Kirkkovaltuuston 8.6.2021 päätöksiä - Seinäjoen seurakunta\nKirkkovaltuuston 8.6.2021 päätöksiä\nKirkkovaltuusto valitsi piispanvaaliin Seinäjoen seurakunnan maallikkovalitsijoiksi kirkkovaltuuston jäsenet (pl. kirkolliskokouksen ja hiippakuntavaltuuston edustuksen ja pappeuden perusteella äänioikeuden omaavat) sekä edellisissä seurakuntavaaleissa suurimman vertausluvun saaneet tällä hetkellä vaalikelpoisina olevat varavaltuutetut siten, että valituksi tuli yhteensä 53 maallikkovalitsijaa. Piispanvaalin 1. vaalipäivä on tiistaina 2.11.2021 ja tarvittaessa 2. vaalipäivä tiistaina 23.11.202.\nVuoden 2020 tilinpäätösten käsittelyssä hyväksyttiin seurakunnan, hautainhoitorahaston ja sairaalasielunhoidon tilinpäätökset ja merkittiin tiedoksi arviointityöryhmän laatima arviointikertomus. Seurakunnan tilinpäätöksen ylijäämä on 1 187 689,29 euroa, hautainhoitorahaston ylijäämä on 2 645,93 euroa ja sairaalasielunhoidon ylijäämä on 12 385,73 euroa.\nHenkilöstöasioissa kirkkovaltuusto palautti valmisteluun uusien virkojen perustamisen, mutta se päätti lakkauttaa varhaiskasvatuksen ohjaajan, kiinteistönhoitajan, kirkkoherranviraston toimistonhoitajan, kirkkoherranviraston toimistosihteerin ja Peräseinäjoen seurakuntatoimiston toimistonhoitajan virat. Ylistaron kappelineuvostoon valittiin uudeksi varajäseneksi Anna-Maria Hakala ja Seinäjoen alueneuvostoon Seppo Perkiö jäljellä olevaksi kirkkovaltuuston toimikaudeksi.\nKirkkovaltuusto hyväksyi Seinäjoen seurakunnan strategian 2021–2025 ja hyväksyi ja esittää tuomiokapitulille vahvistettavaksi kirkkoneuvoston päivitetyn ohjesäännön, joka tulee sidonnaisuusilmoituksen osalta voimaan seuraavan valtuustokauden alusta lähtien ja muilta osin heti tuomiokapitulin vahvistuksen jälkeen.\nToimitilojen remontointia varten hyväksyttiin 230 000 euron määräraha Nurmon Pappilan peruskorjaukseen ja 164 000 euron määräraha Kirkonkrannin ilmastointisaneeraukseen.


