, mutta Borlängen keskustassa kahvila Almassa on lämmin ja kotoisa tunnelma. Tuntuu kuin aika olisi pysähtynyt; seinillä roikkuu vanhoja mainoskuvia, nurkassa seisoo jukebox ja kahvilan yhdessä monista looseista, puukopeista istuu Henrik Korvanen kahvikuppi kädessään. Lapsuudestaan asti hän on osa kaupungin ruotsinsuomalaisuutta. Näin siinä helposti käy kun isä on ollut suomiseuran puheenjohtaja, Henrik sanoo hymyillen. Monelle borlängeläiselle hän on myös tuttu kasvo musiikista. Henrik on soittanut ja laulanut monessa eri bändissä, levyttänyt musiikkia ja työskennellyt trubaduurina. Lisäksi hän sanoittaa ja säveltää ja on singer-songwriter.\n18 Olen varmaan kerinnyt soittamaan kaikilla Taalainmaan näyttämöillä, hän toteaa. Kaikki alkoi noin kymmenen vuotta sitten. Kun olin 14 vuotta, päätin että nyt opettelen soittamaan kitaraa niin saan tytöt ihastumaan minuun. Silloin oli niin cool jos osasi soittaa jotain, Henrik sanoo nauraen. Siitä asti musiikilla on ollut iso ja tärkeä osa hänen elämässään. Kaksi hänen aikaisemmista bändeistään löytyy myös Spotifyista; No Domino ja Leaving Utopia. Musiikki on taidemuoto, joka koskettaa minua eniten. Musiikki ja sanat antavat laululle monta ulottuvuutta ja todella hyvä biisi voi saada minut itkemään. Henrik kirjoittaa myös itse paljon musiikkia. Tähän mennessä olen kirjoittanut englanniksi, mutta nyt olen alkanut kirjoittaa ruotsiksi. Se on vaan niin paljon vaikeampaa. Jos kirjoittaa englanniksi niin tietää ettei sisältö paljoakaan merkitse, koska ihmiset eivät kuuntele tarkasti tekstiä ja mieti, mitä he nyt oikeastaan laulavat. Ruotsiksi sanoissa on tunteita enemmän, sanoista tulee paljon tehokkaampia ja vakavampia. Jos laulaa I love you, niin se ei tunnu yhtä voimakkaalta kuin sanoa jag älskar dig tai minä rakastan sinua. Niissä sanoissa on paljon enemmän painoa. Kysyn Henrikiltä, onko hän miettinyt kirjoittamista suomeksi. Ehkä jonain päivänä teen. Mutta juuri nyt se tuntuu liian vaikealta. Osaan puhua suomea hyvin mutta kirjoittaminen on ihan eri asia. Ja minulle on tärkeää, että pystyn ilmaisemaan tunteeni kunnolla. Henrik paljastaa, että suurin osa hänen lauluteksteistään on kirjoitettu silloin kun sydänsuru on iskenyt ja kaikki tunteet ovat olleet sikin sokin. Kirjoittamani laulut ovat tämän takia aika surullisia ja vakavia vaikka minä itse olen iloinen ihminen. En itse asiassa oikein tiedä, pystyisinkö kirjoittamaan iloisen tekstin. Sen tekeminen ei kävisi luonnollisesti minulta. Ehkä minussa on suomalaista vakavuutta, joka sitten näkyy teksteissäni, Henrik totea hymyillen. 18 Vaikka musiikki on tärkeää Henrikille, hän ei halua työskennellä kokoaikaisesti musiikin parissa. Musiikki on minulle harrastus, hän sanoo päättäväisesti ja selittää: On niin vähän rutiineja, huonoja ehtoja ja joutuu elämään koko ajan sen varassa, että saa rahansa pois lähettämistäni laskuista. En minä halua elää niin. Henrik haluaa mieluummin olla töissä nuorten parissa. Hän on ollut rippikoulunohjaaja, työskennellyt nuorisotalolla, tehnyt opettajan sijaisuuksia ja on valmistumassa historian ja englannin opettajaksi. Juuri nyt hänellä on seurakuntapedagogin sijaisuus nuorisotalolla Borlängessä. Titteli tulee siitä, että kirkko rahoittaa toimintaa vaikka se on ihan perinteinen nuorisotalo, Henrik selittää ja kuvaa työtään etsiväksi nuorisotyöntekijäksi. Tietysti kaipaan lavalla esiintymistä ja kaikkia upeita keikkoja mutta niitä voin tehdä vapaa-ajallani. Työskentelyllä nuorten kanssa on merkitystä, ehkä joku päivä olen se joka muuttaa jonkun elämän. Toinen asia, joka on tärkeä Henrikille on hänen suomalaiset juurensa. Hänen isänsä on Sodankylästä ja äiti Kolarista. He tapaisivat Borlängessä vuosi ennen Henrikin syntymää. Olen heidän iltatähti. Molemmilla oli jo kaksi poikaa aikaisemmasta avioliitosta, Henrik kertoo. Kotona puhuttiin aina