TALOUSTIETEIDEN TIEDEKUNTA. Annukka Piirala TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMEN PÖRSSIYHTIÖISSÄ UUDEN TILINTARKASTUSLAIN VALOSSA - PDF\nTALOUSTIETEIDEN TIEDEKUNTA. Annukka Piirala TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMEN PÖRSSIYHTIÖISSÄ UUDEN TILINTARKASTUSLAIN VALOSSA\nDownload "TALOUSTIETEIDEN TIEDEKUNTA. Annukka Piirala TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMEN PÖRSSIYHTIÖISSÄ 2005 2012 UUDEN TILINTARKASTUSLAIN VALOSSA"\n1 TALOUSTIETEIDEN TIEDEKUNTA Annukka Piirala TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMEN PÖRSSIYHTIÖISSÄ UUDEN TILINTARKASTUSLAIN VALOSSA Pro gradu -tutkielma Laskentatoimi Elokuu 2014\n2 OULUN YLIOPISTON KAUPPAKORKEAKOULU, TIIVISTELMÄ OPINNÄYTETYÖSTÄ Yksikkö Oulun yliopiston Kauppakorkeakoulu Tekijä Annukka Piirala Työn nimi Työn valvoja Petri Sahlström, dekaani Tilintarkastuspalkkioiden kehitys Suomen pörssiyhtiöissä uuden tilintarkastuslain valossa Oppiaine Työn laji Aika Sivumäärä Laskentatoimi Pro gradu Elokuu Tiivistelmä Tilintarkastus alana on kokenut suuria mullistuksia Yhdysvalloissa ja Euroopassa 2000-luvun alussa ja sen jälkeen tapahtuneiden kirjanpitoskandaalien jälkimainingeissa. Näissä kirjanpitoskandaaleissa yritysten sisäiset valvontajärjestelmät pettivät ja näin estivät oikeellisen ja korkealaatuisen tilinpäätösraportoinnin. Skandaalien jälkeen on ympäri maailmaa pyritty tiukentamaan lainsäädäntöä ja näin palauttamaan sijoittajien luottamus yritysten julkistamaan taloudelliseen informaatioon. Yksi seuraus tästä pyrkimyksestä on Suomessa vuonna 2007 voimaan tullut uusi tilintarkastuslaki. Uusi tilintarkastuslaki on lisännyt tilintarkastajien tarkastus- ja raportointityötä ja näin ollen myös kustannuksia, mikä vaikuttaa tilintarkastuspalkkioihin nostavasti. Toisaalta sen esittelemä tilintarkastajan rotaatiovaatimus on koventanut tilintarkastusyhtiöiden keskinäistä kilpailutilannetta ajaen tilintarkastuksesta maksettuja palkkioita alemmalle tasolle. Tässä työssä pyritään tarkastelemaan vuoden 2007 lakimuutoksesta aiheutuneita palkkiovaikutuksia tilintarkastukselle. Tutkimuksessa tarkastellaan Suomen pörssiyhtiöiden vuosina tilintarkastuksesta ja konsultoinnista maksamia palkkioita. Tutkimus pyrkii selvittämään, onko palkkioiden tasossa vallinnut ajanjakson aikana joku tietty trendi, ja onko vuonna 2007 voimaan tullut uusi tilintarkastuslaki vaikuttanut palkkioiden suuruuteen. Tarkastellaan myös sitä, mitkä tekijät vaikuttavat tilintarkastuspalkkioiden muodostumiseen ja suuruuteen sekä pyritään yleisesti kuvaamaan tilintarkastusta, sen tavoitteita ja tehtäviä sekä tilintarkastajan roolia asiakasyritykselle. Tutkielma kuvaa myös tilintarkastusta ohjaavia normeja sekä tilintarkastajan vastuuta suoritetuista tarkastuksista. Tutkimus on toteutettu taloustieteelliselle tutkimukselle tyypillisellä deduktiivisellä tutkimusotteella, jossa aiemmin tutkittua ilmiötä pyritään tarkastelemaan aiemman tutkimuksen mallien ja menetelmien kautta. Työssä käytetään kvantitatiivista tutkimusmenetelmää ja tutkimusmalliksi on valittu usean muuttujan regressiomalli. Tutkimusaineisto on saatu kokonaisuudessaan Oulun yliopistolla käytössä olevasta Worldscope tietokannasta ja se on rajattu suomalaisten pörssiyritysten yritysvuosiin Tutkimuksen teoreettinen osa summaa tärkeimpien tilintarkastuspalkkioiden suuruuteen vaikuttavien tekijöiden olevan asiakasyrityksen koko, kompleksisuus ja riskisyys. Muita tilintarkastuspalkkioiden tasoon vaikuttavia tekijöitä ovat esimerkiksi yrityksen omistusrakenne, sen sisäiset kontrollijärjestelmät sekä tilintarkastajan sukupuoli. Tutkimuksen empiirinen osuus tukee teoreettisen osan väitettä siitä, että tilintarkastuspalkkioihin vaikuttava tärkein yksittäinen tekijä on tarkastettavan yrityksen koko. Regressiomallin selitysaste tutkimuksessa oli 0,87. Tutkimuksessa kävi ilmi, että 2007 voimaan tullut uusi tilintarkastuslaki ei vaikuttanut nostavasti yritysten tilintarkastuksesta maksamiin palkkioihin. Tutkimuksen rajoitteena voidaan kuitenkin pitää sitä, että tutkimuksessa tilintarkastuspalkkioihin sisältyivät yritysten sekä tilintarkastuksesta että konsultoinnista maksamat palkkiot, mikä saattaa vääristää tuloksia ja vaikeuttaa niiden yleistettävyyttä. Asiasanat Tilintarkastus, tilintarkastuspalkkiot, tilintarkastuksen hinnoittelu, tilintarkastuslaki Muita tietoja\n3 SISÄLLYS 1 JOHDANTO Työn motivointi ja ajankohtaisuus Aiempia tutkimustuloksia Tutkielman rakenne TILINTARKASTUS Tilintarkastuksen määritelmä Tilintarkastuksen tavoitteet ja tehtävät Tilintarkastajan rooli Tilintarkastajan valinta Tilintarkastajan erottaminen ja eroaminen Tilintarkastusta ohjaavat normit Tilintarkastuslaki ja -asetus Tilintarkastuksen eettiset ohjeet Hyvä tilintarkastustapa Tilintarkastajan vastuu Siviilioikeudellinen vahingonkorvausvastuu Rikosoikeudellinen vastuu Moraalinen vastuu TILINTARKASTUKSEN HINNOITTELU Tilintarkastusmarkkinat Suomessa Tilintarkastuspalkkiot ja niihin vaikuttavat tekijät Tarkastuskohteen koko Tarkastuskohteen kompleksisuus Tilintarkastusriski Tarkastuskohteen velkaisuus Tilintarkastusyhteisön koko... 34\n4 3.2.6 Muut palkkion suuruuteen vaikuttavat tekijät Tarjouskilpailut ja alihinnoittelu tilintarkastajan vaihdostilanteessa Tilintarkastus ja konsultointi TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMESSA Tutkimusmenetelmä ja sen rajoitteet Tutkimusaineisto Hypoteesit Valitut muuttujat ja mallin estimointi Tilintarkastuspalkkiot Tarkastuskohteen koko Tarkastuskohteen kompleksisuus Tilintarkastusriski Tarkastuskohteen velkaisuus Tilintarkastuslain muutoksen vaikutus palkkioihin Mallista pois jätetyt muuttujat Muuttujien ennustetut etumerkit Tutkimustulokset Tutkimustulosten arviointi YHTEENVETO Ehdotuksia jatkotutkimukseen LÄHTEET... 