Artikkelit | Tiibetinmastiffi – Tiibetinmastiffit Suomessa\nTiibetinmastiffin historia 1000 vuotta ennen ja jälkeen ajanlaskumme alkua.\nPikkuserkku Himalayan Sheepdog tai Bhotia.\nTiibetinmastiffin rotutyyppi ja rakenne Tiibetissä.\nTiibetinmastiffin rotumääritelmä ei ole tiibetiläisten laatima.\nTiibetinmastiffin rotutyypin määrittely\n– mastiffi tai vuoristokoira?\nTiibetinmastiffi astuu ensimmäistä kertaa historian näyttämölle yli 3000 vuotta sitten. Muinaisessa Himalajan kuningaskunnassa Zanskarissa on kallioon hakattuja kuvia jotka kuvaavat ihmisten seurassa olevia tiibetinmastiffin näköisiä koiria.\nVuonna 1121 ennen ajanlaskumme alkua löytyy kiinalainen maininta, että kansa nimeltä Liu, joka eli Länsi-Kiinassa, lähetti tiibetiläissukuisen koiran nimeltä ”Ngao” Kiinan keisarille Wou-Wangille. Kiinalaisten (historioitsijat Chou-Kingissä) mukaan koira oli yli metrin korkuinen ja koulutettu jäljittämään ihmisiä, mikä oli siihen aikaan tavallista Länsi-Intiassa.\nTämä käytäntö lähettää lahjakoiria Tiibetistä Kiinan keisareille on hyvin dokumentoitu ja jatkui vuosituhannesta toiseen. Han-dynastian aikana (142-87 e.Kr.) koiria Tiibetistä kuvaillaan aasin kokoisiksi ja väriltään punaisiksi. Tämä on ensimmäinen maininta syvän kullanvärisistä tiibetinmastiffeista.\n1200-luvulla tiibetiläis-hallitsijat lähettivät koiria joita kutsuttiin ”Liu-Ngao” Kiinaan. Näitäkin koiria kuvaillaan aasin kokoisiksi ja kykeneviksi kaatamaan tiikerin.\nAssyria ja Persia\n900 vuotta e.Kr. kasvoi assyrialaisten ja n. 400 vuotta myöhemmin persialaisten valta Lähi-Idässä. Assyrialaiset ja persialaiset kävivät vilkasta kauppaa Intian kanssa. Suurimmillaan persialaisten hallitsema alue ulottui aina Egyptistä Himalajan juurille Intiaan.\nAssyrialaiset kuvaukset suurista mastiffeistaan ovat hyvin tarkkoja. Nämä ovat yli 2500 vuotta vanhoja kivipiirroksia ja Birs Nimrudissa Ninivehin lähellä, englantilainen H. Rawlinson löysi piirroksen joka (”beyond all doubt”) esittää tiibetinmastiffia.\nKreikkalainen historioitsija Herodotus (500 e.Kr.) kirjoittaa miten persialaisten hallitsija Cyrus oli määrännyt tuotot useasta kaupungista ohjattavan hänen Intiasta tuotujen koiriensa kasvatustyöhön.\nPersialaisten ylivalta niin suurella alueella perustui pitkälti heidän Länsi-Himalajan vuoristolaaksoista tuotujen hevosten ylivertaisuuteen. Ei siis ole mikään ihme, että myös tiibetinmastiffeja tuotiin samoja reittejä pitkin.\nAlexanteri Suuri Intiassa\n300-luvulla e.Kr. Alexanteri Suuri valloitti Persian. Alexanteri Suuren sotakirjuri Megasthenes on ensimmäinen eurooppalainen, joka kuvailee hyvin tarkkaan näkemiään koiria Intian sotaretken aikana (Alexanteri Suuren sotaretki Intiaan ja kuningas Poruksen kukistaminen Hydaspeksessa, 327 e.Kr.) :\nIntian koira – roikkuvat korvat, valtava luusto, massiivinen ja lihaksikas, valtava jytky pää ja leveä kuono.\nCurtius Rufus eli ensimmäisellä vuosisadalla ja kuvailee Intian koiran käyttöä: Intiassa kuningas Sopeithes halusi näyttää Alexanteri Suurelle koiriensa ylivertaisuutta leijonanmetsästyksessä. Neljä koiraa hyökkäsi valtavan leijonan kimppuun ja kuninkaan palvelija yritti vetää irti yhden koiran leijonan kimpusta. Mutta koira oli pureutunut niin kovaa kiinni leijonaan, että koiran jalka (josta palvelija yritti vetää koiran pois) irtosi.\nKreikkalainen maantieteilijä Strabo Pontoksesta (kuoli n. 25 j.Kr.) kirjoittaa samaa Intian koirista: Koirat purevat heti kiinni leijonaan tai härkään eivätkä päästä irti. Kerrankin härkä ehti kuolla ennenkun koira saatiin irrotettua härän turvasta.\nMyös muinaisessa Roomassa tunnettiin hyvin tiibetiläisten vartio- ja taistelukoiria, jotka olivat valtavan kokoisia ja todella hurjia luonteiltaan. Gratius Faliscus, 159 j.Kr.: “Sunt qui Seras alunt, genus intractabilis irae.” (“Lisäksi, koirat joita tiibetiläiset kasvattavat ovat tunnettuja; itsepäinen rotu tunnettu hurjasta luonteestaan.”)\nIntiasta löytyy kuvia tiibetinmastiffeista. Kuningas Asokan aikaan (260-222 e.Kr.) rakennetusta talosta löytyy kuva tiibetinmastiffeista, samoja kuvia löytyy myös Länsi-Intian Sanchi Topesta, Buddhalais-temppelistä. Koirat ovat leveä otsaisia, niillä on roikkuvat korvat ja pitkää karvoitusta etuosassa ja kauluri.\nMarco Polo hurmaantui\nVuonna 1271 venetsialainen Marco Polo lähti Italiasta määränpäänä Kiina. Mm. Tiibetinmastiffi-lehti on tänä vuonna (3/2011) uutisoinut, ettei Marco Polo sinne koskaan ehkä päässyt. Tiibetinmastiffin historiaa tämä ei kuitenkaan muuta.\nMarco Polo kirjoittaa tiibetinmastiffista samoja asioita kun muutkin. Koirien koko, ulkonäkö ja käyttötarkoitus ovat identtiset hänen edeltäjiensä kuvauksien kanssa. Marco Polo hurmaantui tiibetinmastiffeista ja hankki koiran itselleen. Tämä tiibetinmastiffi oli Marco Polon turvana hänen matkatessaan ympäri Kiinaa. Ja lopulta mukana myös kotimatkalla kohti Italiaa.\n1400-luvun lopulla portugalilaiset purjehtivat Intiaan ja pian sen jälkeen saapuivat englantilaiset. Mutta tämä kausi tiibetinmastiffin tarinassa on jo lähihistoriaa.\nTeksti: Susanne Ojala\nCunliffe, Juliette; Tibetan Mastiff – Special Rare-Breed Edition, 2007\nHaynes, Francis; Sacred Horses of Nisaea, 1951\nRohrer, Ann; The Tibetan Mastiff: Legendary Guardian of the Himalayas / by Ann Rohrer & Cathy J. Flamholtz, 1989\nSiber, Max; (Tibethund 1897) The Venerable Tibetan Mastiff / by Max Siber, revised and edited by Cathy J. Flamholtz, 1995\nKäännetyt tekstit: Susanne Ojala\nOte artikkelistä “There are more Tibetan breeds than you perhaps think”, kirjoittanut Juliette Cunliffe, sivut 64-66, Tibetan Breeds Yearbook 2010:\nOtteita kirjasta The Indian Dog, W.V. Soman, 1963: Poimintoja Intian Kennelliiton Bhotia-rotumääritelmästä (Himalayan Sheepdog Breed Standard) ja Shri Mukundilalin kommentteja ja lisäysehdotuksia rotumääritelmään:\nRoteva koira muttei massiivinen. Seistessä pitää päänsä kauniisti pystyssä, häntä hienosti kannettuna takaosan päällä. Etujalat suorat ilman pitkää karvoitusta. Keskikokoinen pää ja suht tasainen päälaki. Loiva otsapenger. Kuono kärkeä kohti kapeneva. Huulet täyteläiset mutta tiiviit. Silmät syvälle asettuneet ja tiiviit, hieman viistot, keskikokoiset. Korvat kolmiomaiset, pään kokoon suht pienet, korkealle asettuneet ja lähellä päätä vasten roikkuvat.\nBangara Mastiff (kuva alla)\nThe Indian Dog, W.V. Soman, 1963: Bangara Mastiff on himalajan vuoristokoira-variaatio joka on kehitetty tiibetinmastiffista. Sitä käytetään tiibetinmastiffin tavoin laumanvartijana suojelemaan jakkeja ja lampaita petoeläimiä vastaan.\nTeksti ja kuvat: Susanne Ojala\n”Olin tilannut upean tiibetinmastiffi-uroksen Tiibetistä. Mutta oli pakko perua, koska nykyisten (PEVISA-ohjelman) jalostussääntöjen jälkeläisrajoitus yhdelle tiibetinmastiffille tekee niin kalliin tuonnin täysin mahdottomaksi.”\nNäin harmistelee of Zlazano-kennelin omistaja Paula Kangassalo heinäkuun alussa (2011) ruotsalaisille vierailleen. Ruotsalaiset tiibetinmastiffi-kasvattajat Monika Wahlstedt (Kennel Bod Khyi) ja Jane Otterud (Kennel Durettos) tietävät mitä koiran tuonti maksaa, ja keskustelu siirtyy kahvipöydän ääressä koirien luonteisiin. ”Pelokas tai aggressiivinen koira – ihan sama, kumpaakaan ei pidä käyttää jalostukseen”, painottaa Paula tarmokkaasti. Paula myös jatkaa, että pentua ostaessa pitäisi aina vaatia saada tavat pentueen emän. Kysymykseen, minkä ikäisenä tietää tiibetinmastiffin oikean luonteen, vastaa Paula pitkällä kokemuksellaan: 2 vuotiaana.\nPaula Kangassalo on kasvattanut 471 tiibetinmastiffia (87 pentuetta), enemmän kun kaikki ruotsalaiskasvattajat yhteensä. Monika ja Jane ihastelevatkin suuresti Paulan pihalla iloisesti tervehtiviä tiibetinmastiffeja. Paula on ruotsalaisten mielestä onnistunut aivan erityisen hyvin vaalimaan oikeaa luonnetta, upeita runkoja, ilmekkäitä päitä ja hyvää luustoa. Monika katselee erityisen innolla Paulan koirien takaosan rakennetta.\nPaulan nuorista aikuisista tiibetinmastiffeista osa on myynnissä. Paula ihmetteleekin miksi tiibetinmastiffi-kasvattajat ostavat lähes aina pentuja. Kun ostaa aikuisen koiran tietää mitä saa. Moni Paulan aikuisista myynti-koirista ovat jo muotovalioita, lähes kaikilla 1 tai 2 sertiä, luonteet valmiiksi kehittyneet ja terveystulokset tiedossa.\nSiirrymme takaisin Paulan olohuoneeseen ihastelemaan Paulan näyttelyissä voitettuja pokaaleja. ”Minä annan kaikki pois, ihan turhia. Nehän täyttäis koko talon!”, tokaisee Paula nauraen. Ja pakkohan se on myöntää, pokaalin hinnalla saisivat näyttelyjärjestäjät varmasti keksittyä jotain paljon käytännöllisempää: Eri koiramuonavalmistajien lahjakortteja, koiratarvikkeita ja miksei vaikka pizzeriaketjun lounas, näyttelyissä kun aina tuppaa tulemaan nälkä, myös ihmisille.\nMatkalla takaisin satamaan kääntyy keskustelu tärkeisiin terveystutkimuksiin Suomessa. Vuodesta 2012 alkaen pitää tiibetinmastiffi-pentueiden vanhemmilla olla myös tutkitut kyynärnivelet. Tämä on hyvä. Mutta Suomi on varmaan ainoa maa, jossa tämä vaatimus astuu voimaan ilman minkäänlaista siirtymäkautta. Tämä on hyvin valitettavaa.\nAntoisa päivä osoittaa jälleen kerran miten tärkeää eri maiden kasvattajien välinen yhteydenpito on. Eikä vain netin kautta. Mikään ei voita rauhassa yhdessä istumista ja hienojen koirien tunnustelua ja arviointia.\n(vas-oik) Paula Kangassalo, Jane Otterud, Monika Wahlstedt\nFI MVA of Zlazano Yeti Milarepa\nsynt 5.3 2010 , 2 x SERT) of Zlazano Go-Ba\nTiibetinmastiffin rotutyyppi ja rakenne Tiibetissä\nkirjoittanut: Luo Go, Tiibet\nkäännös englanniksi Wu Chengmin, Tibetan Mastiff Research Center, Gon Yi, Kiina\n(alkuperäinen kirjoitus, Modern Molosser nro 1, tammikuu 2010)\nsuomeksi Susanne Ojala, kuvat The Next Reporter, People´s Daily Online, China Tibet Information Center\nTiibetinmastiffi on ainutlaatuinen rotu jolla on substanssia ja luustoa, neljä vahvaa, rotevaa ja lihaksikasta raajaa, ilman liioiteltua massaa rungossaan. Nämä ominaisuudet ovat jalostuneet erittäin karussa ilmastossa maailman korkeimmassa vuoristossa. Rodulla on vahva immuniteetti, voimakas lisääntymiskyky ja kehittyy hitaasti. Tiibetinmastiffilla on paksu turkki jonka peitinkarva on suojaava ja alla erittäin runsas eristävä alusvilla.\nTiibetinmastiffi on tuhansien vuosien ajan selviytynyt Tiibetin karussa ja niukassa luonnossa. Tiibettiläiset eivät ole systemaattisesti ohjanneet tai hakeneet ulkopuolisia vaikutteita koiriensa jalostuksessa joten suuria eroavaisuuksia rodussa ei juuri esiinny. Siksi tämä rotu on säilynyt alkuperäisenä muinaisilta ajoilta.\nJonkin verran eroavaisuuksia rotutyypeissä toki löytyy. Koirien rakenne ja rotutyyppi vaihtelee tietyssä määrin ympäristötekijöiden seurauksena. Maasto, ekologia ja pentujen hoito riippuen ruuan saatavuudella eri sosiaalisissa ja taloudellisissa olosuhteissa. Seuraavassa tiibetinmastiffin eri rotutyypit Tsingzangin Ylämaalla, tyypin, rakenteen ja koirien tehtävän (funktion) mukaan.\nLaakso-tiibetinmastiffi Tiibetissä (Tsang Khyi)\nTiibetissä laakso-tiibetinmastiffia kasvatetaan ensisijaisesti maan eteläisissä osissa: Cuomai, Jiazha Sanru, Cuona ja Longzi. Alueita, joissa on korkealla sijaitsevia vuoristolaaksolaitumia.\n1800-luvun puolivälissä, Charles Darwin ylistää kirjassaan ´The Variations of Animals and Plants Under Domestication´ “valtavaa mustaa mastiffia” joka elää Himalajan vuoristoalueen eteläosissa Tiibetissä. Hän selvästikin viittaa suuriin tiibetinmastiffeihin jotka löytyvät tältä alueelta.\nMe tiibettiläiset kutsumme yleisesti tätä tiibetinmastiffia Tsang Khyi´ksi viitaten erittäin suureen kokoon ja erityisen upeaan ja haluttuun tyyppiin. Tätä tiibetinmastiffia ylistetään tiluksien vartijana ja huolenpitäjänä sekä kauneutensa ja halutun tyypin takia. Tavallisesti me sidomme nämä koirat porttimme viereen tai molemmin puolin telttaamme vartijana, kahlittuna koirana (tiibetiksi do-khyi) kun tuntemattomat ihmiset lähestyvät.\nTsang Khyi, kuva: China Tibet Information Center\nErinomaisen uroksen tulisi olla vähintään 75cm korkea ja aikuinen narttu noin 70cm. Näillä koirilla on erittäin iso pää ja korostunut niskakyhmy takakallossa, paksut ja pitkät roikkuvat korvat, syvälle asettuneet kolmiomasiet silmät, silmäluomien punainen sisäosa näkyvissä kun koira on vihainen, ylähuuli roikkuva, löysä ja huulien (suun) takaosassa roikkuvia avoimia poimuja, korostunut täyteläinen harja säkään asti ja leveä suora selkä joka nousee loivasti kohti kapenevaa takaosaa, alalinjassa hienoinen nousu vatsaa kohti. Väreinä musta ruskein merkein (Jiama) ja kokomusta (Dongma), tietyt valkoiset merkit sallittuja. Kaikki muut värit viittaavat siihen että jalostukseen on käytetty muita tiibetinmastiffi-tyyppejä tai risteytyksiä muihin Himalajan koiriin.\nTsang Khyi tai laakso-tiibetinmastiffin erityiset ominaisuudet\n1. Vartioimisen erityisasiantuntija\nKoska Tsang Khyi on kookas ja roteva ja koiran ulkomuotoa on niin pitkään jalostettu tulee pään koko ja huulten pituus yhä vain korostuneimmiksi ja roikkuvimmiksi iän myötä. Tämän takia Tsang Khyi tiibetinmastiffien ei tule liikkua paimenten ja laumojen mukana koska koira ei ole parhaimmillaan petoeläimiä vastaan. Tsang Khyi ei ole tuhansiin vuosiin kuulunut laumaa-vartioiviin koiriin. Näiden koirien arvo on kotien vartijoina ja olla perheiden iloksi. Tämä tiibetinmastiffityyppi on uskollinen isäntäväelleen ja perheen kotieläimille. Koirat tunnistavat ja hyväksyvät muita ihmisiä, myös ihan vieraita ihmisiä jotka ovat isäntäväen kanssa tekemisissä. Ne eivät kuitenkaan siedä vieraita eläimiä isäntäväen kodin tai eläinten läheisyydessä, etenkään öisin. Koirat pysyvät valppaina koko yön ja partioivat tiluksia.\nKun Tsang Khyi havaitsee tunkeilijan tai uuden tilanteen voi isäntä arvioida koiran haukunnasta onko kyseessä eläin tai vieras ihminen. Myös suunta ja etäisyys ovat kuultavissa koiran haukunnasta ja isäntäväki tietää mihin varautua parhaalla tavalla. Kun vieras ihminen on saapunut koiran alueelle tämä ryntää vieraan luo haistelemaan. Jos vierailija pysyy paikoillaan hän on turvassa. Muuten koira tarttuu ja pitää kiinni tarvittavalla voimalla kunnes isäntäväki saapuu paikalle.\n2. Korkeasti arvostettu ulkonäkö ja luonne\nTsang Khyin erikoinen haukunta on sointuva, rosoinen ja hyvin matala. Koiralla on aina eri äänet riippuen tiedoista ja etäisyyksistä vieraaseen kun se hälyttää isäntäväkeä. Tiibettiläiset asiantuntijat ovat sitä mieltä että Tsang Khyi´lla on vahva jyrinä joka puuttuu muilta mastiffityypeiltä. Tutkimuksien mukaan tämä erikoinen ääni on hyvin yleinen ja dominoiva piirre Tsang Khyi –tyypissä. Kun Tsang Khyi´hin jalostetaan muuntyyppistä tiibetinmastiffia voi myös haukunta muuttua. Mutta puhtaiden Tsang Khyi –mastiffien jälkeläisten haukunta on selvästi erottuva: sointuva, matala ja miellyttävä. On todella tärkeää ja arvokasta vaalia tätä erityistä tyyppiä ja ääntä.\nMeille on elintärkeää arvostaa ja vaalia tätä puhdasta Tsang Khyi laakso-tiibetinmastiffia ja kunnioittaa ja suojella niiden ikivanhaa perinnettä. Näitä koiria pitää jalostaa hyvin valikoidusti ja geneettistä tietoa käyttäen. On koko ajan etsittävä ja valittava parhaita mahdollisia yhdistelmiä jalostukseen. Tämä on tärkeä aihe josta on välttämätöntä keskustella koska maailma jossa tiibetinmastiffit elävät muuttuu samanaikasesti kun koirien suhde ihmisiin.\nVielä kerran muistutus siitä, miten uniikki ja tärkeä Tsang Khyi´n ääni on. Haukunta muuttuu sitämukaan kun vieras lähestyy koiraa. Haukunta muuttuu ja tulee voimakkaammaksi kun koira nousee seisomaan, ja edelleen kun koira kävelee tai juoksee. Kun vieras ohittaa kahlitun Tsang Khyi´n tämä hyökkää ja ponnistelee, kaula kuristuu, silmät loistavat punaisina, hampaat narskuvat ja kuulemme vain käheän, huohottavan äänen. Kaikki tämä on osoitus koiran raivokkuudesta. Ja vaikka koiran käyttäytyminen antaa ylimääräisiä sydäntykytyksiä, voimme kuitenkin loppujen lopuksi nauttia turvallisuuden tunteesta, levollisin ja huojentunein mielin. Ilahduttavaa katseltavaa.\nYlämaan tiibetinmastiffi (Dro-Khyi, ei pidä sekoittaa do-khyi ”kahlittu koira” –sanaan)\nYlämaan tiibetinmastiffi, tai laidunmaan Dro-Khyi tiibetinmastiffi kuten jotkut ihmiset tätä koiraa kutsuvat löytyy seuraavilta alueilta: Gannan, Tsinghai ja Cichuan Zang. Erinomaisia ja tyypillisimpiä ylämaan Dro-Khyi tiibetinmastiffeja löytyy Hequ´sta. Herrojen Cui ja Yang´in mukaan (Agricultural College, Gansu) tätä tiibetinmastiffi-tyyppiä löytää ennenkaikkea Hequ´n alueella. Tiibettiläiset kutsuvat koiria nimellä Dro-Khyi tarkoittaen ”tiibetinmastiffi joka elää preerialla tai ruohikkoalueella”. Tyypillisiä piirteitä koiralle ovat:\nDro-Khyi, kuva: People´s Daily Online\n1. Suuri koko, roteva vahva runko ja luusto, tarkoituksenmukaiset ja tasapainoiset liikkeet. Erinomainen aikuinen uros on vähintään 73cm korkea, ja tulisi olla huomattavan kookkaampi. Aikuinen narttu tulee olla reippaasti yli 65cm. Koiralla on iso pää ja korostunut niskakyhmy takakallossa, korvat ovat pienemmät kun Tsang Khyi´llä. Ylähuuli on roikkuva, löysä ja laahaava. Kaulassa ja kasvoissa vähintään kaksi selvää ihopoimua. Selkä on leveä ja tasainen ja nousee selvään pisteeseen hartioille. Maltillinen nousu alalinjassa. Kantaa häntäänsä kiepillä selän päällä.\n2. Väriltään yleisimmin musta ruskein merkein, musta tai kulta. Muita värejä esiintyy, kuten harmaa tai valkoinen, mutta nämä ovat ennemmin risteytyksiä.\n3. Turkin tulisi olla runsas ja paikotellen pitkä, vahvaa laatua ja kylmältä suojaava.\n4. Preerialla tiibetinmastiffin luonne on hirmuinen ja aina valpas. Koira on hyvin uskollinen isännälleen ja tekee työnsä. Voi olla hyvin suojeleva ja tunkeilijoita vastaan agressiivinen, hyökkäävä villejä eläimiä kohtaan. Vahvasti laumaa vartioiva, koira voi vartioida koko yön kävellen tiluksien ympäri suojellen ihmisiä ja laumaa.\n5. Dro-Khyi´llä, tai ylämaan tiibetinmastiffilla on ohuempi ja korkeampi haukunta kun Tsang Khyi´llä. Vaikkakin hyvin kuuluva, ääni ei ole niin sointuva ja miellyttävä. Tämä on roteva koira jolla on paksummat ihopoimut kaulassa ja kasvoissa kun Tsang Khyi´llä. Osoituksena että näiden kahden tyypin välillä on eroja joita pitää huomioida tulevissa jalostusohjelmissa.\nNäiden kahden tyypin välillä (ylämaa/preeria/Dro-Khyi tiibetinmastiffi ja laakso/Tsang Khyi tiibetinmastiffi) ei ole suurempia funktionaalisia eroja kun haukunnan sointuvuus. Molemmat tyypit soveltuvat parhaiten vartioimiseen, olemaan iloksi ja näitä koiria tulisi suosia jalostettavaksi, ennemmin kun muita paikallisia paimenkoiria.\nZhongyuan Tibetan Mastiff Research Center on suuresti edesauttanut tiibetinmastiffin vaalimisessa. Siellä on monta ideaalia ylämaa/preeria/Dro-Khyi tiibetinmastiffia. On kuitenkin kiirellistä perustaa ja kehittää korkealuokkainen geneettinen tietopankki parhaimmille tiibetinmastiffi-linjoille.\nLänsimaalaisille tiibetinmastiffi on yleinen käsite molemmista tyypeistä, Tsang Khyi laakso-tiibetinmastiffi ja ylämaa Dro-Khyi tiibetinmastiffi. Molemmat ovat kookkaita ja upeita mastiffeja joilla on roikkuvat, löysät huulet.\nOn vaikeaa ja harvinaista löytää puhdasta pitkäkarvaista leijona-tiibetinmastiffia Tiibetissä, vaikkakin sitä paikoin esiintyykin laajemmin. Sen alkuperäiset alueet Tiibetissä ovat Shangnan, A´li ja Changdu. Ja koiria löytyy myös Diping paimentolaisilla Yunan´issa Kiinassa. (Tämä koira on myös yleisempi joissain länsimaisissa kenneleissä.)\nleijona-tiibetinmastiffi, kuva: The Next Reporter\nTämä tyyppi on hyvin valpas, voi olla aggressiivinen, paimentolaisten vahtina tavallisesti kahlittuna koirana/do-khyi aitaan tai molemmin puolin nomadien telttaa. Erinomainen leijona-tiibetinmastiffi uros on korkeintaan 70cm korkea sää´än kohdalta, narttu korkeintaan 65cm. Koiralla on pyöreämpi pää, iso ja lyhyt kuono jossa tiukemmat huulet. Leveä selkä ja pitempi runko. Sää´än kohta ei ole selvästi näkyvissä koska on tuuhean karvan peitossa (kuten Chow Chow). Karvoitus peittää koko rungon. Värit ovat tavallisesti harmaa, harmaa ruskein merkein, musta ruskein merkein tai musta. Valkoinen tai kultainen leijona-tiibetinmastiffi on tavallisesti Dro-Khyi´n tai muun Himalaja-koiran risteytys.\n(Herra Luo Go on syntynyt ja elänyt koko elämänsä Tiibetissä. Hän on entinen Lhasan pormestari ja tiibetinmastiffien kiistaton ykkösnimi rotuasiantuntijana. Herra Luo Go on yli 70 vuotias ja elänyt tiibetinmastiffien kanssa koko ikänsä. Hänen uniikki tietonsa ja kokemuksensa tiibetinmastiffeista perustuu rodun kasvatustyöhön aina aikaan ennen Kiinan Tiibetin valloitusta 1950-luvulla.)\nLue tästä alkuperäinen artikkeli englanniksi. Herra Luo Go´n artikkeli alkaa sivulla 3:\nTiibetinmastiffin rotumääritelmä ei ole tiibetiläisten laatima\nKoiramme-lehti 04.2011, kirjoittanut: Susanne Ojala\nSuomen Kennelliiton julkaisemassa Koiramme-lehdessä (tammikuu 1-2, 2011) oli rotuesittelyvuorossa tiibetinmastiffi. Kirjoituksessa esitellään rodun nykypäivää Suomessa ja Nepalissa, ja historiaa. Historiallinen kuvaus tiibetinmastiffin alkuperäisestä ulkonäöstä ja koosta kuitataan sanoilla ”lievää liioittelua”. Historiallisia kuvia ei kirjoituksessa ole lainkaan. Kiinan väitetään ”vuosisatojen aikana tuhonnut Tiibetiä” ja ”Tiibetinmastiffi onkin aikojen saatossa muuttunut ja on yhä muuttumassa koko ajan kiinalaisempaan suuntaan; koirien koko kasvaa, turkin määrä kasvaa samalla kun laatu heikkenee. Koirilla, jotka oikeasti ovat hyvin kuivia, on nykyään irtonahkaa joka puolella sekä poimuja kuin shar peillä.”\nRodun tämän päivän käytöstä, artikkelissä sanoilla ”Himalajan vuoristossa” jätetään mainitsematta että kirjoituksessa on kyseessä Nepalin köyhä maaseutu. Kuvaukset että koirat ”ovat rakenteeltaan kuivia, niissä ei ole mitään liioiteltua kuten ylimääräistä nahkaa tai karvaa” ja että ”koiria ei kasvateta ulkonäöllisin perustein” ovat myös Nepalista ja täysin ristiriidassa tiibetiläisten käsityksien kanssa rodustaan nimeltä tiibetinmastiffi.\nPaljon eri koiratyyppejä\nHimalajan valtavalla vuoristoalueella on vuosituhansien aikana kehittynyt erityyppisiä koiria hyvin eri tehtäviin. Historialliset dokumentit, kirjoitukset, piirrokset ja valokuvat osoittavat tämän todeksi:\n– hyvin pieniä palatsien ja luostarien lemmikkejä sekä kattorakennelmien tähystäjiä\n– ketteriä ja kevyitä paimenkoiria\n– eri riistaan soveltuvia metsästyskoiria\n– vahvoja, itsenäisesti työskenteleviä karjanvartioita\n– suuria, raskaita kylien, luostarien ja palatsien vartiokoiria\nNäiden selvästi erityyppisten koirien välillä on valtava kirjo välimuotoja. Suurin osa Himalajan vuoristoalueella elävistä koirista ovatkin vähän sitä sun tätä. Koiria, joita käytetään moniin eri tehtäviin. Koiramme-lehden kirjoituksessa (kuvat sivuilla 34, 37 ja alakuva sivulla 40) on tyypillisiä Nepalissa esiintyviä kevyitä paimen-vahtikoiria.\nKiina valloitti Tiibetin vuonna 1950. Ennen sitä Tiibetissä elettiin vuosituhansia hyvin eristäytyneesti. Valloituksen jälkeen alkoi Kiinan systemaattinen Tiibetin kulttuurin tuhoaminen ja maan riistäminen. Tiibet suljettiin täysin ulkomaailmalta.\nEnnen vuotta 1950 Tiibetistä tuotuja koiria ei enää esiinny länsimaisten tiibetinmastiffien linjoissa. Myös Suomen tiibetinmastiffi-kanta polveutuu koirista, jotka rodun pelastamiseksi tuotiin Kiinan valloituksen jälkeen Intiasta, Nepalista ja Bhutanista. Amerikkalaiset onnistuivat vasta muutama vuosikymmen sitten tuomaan ensimmäiset todistetusti suoraan Tiibetistä polveutuvia koiria Taiwanista. 1990- ja 2000-luvut ovat kuitenkin avanneet rajat sekä Kiinaan että Tiibetiin. Länsimaiset koirakasvattajat, -tuomarit ja -harrastajat ovat matkoillaan voineet todeta, että Tiibetissä esiintyy edelleen täysin alkuperäisiä kaikkien eri koiratyyppien edustajia.\nTiibetinmastiffi tänä päivänä\nTiibetinmastiffi on tämän päivän Kiinassa haluttu statussymboli. Kalleimmasta tiibetinmastiffista on maksettu jopa $1.500.000. Lukemattomat kiinalaiset tiibetinmastiffi-kennelit jalostavat rotua kiinalaisten mieltymyksien mukaan.\nViime vuonna (2010) saimme vihdoinkin englanniksi käännetyn, ensimmäisen kautta historian, tiibetiläisten oman kuvauksen tiibetinmastiffista kotimaassaan Tiibetissä (katso tästä!: Tiibetinmastiffin rotutyyppi ja rakenne Tiibetissä, kirjoittanut: Luo Go, Tiibet).\nTiibetistä ja Kiinasta on viimeisten 10 vuoden aikana tuotu todella upeita tiibetinmastiffeja länsimaihin. Näiden koirien jälkeläisiä on jo Suomessakin.\nKiinassa ja Tiibetissä tunnetaan tänä päivänä reippaasti yli 100 täysin erillistä ja puhdasrotuista tiibetinmastiffi-linjaa. Rotumme tilanne on aivan ainutlaatuinen koiramaailmassa. Meillä on mahdollisuus laajentaa geenipooliamme lähes loputtomalla materiaalilla koirien alkuperäismaasta.\nKiinalaisten tiibetinmastiffi-ihanteet eivät miellytä kaikkia suomalaisia rodun harrastajia. Aitoja historiallisia kuvauksia rodusta ja tiibetiläisten omia näkemyksiä koiristaan on meidän kuitenkin syytä kunnioittaa. FCI´n alaisina meidän on noudatettava voimassa olevaa rotumääritelmää. Mutta on muistettava, että tämä rotumääritelmä ei ole tiibetiläisten asiantuntijoiden laatima.\n– mastiffi tai vuoristokoira? Osa 2\nkirjoittanut: Richard W. Eichhorn, USA, 2010\nsuomeksi Susanne Ojala, kuvat Minna Tallberg\nTämä artikkeli (editoimaton versio) on jatkoa maailmankuulun tiibetinmastiffi-asiantuntijan, -kasvattajan ja –tuomarin Richard W. Eichhornin (Drakyi Tibetan Mastiffs) kirjoitukselle, joka julkaistiin ´Modern Molosser´issa tammikuussa 2010. Käännös on mahdollisimman tarkka sekä sisällöltään että käsitteistöltään, vain tietyin osin on teksti mukautettu Suomen olosuhteisiin. Lainaukset ovat jätetty artikkelin alkuperäiskielelle jotta tarkka historiallinen autenttisuus korostuisi.Richard W. Eichhorn toivottaa teidät tervetulleiksi historialliselle matkalle: ”Read what history has to say about the present-day heated controversy that divides the breed surrounding the Tsang Khyi-mastiff type and the Do-Khyi-mountain type. Do present day standards have it wrong?”\nHimalajan matkaajat ovat vuosisatojen saatoksessa dokumentoineet miltä tiibetinmastiffi näytti, ja näyttää vielä tänäkin päivänä. Tiibetin pääkaupungin Lhasan edellinen pormestari ja maailmankuulu tiibetinmastiffien rotuekspertti herra Luo Go on määrittänyt suuntaa näyttävässä, uniikissa artikkelissään tiibettiläisrodun eri tyyppejä ja näiden rakenteita: Tsang Khyi & Dro-Khyi / mastiffi-tyypit (laakso & ylämaa) ja leijonatiibetinmastiffi / vuoristokoira–tyyppi (Kääntäjän huom: tämä tyyppi muistuttaa eniten FCI-rotumääritelmän mukaista ”Do-Khyi -tiibetinmastiffia”). Tämän artikkelin tarkoitus on edelleen määritellä ja dokumentoida näitä selviä eri rotutyyppejä, jotta oikea ymmärrys rodusta rohkaisisi erinomaisten ja oikeanlaisten yksilöiden valitsemiseen jalostusohjelmiin ja voittajiksi näyttelykehiin.\n(Kääntäjän huom: Do-Khyi tarkoittaa tiibetiksi ”kahlittua koiraa”, ei tiibetinmastiffia. FCI on virheellisesti nimennyt tiibetinmastiffin Do-Khyiksi, eivät tiibettiläiset!)\nLähestyessämme ja ymmärtääksemme tätä vaikeaa aihetta, meidän on hyväksyttävä se tosiasia, että tiibetinmastiffi on täydellinen mastiffin ja vuoristokoiran yhdistelmä. Se on mastiffi, joka toimii vuoristokoirana ja vuoristokoira, joka on mastiffityyppinen ja –kokoinen. Se on vaikuttava koira, joka on kehittynyt ja sopeutunut selviytymään äärimmäisen kovassa ilmastossa ja maasto-olosuhteissa ”maailman katolla”. Tuloksena on tasapainoisesti, voimakkaasti, määrätietoisesti ja tehokkaasti liikkuva vuoristokoira, jolla on mastiffin mittasuhteet ja (tyypistä riippuen) pisin leijonamainen karva kaikista molossikoirista.\nMeidän on myös hyväksyttävä ristiriita joka syntyy, kun kaukoidässä tiettyyn käyttöön ja tehtävään kehitetty rotu yritetään mukauttaa länsimaisiin rakennestandardeihin ja survoa rotu kapeakatseisiin rotumääritelmiin. Jos oikeasti haluaisimme säilyttää ”aidon” tiibettiläisen rodun, meidän tulisi kunnioittaa vallitsevia tiibettiläisiä rotumuotoja eikä muokata niitä mahtumaan yhden tiibetinmastiffi-rotutyypin alaisuuteen. Meidän tulisi silloin kunnioittaa alkuperäisiä erilaisuuksia rodun sisällä ja jakaa rotu eri roturyhmiin eri rotumääritelmillä ja jalostusohjelmilla. Tiibetissä ja koko Kiinassa näitä alkuperäisiä eroavaisuuksia kunnioitetaan ja koirat jalostetaan ja arvostellaan näyttelyissä erikseen tyypin, värin ja karvanlaadun mukaan:\n-tiikeri / mastiffi\n-leijona / vuoristokoira\n-lumi / valkoinen\n-partainen (bearded) / Khyi Apso\nLänsimaissa nämä eri rotutyypit on mahduttava yhden ainoan rotumääritelmän raameihin (esim. AKC ja FCI). Olipa kyseessä mastiffityyppinen, vuoristokoira, pitkä- tai karkeakarvainen, kaikkine eri värivariaationeen. Ei ihme että tuloksena on sekaannuksia, epäjohdonmukaisia sijoituksia näyttelyissä sekä keskinkertaisia ratkaisuja jalostusohjelmissa. Kasvattajina ja tuomareina meillä on velvollisuus pysyä uskollisina rodun alkuperäisyyden vaalimisessa. Meidän on syytä pitää mielissämme tiibettiläisten oma ja alkuperäinen näkökohta rotuunsa (/ rotuihinsa), olipa nykyinen rotumääritelmämme mikä tahansa. Rotumääritelmät muuttuvat koko ajan riippuen kuka milloinkin on päättämässä. Alkuperäisyys ja asioiden paikkaansapitävyys ei aina kulje käsi kädessä uusien trendien tai tietyn tyyppisten kasvatusohjelmien suosimisessa. Onneksi meillä on laajat historialliset dokumentit rodustamme jotka objektiivisesti osoittavat ns uusien historiallisten tulkintojen virheellisyyttä sekä pyrkimyksiä muuttaa rotua sen mukaan mitä päättävien tahojen kenneleissä sattuu löytymään.\nArvostettu kirjailija ja historioitsija Robert B. Ekvall on tunnettu tiibetinmastiffi-maailmassa. ROLE OF THE DOG IN TIBETAN NOMADIC SOCIETY vuodesta 1963 on tarkka kuvaelma rodustamme: ”There are two varieties or breeds; the true Tibetan mastiff – which is somewhat rare – and another equally ferocious and almost equally large mongrel. The latter undoubtedly has, among other strains, more or less mastiff blood. The mastiffs, known variously as Sang Khyi (Sang dog) or TSang Khyi (dogs of Tsang) constitute what Tibetans call a ‘bone line’ and considerable efforts are made to keep the breed pure. Their possession is somewhat of a status symbol; it is very difficult to find one for sale; and if found the price is usually that of a good horse. They have the typical heavy muzzle, high domed head, hanging lips, the red of the eyelid showing and massive forequarters of the mastiff breed. The rather long tail is somewhat lightly feathered and carried in a loose curl. In color they are usually black, always so if considered pure bred – with tan trim on the face, neck end legs, usually some white on the throat and chest, and a tan spot over each eye; from which they get the name Mig bZHi Can (four eyed one[s]). As to size, the one I had weighed 160 pounds. Their most distinctive characteristic is an incredibly heavy baying bark – much more like the sound of a fog horn than the outcry of any animal. The mongrel watchdogs, which are far the more numerous, are little, if any smaller than the mastiffs and quite as ferocious. But in their bark they do not have quite the foghorn quality or tone which distinguishes the true mastiff. In coloration they exhibit greater diversity; ranging from pure black to grey wolf color and even an occasional white one. Their pelage is somewhat longer than that of the mastiffs, they have somewhat wide and flatter heads with more pointed muzzles, and the heavily feathered tail is carried in a tight curl over the back. Their proper function in life, however, is as watchdogs, and as such they are savage and alert. Their mission in life, as defined by the Tibetans, is to “guard wealth against beasts of prey and thieves” and to the fulfillment of this mission they bring vigilance and ferocity.”\nItsekin tiibetinmastiffi-omistajana Robert B. Ekvall painottaa, ”there are two varieties or breeds”, on olemassa kaksi tyyppiä tai rotua. Ja näin on tänäkin päivänä. Sang Khyi / Tsang Khyi on arvostettu ja puhdasrotuinen, harvinainen ja harvoin myynnissä, kallisarvoinen statussymboli. Tällä koiralla on vahva kuono, korkea niskakyhmyinen pää, roikkuvat huulet, silmäluomien punainen sisäosa näkyvissä, voimakas etuosa, pitkä ja löysästi selälle kaartuva harva-hapsuinen häntä, väriltään black/tan, valkoista kaulassa ja rinnassa. Massiivinen koira jolla on syvä ja matala haukunta, kun sumutorvi. Tämä määritelmä Tsang Khyi-mastiffista on identtinen pormestari Luo Go´n kuvauksen kanssa arvostetusta ja suojellusta koirasta tämän päivän Tiibetissä. Ekvallin toinen tyyppi tai rotu-variaatio kuvataan ”sekarotuisena” koirana, joka voi olla hieman (jos lainkaan) Tsang Khyi´tä pienempi ja samanveroinen luonteeltaan. Tämä koira on määrältään paljon yleisempi kun Tsang Khyi ja siinä on vaihtelevasti mastiffiverta. Näillä koirilla ei ole sama syvä haukunta ja niitä esiintyy monissa eri väreissä mm musta, sini / harmaa jopa valkoisia. Karva on pitempi, kallo leveämpi / litteämpi, kuono hienostuneempi ja häntä kannettu kireämmällä kiepillä korkeammalla selällä. Myös tämä kuvaus tästä toisesta rotutyypistä osuu yksiin pormestarin määritelmän kanssa. Näitä molempia eri koiratyyppiä tuotetaan tänä päivänä monissa jalostusohjelmissa puhdasrotuisina tiibetinmastiffeina.\nEuroopassa kasvatettu tiibettiläisten ihannoiva MASTIFFI-tyyppinen tiibetinmastiffi. Koira on Bhadra Rishiwa Z Kaskay, omistajat Priit ja Thea Poldmae.\nEuroopassa kasvatettu, kaunis FCI´n nimeämä ”Do-Khyi”-tyyppinen tiibetinmastiffi. Koira on of Zlazano Atisha, omistajat Heidi Roiha-Laakso ja Minna Huhtinen.\nHan-dynastian Kiina (142-87 ennen ajanlaskumme alkua) kuvaa tiibettiläisiä koiria “aasin kokoisina” (Marco Polon sama huomio 1200-luvulla), jotka esiintyvät “punaisessa värissä”. Luonnontieteilijä Bryan Houghton Hodgson kuvasi rotua 1842 ”There are several varieties,” ja määrittää väreiksi ”Black, black and tan or red with more or less of white. Some have a fifth toe behind [rear dewclaw = taka-kannuskynsi],”. Tämän seikan mainitsee myös Charles Darwin teoksessaan ´Animals and Plants Under Domestication´ vuonna 1868. Bryan Houghton Hodgson kuvaus löytyy ´Tibetan Mastiffs, 5-clawed and 4-clawed variety,´ joka on julkaistu teoksessa ´DOGS of the last hundred years at the British Museum´ (Natural History). Bryan Houghton Hodgson jatkaa kuvaustaan kahdesta variaatiosta: ”The variety from Lhassa is the most beautiful variety, and is almost always black with tan legs and a fifth or false toe front and rear,” ja ”The Mustang variety is much smaller, bright red in color, with small eyes: this variety does not have the rear fifth toes.”\nW.C. Martin kirjoitti ´Knight’s Weekly Volume, The History of the Dog´ vuonna 1845: ”The Thibet Mastiff exceeds the English Mastiff in size, and has a still more lowering expression of countenance, from the skin of the eyebrows forming deep wrinkles, running to the sides of the face, and from the thick pendulous deeply sagging lips. These huge dogs are the watchdogs of the tableland of the Himalaya about Thibet. The body is covered with rugged hair, of black colour, passing into yellow or tawny red shadings about the limbs, over the eyes, and on the muzzle: and the tail is well-furred, and arched over the back.”\nSaksalainen luonnontieteilijä ja koirarotujen ekspertti, professor Dr. Leopold Fitzinger kuvasi tiibetinmastiffia vuonna 1891: ”Canis molossus tibetanus. This breed is also a pure variety of the Molossus, whose unique characteristics are the result of selective adaptations to his geographical environment, and to climatic influences thereof.” ”Even the largest specimens of the common European Mastiff varieties do not attain the size of the Tibet Mastiff…The head is larger, the back of the head is more pronounced…the muzzle is broader and more blunt…the lips are longer and therefore more deeply sagging. The skin of the cheek region is looser, the ears are longer and more rounded, and the eyes are somewhat smaller. Aristotle considered the Tibet Mastiff to be a bastard produced by crossbreeding a domesticated dog with a tiger.”\nMax Siber, kirjoittanut ´Der Tibethund´ (1897), dokumentoi monien kirjailijoiden / matkaajien / historioitsijoiden löytöjä: ”The color of the Tibet Mastiff ranges from black to a light golden brown or red, but the vast majority of them are black in color with rust-colored markings,”(Kreivi Bela Szechenyi vuonna 1879);”Four feet in length from the tip of the nose to the onset of the tail, and had a height at the withers measuring two feet and ten inches [34″],” (Gill, 1880); ”The lips are deeply sagging…the mask has deep wrinkles…deep-set bloodshot eyes…pure black…brown and dark wolf-gray individuals; the latter usually have black masks and black-tipped guard hair…the giant, indeed the Goliath among the dog breeds, beside which even English Mastiffs, St. Bernards and Newfoundlands would appear small,” (J. A. Petersen, 1895); ”But there is considerable variation with regard to coat color…black…black with rust-red…rust-brown, light brown or golden red markings…others brown with yellow markings [chocolate and tan]…In addition, some are fawn-colored or deep red…Others are dark-colored with a black saddle…The Tibet Mastiff’s head is disproportionate…The lips of the Tibet Mastiff sag. The eyes are deeply set, with bloodshot conjunctivae…[rear] Dewclaws…all Tibet Mastiffs have them” (M. Siber, 1897).\nVuonna 1900 pastori H.W. Bush kirjoittaa Tsang Khyi-mastiffista: “There are plenty of inferior specimens, but the huge big dog with the massive head, rounded skull, pendulous flews, small dark eyes showing much haw, plenty of wrinkle, almost invariably black with tan points, is only as a rule to be found in the larger monasteries, or outside the premises of the richer Tibetans.” Kyseessä ei siis ole hienostuneempi vuoristokoiratyyppi jota pastori Bush kuvaa ”inferior specimens,” vaan arvostettu mastiffi jota pidettiin luostareissa tai varakkaiden omistuksessa.\nSamaa kuvaa koirakuvittaja ja –kirjailija Richard Strebel vuonna 1905: ”The Tibetans recognize two varieties- the rough and the smooth, though they value the rough most. The two strains, for they are not distinct breeds, resemble each other in every respect except coat.” “The two different types, the lighter animal and the much more massive one with heavier bone and wrinkled face…..Only the lighter type of dog was able to keep up the chase with the horses. The heavy type would have been quite incapable of reaching the speed of the horse but was used to hunt lion and bear.” “The fact is that the lighter type of animal is the natural original type, and the larger, heavier type, the purposefully bred one.”\nRodun ihailija ja yksi USA´n rotuyhdistyksen perustajista, Donald Messerschmidt, kertoo 1986 keskusteluistaan tiibettiläisen perheen kanssa kun hän työskenteli Nepalissa. Hän kuvailee ”Do-Khyi” / vuoristokoiran ja Tsang Khyi / mastiffin eroa oivallisesti: ”KHYI (”dog”), of Tibetan Mastiff (aka Bhotia as we know it), is the well-known livestock flock protection dog kept by the Drog-pa nomadic herders of western Tibet and shepherds of the Himalayan regions. This dog is renowned as a fighter, controlling wolves and other predators. It makes its rounds of the yak or sheep herds during the night, and has a good, deep bark. It has a sharp scenting ability known as zi nobo in Tibetan, and is a good tracker. It is also accustomed to cold and windy weather. Its hair is not exceedingly long; it has a good solid head and body, with a bushy tail over the back. In short, all that we consider prime [flock guardian] Tibetan Mastiffs to be. The best colors, my friends say, are a black and tawny dog with two ’eye spots,’ or an all black dog with a white star on its chest.” Messerschmidt jatkaa kuvaamalla mastiffia: ”(T)SANG KHYI, (”best dog”), are sometimes referred to as Do-khyi (”tied dog”). Compared with the ordinary KHYI above (Tibetan Mastiff), the (T)SANG KHYI in its prime is a rare dog. The (T)SANG KHYI is primarily a guard dog, typically tied at the gate of monasteries and farm compounds. It has, according to a Tibetan saying, ’Big head, big ears, big mouth (jowls) and big bark,’ but my friends were quick to point out that it is not a good running dog and has a generally narrow and poorly structured rear end. The (T)SANG KHYI is known for its ferocity as a barker, especially at night.”\nTästä herääkin kysymys, miten meidän pitäisi tulkita tiibetinmastiffin kaksijakoista historiaa ja sopeuttaa nämä tosiasiat tähän päivään? Rotu on tällä hetkellä jakautunut kahden eri ryhmittymän välille. Tsang Khyi (ja Dro-Khyi) mastiffi-tyyppi on määrätietoisesti jalostettu ”purposefully bred” kautta historian, niitä löydetään ennen kaikkea luostareissa ja ovat nykyään varakkaiden ihmisten omistuksessa. Nämä ihmiset eivät halua rotunsa sekoitettavan ”Do-Khyi” / vuoristokoiraan jonka luonnollinen alkuperäinen tyyppi ”natural original type” perustuu nomadi-elämäntapaan. Kuitenkin nämä kaksi eri tyyppistä ja eri käyttöön kehitettyä koiraa pitää länsimaissa jalostaa saman rotumääritelmän mukaan. Tuloksena tästä näyttelykehissä palkitaan tänä päivänä hyvin eri tyyppisiä koiria riippuen tuomarien mieltymyksistä. Luonnollinen seuraus onkin, että jalostetaan koiria jotka edustavat molempia tyyppejä. Näitä tuomarien on helpompi valita voittajiksi astumatta kenenkään varpaille.\nTiibettiläiset ovat tuhansia vuosia jalostaneet suuria mastiffityyppisiä koiria suojelemaan omaisuuttaan. Samaan aikaan he myös käyttivät sekarotuisempaa vuoristokoiratyyppiä lähes samoihin tehtäviin. Tänäkin päivänä tiibettiläiset erottavat näitä kahta eri tyyppiä toisistaan. Rodun ”pelastamiseksi” tuotiin mm Nepalista, Intiasta ja Bhutanista länsimaihin 1950, –60 ja -70 luvuilla jalostukseen koiria, jotka nimettiin tiibetinmastiffeiksi. Todellisuudessa nämä koirat olivat vuoristokoiratyyppiä, eivät puhtaita tiibettiläisiä mastiffeja. Nyt Kiinasta tuodaan länsimaihin tiibettiläisten ja kiinalaisten rotumääritelmien mukaisia koiria, sekä mastiffeja että vuoristokoira-tyyppisiä. Kuitenkin nämä koirat joutuvat meillä saman rotumääritelmän alaisiksi. Rotumääritelmä, joka alunperin laadittiin vain vuoristokoiratyyppisten mukaan.\nHerra L. Jacob kuvaili näkemiään tiibetinmastiffeja Tiibetissä vuonna 1901:\n“A group of twenty Thibetan (Mastiff) dogs might be taken at random, and if arranged in line, the most mastifflike animal at one flank and the most sheepdog-like at the other, the rest being sorted in between by gradation, it would be absolutely impossible to say where the one variety ended and the other began.”\nLue tästä alkuperäinen artikkeli englanniksi:


keijo Nevaranta: Anteeksiantamattoman rikollista\nRadiosta korviini sattui kulttuurikeskustelu, jossa neljä runoilijaa keskusteli runoudesta keskustelemisesta.\nErityisesti ihmettelin erästä runoilijaa, joka kertoi, ettei ole 15 vuoteen ehtinyt lukea lehtiä lainkaan. Mihin runoilijalla voi olla koko ajan niin kiire? Mielipidekysymys sitten on se, onko lehdissä ylipäätään mitään lukemista.\nSuomessa me kuitenkin elämme luterilaisen työmoraaliyhteiskunnan ihannetta parhaimmillaan. Kiire tässä elämässä on ainainen, juoksemme kilvan hautaamme kohti.\nAikaa lepoon on vasta tulevassa elämässä, jossa kuunnellaan tyyntyneesti harppujen soittoa ja harrastetaan sekakuorolaulua. Siis kulttuuria.\nKiireinen elämäntapamme näyttää edellyttävän tuottavuutta ja tuottamista. Mutta koska tuotetut hyödykkeet täytyy myös kuluttaa, olemme luoneet suurenmoisen kulutusyhteiskunnan. Se tarkoittaa kulutusta, elintasokilpailua, haaskausta, luonnonvarojen riistoa ja maapallon tuhoamista. Siksi meitä nimitetään kuluttajiksi.\nKoska useimmat meistä eivät omatoimisesti osaa kuluttaa riittävän tehokkaasti, mainonta tulee avuksemme. Siitä on kehitetty eräs tärkeimmistä tieteenaloistamme, merkittävä yhteiskunnallinen sektori sekä työllistämisen että talouden alueilla. Ja mikä parasta: mainonnan alalla ei tuoteta mitään konkreettista vaan ainoastaan autetaan kuluttajaa kuluttamaan.\nMe siis elämme elämäämme kiireen, tuottamisen, kuluttamisen, hyödyn ja hyörimisen maailmassa, jossa sanan ”joutilaisuus” lausuminenkin kuulostaa rikolliselta. Mutta minä pidän tällaisesta rikollisuudesta ja myönnän nauttivani joutilaisuudesta. Laiskottelen aktiivisesti.\nKun ihmiset kyselevät minulta mitä minä oikein teen, voin vastata enimmäkseen rehellisesti: ”En mitään”.\nTaiteilijana en tuota mitään ja kulutan aivan liian vähän. Elän niukkuudessa. Olen vaihtanut elintasoa vapauteen. Vaikka se on anteeksiantamaton rikos, juuri sitä minulta kadehditaan.\nTunnisteet: joutilaisuus, Kolumni, työmoraali\nOh-show-tah hoi-ne-ne 22. syyskuuta 2009 klo 10.20\nAjatteleva ihminen kulkee luonnon ohitse,