suomea ja seitsemäntoista vuotaiaksi asti Henrik oli joka ikinen kesäloma neljä viikkoa Suomessa ja joskus myös talviloman. Nyt aikuisena hän yrittää olla siellä joka kesä ainakin viikon. Kesääni kuuluu lähteä sinne. Koko suku on rakennuttanut mökit sinne vierekkäin joen rantaan. Siellä on upea yhteishenki. Lapsena kesäisin Henrikillä oli serkku leikkikaverina, he kalastivat ja leikkivät metsässä. Rakastan luonnossa liikkumista, metsästämistä, kalastamista ja skootterilla ajoa. Suurkaupungit eivät oikein ole minun juttuni, hän totea. Voisitko kuvitella muuttavasi Suomeen? En oikein tiedä jos minä selviäisin siellä. Tällä minä olen suomalainen, ja siellä olisin ruotsalainen. Koko minun identiteettini rakentuu siihen, että minä olen se suomalainen, se joka ei ole niin kuin kaikki muut, hän sanoo mutta lisää nauraen: Minähän olen aina ollut se, joka on eri mieltä. Se joka kannustaa Brynäsiä jos kaikki muut kannustavat Leksandia. Samalla Henrik on vähän utelias tietämään, minkälaista olisi asua Suomessa. Opettajilla on ihan eri asema siellä kuin täällä ja heitä kunnioitetaan paljon enemmän kuin Ruotsissa. Ehkä sen takia kannattaisi lähetä sinne kokeilemaan mitä se olisi. Mutta juuri nyt teen tätä mitä teen ja mitä sen jälkeen tapahtuu aika saa näyttää. Kenties jonain päivänä päädyn Suomeen. Ei sitä voi koskaan tietää. En ole ikinä ollut semmoinen joka suunnittelee kaikki etukäteen. Otan elämän sellaisena kun se tulee. Haastattelu: Sanja Honkanen Skoog Rullajulistekuva ja katalogikuva: Sanja Honkanen Skoog\n19 Tanja Lorentzon Näyttelijä, Tukholma Menetyksen tunne ei hälvene Tanja Lorentzon Mormors svarta ögon Dramaten Kuva: Niklas Forsström Kun löysin sanan ruotsinsuomalainen, tajusin heti sen tarkoittavan minua, näyttelijä Tanja Lorentzon sanoo. Vaikka selityksessä kerrottiin sen merkitsevän Ruotsissa asuvaa suomalaistaustaista, suomea puhuvaa ihmistä, omin sanan itselleni. Tanja osasi suomea nelivuotiaaksi asti. Avioeron jälkeen hänen äitinsä halusi auttaa tyttäriään sopeutumaan nopeammin Ruotsiin ja vaihtoi perheen kielen ruotsiksi, ja Tanja menetti äidinkielensä. Tästä menetyksestä, perheen muutosta Ruotsiin ja sodan vaikutuksista syntyi monologi Mormors svarta ögön, Mummun mustat silmät. Sitä oli tarkoitus esittää Dramatenin pienessä tornihuoneessa kymmenen kertaa, mutta suuri suosio siirsi näytelmän isommalle näyttämölle ja myös kiertämään ympäri Ruotsia ja Suomea. Sitä esitettiin kaikkiaan 97 kertaa. Vähän harmittaa, että jäi vähän vajaaksi sadasta, hän naurahtaa. Tanja elehtii käsillään, näyttää kuinka vaikea on saada ison laatikon kantta kiinni. Hän on säästänyt sinne kaikki näytelmän tiimoilta tehdyt lehtihaastattelut. 19 En ole milloinkaan urani aikana kokenut sellaista kiinnostusta. En edes ehtinyt antamaan kaikkia haastatteluja, joita pyydettiin, hän kertoo. Kaikissa, noin yli sadassa haastattelussa, hän käytti varta vasten sanaa ruotsinsuomalainen. Kukaan ei ollut kuullutkaan tätä sanaa. Nyt pitäisi tietää. Hoin haastatteluissa sverigefinne, sverigefinne, sverigefinne, Tanja nauraa. Tanjalle Mummun mustat silmät oli matka itseensä. Hän teki paljon tutkimustyötä näytelmää varten, luki ja haastatteli ihmisiä. Ensimmäisessä versiossa oli mukana paljon hauskuuksia ja kaskuja, mutta ne karsiutuivat pois, jäljelle jäi se joka käsitteli identiteettiä. Näytelmän tekeminen oli prosessi, jonka jälkeen olin paljon tyynempi. Ymmärsin miksi näin oli käynyt. Mutta suomen menetys kalvaa edelleen. Se on suru. Olen käynyt kursseja sen verran, että ymmärrän vähän. Mutta vaikka kuinka oppisin suomea, tuntisin varmaan, että mikään ei riittäisi. Menetyksen tunne ei hälvenisi. Monologin tekeminen lähti liikkeelle Tanjan omista tarpeista, mutta hän ymmärsi suosion myötä, että on antanut äänen monelle ruotsinsuomalaiselle. Myös eri sukupolvien kokemukset tulivat esille näytelmän