62\n5 5 1 JOHDANTO Pro-Graduni aiheena on tutkia tilintarkastuspalkkioiden kehitystä Helsingin Pörssiin listautuneissa yrityksissä vuosina vuonna 2007 tapahtuneen tilintarkastuslain muutoksen valossa. Tutkimus tavoitteena on kehittää malli, jolla voin toteuttaa empiirisen tutkimuksen siitä, kuinka vuonna 2007 voimaan tullut uusi tilintarkastuslaki on vaikuttanut tilintarkastuspalkkioihin. Peilaan saatuja tuloksia myös tilintarkastusyhteisöjen kilpailutilanteeseen ja yleistyneeseen kilpailutukseen tilintarkastajaa valitessa, sillä Suomessa pörssiyhtiöiden on vuodesta 2007 alkaen lain mukaan täytynyt vaihtaa päävastuullinen tilintarkastajansa seitsemän vuoden välein. Tutkimuksen aineistona toimivat Helsingin Pörssiin listattujen yritysten tilintarkastuspalkkiot vuosilta , joihin sisältyvät myös tilintarkastusyhteisöille maksetut, itse tilintarkastuksen ulkopuoliset, muusta konsultoinnista maksetut palkkiot. Tutkielmassa käyn myös läpi perinteisiä tilintarkastuspalkkioita selittäviä malleja aiemman tutkimuksen pohjalta. 1.1 Työn motivointi ja ajankohtaisuus Tilintarkastusala on 2000-luvulla läpikäynyt suuria mullistuksia, joille lähtöpisteenä toimivat Yhdysvalloissa 2000-luvun alussa tapahtuneet Enronin ja Worldcomin kaltaiset kirjanpitoskandaalit. Suurimpana syynä näihin skandaaleihin on pidetty yritysten johto- ja valvontajärjestelmien pettämistä, mikä esti korkealaatuisen tilinpäätösraportoinnin ja pääomamarkkinoiden tehokkaan toiminnan. Myös tilintarkastajien laiminlyönnit näyttelivät suurta osaa skandaaleissa ja yksi silloisista Big Five tilintarkastusyhteisöistä Arthur Andersen kaatui tapahtumien seurauksena. Yhdysvaltojen johdolla on skandaalien jälkeen ympäri maailmaa alettu kiristää lainsäädäntöä, jotta taloudellisen informaation luotettavuus pystyttäisiin takaamaan. Luottamus taloudelliseen informaatioon on markkinataloudessa ensisijaisen tärkeää ja tilintarkastajilla on avainasema taloudellisen tiedon luotettavuuden varmistamisessa. Tämän takia kiristynyt lainsäädäntö on kohdistunut myös tilintarkastajiin ja tilintarkastuslakiin. (Palmrose 2005; DeFond & Francis 2005; Raghunandan & Rama 2006.)\n6 6 Myös Suomessa lähdettiin muuttamaan vanhaa, vuonna 1995 voimaan tullutta, tilintarkastuslakia nykyaikaisemmaksi USA:n ja EU:n mallin mukaan. Tärkeimmät muutokset koskivat tilintarkastajien riippumattomuuden ja esteellisyyssäännösten muuttamista EU-komission suositusten sekä kansainvälisten tilintarkastusstandardien mukaisiksi. Vuonna 2007 astui Suomessa voimaan uusi tilintarkastuslaki, jonka säännöksiä on sovellettu tai sen jälkeen alkaneiden tilikausien tilintarkastuksiin. Kalenterivuotta tilikautenaan käyttävien yritysten ensimmäinen uuden lain mukainen tilintarkastuskertomus on siis annettu tilikaudelta (Korkeamäki 2008: ) On mahdollista, että uuden lain vaikutukset näkyvät siirtymäkauden jälkeen aikaisempaa korkeampina tilintarkastuspalkkioina tilintarkastuslain kiristyneiden vaatimusten vuoksi tai toisaalta on mahdollista, että tilintarkastuspalkkiot ovat laskeneet lain rotaatiovaatimuksen ja tämän takia koventuneen kilpailun takia. Uusien tiukempien lakien ja säännösten myötä tilintarkastajien työmäärä on lisääntynyt ja tämän seurauksena tilintarkastuspalkkiot ovat nousseet. Myös globalisaatio on aiheuttanut lisätyötä tilintarkastajille, kun yhä useamman yrityksen markkina-alue ulottuu niiden kotimaan ulkopuolelle. Yrityskoot ovat pitkään kasvaneet ja ulkomaisten tytäryhtiöiden, haarakonttoreiden sekä yritysjärjestelyiden ja fuusioiden takia firmat ovat yhä monimutkaisempia kokonaisuuksia. Suomalaistenkin yritysten kansainvälistymistahti on 1980-luvulta lähtien ollut nopeaa. Tähän on vaikuttanut etenkin pääomien liikkeiden vapauttaminen, mikä on lisännyt ulkomaisten yritysten ostoja Suomesta sekä ulkomaisten sijoitusten tekemistä. Yritystoiminnan riskit kasvavat sitä mukaa kun kilpailu kansainvälisessä ympäristössä kovenee, joten on luonnollista, että tilintarkastajien työmäärät ja näin ollen myös heidän laskuttamansa palkkiot ovat lisääntyneet, kun käsityksen muodostaminen tilinpäätösinformaation luotettavuudesta on tullut yhä vaikeammaksi. (Aho & Vänskä 1995: 2 4.) Menon ja Williamsin (2001) mukaan kulut mahdollisista tilintarkastajaan kohdistuvista oikeustoimista siirretään asiakkaan maksettaviksi korkeampien tilintarkastuspalkkioiden muodossa, joten yritysten keskinäisen kilpailun koventuessa myös tilintarkastuspalkkioiden tulisi kasvaa. Menon ja Williams (2001) huomauttavat, että muutosten esimerkiksi fuusiot tai suurten firmojen kaatumiset sekä alan siirtyminen kasvuvaiheesta vakaaseen\n7 7 vaiheeseen tilintarkastusalan kilpailutilanteessa pitäisi vaikuttaa joko tilintarkastuksen hinnoitteluun tai tilintarkastuksen voitollisuuteen. Heidän mukaansa mahdollisen tilintarkastuksen tuotantotehokkuuden kasvun tulisi näkyä huokeampina palkkioina asiakkaille kun taas lisääntyneet vaatimukset tilintarkastukselle johtavat suurempiin tilintarkastuspalkkioihin. Heidän mukaansa fuusiot ja suurten tilintarkastusyhteisöjen kaatumiset voivat vaikeuttaa tilintarkastusalan kilpailua ja nostaa tilintarkastuksesta maksettuja palkkioita, kun taas alan kovempi kilpailu ajaa palkkioita alemmalle tasolle. 