Toukokuun suosikit – Wine, words & lovers\njulkaissut Saana Hytönen 31/05/201916:30\nToukokuussa löytyi muutamia mahtavia suosikkeja!\nPullalle on tärkeää päästä itsenäisesti kulkemaan sänkyyn pötköttämään, mutta myös lattialle jäähdyttelemään, joten kun huomasimme, että uusi sänkymme on hänelle liian korkea, alkoi portaiden metsästys. Löysimme koiravaruste.fi-sivustolta säädettävät Trixie-portaat koirille, jotka ovat osoittautuneet aivan mahtavaksi ostokseksi! Portaat ovat valkoista MDF-levyä ja ne on päällystetty tumman harmaalla huopakankaalla, joten ne sopivat myös sisustukseemme. Portaiden korkeuden saa säädettyä kolmelle tasolle (40, 44 ja 47 cm), joista keskimmäisin taso on Pullalle paras.\nBistro Venla sijaitsee Kauppakadulla ja se on aivan ihana paikka! Bistro Venla on kodikas ravintola, joka jatkuu rakennuksen sisäpihalle suloiselle sisäterassille. Söin siellä lämpimän pastasalaatin vuohenjuustolla, joka oli todella hyvää ja riittoisaa! Juomana nautin alkoholittoman mansikkamargaritan, jonka saa myös alkoholillisena. Vahva suositus!\nUusi pyöräni on niin ihana, että kirjoitin siitä jo oman blogipostauksenkin!\nKesän kunniaksi halusin uuden kirkkaan huulipunan, ja työkaverin kanssa meikkishoppaillessa vastaan tuli ihana Macin Bling Thing Liquid Lipcolour kirkkaan pinkissä sävyssä Commotion motion. Huulipunassa on reilusti metallinhohtoa ja glitteriä, ja olen aivan rakastunut siihen.


Matkailun kehittämisen sanoja ja tekoja - vieraileva kirjoittaja Tuija Kauppinen | Internet-markkinointi-matkailua\nMatkailun kehittämisen sanoja ja tekoja - vieraileva kirjoittaja Tuija Kauppinen\nsunnuntaina, tammikuuta 11, 2009 by Ilkka Kauppinen No Comment\nMatkailualan tutkijoilla ja kehittäjillä on usein paha tapa käyttää kieltä, joka sinänsä kyllä rakentuu suomenkielisistä - tai ainakin suomennetuista - sanoista ja termeistä, mutta joiden merkitys ei tahdo oikein avautua maallikolle. Puhumattakaan matkailuyrittäjästä, jonka pitäisi hyödyntää ja soveltaa tutkimus- ja kehittämistietoa omaan liiketoimintaansa\nAjatellaanpa vaikka sellaisia sanoja kuin muutostalous, palvelumuotoilu tai elämysten johtaminen.\nElämme keskellä muutostalouden läpimurtoa. Eikö siinä ole ollut jo muutosta kerrakseen, että maaseudulta muutettiin teollistumisen myötä kaupunkeihin ja alettiin maksamaan muiden tuottamista palveluista sen sijaan, että tuotettiin ja valmistettiin kaikki itse? Eikö muutos ole kautta ihmiskunnan historian ollut pysyvä olotila? Mihin muutostaloutta enää tarvitaan?\nMitä sitten on palvelumuotoilu? Muotoillaanko siinä asiakaspalvelijan naamavärkkiä oikein päin, jos hymy ei automaattisesti irtoa. Wikipedian mukaan palvelumuotoilun on palvelukokemuksen käyttäjälähtöistä suunnittelua siten, että palvelu vastaa sekä käyttäjien tarpeita että palveluntarjoajan liiketoiminnallisia tavoitteita. Asiakkaan palvelukokemuksen rakennuspalikoina ovat palvelun kontaktipisteet, palvelutuokiot ja palvelupolku. Matkailuyrittäjä, siitä vain polun auraukseen ja kahvipisteitä rakentamaan. Muistathan, että vain tuokio palvelua riittää.\nEnnen johdettiin ihmisiä, mutta niinkuin edellä jo todettiin, maailma muuttuu, ja niinpä nykyisin johdetaan myös elämyksiä. Elämyksinähän myydään nykyisin kaikkea hammastahnasta autonrenkaaseen, joten ehkä elämykset on tosiaan viimeinkin aika laittaa ruotuun kunnon johtajuusopein.\nPaljon puhetta, vähän sanoja? Matkailututkijat ja -kehittäjät tekevät oikeasti hyvää ja hyödyllistä työtä. Niin myös tämän blogin ylläpitäjä, joka tosin harvemmin syyllistyy termeillä kikkailuun. Ehkä on se onkin meidän viestintäihmisten ongelma saada käännettyä asiantuntijajargon matkailuyrittäjän slangiksi.\nTuija Kauppinen on Lapin elämysteollisuuden osaamiskeskuksen viestintäpäällikkö.\nLisää aiheeseen liittyen:\nElämys on aina aito elämys\nElämystalous - kuka siitä jaksaa kiinnostua


Veronika Honkasalo: Maahanmuuttoviraston resursseja vahvistettava ihmisarvoisen palvelun varmistamiseksi - Vasemmistoliitto - Vasemmistoliitto\nVeronika Honkasalo: Maahanmuuttoviraston resursseja vahvistettava ihmisarvoisen palvelun varmistamiseksi\n09.04.2021 | Yleiset\nVasemmistoliiton kansanedustaja Veronika Honkasalo jätti tänään eduskunnassa kirjallisen kysymyksen Maahanmuuttoviraston resurssien vahvistamisesta. Pitkäaikainen resurssipula nousi taas tällä viikolla julkiseen keskusteluun, kun Helsingin palvelupisteen asiakkaat joutuivat jonottamaan tuntikausia ulkona koronaturvallisuuden vuoksi saamatta silti palvelua.\n– Maahanmuuttovirastossa asioinnin tulee olla sujuvaa ja kunnioittavaa kaikille ihmisille. Oli kyse sitten oleskeluluvista vaikkapa työn, opiskelun tai turvapaikan perusteella, lupia hakevien ja niitä uusivien pitää voida oleskella maassamme turvallisin mielin ja luottaa palvelun sujuvuuteen ja oikea-aikaisuuteen. Kyse on yhdenvertaisuudesta, ihmisarvoisesta kohtelusta ja Suomen kansainvälisestä maineesta.\n– Maahanmuuttovirasto tarvitsee lisää resursseja vastaanottoaikoihin, asiakirjojen käsittelyyn sekä oikea-aikaiseen ja riittävän yksityiskohtaiseen viestintään, ja lisäksi palvelupisteitä on syytä lisätä nykyisestä kymmenestä, Honkasalo sanoo.