tytön ja äidin kokemusten kautta. Tanja kertoo, että monet ruotsalaiset katsojat tulivat sanomaan, että heitä hävettää. He eivät koskaan olleet ajatelleet, minkälaisen matkan naapurissa asuva Sirpa tai alakerrassa asunut lapsi, olivat joutuneet tekemään. Suomalaisia ei ole nähty sellaisina kuin he ovat, vaan heitä on vähätelty ja nimitelty. Siksi oli tärkeää kertoa heidän tarinansa, tehdä heidät näkyväksi osaksi tätä yhteiskuntaa. Tanja kuuluu Tukholman Dramaattenin vakituisiin näyttelijöihin, mutta me tapaamme Göteborgin kaupunginteatterissa, pienessä huoneessa, jonka hän jakaa parin muun näyttelijän kanssa. Tanja on mukana kaupunginteatterin ja Helsingin Svenska Teatterin yhteistyönä syntyneessä näytelmässä Forsterlandet, Isänmaa. Myös näytelmän ohjaajalla, Anna Takasella on suomalaiset juuret. Isänmaassa valotetaan Tanjan monologin tapaan sodan jättämiä traumoja, sitä että vie yleensä neljä sukupolvea ennen kuin sodan kokemukset unohtuvat. Tämä näytelmä keskittyy välienselvittelyyn perheen sisällä. Näytelmän isä ei ole koskaan halunnut puhua siitä, että hänet lähetettiin sotalapseksi Ruotsiin. Forsterlandet pohtii kuinka vaikeneminen on vaikuttanut perheeseen ja etenkin tyttäreen. Omassa monologissani keskityin laittamaan ruotsalaisen yhteiskunnan tilille, Tanja selittää näiden kahden näytelmän eroja. Hän miettii sitä, voisiko hän itse lähettää lapsensa pois sodan jaloista.\n20 En voisi tehdä sitä, hän sanoo ja pudistaa päätään. Tutkimukset osoittavat, että lapsille oli parempi jäädä vanhempiensa luokse, vaikka olot olivat kurjat. Mutta toisaalta, nytkin Ruotsiin tulee yksinäisiä, sotaa paenneita lapsia, hän huokaa. Jos itse ei voi lähteä mukaan, ja lasta uhkaa sota ja nälkä, niin silloin se voikin tuntua ainoalta oikealta ratkaisulta. Tanja haluaa kirjoittaa lisää ja uusi näytelmä muhii jo päässä. Hän on tehnyt tutkimustyön ja tarina ja roolihahmot ovat jo valmiina.näytelmä käsittelee lähiöitä ja ulkopuolisuutta. Mutta olen lykännyt aloittamista. Tiedän nyt kokemuksesta miten paljon aikaa näytelmän kirjoittaminen nielaisee. Ja kun aloitan, olen täysin sen pauloissa. Monologia kirjoittaessani työskentelin pitkälle yöhön ja käytin hyväkseni pikkuisetkin vapaahetket. Ymmärrän hyvin miksi hän siirtää suuren urakan aloittamista: täysipäiväinen työ teatterissa, kolme kouluikäistä lasta ja lisäksi vielä jalkapallotreenaajan hommat. Haastattelu: Paula Tapiola ja Maarit Turtiainen Rullajulistekuva ja katalogikuva: Niklas Forsström, Dramaten Hanna Leppänen Ahonen Rehtori, Göteborg Miten vaalimme kaksikielisyyttä? Hanna Leppänen Ahonen, Uusi Göteborgin ruotsinsuomalaisen koulun rehtori, on raivannut ensimmäisen lukukautensa aikana pöydältään niin pieniä kuin suuriakin ongelmia. Talvimyrsky on juuri nostattanut lattiakaivoista vedet koulun kellariin ja aiheuttanut samalla sähkökatkoksen. Rehtori on keskeyttänyt joululomansa hoitaakseen asiaa. Esikoulu on jouduttu sulkemaan, isommat lapset ovat vielä lomalla.. Koko syksy on ollut hyvin haastava. Edellinen rehtori teki töitä puoliaikaisesti, joten olen joutunut tekemään sitäkin enemmän tänä syksynä. Perusasiat ovat paikallaan, mutta monia asioita joutuu päivittämään, ennen kuin toimintaa voi kehittää eteenpäin, Hanna sanoo. Esimerkkinä hän mainitsee siivouksen ja lisätilojen tarpeen. Koulussa on vapaa-ajan koti, esikoulu, ala-, keski- ja yläaste, joten rehtorilla on riittänyt päivitettävää, vaikka koulu on hänelle ennestään tuttu. Hän työskenteli täällä opettajana koulun alkuaikoina 1990-luvun alussa. Meillä on mahtava henkilökunta. Se satsaa oppilaisiin. Sen takia toiminta pyöriikin niin hyvin, vaikka elämme taloudellisesti tiukan budjetin aikoja. Meillä on rajalliset resurssit ja kuitenkin toimintaa pitää koko ajan 20 kehittää. Esikoulussa on viitisenkymmentä lasta ja jonossakin kymmeniä. Suunnitelmissa on uuden