1.2 Aiempia tutkimustuloksia Tilintarkastusta ei ole tutkittu vielä kovin pitkään. Yhdysvalloissa tilintarkastustutkimuksen alkupisteenä voidaan pitää 1970-luvun alkua, jolloin tutkijat kiinnostuivat alasta laajemmin. Syinä tähän kiinnostuksen heräämiseen on pidetty esimerkiksi tilintarkastustekniikan kehittymistä sekä eri tilintarkastusskandaalien aiheuttamia poliittisia paineita säädellä tilintarkastusalaa tarkemmin. Euroopassa tutkimus oli 1980-luvun lopulle asti selkeästi vähäisempää kuin Yhdysvalloissa. Yksi tärkeä tilintarkastustutkimuksen osa-alue on tilintarkastuksen markkinatutkimus, joka voidaan jakaa kolmeen osa-alueeseen: markkinaosuustutkimukset, hinnoittelututkimukset sekä tilintarkastajien valinta ja vaihtamistutkimukset. (Niemi 2000b: 9 10.) Tilintarkastuspalkkiot ovat jo pitkään kiinnostaneet tutkijoita ja niiden tutkiminen on huomattavasti helpottunut, kun useimmat yhtiöt ovat nykyään velvollisia julkistamaan tilintarkastusyhteisölle maksetut palkkiot tilinpäätösinformaatiossaan luvulla tilintarkastuspalkkioiden tutkimus keskittyi lähinnä tilintarkastuspalkkioiden hinnoittelun perusperiaatteisiin ja näin ollen tilintarkastuspalkkioiden tasoa määräävistä tekijöistä onkin tehty paljon tutkimusta. Tutkimustuloksista voidaan tunnistaa ja nimetä tilintarkastuspalkkioiden tärkeimmät tekijät, joskin suurin osa tilintarkastuspalkkiotutkimuksista on tehty pörssissä listatuille yrityksille anglosaksisen kulttuurin maissa, mikä tarkoittaa, ettei valittu palkkiomalli välttämättä selitä tilintarkastuspalkkioiden määräytymistä erilaisten asiakkaiden kanssa tai eri kulttuurin maassa. (Niemi 2000a.) Tämän ei kuitenkaan\n8 8 pitäisi aiheuttaa ongelmia tälle tutkielmalle tutkimusjoukon koostuessa suomalaisista pörssiyhtiöistä. Simunicin (1980) artikkelia tilintarkastusmarkkinoiden kilpailutilanteesta ja tilintarkastuspalkkioista pidetään tilintarkastushinnoittelututkimuksen pioneerityönä. Artikkelissaan Simunic pyrki tutkimaan tilintarkastusmarkkinoiden kilpailutilannetta ja tuli samalla luoneeksi mallin, joka selittää tilintarkastuspalkkioita ja tilintarkastuksen hinnoitteluun vaikuttavia yrityskohtaisia tekijöitä. Simunicin tutkimuksen mukaan tärkeimmät tilintarkastuspalkkioihin vaikuttavat tekijät ovat tarkastettavan yrityksen koko, liiketoiminnan kompleksisuus ja asiakasysrityksen riskisyys. Mallin mukaan tilintarkastuspalkkio määräytyy tilintarkastustyöhön käytetyn ajan ja asiakaskohtaisen riskin summasta. Tilintarkastaja arvioi riskin ja muut tilintarkastuksesta aiheutuvat kustannukset ja sisällyttää ne tilintarkastuksesta perittävään palkkioon. Simunicin artikkelin pohjalta aiheesta on tehty lukuisia tutkimuksia erilaisilla variaatioilla ympäri maailmaa. Jatkotutkimukset ovat vahvistaneet useita Simunicin mallin osatekijöitä, mutta myös paljastaneet monia uusia tilintarkastuspalkkioihin vaikuttavia tekijöitä. Nikkinen ja Sahlström (2004) esimerkiksi löytävät negatiivisen suhteen tilintarkastuspalkkioiden ja johtajaomisteisen yritysmallin väliltä sekä positiivisen suhteen tilintarkastuspalkkioiden ja yritysten vapaan kassavirran väliltä useissa eri maissa. Vaikka tutkimusta tilintarkastuspalkkioita määrittävistä tekijöistä onkin tehty paljon, ei trenditutkimusta tilintarkastuspalkkioiden kehittymisestä yli ajan eri maissa ole kansainvälisestikään tehty muutamaa tutkimusta enempää. Menon ja Williams (2001) huomauttavat tutkimuksessaan, että tilintarkastuspalkkioita käsittelevä kirjallisuus sisältää hyvin vähän todisteita tilintarkastuspalkkioiden pitkäaikaisista kehityssuunnista vaikka tutkimusta tilintarkastuspalkkioiden ja tilintarkastusasiakkaan sekä yhteisön välisistä suhteista onkin tehty paljon. Heidän mukaansa aiempi tilintarkastuspalkkioiden trenditutkimus koostuu lähinnä anekdoottisesta informaatiosta sekä kyselytutkimuksista. Osasyy tähän voi olla aiempi tilintarkastuspalkkioinformaation hankala saatavuus, sillä palkkioiden julkistaminen ei ole ollut kaikissa maissa pakollista ja monessa maassa se on tullut pakolliseksi vasta hiljattain. Tutkimuksessaan Menon ja Williams kehittävät mallin, jolla he pystyvät määrittämään tilintarkastuspalkkioiden kehitystä ajassa ottaen\n9 9 samalla huomioon asiakkaan koon, kompleksisuuden ja riskin. He tutkivat tilintarkastuspalkkioita 18-vuoden aikaperiodilla ja ottavat huomioon myös tilintarkastusalan palkkojen muutokset sekä yleiset hintatason muutokset jakson aikana. Menon ja Williamsin (2001) mukaan tilintarkastuspalkkiot koostuvat tilintarkastuksen kustannuksista sekä tarkastavalle yhteisölle jäävästä voitosta. He jakavat tilintarkastuspalkkiot kahteen osatekijään: tuotantokustannukset ja mahdolliset tulevat odotettavissa olevat tappiot. Tuotantokustannukset ovat yhteydessä tilintarkastukseen käytettävään työmäärään ja mallissaan he määrittävät tätä asiakkaan koon ja liiketoiminnan kompleksisuuden kautta. Asiakasyrityksen koon selittäjänä Menon ja Williams käyttävät asiakkaan