Psykiatria tappoi taas - Kerava - Suomi24\nSuomi24 / Paikkakunnat / Uusimaa / Kerava / Psykiatria tappoi taas Psykiatria tappoi taas\t7 Vastausta 715 Lukukertaa Tilaa palstan RSS-syöte\tAloita uusi keskustelu\tMILLOIN OPIMME....\n23.7.2008 20:12\t0\tSamat psykiatrian mömmöt oli virginia tcchin, columbinen ja jokelan tyypeilä--\njotka tekee nuoret sekoäidiksi ja agressiiiki eli vihaisekdi. VASTAA\nvapaus elämään..23.7.2008 20:14 0\tAvaa\nsekoäidiki -sekopäisiksi VASTAA\namerikassa vuosia sitten23.7.2008 20:33 0\tAvaa\nSSRI lääkkeistä tutkimus\nkertoi että kyseisissä uudemman puolen masennuslääkkeissä oli ongelmia..ne aiheuttivat jotakin aivosairauksia(lisäsivät kasvainten riskiä) --- asiasta kertoi eräs hyvä ystäväni - olen yrittänyt löytää tutkimuksesta tietoa,mutta en ole löytänyt - mutta tiedän että ongelmia aineita voi tosiaan tulla-- jäykkyyttä,ylivilkkautta,unihäiriöitä jne....\nja lääkärit uskovat kaiken sen höpösadun minkä nämä myrkynkylväjät kertovat - tietysti sopivien kylkiäisten kera VASTAA\n-Turbo-23.7.2008 21:07 0\tAvaa\nYlimääräistä energiaa hiilihydraateista\nHiilihydraatit ovat ihmisen kehon hetkellistä energia tuottamista varten, eikä jatkuvaan käyttöä varten tarkoitettua. Ihmisen keho sekä mieli sekoaa ja käyvät ylikieroksilla. Syökääpä 3 tuntia ennen nukkumaan menoa hiilihydraattipitoisia ruokia, niin tulette huomaamaan kuina keho käy yöllä ylikieroksilla ja herätessä olette hiestä märkänä. Hiilihydraatit eivät ole ihmisen pääasiallinen energianlähde. Kone leikkaa kiinni!! VASTAA\nPainekattila23.7.2008 21:33 0\tAvaa\nHiilihydraatit ovat tosiaankin vain tarkoitettu hetkelliseksi energiaksi kun ihminen ponnistelee äärirajoilla. VASTAA\nPainekattila23.7.2008 21:36 0\tAvaa\nHiilihydraatit ovat tosiaankin vain tarkoitettu hetkellistä energian tarvetta varten, kun ihminen ponnistelee äärirajoilla. VASTAA\nJuuri näin on asia.24.7.2008 11:59 0\tAvaa\nKyllä näin on. Vältän HIILIHYDRAATTEJA. Maximissaan hiilihydraatteja 50g/vrk. VASTAA\nkuka tästä hyötyy24.7.2008 20:17 0\tAvaa\nSuomi24 / Paikkakunnat / Uusimaa / Kerava / Psykiatria tappoi taas Asiantuntijat\n(6) Lähiseutu 3, 30 vrk:n lippu kallistuu 2015..(4) Keravalainen tapa seisoa suojatien edessä ...(3) Lintulammenkatu(2) JOULURUNOT(1) Keravan homoscene(1) lihavat yh tantat(1) Parhain asiakaspalvelu/ asiakaspalvelija? Suomi24 tiedottaa


Heinässä heiluvassa: 4. ★ Stressitöntä odotusta, onko sellaista?\nJoulu on jännää aikaa, lapset odottavat yöllä piipahtavaa tonttua, jouluaattoa sekä tulevia lahjoja. Aikuiset taas toivovat ajan pysähtyvä, stressin ja kiireen katoavan. Joulu on aikaa jolloin saa luvan kanssa nautiskella tunnelmasta kynttilänvalossa glögilasi kädessä. Kuitenkin joulu luo paineita, lahjat tulisi olla ajoissa valmiina, joulukortit matkalla ja kotikin siistinä. Me toivotaaan pystyvämme pitämään joulunaika stressittömänä, vaikka se saattaakin olla vaikeaa. Olen loppujen lopuksi todella kova stressaamaan kaikesta. Miten taltutan stressin? Miten ajoitan kaiken oikein, ettei tulisi kiirettä? Olenko jo myöhässä? Monen monta kysymystä, joihin ei ole varmaan sitä oikeaa vastausta. Pienten lasten äitinä moni asia jää helposti roikkumaan ja asiat tapahtuvat viime hetkellä. Lasten asiat ja perusarjen pyörittäminen menee kaiken edelle. Ehkä siis juurikin tästä hetkestä nauttiminen on avain stressittömyyteen. Antaa asioiden vaan mennä omalla painollaan.\nTänäkin vuonna päätimme mennä siitä mistä aita on matalin ja otimme jälleen lapsista kuvan joulukortiksi. Vielä kun he ovat hetken pieniä, voimme tehdä näin. Tänä vuonna me ei mietitty sen enempää kuvausrekvisiittaa tai muutakaan. Siitä vain lapset sohvalle ja alle 5 minuuttia kuvien räpsimistä. Ei stressiä, ei liikaa paineita, juuri hyvä <3 Ehkä yksi onnistunut kuva, mutta se olkoon se täydellisin kuva.\nKurkin vuoden takaista postausta, muistin tuon hetken kuin se olisi ollut eilinen. Vaikeuksia pitää kaikki kuvassa ja vielä tyytyväisinä. Lopulta kuva oli mitä ihanin, turhaa siis sitäkin stressasin.\nAika kuluu, kaikki helpottuu ja ehkä stressikin vähenee...\nMiten te välttelette joulustressiä?\nTunnisteet: Joulu, Joulukalenteri, Koiruus, lapset, Lifestyle, Olohuone, Oma elämä\nJenni / Keski[piste] joulukuuta 04, 2014\nIhana postaus ja niin totta joka sana. <3 Täällä koitetaan hoitaa pakolliset hommat mahdollisimman ajoissa alta pois, ettei stressiä pääsisi syntymään sinne joulu paikkeille. Kortit on onneksi postitettu ja osa lahjoista hankittu, toki paljon on tekemistäkin vielä, mutta meillä vietetään tämä joulu mummilassa, joten ehkä osa stressistä talttuu jo sillä. :)\nHirmu samanlaisia mietin juuri omassa postauksessani tänään. Joulu tulee, vaikkei niin hössöttäisikään. Tärkeintä on olla läsnä. ♥\nLämmintä Joulun aikaa teidän perheelle!\nM A R I K A joulukuuta 04, 2014\nAsiat tuppaa järjestyyn vaikkei stressaisikaan. Toki minä olen ihan turha siitä mitään sanoon, mut koitan muuttaa itseäni, että tärkeintä on olla yhdessä läsnä :)\nEi kaiken tarvi olla täydellistä, vaikka sitä odottaakin.\nMukavaa joulunaikaa sinulle!\nKristiina K joulukuuta 04, 2014\nTosi mukava postaus. Kauniit rauhallista tunnelmaa viestittävät kuvat ja kiva teksti.\nItse yritän vältää joulustressiä siten, että pyrin tekemään mahdollisimman monta asiaa jo hyvissä ajoin. Mutta silti tahtoo aattona tulla niin kiire, että kokonaan stressiltä en välty.\nKatri / Tohkeissaan joulukuuta 04, 2014\nMä kans mietin ehdinkö ollenkaan ottamaan korttikuvaa ja lähettämään niitä. Tosin aiempina vuosina olen vain räpsäissyt jostain jouluisesta tilanteesta (jolloin on tietty hiukset sekaisin eikä nätit vaatteet päällä, mutta fiilis ja ilme on aidoimmillaan). Ajattelin että teen samoin nytkin -jos tulee hyvä tilanne niin otan kuvan ja lähetän, mut jos ei niin en lähetä, kun en ehdi suunnitella enkä stailata.. Kunnes tajusin, että kahta onkin varmaan aika mahdoton saada yhtä aikaa kuvaan! :D saa nähdä, kai ne täytyy yrittää johonkin istuttaa vierekkäin! Ihana tunnelma näissä sinun kuvissasi! <3\nAnu joulukuuta 04, 2014\nMinä olen jäävi puhumaan joulustressistä, koska en ole koskaan sellaista potenut. Olen aina hypännyt valmiiseen jouluun silloin kun sitä on vietetty ja nyt aikuisiällä olen ollut suurimman osan jouluista töissä/yksin. Mutta voin hyvin kuvitella että perheenäideillä on tuhat rautaa tulessa joulun alla ja stressiä pukkaa, jos kaiken pitäisi olla täydellistä. Ehkä parasta olisi tosiaan antaa asioiden mennä omalla painollaan ja nauttia pienistä jutuista sen sijaan, että yrittää saada aikaan jotain täydellistä. Stressittömiä ajatuksia tältä suunnalta sinne!! :)\nKristiina joulukuuta 04, 2014\nKuten AnuElina, minäkään en oikein tunnista koko joulustressi-sanaa. :D Mutta minulla se johtuu ehkä siitä, että nautin kaikestan jouluun liittyvästä tekemisestä - siksi hommat tulee tehtyä jo melko ajoissa ja viemäreidenkin puhdistus tuntuu mukavalta tonttuhommalta. *<|:)\nEi mullakaan sen suurempaa ressiä ole :)). Päivä kerrallaan eikä muuta voi <3 <3\nMinna, Meidän Harmoniaa joulukuuta 04, 2014\nJoulu tulee stressaamattakin, en ole koskaan kokenut joulustressiä, koska keskityn tunnelmointiin, joululaulujen kuunteluun ja nautiskeluun. Joulu tulee siivoamattakin on aina ollut mottoni :) Toivottavasti pääset nauttimaan stressittömästä joulusta <3\nSonja joulukuuta 04, 2014\nMulla oli välissä pari joulua kun koin stressiä, mutta siksi, että olisin halunnut tehdä joulujuttuja, mutta en "muun elämän" ohella enää ehtinyt/voinut. Nyt tänä jouluna on sen verran löysempää, että olen jopa pitkästä aikaa ehtinyt tehdä lahjojakin itse. Suunnittelen paljon, mutta ne koe sitä stressiksi, päinvastoin. Tänä vuonna vietämme ensimmäistä kertaa joulua omassa kodissa niin senkin vuoksi olen ihan liekeissä. Toivon, ettei tästä koskaan tulekaan stressiä vaan pysyy juuri sellaisena, että ihanaa kun saa tehdä. Joulukorteista nyt vähän kun haluaisin ottaa kivan kuvan, mutta mun ja lapsen yhteistyö ei ole sujunut niinä viikonloppuaamuina kun valon puolesta se olisi otollisinta. ;)\nStella Vanilja joulukuuta 04, 2014\nItse koetan tarpeeksi ajoissa hoitaa kaikki akuutit, jotta lähellä joulua olisi jo aikaa hiukan huokaista. :-) Usein kuitenkin vähän niitä jää osa lähelle joulua, mutta tekee sitten minkä ehtii :-)\nToivottavasti helpottaa siellä! <3\nTuija joulukuuta 04, 2014\nTuttu tunne erityisesti ajalta, jolloin lapset olivat pieniä ja itse itseltään vaadin liikaa. Näin jälkiviisaana voin todeta. Kesti aikansa kasvaa omaan joulun valmisteluun ja unohtaa opetettu tapa: " Joulutuleevainjosjokapaikkapuunattujaäitireporankakaikestahässäkästä". Nykyään meidän perheessä mennään fiiliksellä ja leppoisaan hyvään oloon panostaen. Blogista oli hauska lukea viime vuoden valmisteluista ja tosiaan tuntuu kuin se olisi ollut juuri äsken. Jouluperinteet, ne meille tärkeät, luovat peruspilarin kaikkien ilolle. Loistavia joulukuun päiviä sinullekin! tuikku


Suomen Taiteilijaseuran taidekilpailujen säännöt palvelevat sekä taiteilijan että tilaajan etua / Suomen Taiteilijaseura\nSuomen Taiteilijaseuran taidekilpailujen säännöt palvelevat sekä taiteilijan että tilaajan etua\nSuomen Taiteilijaseura (STS) muistuttaa sääntöjen tärkeydestä taidekilpailuissa. STS:aan ja sen jäsenliittoihin on tullut yhteydenottoja liittyen Suomen Rahapajan Itsenäisyyden vuosikymmenet -juhlarahasarjaan. Asetus juhlarahojen julkaisemisesta on kumottu, eikä rahoja laskettu liikenteeseen.\nSTS korostaa, että juhlarahojen tilaamismenettelyssä ei käytetty seuran taidekilpailujen sääntöjä. Näin ollen seuran nimeämiä taiteilijoita ei myöskään ollut päättämässä juhlarahoista. STS pitää tapausta valitettavana.\nSeuralla on jo lähes sadan vuoden ajan ollut taidekilpailujen säännöt, joiden tavoitteena on taata sekä korkea taiteellinen laatu että taiteilijoiden tasapuolinen kohtelu kilpailussa. Säännöt palvelevat sekä taiteilijan että taidekilpailun järjestäjän etua. Taidekilpailun järjestäminen on suositeltavaa aina, kun suunnittelukohteeseen haetaan uusia, luovia ideoita.\nTaidekilpailu voidaan järjestää joko kutsukilpailuna tai yleisenä kilpailuna. Kilpailumuodon valinnassa painavat käytettävissä oleva budjetti ja kilpailulle asetetut vaatimukset. Kutsukilpailu on käytännöllinen tapa pienemmissä hankkeissa; laajemmissa ja vaativimmissa hankinnoissa on yleisen kilpailun järjestäminen suositeltavampaa. Julkisuusarvo vaikuttaa siihen mikä kilpailumuoto valitaan. Jos hankkeelle halutaan runsaasti julkisuutta, tuo yleinen kilpailu sitä mukanaan aina enemmän kuin kutsukilpailu tai suora tilaus.\nSTS:n sääntöjen käyttäminen on osoitus ammattimaisuudesta ja korkeasta taiteellisesta laadusta, mistä yhtenä takuuna on taiteilijajärjestöjen nimeämien taiteilijoiden jäsenyys palkintolautakunnassa. Yleisessä kilpailussa on palkintolautakuntaan valittava vähintään kolme taiteilijajäsentä, kutsukilpailussa kaksi. Taiteilijajäsenten tulee olla Suomen Taiteilijaseuran jäsenjärjestöjen varsinaisia jäseniä.\nSTS ei suosittele jäsenjärjestöjen taiteilijoille osallistumista muihin kuin Suomen Taiteilijaseuran hyväksymiin kilpailuihin eikä toimimista muiden kuin Suomen Taiteilijaseuran hyväksymien kilpailujen palkintolautakunnan jäsenenä.\nSTS:n kilpailuasiamies palvelee taidekilpailun järjestäjää. Sääntöjen ja niihin liittyvän kilpailupalvelun käyttäminen tarjoaa kilpailun järjestäjälle valmiin paketin, mikä säästää järjestäjän aikaa ja lisää myös kilpailun näkyvyyttä. Kilpailuasiamies auttaa kilpailun järjestämisestä löytämään sopivan kilpailumuodon niin suuriin kuin pieniinkin hankkeisiin.\nSTS on julkaissut runsaasti käytännöllistä materiaalia taidekilpailuista. Tutustu oppaisiin ja esitteisiin sivuillamme:\nTaidekilpailun järjestäjän opas\nTaidekilpailun järjestäminen: mitä, miksi, miten milloin?