osaston avaaminen. Toimilupa on saatu, ja tilatkin ovat löytyneet. Toiveissa on, että toiminta voi alkaa jo kevään 2012 aikana. Hanna uskoo, että Göteborgin kunnan liittyminen suomen kielen hallintoalueeseen on vauhdittanut asian hoitamista. Huomaan, että kunta on myötämielisempi kuin ennen. Täällä aletaan ymmärtää, mikä merkitys sillä on, että tarjotaan suomenkielistä esikoulu- ja koulutoimintaa. Kunnalle on helppoa, kun heidän ei tarvitse etsiä ketään hoitamaan toimintaa, vaan neuvottelukumppani on valmiina. Hallintoalueeseen liittyminen on parantanut myös suomenkielisistä palveluista tiedottamista. Kunta on palkannut projektinjohtajan selvittämään suomenkielisten palvelujen saatavuutta. Lisäksi haussa on suomenkielinen tiedottaja. Koulu on linkitetty kaupungin kotisivulle. Meidät voi löytää sieltä. Se on aika iso askel, hän toteaa tyytyväisenä. Ala-, keski- ja yläastetta käy yhteensä 90 oppilasta, näistä yläastetta 25. Opettajia on kymmenen. Hanna huomauttaakin, että opettajia on paljon lapsimäärään verrattuna. Silti hän on huolissaan opettajien riittävyydestä. Pienellä yläasteellakin oppilaille pitää tarjota kaikki aineet ja pätevää opetusta. Aion kartoittaa lähikoulujen tilannetta. Voisimme ehkä tehdä yhteistyötä muiden koulujen kanssa ja jakaa päteviä opettajia keskenämme. Jos minulla on joku 80-prosenttisessa virassa, hän voisi tehdä 20 prosenttia jossakin muussa koulussa ja toisin päin. Toisaalta se voi olla uhkana kaksikielisyydelle. Kaksikielisyys onkin kaikista suurin asia kaksikielisessä koulussa. Miten teemme töitä kaksikielisyyden hyväksi? Onko kaikki pakko opettaa kahdella kielellä? Täällä on tehty sellainen valinta, että jos oppimateriaali on ruotsiksi, tunneilla puhutaan suomea ja päinvastoin. Kieliä sekoitetaan.


Kotiruoka arkistot - Savusuolaa\ntoukokuu 21, 2021 ei kommentteja\nPerinteinen italianpata itse tehtynä on herkullista lohturuokaa. Käytä tuoreita kasviksia, paljon paprikajauhetta ja pieni ripaus chiliä.\ntammikuu 7, 2017 24 kommenttia\nhuhtikuu 10, 2016 17 kommenttia\nLueskelin naistenlehtikasaani. Pari viikkoa vanhassa Annassa huomioni kiinnittyi lukijapalautteeseen, joka liittyi ruoanlaiton rooliin elämässämme. Lukija kirjoitti näin: “Elämässä on muutakin kuin ruoanlaitto. Esimerkiksi käsityöt, lukeminen, liikunta, sosiaalinen kanssakäyminen jne. Ruoanlaiton rooli on viime aikoina todella paisunut. Nimim. Arkiruualla pärjännyt.” En jäänyt miettimään väitettä siitä, että elämässä on muutakin kuin ruoka. […]


Tässä on minun näkemykseni Sparvierosta. Konemallihan lienee useimmille tuttu, tälläkin sivustolla on aiemmin esitelty muutamia. Sehän oli toisessa maailmansodassa käytetyin Italian ilmavoimien pommikone. Se kuitenkin suunniteltiin alunperin 30-luvun puolivälissä siiviilikäyttöön mahdollistamaan nopeat yhteydet mm. Afrikan siirtomaihin.\nHyvien suoritusarvojen johdosta konemalli otettiin ilmavoimien käyttöön. Se osallistui sotatoimiin ensikertaa Espanjan sisällissodassa ja myöhemmin toisessa maailmansodassa kone tuli tunnetuksi varsinkin tehokkaana torpedopommittajana. Teoriassa se pystyi kantamaan kaksi torpedoa, mutta käytännössä suorituskyvyn säilyttämiseksi niitä oli aina yksi.\nRakennussarjasta sen verran, että se on Italerin tyyliin vaivaton kasattava. Valut ovat siistejä ja nätisti detaljoitu ja osat sopii hyvin toisiinsa. Siirtokuvat ovat myös laadukkaat. Pitotputket tein injektioneulasta ja teräslangasta. Renkaisiin tein lämmittämällä ja kitillä muotoilemalla pullistukset. Lisäksi porasin auki konekiväärien piiput.\nHaastavinta tässäkin mallissa oli taas tuo camon toteuttaminen. Siinä on pohjavärinä Tamiyan XF26 (Verde Mimetico) ja laikut XF50 (Giallo Mimetico). Alapinnan värinä on XF20 (Grigio Azzurro Chiaro). Malli on maalattu ruiskulla Tamiyan akryyli- ja emalimaaleilla. Metallimaaleina käytin Alcladin tuotteita.