kokonaisvarallisuuden logaritmiä, joka on laajalti tunnustettu komponentti tilintarkastuspalkkiotutkimuksessa ja selittää suurimman osan tilintarkastuspalkkioiden variaatioista. Kompleksisuutta he selittävät käyttäen tytäryhtiöiden määrän neliöjuurta, jonka kasvaessa myös tilintarkastuksesta perityt palkkiot kasvavat, kun organisaation sisällä tarkastettavat yksiköt ja näin myös työmäärä lisääntyvät. Odotettavissa olevat tulevat tappiot tarkoittavat sitä mahdollisuutta, että tilintarkastajaan vastaan aloitetaan oikeustoimia tarkastuksen jälkeen. Mallissa tätä riskiä määritetään asiakkaan velkaisuusasteella. Lisäksi mallin selittävänä muuttujana käytetään myyntisaatavien ja varastoarvojen summaa, jonka aiemmissa tutkimuksissa tutkimuksesta riippuen, on ajateltu selittävän joko asiakkaan riskisyyttä tai kompleksisuutta. Viimeinen selittävä muuttuja mallissa on tilintarkastusyrityksen markkinaosuus asiakasyrityksen toimialan tilintarkastuksesta. Maher, Tiessen, Colson ja Broman (1992) tutkivat tilintarkastuspalkkioiden kehitystä ajanjaksona, jolloin tilintarkastusmarkkinan kilpailutilanne kiristyi selvästi. He tutkivat tilintarkastuspalkkioita vuosina ja huomasivat, että kyseisenä ajanjasona tilintarkastuksesta maksetut palkkiot laskivat merkittävästi samaan aikaan, kun kilpailu markkinoilla koveni. Tutkimuksessaan he käyttivät jokaista yritystä omana kontrolliparinaan ennen ja jälkeen tutkimusajankohtaa. Maher ym. kontrolloivat tilintarkastuspalkkioita kolmella muuttujalla, joiden aiemmissa tutkimuksissa on todettu korreloivan vahvasti tilintarkastuspalkkioiden kanssa: tarkastettavan yrityksen koolla, kompleksisuudella ja yrityksen riskisillä tase-erillä.\n10 10 Simunicin (1980) mukaan tilintarkastusalalla käyty kilpailu on yksi merkittävä tekijä tilintarkastuspalkkioiden tason määräytymisessä. Jos kilpailu on heikkoa ja markkinaympäristö monopolistinen, on tilintarkastusyhteisöjen mahdollista periä suurempia palkkioita palveluksistaan, kun vaihtoehtoja tilintarkastajalle ei ole monia. Tilintarkastusyhteisöt jaetaan suuriin kansainvälisiin Big-4 tilintarkastusyhteisöihin ja muihin pienempiin tilintarkastusyhteisöihin. Firthin (1993) tutkimuksen mukaan Big-4 tilintarkastusyhteisöt perivät yrityksiltä suurempia palkkioita kuin pienet tilintarkastusyhteisöt. Suurten tilintarkastusyhteisöjen korkeampien palkkioiden katsotaan perustuvan niiden hyvään maineeseen, korkeampiin kuluihin tai monopolistiseen asemaan markkinoilla. DeAngelo (1981b) katsoo, että eri yrityksissä on tarve eritasoiselle tilintarkastukselle, mikä aiheuttaa differentiaatiota tilintarkastusyhteisöjen tarjoamien palvelujen välille. Big-4 yhtiöt ovat hänen mukaansa käyttäneet paljon resursseja omaan brändiinsä ja tarjoavat korkealaatuisempaa tilintarkastusta kuin pienemmät alan toimijat, mikä oikeuttaa ne veloittamaan asiakkailtaan korkeampia palkkioita. 1.3 Tutkielman rakenne Tutkielma jakautuu viiteen päälukuun, joista ensimmäisessä esitellään tutkielman tavoitteet ja rakenne, tutkimusongelman ajankohtaisuus ja motivointi, sekä perehdytään aiemmin tehtyihin tutkimuksiin. Toisessa pääluvussa käsitellään lyhyesti tilintarkastuksen määritelmää ja käsitettä, tilintarkastajan roolia, valintaa ja erottamista sekä eroamista, tilintarkastuksen normeja kuten tilintarkastuslakia ja - asetusta, tilintarkastuksen eettisiä ohjeita sekä hyvää tilintarkastus- ja tilintarkastajatapaa sekä tilintarkastajan vastuuta. Kolmannessa luvussa syvennytään yleisesti tilintarkastuspalkkioihin, siihen mistä ne muodostuvat ja miten ne määräytyvät. Luvussa käsitellään myös Suomen tilintarkastusmarkkinan tilannetta, tarjouskilpailua ja alihinnoittelua tilintarkastajan vaihdostilanteessa sekä tilintarkastajien suorittamaa konsultointia. Neljännessä luvussa käydään läpi empiirinen tutkimus, sen aineisto, käytettävät menetelmät ja sen rajoitukset, valitut muuttujat ja asetetaan tilastolliset hypoteesit sekä esitetään saadut tutkimustulokset. Viides luku sisältää tutkimuksen ja tulosten johtopäätökset sekä yhteenvedon ja ehdotuksia jatkotutkimukseen.\n11 11 2 TILINTARKASTUS Tilintarkastuksella on asiakasyritykselle useita positiivisia vaikutuksia, jotka vaihtelevat yrityksen toiminnan, koon ja omistusrakenteen mukaan. Tilintarkastuksen päärooli on parantaa tilinpäätöstietojen luotettavuutta ja vähentää informaation epätasaista jakautumista yrityksen ja sen rahoittajien välillä pienentäen näin yrityksen rahoituskustannuksia. Tilintarkastus kuitenkin hyödyttää yritystä myös sisäisesti esimerkiksi vähentäen yrityksen johdon ja osakkeenomistajien erilaisista tavoitteista johtuvia agenttiongelmia, johtaen tehokkuutta nostaviin prosessiparannuksiin ja auttaen yritystä täyttämään lain mukaiset raportointivaatimuksensa. (Knechel, Niemi & Sundgren 2008; Chow 1982.) 