Metsäteollisuudelta varovaista kiitosta – ympäristöjärjestö ihmetteli Suomen hiilinielutavoitetta - Taloussanomat - Ilta-Sanomat\nMetsäteollisuudelta varovaista kiitosta – ympäristöjärjestö ihmetteli Suomen hiilinielutavoitetta\nTeollisuus ja ympäristöjärjestö katsoivat molemmat saaneensa osavoittoja uuteen metsästrategiaan.\nEU liitti ympäristöasiat vahvasti metsästrategiaan. Kuva: Kimmo Taskinen / HS\nMetsäteollisuus ry katsoo, että Euroopan unionin komission juuri julkistama uusi metsästrategia muuttui aiemmin ”haasteellisesta” valmistelun loppuvaiheessa parempaan suuntaan.\n– Metsästrategia on lopulta Suomelle pelättyä parempi. Lopputuloksessa näkyy se, että maamme hallituksen avainministerit, suurin osa Suomen mepeistä ja virkakunnasta sekä koko metsäsektori ovat aktiivisesti vaikuttaneet metsäisen maamme etujen turvaamiseksi. Erittäin huono alkuperäinen esitys otti askeleita parempaan suuntaan, Metsäteollisuuden toimitusjohtaja Timo Jaatinen totesi tiedotteessa.\nLue lisää: Ympäristökomissaarin mukaan Brysselistä ei sanella suomalaisille metsänomistajille, miten metsiä pitäisi käyttää – uusi strategia julki\nMoitteitakin se esitti.\n– Strategia jää kuitenkin ristiriitaiseksi. Se nostaa vahvemmin esiin puupohjaisten tuotteiden ilmastohyödyt, mutta samaan aikaan jarruttaa metsien käyttöä. On myönteistä, että kansallisen metsäpolitiikan rooli tuodaan aiempaa selvemmin esille, vaikka komissio edelleen uhkaa nipistää palan metsiä koskevaa päätösvaltaa pois Suomesta.\nMetsäteollisuuden mukaan uusi strategia huomioi alkuperäistä versiota paremmin sen, että metsäteollisuuden tuotteet torjuvat ilmastonmuutosta korvaamalla sellaisia, joiden valmistus aiheuttaa runsaasti fossiilisia päästöjä.\n– Tunnustaessaan puun käytön ilmastohyödyt strategia pyrkii kuitenkin samalla rajoittamaan metsien talouskäytön mahdollisuuksia, esimerkiksi kannustamalla avohakkuiden välttämiseen.\nMyös puupohjaisten tuotteiden muut yhteiskunnalliset hyödyt jäävät strategiassa valitettavasti vaille huomiota.\n– Puu ei voi olla samaan aikaan pystyssä metsässä ja puukoulun kattopalkissa tai muovin korvaajana ruokapakkauksessa. Haluttaessa metsien tuottamia hyötyjä puuta pitää voida käyttää, Metsäteollisuuden metsäjohtaja Karoliina Niemi sanoi.\nYmpäristöjärjestö: Väljä suunnitelma\nSuomen luonnonsuojeluliitto kertoi, että se on tyytyväinen siihen, että metsästrategia ottaa huomioon luontokadon ja ilmastokriisin huomioon aiempia paremmin.\nKotimainen työ on jatkossakin tärkeintä, koska EU-strategia tuo enemmän ohjeita ja on väljä yleissuunnitelma kuin sitova lainsäädäntö.\n– Keskiviikkona julkistettu EU:n Suomelle esittämä hiilinielujen tavoitekin on pienempi kuin meillä jo saavutettu taso, Luonnonsuojeluliiton ympäristöpäällikkö Tapani Veistola sanoi tiedotteessa.\nLiiton mukaan ympäristöjärjestöt ja eräät ympäristöministerit saivat nekin reivattua luonnosta haluamaansa suuntaan. Valmistelussa 11 maa- ja metsätalousministeriä, muun muassa Suomen Jari Leppä (kesk), yrittivät palauttaa luonnoksen kokonaan uuteen valmisteluun.\nStrategian ympäristöasioita ajoi yli 80 järjestöä ja neljän maan ympäristöministerit (Espanja, Saksa, Slovakia ja Suomen Krista Mikkonen (vihr).\n– Metsästrategian ympäristöavausten puolustus onnistui, koska komission toimenpide-esitykset ovat lähes samat kuin kesäkuisessa luonnoksessa, Veistola arvioi.


Haukuttele hyvää Nenäpäivänä - Pohjois-Savon Kennelpiiri ry\nHaukuttele hyvää Nenäpäivänä\nPohjois-Savon Kennelpiiri haastaa jäsenyhdistyksensä mukaan Nenäpäivän viettoon!\nKennelliitto ja Antti Tuiskun Viljo-koira kannustavat haukuttelemaan hyvää Nenäpäivän asialla\nKennelliitto on lahjoittanut tämän vuotiseen Nenäpäivä-keräykseen 800 euroa. Kennelliitto haluaa esimerkillään kannustaa kaikki koiranystävät mukaan lahjoittamaan rahaa kehitysmaiden lapsille. Haukuttele Hyvää -kampanja alkaa tänään ja tempauksia on aikaa järjestää koko kampanja-ajan 15.10–15.11. Itse Nenäpäivää vietetään 6.11. jolloin kampanja huipentuu suoraan Nenäpäivä-showhun Yle TV2:lla.\nOsallistumisen tapoja on monia. Voit perustaa kokonaan oman tiimin tai lahjoittaa rahaa Kennelliiton tiimin kautta vastaamalla Nenäpäivä-haasteisiin. Koiratoimijoita yhteen kokoavan Nenäkoirat-emotiimin alta löytyy jo monta tiimiä Kennelliiton tiimin lisäksi. Käy tutustumassa kaikkiin tiimeihin täältä.\nAntti Tuisku ja Viljo-koira heittävät haasteen koiraihmisille\nTänä vuonna Nenäpäivän Hyvän Tekijät Antti Tuisku ja Viljo-koira haastavat kaikki lenkkeilemään Nenäpäivän hyväksi ja lahjoittamaan euron per lenkkeilty kilometri Nenäpäivä-keräykseen. Lahjoituksen voi tehdä helposti esimerkiksi Nenäkoirat-tiimin kautta. Katso Nenäpäivä-haasteet ja vinkkejä osallistumistavoista täältä.\nTunnelmia tapahtumista ja koiramaisia Nenäpäivä-kuvia kannattaa jakaa sosiaalisessa mediassa. Lisää kuvien yhteyteen tunniste #nenäkoira ja kuvasi saattaa päätyä jopa Nenäpäivän televisiolähetykseen!\nNenäpäivä on Nenäpäivä-säätiön vuosittain loka-marraskuussa järjestämä varainhankinta- ja tiedotuskampanja kehitysmaiden lasten auttamiseksi, jossa innostetaan koko Suomi mukaan hauskaan varainkeruuseen. Viime vuoden keräyspotti oli 3,6 miljoonaa euroa - tänä vuonna tavoitellaan vieläkin suurempaa pottia maailman köyhimmissä oloissa elävien lasten hyväksi. Liity koirakavereiden kanssa iloiseen Hyvän Tekijöiden joukkoomme!


Kauppakomissaari: ACTA etenee parlamentin kielteisestä päätöksestä huolimatta - AfterDawn\nAfterDawn > Uutiset > Kauppakomissaari: ACTA etenee parlamentin kielteisestä päätöksestä huolimatta\nKauppakomissaari: ACTA etenee parlamentin kielteisestä päätöksestä huolimatta\nKirjoittaja Manu Pitkänen @ 27.6.2012 13:35 Kommentteja (11)\nEU:n kauppakomissaari Karel De Gucht on julistanut, että hän aikoo jatkaa ACTA-kauppasopimuksen viemistä eteenpäin, päätti parlamentti tulevassa äänestyksessään mitä tahansa.\nAiemmin tänä vuonna De Gucht vei sopimuksen EU-tuomioistuimen tarkistettavaksi. Suomalaisten meppien mielestä tuomioistuimen päätöstä ei välttämättä edes tarvita, koska he uskovat parlamentin kaatavan sopimuksen. De Gucht aikoo kuitenkin viedä asiaa eteenpäin, ellei tuomioistuin estä sitä.\nAnneli Jäätteenmäen mukaan myös Yhdysvaltain kongressi vastustaa väärentämisenvastaista kauppasopimusta. Viime viikon torstaina EU:n kansainvälisen kaupan valiokunta kehotti parlamenttia hylkäämään ACTA:n.\nACTA on saanut osakseen paljon kritiikkiä koko sen valmisteluprosessin ajan. Sopimuksesta neuvoteltiin hyvin salamyhkäisesti. Komissio suostui kertomaan sen sisällöstä Euroopan parlamentille vasta kovan painostuksen jälkeen. Sopimustekstiä on kritisoitu laajalti yksityisyyttä ja sananvapautta rikkovana.\nTämän vuoden alussa Euroopassa järjestettiin useita ACTAa vastustavia mielenosoituksia -- myös Suomessa. Ranskalainen parlamentaarikko Kader Arif, jonka tehtävänä oli esitellä ACTA parlamentille, erosi tämän vuoden alussa tehtävästään ja kuvaili sopimuksen valmisteluprosessia huijaukseksi, missä hän ei halunnut olla osallisena.\nAVAAZ-järjestöä edustanut Alex Wilks on esitellyt päätöksentekijöille vetoomuksen, jonka on allekirjoittanut 2,8 miljoonaa ACTAa vastustavaa kansalaista. Wilksin mukaan sopimus "saisi aikaan laillisen hallinnon, jossa yksityisistä yrityksistä saattaisi tulla tahoja, jolla ei ole vastuuta, mutta jotka urkkivat ja sensuroivat internetiä". Hän kehotti meppejä varmistamaan, että "tämä sopimus ei koskaan näe päivänvaloa".\nParlamentti äänestää ACTA:sta heinäkuun täysistunnossa 4. heinäkuuta.\nTägit: EU acta EU-tuomioistuin Euroopan komissio Euroopan Unioni EU-parlamentti\n<SETAn keskustelufoorumille murtauduttiin >Google I/O -tapahtuma alkaa -- katso keynote täältä\nOlisiko mahdollista saada linkkiä tuohon De Guchtin alkuperäiseen toteamaan, että saisi vähän ihmetellä mitä kiertotietä hän aikoo saada sen runnottua läpi?\nSaa toki, jäi vahingossa linkkaamatta (juttua päivitetty)\nNo huh huh, mikä lausunto. Tämä kyllä synkentää kuvaa ACTA:sta entisestään, mikäli se on edes mahdollista!\nMitä itse lausuntoon tulee, niin eipähän tuosta taas nopealla lukemisella ota selvää. Itselle jäi se käsitys, että mikäli parlamentti päättää hylätä esityksen, viedään se silti tuomioistuimen tarkasteltavaksi. Ilmeisesti mitään keinoa ohittaa parlamentti ei siis ole, vaan kyseessä on lähinnä laillisuuden tarkastelun jatkaminen.\nMikä sitten olikin huolestuttavampaa on se, että mikäli laillisuudessa löydetään puutteita, niin niihin aiotaan vastata selvennyksillä, ei sisällön muokkauksilla. Tämähän siis tarkoittaa (kuten kaikki direktiivejä lukeneet voivat arvata) todellisen sisällön piilottamista lakikielen syövereihin. Sittenpähän kukaan ei voi oikein enää sanoa, mitä esitys tahtoo oikeasti pitää sisällään.\nEttä vetää kyllä mielen synkäksi tommonen touhu...\nTämä viesti voidaan tiivistää yhteen sanaan:\nTorrentfreakissa ainakin mainitaan tuon vain esittävän sen seuraavalle parlamentille, jos nykyinen parlamentti äänestää "väärin". Ohjeitakin on heppu äänestykseen antanut.\nViestiä on muokattu sen lähettämisen jälkeen. Viestiä on muokattu viimeksi 27.6.2012 @ 18:31\nTämä kertoo selkeää kieltä millaisia ihmisiä nuo henkilöt ja tahot ovat jotka ajavat tällaisia asioita.\nMitä meidän kuluttajien pitäisi tehdä, kun alkaa usko loppua koko yhteiskuntaan ja sen oikeudemukaisuuteen. Yritykset jyrää järjettömiä lakeja ja polkee kuluttajien perustuslakiin kirjoitettuja oikeuksia ihan kuin niitä ei olisi edes olemassa. Valtion vaan vahvistaa nuijalla yritysten asiat. Missä oikein kiikastaa? Onko järjestelmät noin kurruptoitunut, vain mitä oikein on maailmassa tapahtumassa?\nMinkähänlaiset kytkökset kyseisellä komissaarilla on tekijänoikeus puolelle tai muuhun tahoon joka hyötyy lain läpi mennessä?\nHerra voi lähettää terveisiä osoitteeseen Karel.DE-GUCHT (at) ec.europa.eu\nKarel De Gucht:n kaltaiset natsit eivät todellakaan kuulu EU-päätöksetekopaikoille raiskaamaan demokratiaa!