\nMaalauksen jälkeen taas Johnson pintaan ja siirtokuvat Microsolin avulla paikoilleen. Tämän jälkeen litkutukset, joissa käytin Flory Modelsin washia sekä perinteistä öljyväri-tärpätti yhdistelmää. Sääistyksessä käytin Tamiyan Weathering Master settejä ja Migin pigmenttejä. Siirtokuvien pintaan ruiskutin Tamiyan Smokea hiukan "likaamaan" täysin valkoisia alueita. Lopuksi ruiskutin pintaan Revellin himmeän lakan.\nAntenni- ja jännelankana on tyttären leikkiponin harjaksista napattuja kuituja. Ovat muuten tähän mittakaavaan aika passeleita; 0,10 millin siimaan verrattuna noin puolta ohuempaa.\nMalli esittää 278. Squadriglian (132. Gruppo Aerosilurante) konetta keväällä 1942 Libyassa, josta tehtiin torpedoiskuja Välimerelle.\nOpa Laitinen 5.7.2012 07:38 Vastaa lainauksella\nTodella hieno S.M.79:n malli.Maalaus ja viimeistely ovat kyllä huippuluokkaa,hillitty "säistäminen" istuu malliin mainiosti.1:72 k.k:oiden auk iporaaminen alkaa olla ja aivokirurgin hommia meikäläisen näkökulmasta.KUvat ovat myöskin erinomaisia.\nP.S. Kuopion näyttelyssä marraskuussa teemana ovat meritoiminta koneet joihin varpushaukka torpeedoineen ja aavikkomaaluksineen eittämättä kuuluu.Toivottavasti näemme Arin hienoja malleja Isäinpäivä viilonloppuna myöskin Kuopiossa.\nAsko Karjalainen 5.7.2012 09:46 Vastaa lainauksella\nHienon mallin olet tehnyt ja hyvin maalattu, menisi potkurin lapojen tehtaanmerkkien kanssa komeasti myös isomman skaalan koneesta.\nKuvia katsellessa tuli mieleen, että miten torpedo/pommiripustin oikein toimii? Sähköä on ilmeisesti ilmassa, mutta ei kuorma sentään magnetismilla pysy ripustimessa. Vai pitäisikö mallin ripustimen "käpälän" olla sen verran pidempi, että se kaartuu torpedon keskilinjan alapuolelle? Aukeaminen hoituisi sitten sähköisesti tai vivusta nykäisemällä.\nAri A Honkonen 5.7.2012 10:09 Vastaa lainauksella\nOpa, kyllähän se piipun poraaminen 0,2 mm:n poralla on aika tarkkaa hommaa on. Piippu pitää olla kiinni ruuvipuristimessa ja suurennuslasin kanssa sormiporalla se onnistuu.\nAsko, tuntematta sen tarkemmin torpedoripustimen toimintaa arvelen, että torpedon keskellä oleva lenkki vapauttaa sen pidikkeistään.\nAsko Karjalainen 5.7.2012 10:18 Vastaa lainauksella\nAri, tuo vaikuttaa toimivalta systeemiltä. Painopisteen kohdalla oleva lenkki on koneessa kiinni ja irroitetaan jotenkin. Tämä lenkki kiristää torpedon rungon alapuolisia kiinnikkeitä (jotka itse asiassa ovat pelkkiä tukia) vastaan. Lenkki irtoaa sitten torpedosta putoamisen aikana tai luultavammin jää toisesta päästä koneeseen kiinni ja voidaan käyttää uudestaan.\nMika Haalahti 5.7.2012 10:52 Vastaa lainauksella\nMitään en lekoista ymmärrä, mutta rakennusteknisesti ja pintakäsittelyn kannalta moitteeton malli.\nAJ 5.7.2012 12:03 Vastaa lainauksella\nMoi Ari, Komppaan Opa L:ää, Asko K:ta ja Mika H:ta, todella hieno ja upea malli. Maalaus ja viimeistely ovat kyllä huippuluokkaa, kuten Opa jo edellä totesi.\nKyllä on kaunis ja upea S.79 Sparviero! Parhain terveisin, AJ\nTeppo Toiviainen 5.7.2012 12:46 Vastaa lainauksella\nKauko Suntioinen 5.7.2012 16:46 Vastaa lainauksella\nMykistävän täydellinen malli.xxxxx\nPasi Kiiski 5.7.2012 20:44 Vastaa lainauksella\nUpeaa työtä mittakaavaan nähden.\nMika Kauranen 6.7.2012 01:32 Vastaa lainauksella\nOlet jotenkin saanut madallettua Italerin syviä paneeliuria. Vai näyttävätkö ne vaan kuvissa todellista matalammilta? Joka tapauksessa hienoa työtä. Itsellä odottaa sama malli työstämistä. Odottelen vain sitä, että uskallan toteuttaa vastaavankaltaisen naamiokuvion ilman ruiskutyöskentelyä. Pensselillä tai töpöttelemällä pastelleilla tms. Pitäisi vissiin kysyä Raimolta neuvoa? Jospa joskus kuitenkin?\nPuhuit sormiporasta. Olen itsekkin yrittänyt löytää sellaista. Kertoisitko vinkin mistä sellaisen saa tilattua. Tähän asti olen poraillut 1:72 kk:iden suita auki terävän kirurgiveitsen kärjellä pyöräyttelemällä.