2.1 Tilintarkastuksen määritelmä Yrityksen omistajuus ja johto etenkin listayhtiöissä ovat usein eriytyneet niin, etteivät omistajat osallistu yrityksen päivittäiseen toimintaan. Omistajat tarvitsevat kuitenkin luotettavaa tietoa yrityksensä taloudesta ja hallinnosta, vaikka eivät itse pystykään valvomaan ja tarkastamaan yrityksen toimintaa. Tämä agenttiongelma pyritään ratkaisemaan palkkaamalla ulkopuolinen tilintarkastaja valvomaan yrityksen toimintaa. (Korkeamäki 2008: 9; Chow 1982.) Jensen ja Meckling (1976) selittivät tilintarkastuksen kysyntää agenttiteorialla. Heidän mukaansa johdon halu pienentää sen valvonnasta, johdon ja omistajien intressien yhdenmukaistamisesta ja johdon oman edun tavoittelusta syntyviä kustannuksia, aiheuttaa tilintarkastuksen kysynnän. Tilintarkastuksen tarve siis kumpuaa mahdollisista konflikteista osakkeenomistajien, yritysjohdon ja velkojien välillä. Potentiaalisten konfliktien suuruus vaihtelee yrityksittäin, minkä takia erilaisilla yrityksillä on tarve eri tasoiselle differentoidulle tilintarkastukselle. (Deangelo 1981b; Chow 1982; Niemi 2005.) Toinen tilintarkastuksen tarpeellisuuden peruste on asiakkaan signalointitarve markkinoille. Tilintarkastaja on markkinoille merkki asiakkaan tilinpäätösinformaation luotettavuudesta. Kun potentiaalisten omistajien luottamus yrityksen taloudelliseen informaation kasvaa, alenevat yrityksen pääomakustannukset. (Niemi 2000b: 20; Chow 1982.) Informaation varmentamisen lisäksi tilintarkastus on hyödyksi yritysjohdolle raportoinnissa ja valvonnassa. Tilintarkastaja neuvoo usein yrityksen\n12 12 johtoa ja henkilökuntaa taloudellisissa ja muissa kysymyksissä osaamisensa rajoissa. Tämä neuvonta-aspekti on tärkeä etenkin pienille yrityksille, joissa yksittäisen henkilön tehtävänkuva on laajempi kuin suuremmissa yrityksissä. (Niemi 2004; Chow 1982.) Tilintarkastuksen hyöty asiakkaalle on kustannusten minimointi. Tilintarkastajan valinta on optimointitehtävä tilintarkastuksesta aiheutuvien kustannusten ja siitä koituvien taloudellisten hyötyjen välillä. Mitä suurempi merkitys tilintarkastuksella yrityksen sidosryhmille on, sitä enemmän se hyötyy tilintarkastuksen korkeammasta laadusta ja on näin valmis maksamaan enemmän saadakseen laadukkaampaa tarkastusta. (Niemi 2000b: 24 25; Chow 1982.) Tilintarkastus on syntynyt käytännön tarpeiden sanelemana ja sen tavoitteiden muodostumiseen vaikuttavat muun muassa yhteiskuntajärjestelmä, kulttuuri, yhteiskunnan kehittämistavoitteet sekä teknologian taso. Vaikeat ajat taloudessa ovat korostaneet tilintarkastuksen tärkeyttä ja kiihdyttäneet sen kehitystä. Suomessa luvun lama aiheutti paljon keskustelua tilintarkastuksen tehtävistä, mahdollisuuksista, rajoituksista ja tilintarkastajien vastuusta. Suureksi osaksi tämän kiihtyneen dialogin takia vuonna 1995 astui Suomessa voimaan ensimmäinen tilintarkastuslaki. (Riistama 1999: ) Suomessa tilintarkastus on lakisääteistä. Lakisääteinen tilintarkastus tarkoittaa tilintarkastajan suorittamaa tarkastuskohteena olevan yhteisön tai säätiön tarkastusta, jonka tarkoituksena on tuottaa riippumaton lausunto tarkastuskohteen kirjanpidon, tilinpäätöksen ja hallinnon laillisuudesta. Ajallisesti tarkastus kohdistuu tarkastettavaan tilikauteen ja asiasisällöltään tarkastuskohteen tileihin ja hallintoon. (Saarikivi 2000: 25.) Ensisijaisena tarkoituksena on tutkia ja todeta yhteisön kokoukselle esitettävän tilinpäätösinformaation luotettavuus (Kokkonen 2000: 10). TilintL (Tilintarkastuslaki) 4 :ssä säädetään, että yhteisössä ja säätiössä täytyy valita tilintarkastaja ja toimittaa tilintarkastus. Tilintarkastuksen kohteesta on säädetty TilintL 11 :ssä, ja sen määritellään kattavan yhteisön tai säätiön tilikauden kirjanpidon, tilinpäätöksen, toimintakertomuksen ja hallinnon tarkastuksen. TilintL 12 määrää vielä, että konsernissa emoyrityksen tilintarkastajan täytyy tarkastaa\n13 13 myös konsernitilinpäätös ja varmistua siitä, että konserniin kuuluvien yritysten tilintarkastajat ovat suorittaneet tilintarkastuksen asianmukaisesti. Suomessa tilintarkastus on lähtökohtaisesti laillisuusvalvontaa, vaikka tilintarkastajalta voidaan odottaa kannanottoja myös tarkoituksenmukaisuuskysymyksistä. Tilintarkastaja joutuu tarkastuksessaan ottamaan huomioon tarkastettavaa yhteisöä tai säätiötä koskevan lainsäädännön sekä näiden omat säännöt ja hallintoelinten toimivaltansa puitteissa tekemät päätökset. (Riistama 2000: 11.) Luonteeltaan tilintarkastus on toteavaa, ei toimintaa määräävää tai ohjaavaa. Sen tarkoituksena ei ole virheiden ja väärinkäytösten etsiminen, mutta jos tarkastuksessa ilmenee jotain epäselvyyttä tai mahdollisia väärinkäytöksiä, on tarkastusta jatkettava, jotta todellinen asiaintilan pystytään selvittämään. Kuitenkin vaikka virheitä tai väärinkäytöksiä löytyisi, on tilintarkastajalla ainoastaan raportointivelvollisuus asiasta. Virheiden korjaaminen ja mahdolliset muut toimenpiteet kuuluvat tarkastettavalle yritykselle. (Kokkonen 2000: 11.) Tilintarkastuksen erityispiirre on sen laadun määrittämisen vaikeus ja asiakassuhteen erikoislaatuisuus (Niemi 2000b: 11). 