Löydä Enterprise vuokra-autot kaupungissa Edinburgh | momondo\nEnterprise autonvuokraukset kaupungista Edinburgh\nEtsi ja vertaa hyviä Enterprise vuokra-autotarjouksia kaupungissa Edinburgh\nEdinburgh, SCT, Yhdistynyt kuningaskunta\nEdinburgh Enterprise toimipaikat\nAlla on tietoja kaikista Enterprise vuokra-autojen sijainneista Edinburgh, mukaan lukien osoite, puhelinnumero ja asiakasarviot\nEnterprise toimipisteet: Edinburgh\nTietoja Enterprise autonvuokrauksesta kaupungissa Edinburgh\nOnko COVID-19:n aikana turvallista vuokrata Enterprise auto kaupungissa Edinburgh?\nTehdäkseen autonvuokrauksesta mieluisampaa COVID-19:n aikana kaupungissa Edinburgh sijaitseva vuokraamo Enterprise on , aloittanut esimerkiksi ajoneuvojen ja vuokraustiskien tehostetun siivouksen. Enterprise on myös ottanut käyttöönsä alla olevat käytännöt ennaltaehkäisevinä lisätoimenpiteinä:\nOnko vuokraamolla Enterprise toimipistettä kentällä Edinburghin lentoasema lentokenttä?\nKentältä Edinburghin lentoasema lentokenttä löytyy 1 toimipaikka . Tämän Enterprise autonvuokrauskeskuksen osoite on Car Rental Centre.\nTarjoaako Enterprise ilmasta autonvuokrauksen peruutusta kaupungissa Edinburgh?\nKyllä, vuokraamo Enterprise kaupungissa Edinburgh tarjoaa ilmaisia peruutuksia autonvuokraukselle. Suosittelemme, että soitat suoraan Enterprise vuokraamoon jos joudut tekemään viime hetken peruutuksen, koska joissain tapauksissa peruutuksiin liittyy maksuja. Luettelo Enterprise puhelinnumeroista löytyy täältä Toimipisteet-välilehdeltä.\nMikä on suosituin vuokra-auto vuokraamolta Enterprise, kun vierailet kaupungissa Edinburgh kuukauden kesäkuu aikana?\nKeskimääräisen hinnan ollessa 223 €/päivä, Tila-auto ajoneuvon vuokraaminen vuokraamolta Enterprise kaupungissa Edinburgh kesäkuu aikana on suosituin momondo.käyttäjien valitsema vaihtoehto. Voit myös löytää Enterprise autonvuokraustarjouksia kaupungissa Edinburgh niinkin alhaiseen hintaan kuin 223 €/päivä, mikä on halvin Tila-auto vuokra-autoille löydetty hinta edellisen kesäkuu aikana.\nKuinka monta Enterprise autonvuokrauksen toimipistettä löytyy kaupungista Edinburgh?\nVuokraamolla Enterprise on 6 toimipistettä kaupungissa Edinburgh. Heidän Car Rental Centre toimipisteensä on suosituin käyttäjätietojemme mukaan. Viimeisten 12 kuukauden aikana 50 % käyttäjistä, jotka halusivat vuokrata Enterprise auton kaupungissa Edinburgh, päättivät vuokrata omansa vuokraamon Enterprise Car Rental Centre toimipisteestä.\nEnterprise vuokra-autot kaupungissa Skotlanti\nVaraa Enterprise vuokra-auto toisista kaupungeista ympäri Skotlanti, kuten Glasgow ja Aberdeen\nEnterprise autot muissa kaupungeissa maan Yhdistynyt kuningaskunta sisällä


Perheessä ongelmia? Nämä ovat vaaran merkit - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\nAina läheisen ihmisenkään ei ole helppoa huomata perheen ahdinkoa.- Perheen sisällähän asiat voivat edetä aika pitkälle ennen kuin välttämättä ulospäin näkyy, että siinä on ulkopuolista tuen tai avun tarvetta. Ne merkit voivat olla hyvin pieniä, Pitkänen sanoo.\nHälytyskellojen pitäisi soida, jos perheen arki ja siihen liittyvät tavat ja käytännöt selvästi muuttuvat.- Jos on esimerkiksi paljon sellaisia päiviä, että vanhempi ei jaksa lähteä viemään lasta päivähoitoon tai ei pysty itse menemään töihin, niin ne voivat olla sellaisia konkreettisia merkkejä, Pitkänen kuvailee.Ongelmat voivat näkyä myös niin, että väsynyt vanhempi ei jaksa hoitaa vaikkapa kauppa-asioita. Lapset saattavat olla hoitamattoman oloisia, likaisia tai puutteellisesti vaatetettuja.- Lapsilla se voi näkyä selkeästikin siinä lapsen olemuksessa. Aikaisemmin leikkivä ja iloinen lapsi voi muuttua vetäytyvämmäksi ja sulkeutuvammaksi, Pitkänen kuvailee.Mitä pitäisi tehdä?Jos epäilee, että perheessä ei ole kaikki hyvin, ensimmäinen askel on Pitkäsen mukaan kysyä asiasta perheen vanhemmilta.- Tärkeää on, ettei ohita niitä asioita ja odota liian pitkään, että ne etenevät johonkin tiettyyn pisteeseen, Pitkänen neuvoo.Samalla voi tarjota apuaan perheelle. Se voi tarkoittaa esimerkiksi lastenhoitoapua tai apua kodinhoidossa. Tai sitten voi auttaa perhettä etsimään ulkopuolista apua.- Se ei välttämättä sellaisessa haastavassa tilanteessa ole ihan yksinkertaista, että jaksaa etsiä ne tahot ja paikat, joista apua on saatavilla, Pitkänen sanoo.Joskus apua tarvitseva perhe voi kieltää avuntarpeen. Jos epäilykset perheen ongelmista eivät kuitenkaan laannu, asia kannattaa ottaa myöhemmin puheeksi uudelleen.- Jo se, että kysytään voi viedä perheen omaa prosessia eteenpäin. Vaikka ensimmäisellä kerralla perheenjäsen ei uskaltaisi vastata tai ei pystyisi vastaamaan siihen niin kuin ne asiat ovat, niin sitten kuitenkin, jos uskaltautuu pysymään läheisenä ja välittävänä aikuisena ja kysyy myöhemmin uudestaan, niin se voi viedä asiaa eteenpäin.Pitkäsen mukaan ei ole lainkaan tavatonta, etteivät perheenjäsenet itsekään tajua, että ovat avun tarpeessa.- Vaikeisiinkin asioihin kuitenkin jollakin tavalla tottuu. Niiden keskellä oppii elämään. Siitä epätavallisesta voi tulla aika tavallista. Näihin hirveän usein liittyy myös sellaista häpeää ja oman epäonnistumisen tunnetta ja haluttaisiin pärjätä yksin, Pitkänen sanoo.Jos keskustelu perheen kanssa ei auta tai selvennä tilannetta, on syytä ottaa viipymättä yhteyttä lastensuojeluun tai akuutissa tilanteessa poliisiin.- Jos tilanne on edennyt siihen pisteeseen, että vaikkapa perheen turvallisuus on vaarantunut, että on huoli siitä, että tapahtuu vaikkapa jonkinlainen väkivaltatilanne, niin silloin tietysti joutuu hakemaan ulkopuolista apua. Akuutissa tilanteessa tulee tietysti ottaa yhteyttä poliisiin ja mahdollisesti tarvittaessa terveydenhuollon tahoihin. Lastensuojelu auttaa sitten niissä tilanteissa, kun on huoli, että lapsen kasvu ja kehitys niissä kasvuolosuhteissa on vaarantunut.”Avun pyytäminen ei saa olla heikkouden merkki”Vaikka lastensuojelussa on usein jonoa, apua saa Pitkäsen mukaan akuuttiin tapaukseen yleensä nopeasti.- Vaikka on sitä jonotilannetta lastensuojelussa ja siellä on asiakkaita paljon, niin meidän lastensuojelu-järjestelmässämme on kuitenkin niin, että aina on oltava valmius myös kriisiluonteiseen työskentelyyn. Kun lastensuojeluilmoitukset tulevat, niin on arvioitava se, että miten kiireellisesti on lähdettävä työskentelemään ja tarvittaessa lähdetään kyllä työskentelemään ihan saman tien.Läheisillä ihmisillä saattaa olla tärkeä rooli vaikeuksissa olevan perheen auttamisessa, mutta itseään on Pitkäsen mukaan turha syyllistää, mikäli asiat ovat menneet tutussa perheessä pahasti pieleen. Tilannetta kun voi olla toisinaan erittäin vaikea arvioida.- Jälkikäteenhän ne asiat näyttäytyvät meille aina kirkkaampina. Ei sellaisella itsensä syyllistämisellä ole kuitenkaan enää mitään arvoa.Pitkänen toivoo myös muutosta yleisiin ajattelumalleihin.- Avunpyytäminen ei saisi olla heikkouden merkki, vaan merkki siitä, että on rohkeus lähteä tavoittelemaan muutosta. Rautavaaran kolari: Isä hälytti poliisin apuun syyskuussa 27.10.2014\nSelvitys: Osa perhesurmista olisi voitu estää 30.8.2012\nSelvitys: Eron uhka usein perhesurmien taustalla 20.7.2012\nApatiaa, aggressiivisuutta - perheen ongelmat heijastuvat lapsen käytökseen 20.6.2012\nHarrasteilmailun riskit kartoitettiin\nMehutehtaan karut olot paljastaneen tutkijan syyte nurin Thaimaassa


Satulinna: "Minun kesäni" blogihaaste\nHeippa hei ja terkkuja blogitauolta ❤ On ollut kyllä mukavaa, kun on vähentänyt tuota netissä ja somessa pyörimistä, paljon voisi vielä vähentääkin. Ihana kesä on meitä hellinyt, joten kerrankin olen vain nauttinut kesästä.\nBlogitaukoon tuli nyt tällainen postauksen mittainen tauko. Monessa blogissa kiertänyt kesähaaste oli sen verran kiva, että päätin sen itsekin toteuttaa.\nKumpikin ja ei kumpikaan. Mulle ei vaan sovi hatut, mutta pipokauden jälkeen bad hair dayt aamuisin koiralenkillä pelastaa lippis ja joskus muutenkin lenkille laitan sen päähäni. Muutama vuosi sitten Pärnun reissulla ostimme ystävättären kanssa molemmat isot lierihatut, jota itse en ole sen koommin käyttänyt. Silloin vain oli niin paahtava auringonpaiste, että jotenkin oli pää ja kasvot suojattava rannalla. Viime syksynä Espanjan reissulla piti ostaa toinen lierihattu (kun toi toinen ei tullut mukaan), kun olimme paahteisella päiväreissulla Rondassa. Jostain kiinakaupasta ostimme neidin kanssa sellaiset vähän pienemmät lierihatut. Nekin tosin käyttämättöminä sen jälkeen 😊 Jos, ja KUN vielä tulee kunnon helteitä, lupaan laittaa lierihatun päähäni. Olen sen jo mökille tuonut.\nJätski kuin jätski kelpaa, mutta ehkä pehmis on enemmän mun juttu. Ja mielellän vanilja-mansikka sekoitus. Nykyään kyllä vatsa on alkanut olemaan eri mieltä tuosta jätskin syömisestä eli ihan hirveästi en sitä uskalla syödä, ainakaan kerralla.\nMansikat, ehdottomasti. Voisin elää kesän mansikoilla ja jätskillä. Ehkä jokunen mansukakku pitää saada, mutta muuten tuoreet mansikat ja vaniljajätski on oikeasti ihan parasta Suomen kesässä. Onneksi kohta saa mansikoita.\nNo tottahan toki järvivesi, koska tälläkin hetkellä järven rannalla aikaani vietän. En tosin ole mikään vesipeto, joten sen puoleen en ihan hirmuisesti järveä kaipaa. Mutta onhan se vaan niin rauhoittava katsella kelillä kuin kelillä. Tänä kesänä olen kyllä ylittänyt itseni ja olen käynyt melkein joka päivä vähintään kerran tai kaksi saunasta käsin järvessä toukokuun puolesta välin lähtien, jolloin kastoin talviturkin. Yleensä turkki on kastettu ehkä heinä-elokuussa, joskus ei ollenkaan. Olenpa kerran käynyt aamu-uinnillakin ja helteiden aikaan pulahdin järveen kesken auringonoton. Siis todella mullistavaa käytöstä minulta. Mikä lie viidenkympin villitys.\nPaljukin on ihan kiva sitten viileämmillä ilmoilla. Vähän sellaisesta haaveilemme tänne mökille. Olishan siellä kiva istuskella talvella ja katsella tähtitaivasta.\nEhdottomasti grilliherkut. En ehkä jokapäiväisenä ruokana, mutta todellakin ennemmin grilliruokaa kuin kesäkeittoa. Kesäkeitosta on jotenkin niin kamalat traumat lapsuudesta. Ne lilluvat kasvikset lämpöisessä maidossa ei houkuta todellakaan. Sen ainoan kerran kun äiti on lapsena vaatinut syömään lautasen tyhjäksi, oli juurikin eräänä kesäkeittopäivänä (mistä lie johtui hermojen kireys silloin). Ja poikkeuksellisesti isä tsemppasi, että koita nyt syödä. Sitä en muista, söinkö koskaan lautasta tyhjäksi, mutta muistan itkeneeni ja yrittäneeni syödä. Sen koommin en ole kesäkeittoa syönyt.\nNo mutta mökki tietenkin 😀 Ja tämä oma mökki luonnollisesti, vaikka mikään hulppea huvila tämä ei olekaan. Jotenkin sitä vain täällä mökillä pääsee tuohon hieman alkeellisempaan elämäntyyliin niin helposti mukaan, eikä sitä osaa pitää työläänä. Kotona, jos pitäisi kantaa pesuvettä jostain kylppäriin, menisi kyllä hermo ihan nanosekunnissa.\nTeltta on jo sitten niin alkeellinen, ettei se enää tällä hetkellä houkuttele yhtään. Jätän telttakokemukset nuoremmille.\nAuringonpaiste tiätty! Suomessa on niin paljon pimeää ja harmaata, että silloin kun paistaa, siitä nautitaan täysin siemauksin. Ihan sama, vaikka iho vähän rypistyykin. Auringosta saa vaan niin paljon energiaa. Ja tarpeen tullen voi välillä käydä varjossa viilentelemässä (tai sitten siellä järvessä).\nMolempi parempi. Lempeä kesätuuli on ihana auringon paistaessa kuumana. Ei tällaisia lähes myrskytuulia kiitos, mitä nyt on ollut sitten kun on tuullut. Myös sellainen kevyt kesäsade on ihana. Se tuoksu, kun kuuman päivän aikana tulee pieni kesäsade! Muistan, kuinka lapsena menimme siskoni kanssa uikkareissa juoksemaan taloyhtiön pihalle kesäsateeseen. Se kuuman ja märän asfaltin tuoksu on yksi ihanimmista tuoksumuistoista.\nFestareilla en ole käynyt, lavatansseissa kerran. Eipäs, kävinpäs Tammerfesteillä muutama vuosi sitten päiväkonsertissa neidin kanssa kuuntelemassa Robinia 😅 Olisihan se kiva kokea hyvä esiintyjä ison yleisön edessä, mutta majoitus muualla kuin leirintäalueella. Juu, kunnon makuupaikka se olla pitää. Vähän olen tuumaillut tänä kesänä Tammerfesteillä käyntiä. Siellä olis Haloo Helsinkiä, Cheekiä, Apulantaa ja mitä noita nyt oli. Lavatansseissa tykkäisin käydä, mutta tuo tanssitaito rajoittaa.\nRiippumatto ehdottomasti. Meidän riippumatto tosin rämähti alas aikaisemmin kesällä, kun siellä "keinui" neljä nuorta neitiä. Harmittavasti yhdeltä tuli ilmat pihalle, mutta sekin on onneksi nykyään hauska muisto. Haluaisin sellaisen jaloilla tai telineellä olevan riippumaton, jossa voisi oikeasti makoilla mukavasti. Sen kun tuohon rantaan laittaisin ja hyvä kirja mukaan aurinkoon, päivä olisi aikas täydellinen.\nHiirenkorvista huomaa, että kesä on jo lähellä. Tänä vuonnahan hiirenkorvat tulivat ihan yhtäkkiä ja yhtä yhtäkkiä puissa olikin jo kunnon lehdet. Mutta syreenin tuoksu on vaan jotain niin huumaavaa, että siitä on voimakkuudesta huolimatta tykättävä. Kotona meillä on takapihalla syreeniaita. Onneksi kotona käydessä olen voinut napsia oksia mökille maljakkoon mukaan. Pieneen mökkiin niitä ei voi tuoda juurikin tuon voimakkaan tuoksun takia, joten tuolla ne ovat ilahduttaneet terassin pöydällä.\nMato-onki, tai ehkä ennemmin kuitenkin virveli/veto-uistin. Mä en koske matoihin, eli jonkun toisen pitää laittaa mulle mato koukkuun. En kyllä koske kalaankaan, joten joku toinen (tässä tapauksessa siis tietenkin ukkokulta) saa kalan ottaa pois. Myös kalan perkaus on hänen hommiaan. Tosin mökkijärvestä ei saa oikein muuta kuin haukea, enkä siitä ihan kauheasti piittaa, on tuo kalastusinnostus saanut olla muiden harrastus. Tosin viikolla kävimme ukkelin kanssa ekaa kertaa tänä kesänä kalassa. Mä sain kaksi haukea, joista toinen päästettiin takaisin järveen.\nVerkoilla saattaa saadaa siikaa, joka savustettuna onkin sitten suurta herkkua. Muutamaan vuoteen emme ole saaneet siikaa, ehkä sen takia, kun ei noita verkkoja ole oikein ehtinyt viemään. Ja se verkkojen kanssa puljaaminen onkin sitten yhden sortin parisuhdetesti 😂\nToivottelen tässä samalla teille jokaiselle mitä ihaninta juhannuksen aikaa, pitäkäähän lystiä. Minä palailen tauolta taas sopivassa kohtaa, monta postausideaa on loman aikana päässä muhinut. Ja hei, jos et ole vielä tätä kesähaastista tehnyt, nappaa tästä mukaasi. Olisi kiva käydä lukemassa muiden kesäjuttuja.\nLähettänyt Tuija klo 16:07\nTunnisteet: haaste, kesä, minä\nTaru 21. kesäkuuta 2018 klo 17.10\nIhanaa, kun palasit blogimaailmaan, kyllä me täällä aidosti kaivataan sua.\nKauniita kuvia ja tuijamaisia vastauksia, jotenkin ihana kesätunnelma välittyi näistä vastauksista. Toivottavasti törmätään kesällä, muru <3<3\nTuija 25. kesäkuuta 2018 klo 17.36\nKiitos muru <3 Nyt blogilomailu jatkuu, kun tämä bloggari tarttuu pian maalisutiin ja taikoo saunatupaan ja aittaan uutta pintaa.\nKyllä me törmätään <3\nMaatiaiskanasen Elämää 21. kesäkuuta 2018 klo 18.11\nTämä on ihana haaste <3 Kivoja vastauksia ja upeita kuvia! Mukavaa juhannusta Sinulle <3\nKiitos <3 Kivaa kesän jatkoa!\nEmma / Harkittuja herkkuja 21. kesäkuuta 2018 klo 18.41\nOlipas kiva lukea sunkin vastaukset tähän haasteeseen :) Nää on jotenkin niin kauheen kivoja, vaikka ihan "pikkujuttuja", niin on hauskaa, miten erilaisia vastauksia kaikilta tulee.\nIhanaa, että olet päässyt noin paljon uimaan, oikein kateeksi käy. Varsinkin aamu-uinti on semmoinen, joka pelastaa koko päivän. Muistan, kun lapsena pulahdettiin mökillä mereen joka aamu (ja päivä ja ilta toki myös...) ja se raikas, iholla kihelmöivä olo, joka siitä jäi, oli kyllä niin ihana.\nIhan mahtavaa juhannusta sulle myös Tuija, toivottavasti "nähdään" taas pian <3\nTuija 25. kesäkuuta 2018 klo 17.37\nPulahdukset on kyllä yllättäneet itsenikin ihan totaalisesti. Vaikka vesi onkin välillä kylmää, silti sinne on tullut pulahdettua ainakin kerran saunareissulla.\nKivaa kesän jatkoa Emma, eiköhän me "nähdä" vielä :)\nMaiccu / Mansikoitajavaahtokarkkeja 22. kesäkuuta 2018 klo 16.01\nTäällä samanlainen kalastaja :) Hyvää juhannusta ja kesän jatkoa ♥\nKivaa kesän jatkoa Maiccu <3\nTaina K 24. kesäkuuta 2018 klo 12.10\nHeipsan blogilomailija!<3 Kiva, kun palasit postaamaan!:)\nTämä haaste on kiva. Mulla on ollut niin älytön kiire loppukeväästä, että jäi kaikki ihanat ja hauskat haasteet vain ajatukseksi. Samoin blogikommentointi.:( Nyt yritän ennättää molempia paremmin.\nTuija 25. kesäkuuta 2018 klo 17.38\nHeipsan vaan <3 Kaikelle on aina oma aikansa: milloin järjestellään juhlia, milloin lomaillaan muuten vaan, ja sitten taas jossain kohtaa bloggaillaan. Mutta onneksi on jotain kivaa odotettavissa tällekin kesälle...\nTuula / Oman katon alla 25. kesäkuuta 2018 klo 9.30\nTätä oli kiva lukea :) Oijoi, tuo savusiika on kyllä ihan ykkösherkkua! Tai melkeinpä mikä tahansa savukala, mieluiten just mökillä ulkona syötynä uusien perunoiden kera... Saas nähdä tulisko meille joskus maalle savustin (tai mieluiten ihan oikea tiilinen savupönttö), niin pääsisi herkuttelemaan.\nTuija 25. kesäkuuta 2018 klo 17.40\nSavusiikaa vieläkin himoitsen, mutta eipä ole rannalle hypännyt yksikään siika, saati savustuspönttöön. Onneksi kaupantiskistä ostettu lohikin on oikein hyvää savustettuna :D Meillä on appiukon rakentama grilli tuossa pihassa, johon saa savustuspöntön, joka lämpiää ihan puilla. Varmasti sähkösavustin on tyhjää parempi.\nKivaa kesää Tuula <3