\nAri A Honkonen 6.7.2012 07:42 Vastaa lainauksella\nOlet jotenkin saanut madallettua Italerin syviä paneeliuria. Vai näyttävätkö ne vaan kuvissa todellista matalammilta?\nPuhuit sormiporasta. Olen itsekkin yrittänyt löytää sellaista. Kertoisitko vinkin mistä sellaisen saa tilattua.\nEn ole tehnyt urille mitään. Tietenkin niistä kohdin, josta joutuu saumoja hiomaan ne madaltuvat. Sitä hiontahommaa oli kuitenkin aika vähän.\nOman sormiporani tilasin Lucky Modelista; www.luckymodel.com/scale.aspx?item_no=TA%2074050\nMiika Kaarna 6.7.2012 09:52 Vastaa lainauksella\nErittäin hieno! Komppailen muita kommentoineita. Loistava rakennusjälki sekä camo, jota ihailen. :)\nFoul Ole Ron 6.7.2012 12:50 Vastaa lainauksella\nAri A Honkonen 6.7.2012 13:25 Vastaa lainauksella\nMutta onko kuvien väritasapaino oikein, kun omassa näytössä on kovin sininen saturaatio? Onko tausta vaaleansininen vai valkoinen?\nKyllä väritasapaino on aikalailla oikea. Tausta on hiukan vihertävä vaaleansininen.\nTimo Rasimus 6.7.2012 13:51 Vastaa lainauksella\nKoneen valkoisesta tunnuksestahan tuon aika hyvin näkee. Ja se näyttää aivan luonnolliselta.\nVäritasapaino on kyllä asia, jonka kuntoon laittamiseen kannattaa panostaa. Tässä se on kunnossa.\nTeppo Toiviainen 6.7.2012 14:44 Vastaa lainauksella\nAri Oksanen 6.7.2012 21:14 Vastaa lainauksella\nHaastavasta italiaanonaamiomaalauksen laadusta hatunnosto. Muutoinkin rakennusjälki siistiä ja yksityiskohdiltaan huolellista jälkeä. antenni- ja sivuvakaimen tukilangat miellyttävät mittakaavanmukaisuudellaan. Kokonaisvaikutelma hyvä.\nPari teknistä yksityiskohtaa pistää kuitenkin silmään.\n1. Onko torpedon asento oikea? Jos kannuspyörä vähänkin vielä joustaa nousukiidossa, niin takapää laahaa varmaan maata.\n2. Potkurinlapojen asentojen epämääräisyys jotenkin häiritsee. Tähtimoottorin ollessa pysähdyksissä, kolmilapainen propelli yleensä pysähtyy mäntämoottorin tahtien määräämänä siten, että yksi lapa asettuu joko kohtisuoraan ylös tai alas taikka sivulle joko vasemmalle tai oikealle…ei siis johonkin muuhun kulmaan. Sparvieron tapauksessa esim. seuraavasti:\nOlli 7.7.2012 09:25 Vastaa lainauksella\nTeppo Toiviainen 7.7.2012 09:56 Vastaa lainauksella\nPetri Ola 7.7.2012 17:16 Vastaa lainauksella\nHieno "Gobbo Maledetto" - maalausjälki erityisesti on upeaa. Näissä kuvissa ei edes Italerin aika voimakas kangasverhoilu kiinnitä huomiota.\nKari Lappalainen 7.7.2012 17:30 Vastaa lainauksella\nTodella hieno luomus!\nSeppo Valjakka 7.7.2012 20:22 Vastaa lainauksella\nOn varmaan hienoin esitys tuosta aiheesta näillä sivuilla, hitto soikoon!! Loistavaa!! Koska pikkusimmuni lepäävät mallissa, olen pakoitettu antamaan täydet fem poeng!!\nAri Oksanen 8.7.2012 19:08 Vastaa lainauksella\nNiin…mitenkähän tuo on, jos kuva otettaisiin suoraan lentovehkeen keskilinjan suuntaisesti. Tämä valokuva nyt on valitettavasti otettu alaviistosti oikealta puolelta ja ties millä zoomauksella ;-). Valokuvausvehkeet tekee omat temppunsa. En tähän hätään löytänynnä parempaa esimerkkiä. Mutta jos tarkastelee yleisemmin kolmilapaisen propellin asentoa pysähtyneessä lentolaitteen voimalähteessä, niin kuinkahan tuo asia lienee??? Eri asia sitten on, asetetaanko potkuri mekaanikkojen toimesta (sotilaallinen pedanttisuus) tiettyyn asentoon valokuvausta (poseerausta) varten. Määttiijjä?\nEniten kuitenkin huolestuttaa tuon torpedon perän osuminen kiitotien pintaan.\nwww.ww2incolor.com/d/614035-3/SM79_278sq__2_ Huom. tässä kuvassa myös lapojen asento. "HYMIÖ".\nTaavi Hiltunen 23.8.2012 20:03 Vastaa lainauksella\nSisältö on viimeksi päivittynyt 5.7.2012\nSivu ladattiin 13.7.2020 klo 02:17