2.2 Tilintarkastuksen tavoitteet ja tehtävät Tilintarkastuslaissa ei säädetä tilintarkastuksen tavoitteesta, vaan ainoastaan sen sisällöstä. Voidaan kuitenkin päätellä, että tilintarkastuksen tavoite on tarkastaa laissa mainitut seikat ja laatia lain vaatimat tilintarkastajan raportit. KHT-yhdistys on kuitenkin määritellyt tilintarkastuksen tavoitteet ja yleiset periaatteet. Yhdistyksen mukaan tilintarkastuksen tavoite on, että tilintarkastaja on kykenevä antamaan lausunnon, onko tilinpäätös, toimintakertomus ja muut tilintarkastuksen piiriin luettavat asiakirjat laadittu säännösten mukaisesti ja antavatko ne oikeat ja riittävät tiedot tarkastuskohteen tuloksesta ja taloudellisesta asemasta. Tilintarkastajan täytyy tehdä myös hallinnon tarkastus ja antaa siitä lausunto. Tämän tavoitteena on selvittää vastuuvelvollisten toiminnan laillisuutta yhteisölainsäädännön valossa. (Horsmanheimo ym. 2007: ) Tilinpäätöstarkastuksen tavoite on muodostaa perusteltu käsitys tilinpäätöksen sisällöstä, esittämistavasta ja laadintaperiaatteista, jotta tilintarkastuskertomukseen\n14 14 sisältyvä lausunto tilinpäätöksestä voidaan esittää. Tämä lausunto lisää luottamusta tilinpäätökseen, tietojen oikeellisuuteen ja niiden perusteella muodostuvaan käsitykseen tilikauden tuloksesta sekä yrityksen taloudellisesta asemasta. Tarkastuksen laajuus ja tarkastustoimenpiteet täytyy valita niin, että tilintarkastuksessa havaitaan tarkastettavan tilinpäätöksen mahdolliset materiaaliset virheet ja puutteet. Arvio yritystoiminnan oikeellisuudesta muodostuu sekä tilinpäätöksen numeerisen että verbaalisen osan perusteella. On siis todettava myös, että toimintakertomuksessa esitettävät tiedot vastaavat tuloslaskelman ja taseen perusteella muodostuvaa kokonaiskuvaa. Sovellettavat tilintarkastusmenetelmät ovat tilintarkastajan itsensä päätettävissä. (Suomela ym. 1995: ) Tärkein tilintarkastuksesta annettava raportti on tilintarkastuskertomus, jossa raportoidaan tarkastuksen tuloksista. Sen muoto ja sisältö määräytyvät hyvän tilintarkastustavan ja ISA-standardien (International Standard on Auditing) perusteella. Tilintarkastuskertomuksen tulee sisältää lausunto siitä, antavatko tilinpäätös ja toimintakertomus oikeat ja riittävät tiedot tarkastuskohteen toiminnan tuloksesta ja taloudellisesta asemasta sekä siitä, ovatko tilikauden toimintakertomuksen ja tilinpäätöksen tiedot ristiriidattomia. Tilintarkastuskertomuksessa on myös huomautettava, jos tarkastuskohteen vastuuvelvollinen on menetellyt tavalla, josta saattaa seurata vahingonkorvausvelvollisuuksia yritykselle tai tavalla, joka rikkoo tarkastuskohdetta koskevaa lakia, yhtiöjärjestystä tai sääntöjä. (Horsmanheimo ym. 2007: ) Tilintarkastajan lakiin perustuvia tilintarkastusraportteja ovat myös tasekirjan tilinpäätösmerkintä ja tilintarkastuspöytäkirja. Tilinpäätösmerkinnän tarkoituksena on yksilöidä tarkastettu tilinpäätös ja osoittaa, että tarkastus on päättynyt ja siitä on annettu tarkastuskertomus. Tilintarkastuspöytäkirja taas sisältää tarkastushavainnot, joita ei sisällytetä tilintarkastuskertomukseen. Se ei ole julkinen asiakirja, vaan sen tarkoituksena on yritysjohdon informointi. (Saarikivi 2000: 37.) Ulkopuolisen on miltei mahdotonta arvioida tilintarkastuksen laatua. Jotta laatua voidaan havainnoida, täytyy tutkia tilintarkastuksen kulkua kuvaavia dokumentteja, tilintarkastajan työpapereita, ja verrata näitä ominaisuuksiin, jotka ovat tarkastettavalle yhtiölle tärkeitä. Hyvin harvoilla on käytännössä mahdollisuus tähän.\n15 15 Vaikka laadun arviointi onkin hankalaa, voi sen laadusta tehdä päätelmiä käytetyn tilintarkastusyhteisön saaman kielteisen julkisuuden perusteella, jota aiheutuu esimerkiksi silloin, kun tilintarkastuskertomus on jälkikäteen tarkasteltuna todettu virheelliseksi. Ulkopuoliset voivat siis käyttää tarkastuksen laadun vertailukohtana tilintarkastajan mainetta ja nimekkyyttä. (Niemi 2000b: 16.) 2.3 Tilintarkastajan rooli Tilintarkastaja on yleiseltä kokoukselta valtuutuksen saanut luottamushenkilö, jonka täytyy ottaa toiminnassaan huomioon koko yhteisön etu. Hän raportoi havainnoistaan hänet valinneelle toimielimelle ja tarpeen vaatiessa yhtiön hallitukselle. Hän ei saa ottaa erillistä tarkastustoimeksiantoa yksityisiltä omistajilta tai edes enemmistöä edustavalta ryhmältä, eikä hänellä ole yleisen kokouksen ulkopuolella velvollisuutta tehdä selkoa tarkastustoimistaan yrityksen omistajille. (Kokkonen 2000: 12.) Tilintarkastajan tulee noudattaa yhtiömiesten ja yhtiökokouksen antamia erityisohjeita, mikäli ne eivät ole ristiriidassa lain, yhtiöjärjestyksen, sääntöjen, yhtiösopimuksen tai hyvän tilintarkastustavan kanssa. Tilintarkastajan tehtävä on tarkastaa yhteisön tilinpäätös, kirjanpito ja hallinto, mutta hänellä ei ole päätös- tai toimeenpanovaltaa yhteisössä. (Riistama 2000: 14.) Tilintarkastaja tehtävänä on pelkästään tarkastettavan yrityksen ulkoinen valvonta. Tarkastaja on palkallisessa toimeksiantosuhteessa tarkastettavaan yritykseen. (Saarikivi 2000: ) Tilintarkastajana voi toimia luonnollinen henkilö, joka ei ole vajaavaltainen, konkurssissa tai asetettu liiketoimintakieltoon, tai hyväksytty tilintarkastusyhteisö. Tilintarkastajalla tulee olla niin laaja laskentatoimen, taloudellisten ja oikeudellisten asioiden sekä tilintarkastuksen osaaminen kuin yhteisön toimintaan ja kokoon verraten on tehtävän suorittamiseksi tarpeen. Hänen täytyy myös hallita tilintarkastustekniikkaan ja tilintarkastukseen olennaisesti kuuluvia tehtäviä, jotta hän kykenee noudattamaan hyvää tilintarkastustapaa. (Riistama 2000: 13.) Hyväksyttyjen tilintarkastajien ammattitutkintojen järjestäminen on kauppakamarijärjestön vastuulla. Tutkintoja on kahta tasoa: vaativinta ammattipätevyyttä edellytetään keskuskauppakamarin hyväksymiltä KHT-\n16 16 tilintarkastajilta kun taas alueellisten kauppakamarien hyväksymiä tilintarkastajia kutsutaan HTM-tilintarkastajiksi. (Kokkonen 2000: 14.) Tilintarkastajan valinta Tilintarkastajan valinnasta säädetään tilintarkastuslaissa. Lähtökohtaisesti