Veikko in memoriam | SiiKa ry\nVeikko in memoriam\nRakas appiukkoni Veikko Heikkinen kuoli 88-vuotiaana 5.1. Hänet siunattiin tänään haudan lepoon Maaningalla. Hynysen Juhani kävi seuran talkootyönä kuvaamassa hautajaiset, kiitoksia kovasti Juhanille!\nLaitan tähän Veikosta muutamia kuvia (mustavalkoiseksi muutettuna) sarjasta, jonka otin kesällä 2008 seuran kuukausikilpailua varten. Näistä ensimmäinen, ”Kun tämä oli jalassani”, voitti sen kisan. Kilpailun aiheena silloin oli ”AIKA”. Nyt on Veikko sitten siirtynyt ajasta iäisyyteen, rauha hänen muistolleen!\nJulkaistu lauantai, tammikuu 14, 2012 kategoriassa Sekalaiset, kirjoittanut ilkkak.\n← Etuikkunasta Digitoin vanhoja dioja joista laitan muutamia Lapin ajoilta 80 luvulta tännekin. →\n6 vastausta artikkeliin ”Veikko in memoriam”\nilkkak Artikkelin kirjoittaja lauantai, tammikuu 14, 2012 klo 9:40 pm\nAppiukkoni oli mies, jonka kanssa en yli 27-vuotisen tuttavuutemme aikana kertaakaan pahantuulisesti riidellyt. Edesmenneen, äärimmäisen hyväntahtoisen anoppini kanssa riitely oli vielä mahdottomampaa. Eli tällä saralla olen ollut erittäin onnekas mies!\nVeikko ei ollut suuremmin linssilude, joten olen nyt erittäin tyytyväinen tuosta kuukausikisasta, joka sai minut tosissani järjestelemään hänet kuvattavaksi!\nHenni sunnuntai, tammikuu 15, 2012 klo 2:10 pm\nHei,otan osaa. Tosi upeita ja tunnelmallisia kuvia. Tuli vaan mieleen nuo kuukausi-kisat,niitä ei oo tainnut enää olla? Voisko sitä virittää uudestaan käyntiin…?\nilkkak Artikkelin kirjoittaja sunnuntai, tammikuu 15, 2012 klo 7:19 pm\nJoopa, kyllä kuukausikisan palautus ohjelmaan on ollut pitkään ja hartaasti toivomuslistallani. Mutta Jarkko ei ainakaan vielä ole onnistunut löytämään sellaista nettisovellusta, että kisa kätevästi voitaisiin toteuttaa.\nSe entinen systeemi teetti aika lailla paljon työtä ylläpitäjälle, sen takia homma hiipui aikoinaan.\nMielenkiintoista muuten, että nimenomaan tytöt ovat kisa-asiaa eniten (minun lisäkseni) toimintaan kaivanneet! Hyvä!\nHenni sunnuntai, tammikuu 15, 2012 klo 9:34 pm\nJuu minusta tuntuu välillä etten keksi kuvausaiheita. Maisemakun pysyy samana päivästä toiseen kotona ollessa. Aihe voisi antaa kipinän kuvaamiseen! Voisihan noita aiheita tietty heitellä täällä ilman kisaakin…?\nilkkak Artikkelin kirjoittaja sunnuntai, tammikuu 15, 2012 klo 10:28 pm\nNiinpä, kuvakisa aiheen mukaisesti oli mainio kannustin erilaisten kuvaustilanteiden pariin!\nVoitaisiinhan täällä tosiaankin heitellä ”haasteita” kuvata eri teemoja ja laitella sitten tuloksia esille. Epäilen hiukan, että aktiivisuus olisi kilpailuun verraten vaisumpaa, mutta…ei muuta kuin kokeilemaan minun puolestani. Ehdotelkaahan vain sopivia aiheita!\nJuusoJ maanantai, tammikuu 16, 2012 klo 8:43 am\nOtan osaa. Muistokuvia ei ole koskaan liikaa.


Kermaviili, ranskankerma, smetana – tunnetko hapankermojen eron? - Kotiliesi.fi\nKotiliesi » Ruoka » Ruokaideat » Kermaviili, ranskankerma vai smetana – tunnetko jo hapankermojen eron?\nKermaviili, ranskankerma vai smetana – tunnetko jo hapankermojen eron?\nErilaiset hapankermat ovat tuttua tavaraa monenlaisessa ruoanlaitossa, mutta oletko koskaan tullut ajatelleeksi, mitä eroa kermaviilillä, ranskankermalla ja smetanalla on? Otimme selvää, ja listasimme herkulliset reseptit.\nKermaviili, ranskakerma ja smetana ovat hapatettuja kermoja, joita käytetään muun muassa dipeissä ja kastikkeissa, keitoissa, piirakoissa ja vuoissa. Sopivan kerman valinta riippuu aina käyttötarkoituksesta.\nHapankermat ovat oikeastaan sama tuote, niillä on vain eri rasvapitoisuus. Rasvapitoisuus puolestaan määrittää sen, mihin tarkoituksiin kerma sopii. Kermaviilin, ranskankerman ja smetanan rasvapitoisuus vaihtelee 12–42 prosentin välillä.\nKermaviili sopii dippeihin ja piirakoiden täytteisiin\nKermaviili on miedosti hapatettua kermaa, jonka rasvapitoisuus on yleensä 10–12 prosenttia. Kermaviilistä on saatavilla myös kevytversioita.\nKermaviili sopii hyvin dippien ja kylmien kastikkeiden pohjaksi. Siitä saa oivan kastikkeen kalalle, lihalle ja kasviksille. Kermaviili kestää myös siinä määrin kuumennusta, että se sopii suolaisten ja makeiden leivonnaisten taikinoihin ja täytteisiin.\nRanskankerma käy kylmään ja lämpimään ruoanlaittoon\nRanskankermasta syntyvät dipit, hyytelöt, mousset sekä kylmät kastikkeet. Se sopii myös lämpimiin ruokiin, jotka eivät vaadi kovin pitkää haudutusaikaa. Ranskankermalla viimeistelet esimerkiksi keitot, pastat ja piirakat täyteläisen makuisiksi.\nRanskankermaa löytyy sekä täysirasvaisena (28 %) että vähärasvaisempana versiona (18 %).\nSmetana kestää pitkän hauduttamisen\nSmetana on hapankermoista rasvaisin (42 %), ja kestää siten hyvin kuumentamista ja pitkän haudutusajan. Smetana vaahtoutuu vatkatessa ja sitä voi lisäksi pursottaa.\nSmetanaa käytetään sellaisenaan esimerkiksi blinien tai paahtoleivän päällä mädin kera. Lisäksi se sopii hyvin pataruokiin, jotka vaativat pitkän haudutuksen.\nNappaa reseptit hapankermalla höystettyihin herkkuihin!\nHelppo kermaviilitartar kruunaa suolatun tai savustetun kalan ja uudet perunat. Se syntyy hetkessä sekoittamalla ainekset yhdessä kulhossa.\nKermaviili sopii voitaikinaan. Voit käyttää kermaviili-voitaikinaa niin suolaisessa kuin makeassakin leivonnassa.\nPerunasalaatti kermaviilikastikkeella syntyy tähteeksi jääneistä, keitetyistä ja jäähtyneistä uusista perunoista. Artisokka antaa perunasalaatille uutta makua.\nHöyrytetty kalakäärö kypsennetään höyrykeittimessä, kerroskattilassa tai paistokasarissa. Kokeile tässä reseptissä esimerkiksi kuhaa tai turskaa.\nAmerikkalainen juustokakku paistetaan uunissa, mutta muuntautumiskykyinen leivonnainen syntyy myös ilman uunia hyydyttämällä. Tuoreet marjat kruunaavat tuhdin juustokakun.\nHanna-tädin kakut ovat tuulahdus mummolan kahvipöydästä. Pikkuleipien salaisuus piilee ranskankermassa.\nSinappiset smetanasilakat raakakypsytetään, jonka jälkeen ne saavat maustua liemessä. Kastikkeen voi sinapin sijaan maustaa vaikka tomaattipyreellä.\nKalaliemi ja ruohosipuli maustavat sipuli-smetanakastikkeen, joka maistuu esimerkiksi kalan ja uuden sadon perunoiden kanssa.\nSmetanasorsa on Kotilieden ohje vuodelta 1979. Lintu kypsytetään hitaasti hauduttamalla vähintään kaksi tuntia miedolla lämmöllä.\nLähteet: Ruokatieto, Valio, Yhteishyvä\n5 herkullista reseptiä: Hunaja on sokeria vähäkalorisempi makeuttaja\n7 herkullista reseptiä: leivo juhlapöytään vaivaton suolainen piirakka\nHerkutellaan lämpimillä leivillä viikonloppuna!\nMustikkapiirakka on marjapiiraiden parhaimmistoa – valitse suosikkisi 9 herkullisesta reseptistä!\nhapankerma kermaviili makeat leivonnaiset ranskankerma ruoanlaitto smetana suolaiset leivonnaiset


Metsoloiden Riston näyttelijä Svante Martin: ”Roolihahmomme jäivät ihmisille päälle” - Viihde - Ilta-Sanomat\nMetsoloiden Riston näyttelijä: ”Roolihahmomme jäivät ihmisille päälle”\nSvante Martin:–Olin Metsoloissa suomenruotsalaisena vähän ulkopuolinen. Herkkähermoisessa Risto Metsolassa oli samaa.\n(KUVA: Keijo Leväaho)\nJulkaistu: 14.2.2015 20:43\nMetsoloissa näytellyt Svante Martin antaa tunnustusta sarjan isälle.\nSVANTE MARTIN http://www.iltasanomat.fi/toimittajanäytteli sarjassa perheen vanhinta poikaa Risto Metsolaa. Nykyisin eläkkeellä oleva ja intohimoisesti maalaamista harrastava näyttelijä osaa tulkita Metsoloiden menestyksen salaisuutta. – Suomessa oli silloin syvä lama. Sarjan ajoitus ja kepeä tekotapa iskivät ajan hermoon. Koko idean isä oli ohjaaja-käsikirjoittaja Carl Mestertonhttp://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Carl%20Mesterton. Hän antoi meille näyttelijöille täysin vapaat kädet ja saimme improvisoida, Svante Martin kertoo Ilta-Sanomille. – Ruotsalaiset ovat verbaalisempaa porukkaa, joten ohjaaja-käsikirjoittaja Mesterton toi sarjaan kivaa kepeyttä. Ihmiset kommentoivat silloin, että ihan kuin me emme olisi edes näytelleet. Metsoloissa kuvattiin ihmissuhteita työn kautta. Me emme olleet vain jossain olohuoneessa kuten Kauniissa ja rohkeissa vaan paljon ulkona.\nKirkkonummella asuva näyttelijä Svante Martin maalaa muun muassa fotorealismia.\nMartin yllättyi myös sarjan suosiosta, ja suomenruotsalaisesta näyttelijästä tuli tunnettu koko kansan parissa.– Suosio iski kuin lekalla päähän. Anna-Leena Härkönenkin http://www.iltasanomat.fi/haku/?search-term=Anna-Leena%20H%C3%A4rk%C3%B6nenkinsanoi aikoinaan, että ei edes junaan uskalla mennä. Roolihahmomme jäivät ihmisille päälle. Minulle tultiin jopa sanomaan, että onko Risto Metsola noin pitkä ja lihava, Martin muistelee.\nPettäminen Metsoloissa oli kova paikka: ”Nainen sätti kadulla petettyäni Osmoa”\nSuomalaisten suosikkisarja Metsolat iski parikymmentä vuotta sitten suoraan ajan hermoon. Draamasarjan menestys yllätti Anna-Leena Härkösen. Lue lisää ›