maahanmuutto – Agricola\nMuuttoliikkeen moraali- ja kielifilosofiaa yleistajuisesti\nPysyvästi vieraana -teosta voisi luonnehtia jopa romaaninomaiseksi lukukokemukseksi. Donatella Di Cesaren yli 300-sivuinen opus, jonka Tapani Kilpeläinen on suomentanut, sisältää vain neljä varsinaista lukua, jotka on nimetty lähes runollisella tavalla: Siirtolaiset ja valtio, Onko vieraanvaraisuus loppu?, Pysyvästi vieraana ja Yhteiselo kolmannella vuosituhannella. Luvut itsessään pitävät sisällään lukuisia alaotsikoita, mikä helpottaa ja rytmittää lukemista. Vaikka teoksessa […]\nVuoden Tiedekynä -voittaja tarttuu ikäepäilyn kulttuuriin maahanmuuton hallinnassa\nKoneen Säätiön 25 000 euron suuruisen Vuoden Tiedekynä -palkinnon saa tänä vuonna dosentti Anna-Maria Tapaninen artikkelillaan Rajalla laboratoriossa: iän arviointia, iän määrittämistä ja ikämääräyksiä. Artikkeli käsittelee iän määrittämistä tilanteissa, joissa turvapaikkaa hakevilta nuorilta puuttuvat luotettavina pidetyt asiakirjat.\nTahmeat mediakuvat ja 2010-luvun humanitarismin haasteet\n2010-luvun mediakulttuuri tulkitaan teoksessa tunnepainotteiseksi siten, että niin sanotun tunnetalouden merkitys on kasvanut mediateollisuuden sisällä. Samalla sosiaalisen median nousu on tuonut muuntuneeseen kulttuuriin uusia arvoasetelmia ja käytäntöjä. Tätä kautta ovat mahdollistuneet paitsi erilaiset ääriryhmäilmiöt sosiaalisessa mediassa operoivan ”valemedian” muodossa mutta myös ”medioituneen solidaarisuuden” osoitukset hyväntekeväisyyskampanjoiden voimin vakiintuneemmissa massatiedotusvälineissä. Medioituneet solidaarisuuskampanjat eivät sinällään ole uusi keksintö. […]\nSuomen suurin kielivähemmistö kotoutuu hyvin\nSuomen suurin kielivähemmistö, venäjänkieliset, kotoutuu hyvin, vaikka erityisesti menneinä vuosina suomalainen media tiedotti pääosin ongelmista ja konflikteista. Ovatko venäjänkieliset sitten jo nyt tai lähitulevaisuudessa ”Huomisen suomalaisia”, kuten uutuuskirjan alaotsikko kertoo – se on kokonaan toinen asia. Suomessa oli vuoden 2015 lopussa noin 72 500 venäjänkielistä. Loppuvuodesta 2017 heidän lukumääränsä on arviolta noin 75 000. Heistä puolet […]\nProvosoivasti Euroopan pakolaiskysymyksestä\nSlovenialaisen filosofijulkkis Slavoj Å½iÅ¾ekin tuore teos osuu kotimaisessa pakolaiskeskustelussa hyvään rakoon. Akuutein kriisitunnelma on laantunut, mutta samalla on lisääntynyt yleinen ymmärrys siitä, että globaalin pakolaisuuden ja siirtolaisuuden kasvu ennennäkemättömiin mittasuhteisiin on tekemässä laillisen ja lainsuojattoman maahanmuuton kasvusta pysyvän ilmiön myös Suomessa. Innon kustantamassa ja Miika Luodon suomentamassa pamfletissa Uusi luokkataistelu: Terrorismin ja pakolaisuuden todelliset syyt […]\nNimensä mukaisesti arvioitava kirja keskittyy tarkastelemaan perheenyhdistämistä 2000-luvun alun Suomessa. Se tarjoaa tutkittua perustietoa aiheesta ja on selkeästi suunnattu myös akateemista tiedeyhteisöä laajemmalle yleisölle, poliitikoille ja eri kansalaisyhteiskunnan toimijoille. Kirjoittajat ovat perheenyhdistämiseen ja siirtolaisuuteen perehtyneitä akateemisia asiantuntijoita antropologian, etnologian, sosiologian, politiikan tutkimuksen, poliittisen historian ja maantieteen, uskontotieteen sekä viestinnän tutkimuksen tieteenaloilta. Useimmissa kirjan artikkeleissa perheenyhdistämistä tarkastellaan […]\nSiirtolaisia vai turvapaikanhakijoita, kriisi vai haaste?\nKun 1970-luvulla kiinnostuin politiikasta, asiaan kuuluivat pamfletit. Myös keskustelu EU-jäsenyydestä näkyi 1990-luvulla ohuina suorasukaisina kirjasina, enimmäkseen vastavirtaan. Ei ehkä pitäisi yllättyä siitä, että elämme jälleen viriävän pamflettikirjallisuuden aikana. Aiheena on nyt tuore ”siirtolaiskriisi”, jonka nimi ottaa jo kantaa itse asiaan. Kustantajana esiintyvä ajatuspaja ”Suomen Perusta” paljastaa sekin puoluetaustan. Onkin jo korkea aika, että perussuomalaiset esittäisivät […]\nKaikuja ajalta, jolloin vielä puolusteltiin turvapaikanhakua\nKun kulttuurintutkija kirjoittaa blogissaan: ”Toisaalta tulla Leitzingerin lyttäämäksi on arvo sinänsä, sitä tässä itsekin odottelen.” (1.1.2015), niin tokihan velvollisuuteni on ryhtyä toimeen. Häpeäkseni joudun kuitenkin tunnustamaan, että Katja Bloigun kirjan lukeminen kesti vuoden, eikä se suinkaan johtunut pelkästään kirjan alun raskaasta tietosisällöstä. Tänä aikana kirja ehti saada odottamatonta historiallista arvoa, sillä niin nopeasti ulkomaalaispoliittinen keskustelu […]\nSuomensomalit, pottumuusi ja maahanmuutosta puhumisen piilo-opetussuunnitelmat\nSuomalaisessa maahanmuuttokeskustelussa ilmenee joskus yllättäviä piirteitä. Maahanmuutosta puhutaan jyrkän polarisoitunein äänenpainoin ja mikä yllättävintä, maahanmuuton vastustajat ja voimakkaimmat tukijat (useimmiten keskusteluissa viitattaneen ns. vapaaseen maahanmuuttoon, uusiin siirtolaisryhmiin ja asiaan liitettyyn kulttuuriseen muutospaineeseen) näyttäisivät puhuvan yhteisillä termeillä, joskin päinvastaisista näkökulmista, omaa argumentaatiotaan vahvistaakseen. Tällöin kyseeseen tulevat suomalaisuus, suomalaisuuden oletettu sulkeutuneisuus ja nykyisen globalisaatiovaiheen oletettu historiallinen ainutkertaisuus. […]\nVirolaisia vuosisadan alun Helsingissä ja vähän muuallakin\nSuomessa jo vuosikymmeniä jatkunut Viron historian harrastus on mielenkiintoinen ilmiö, joka ei näytä juuri synnyttäneen vastaavaa liikehdintää lahden eteläpuolella. Seppo Zetterberg on tämän tutkimusperinteen tunnetuimpia edustajia. Hänen luetuin teoksensa lienee kahdeksan vuotta sitten ilmestynyt laaja ja kiitelty Viron historian yleisesitys, joka on käännetty myös viroksi – monien muiden Zetterbergin tutkimusten tapaan. Nyt käsillä oleva tutkimus […]\nErimielisyyttä ja sopeutumista Amerikassa, suomalaisittain\nKuten teoksen esipuheessa tuodaan esiin, Finns in the United Stateson ensimmäinen amerikansuomalaisten historian englanninkielinen yleisesitys yli viiteenkymmeneen vuoteen. Edellinen suomalaissiirtolaisten vaiheet yksien kansien väliin koonnut englanninkielinen teos oli A. William Hoglundin Finnish Immigrants in America vuodelta 1960. Suomeksikaan ei kokoavaa opusta ole Amerikan-siirtolaisuudesta hetkeen laadittu. Reino Keron Suureen länteen (1996) ja Suomalaisina Pohjois-Amerikassa (1997) -teoksien […]\nKustantamo Vastapaino ja suomentaja Erkki Vainikkala ovat tarttuneet etnisyystutkimusta ja -keskustelua ravistaneen sosiologi Rogers Brubakerin teksteihin, eli kirjaan Ethnicity without groups (2004) ja kahteen kirjaa tuoreempaan artikkeliin, joilla on tekijän aloitteesta korvattu originaalin kaksi lukua. Eroon lokeroinnista Esipuheen kirjoittajat, suomentaja sekä Petri Ruuska ja Jarno Valkonen perustelevat kirjan suomentamista: ”Nyt kysytään, millä tavoin tieteet itse […]\nVäkivaltavirasto vai virasto ilman väkeä ja valtaa?\nMaahanmuuttopoliittisessa keskustelussa ääripäät eivät kohtaa eivätkä pääse hedelmälliseen vuorovaikutukseen. Jussi Förbom ei edes yritä eritellä osapuolten asenteita tai etsiä uutta, objektiivista näkökulmaa Maahanmuuttovirastoon, vaan valitsee puolensa jo alkuesseessään: ”Virasto nähdään vallantäyteisenä, itseriittoisena, koskemattomana, oman viranomaismandaattinsa ylittävänä, omavaltaisena ja jopa epäinhimillisenä. Kaiken tämän aistin jo kauan ennen kuin tähän kirjaan ryhdyin.” (s. 23) Kun kirjoittaja aloittaa […]\nPako rajojen taakse\nKymmenet tuhannet ihmiset lähtevät vuosittain Afganistanista, Irakista ja Iranista etsimään parempia elinolosuhteita. Ilmiö on sukupolvia vanha näillä sekasortoisilla alueilla. Suuri osa ihmisistä suuntaa lähialueille, kuten rikkaimpiin arabimaihin työllistyäkseen esimerkiksi rakennus- tai kodinhoitoalalle. Osa taas on päätynyt taittamaan usein vaativan, vaarallisen ja pitkän matkan Eurooppaan. Shahram Khosravi, joka toimii nykyisin sosiaaliantropologian lehtorina Tukholman yliopistossa, oli vuonna […]