kaikkien kirjanpitolain mukaan kirjanpitovelvollisten yhteisöjen ja säätiöiden on valittava tilintarkastaja. Kaikkein pienimmät kirjanpitovelvolliset on kuitenkin tietyin poikkeuksin vapautettu pakollisesta tilintarkastuksesta ja siitä on tehty niille vapaaehtoista. Myöskään yksityisten elinkeinonharjoittajien ja maatalousyrittäjien ei tarvitse valita tilintarkastajaa vaikka ne olisivatkin kirjanpitovelvollisia. (Horsmanheimo & Steiner 2008: 159.) Tilintarkastajan valitsee yleinen kokous ja se voidaan jättää valitsematta yhteisössä, jossa päättyneellä ja sitä edeltäneellä tilikaudella on täyttynyt enintään yksi seuraavista edellytyksistä: taseen loppusumma on yli euroa, liikevaihto tai sitä vastaava tuotto on yli euroa tai palveluksessa on keskimäärin yli kolme henkilöä. Jos yhteisölle on valittu vain yksi tilintarkastaja, joka ei ole tilintarkastusyhteisö, on lisäksi valittava ainakin yksi varatilintarkastaja. Vaikka yhteisöllä ei olisikaan velvollisuutta valita tilintarkastajaa, yhtiöjärjestyksessä, yhtiösopimuksessa tai säännöissä voidaan määrätä tilintarkastuksesta ja tilintarkastajan valinnasta. (Tilintarkastuslaki ja -asetus 2007: 9.) Jos vähintään kaksi seuraavista edellytyksistä täyttyy päättyneellä tilikaudella, täytyy vähintään yhden valitun tilintarkastajan olla KHT-tilintarkastaja tai KHT-yhteisö: taseen loppusumma on yli euroa, liikevaihto tai sitä vastaava tuotto on yli euroa tai palveluksessa on keskimäärin yli 300 henkilöä (Tilintarkastuslaki ja -asetus 2007: 9). Osakeyhtiölain mukaan julkisessa osakeyhtiössä vähintään yhden yhtiökokouksen valitseman tilintarkastajan tulee olla KHT-tilintarkastaja tai KHT-yhteisö (Horsmanheimo ym. 2007: 54 57). Jos tilintarkastajaksi valitaan tilintarkastusyhteisö, täytyy sen ilmoittaa tilintarkastettavalle yhteisölle, kuka tilintarkastusyhteisössä työskentelevä tilintarkastaja on päävastuullinen tilintarkastuksesta. Päävastuullisella\n17 17 tilintarkastajalla tulee olla vähintään saman kelpoisuus kuin valitulla tilintarkastusyhteisöllä. (Tilintarkastuslaki ja -asetus 2007: 10.) Jos tilintarkastusvelvollinen yhteisö tai säätiö ei valitse tilintarkastajaa, nimeää lääninhallitus tarkastajan (Korkeamäki 2008: 17). Tilintarkastajan toimikausi tarkoittaa joko tarkastettavaa tilikautta tai tarkastettavia tilikausia, jos tarkastaja on valittu toistaiseksi (Kokkonen 2000: 13). Se alkaa yleensä valintapäätöksestä ja päättyy yhtiökokoukseen, jossa käsitellään tilintarkastajan antama tilintarkastuskertomus (Horsmanheimo ym. 2007: 70). Tilintarkastuslaki kuitenkin velvoittaa pörssiyritykset vaihtamaan tilintarkastajansa seitsemän vuoden välein. Tämä rotaatiovelvoite koskee sekä tilintarkastajaksi valittua luonnollista henkilöä että valitun tilintarkastusyhteisön päävastuullista tilintarkastajaa. Säännös ei kuitenkaan edellytä koko tilintarkastusyhteisön vaihtamista. Kun seitsemän vuotta päävastuullisena tilintarkastajana täyttyy, joutuu tarkastaja kahden vuoden karenssiin tarkastettavan yrityksen osalta. Näiden kahden karenssivuoden aikana aiempi päävastuullinen tilintarkastaja ei voi ottaa osaa tarkastustoimeksiantoon myöskään muussa roolissa. (Horsmanheimo & Steiner: ) Julkisessa osakeyhtiössä tilintarkastajaa ei voida valita tehtäväänsä toistaiseksi, vaan toimikausi päättyy aina valintaa seuraavan yhtiökokouksen päättyessä, jolloin valinta täytyy uusia (Korkeamäki 2008: 17). Tilintarkastajan suhde asiakkaaseen on tyypillisesti pitkä, koska sekä asiakas että tarkastaja yleensä haluavat jatkaa asiakassuhdetta mahdollisimman kauan. Tilintarkastaja pyrkii jatkuviin asiakassuhteisiin, koska pidempään tarkastettujen kohteiden kannattavuus tilintarkastajalle kohoaa sitä mukaa kun tarkastaja oppii lisää tarkastuskohteesta. Asiakas taas ei välttämättä halua vaihtaa tarkastajaa, koska vaihtamisesta aiheutuu kustannuksia, kun esimerkiksi työaikaa joudutaan välttämättä käyttämään uuden tilintarkastajan perehdyttämiseen. (Niemi 2000b: 11.) Tilintarkastajan erottaminen ja eroaminen Tilintarkastajan erottaminen on pääsääntöisesti helppoa: tilintarkastajan voi kesken toimikauden erottaa se, joka tilintarkastajan on valinnutkin (Suomela ym. 1995: 143). Yleensä tämä on yhteisön omistajien tai muun päätösvaltaa käyttävän toimielimen\n18 18 asia. Tilintarkastajan riippumattomuuden ja tilintarkastuksen yleisen edun turvaamiseksi tilintarkastajan erottamista epäasiallisilla perusteilla on kuitenkin vaikeutettu ja näin yritetty suojata tilintarkastajan itsenäistä asemaa suhteessa yritysjohtoon. (Horsmanheimo & Steiner 2008: 192.) Jos tilintarkastajaksi on valittu tilintarkastusyhteisö, voi yhtiökokous tai vastaava kokous erottaa koko yhteisön, mutta ei pelkästään päävastuulliseksi nimettyä tilintarkastajaa. Ainoastaan tilintarkastusyhteisö itse voi vaihtaa tai erottaa päävastuullisen tilintarkastajan. (Suomela ym. 1995: 143.) Tilintarkastuslain mukaan tilintarkastajan erottamiselle kesken tämän toimikauden tulee olla perusteltu syy. Tilintarkastustoimenpiteitä tai kirjanpitokäsittelyä koskeva mielipide-ero ei ole hyväksyttävä syy, mutta syynä voidaan pitää esimerkiksi tilintarkastajan virheitä, luottamuspulaa tai liian suurta tilintarkastuspalkkiota. Yleensä perustellut syyt vaihtamiselle kuitenkin johtavat tilintarkastajan vaihtamiseen normaalin menettelyn kautta esimerkiksi osakeyhtiön yhtiökokouksessa. Tilintarkastajan erottaminen kesken toimintakauden onkin poikkeuksellinen tapahtuma, johon yhteisön omistajat ja muut sidosryhmät suhtautuvat yleensä kriittisesti. (Horsmanheimo ym. 2007: 68.) Tilintarkastajalla on läsnäolo-oikeus ja oikeus käyttää puhevaltaa siinä yhtiökokouksessa tai vastaavassa kokouksessa, jossa hänen erottamistaan käsitellään (Suomela ym. 1995: 144). Jos kysymyksessä on epäasiallinen vaatimus tilintarkastajan erottamisesta, menettelyn avoimuus sekä tilintarkastajan puheoikeus yhtiökokouksessa turvaavat, että perustelujen aitous ja tarkoituksenmukaisuus tulevat riittävästi arvioiduiksi (Saarikivi 2000: 217). Erotuspäätös tulee voimaan heti, vaikka syyn asianmukaisuus olisikin riitainen (Horsmanheimo & Steiner 2008: ). Jos tilintarkastaja itse päättää erota kesken toimikauden, on tilintarkastajan annettava selvitys eroamisen syistä (Horsmanheimo ym. 2007: 69 70). Laissa ei vaadita, että tilintarkastajan eroamiseen kesken toimikauden pitäisi olla perusteltu syy, mutta perusteltua ja asiallista syytä voidaan kuitenkin vaatia, koska tilintarkastajan täytyy noudattaa hyvää tilintarkastustapaa (Horsmanheimo & Steiner 2008: 194). Tilintarkastajan erotessa kesken toimikauden hänen on annettava selvitys toiminnastaan eroamiseen saakka yhteisön tai säätiön hallitukselle tai vastaavalle\n19 19 toimielimelle, jollei se olosuhteet huomioon ottaen ole tarpeetonta. Selvityksen tulee olla kirjallinen yhteenveto toimikaudella ennen eroamista suoritetuista tarkastustoimenpiteistä ja tehdyistä tarkastushavainnoista. Selvitys voidaan antaa myös uudelle tilintarkastajalle salassapitovelvollisuutta rikkomatta. (Suomela ym. 1995: 145.) Tilintarkastajan toimen tullessa avoimeksi kesken toimikauden tai tilintarkastajan menettäessä kelpoisuutensa, on tilintarkastajan valintaan osallistuvan toimielimen huolehdittava, että jäljelle olevaksi toimikaudeksi valitaan uusi tarkastaja (Suomela ym. 1995: 14). Tätä ei kuitenkaan tarvitse tehdä, jos yhteisössä on valittu varatilintarkastaja. Tällöin yhteisön täytyy vain todeta varatilintarkastajan toimikauden alkaminen ja ilmoittaa tästä hänelle. Jos tilintarkastajaksi on valittu tilintarkastusyhteisö, voidaan tilintarkastusyhteisöltä pyytää uuden päävastuullisen tilintarkastajan asettamista tehtävään. (Horsmanheimo ym. 2007: 71.) 2.4 Tilintarkastusta ohjaavat normit Tilintarkastusta ohjaavia normeja ovat tilintarkastuslaki ja -asetus, tilintarkastuksen eettiset ohjeet sekä hyvä tilintarkastustapa. Uusi tilintarkastuslaki tuli Suomessa voimaan vuonna 2007 ja sen mukaan tilintarkastajan tulee noudattaa EU:n hyväksymiä tilintarkastusstandardeja. Nämä standardit on kehitetty lähinnä pörssiyhtiöitä varten, mikä kasvattaa tarkastustoimenpiteiden ja -dokumentoinnin määrää huomattavasti ja näin ollen lisää tilintarkastajien työmäärää. Vaikutusten voi odottaa näkyvän tilintarkastajien palkkiotasossa. (Nevalainen, 2007.) Tilintarkastuslaki ja -asetus Vuonna 1995 voimaan astuneen ensimmäisen tilintarkastuslain jälkeen EUlainsäädännön uudistukset ja muun kansainvälisen normiston kehitys loivat uudistustarpeen myös Suomen tilintarkastuslainsäädännölle. Aikaisemmat säännökset korvaava uusi tilintarkastuslaki ja -asetus astuivat voimaan Kansainväliset tilintarkastusstandardit ovat uuden tilintarkastuslain myötä tulleet osaksi suomalaista tilintarkastuslainsäädäntöä, sillä uudessa tilintarkastuslaissa on määräys EU:ssa sovellettaviksi hyväksyttyjen tilintarkastusstandardien\n20 20 noudattamisesta. Näillä standardeilla tarkoitetaan IFAC:n (International Federation of Accountants) antamia ISA-standardeja. Aiemmin IFAC:n standardit ja suositukset velvoittivat tilintarkastajia hyvän tilintarkastustavan kautta. (Korkeamäki 2008: ) Tilintarkastuslaissa säädetään tilintarkastusvelvollisuudesta, tilintarkastajan raportoinnista, riippumattomuudesta, esteellisyydestä sekä salassapito- ja vahingonkorvausvelvollisuudesta. Laissa määrätään myös tilintarkastajien hyväksymisestä ja rekisteröinnistä sekä heidän valvonnastaan ja rangaistusseuraamuksista. (Korkeamäki 2008: ) Tilintarkastuslaki on puitelaki, jota sovelletaan, jollei muualla laissa toisin säädetä (Riistama 1999: 70). Tilintarkastuslaki siis väistyy muiden lakien tieltä ja sitä on sovellettava rinnakkain muiden lakien kanssa. Tilintarkastuslakia tarkempia säännöksiä löytyy useista muista laeista. (Horsmanheimo ym. 2007: 24.) Tilintarkastusasetus sisältää lähinnä teknisluonteisia säännöksiä, jotka koskevat tilintarkastajarekisteriä, valvontaelimiä ja julkisen kaupankäynnin kohteena olevan yhtiön tilintarkastajaa (Korkeamäki 2008: 10 11) Tilintarkastuksen eettiset ohjeet Tilintarkastuksen eettisissä ohjeissa on kyse ammattikunnan sisäisestä itsesäätelystä ja nykyään niistä säädetään myös tilintarkastuslaissa. Tilintarkastukseen liittyy erittäin vahvasti arviointia, harkintaa ja päätöksentekoa, joten siihen sisältyy olennaisessa määrin myös eettisiä elementtejä. (Sarja 1999: 191.) Tilintarkastajien eettiset ohjeet sisältävät toiminta- ja käyttäytymisohjeita sekä ne pääperiaatteet, joita tilintarkastajan tulisi ammattikunnalle asetettujen yleisten tavoitteiden saavuttamiseksi noudattaa (Horsmanheimo ym. 2007: ). Ammattieettisten periaatteiden tarkka sisältö määräytyy oikeuskäytännön, valvontaelinten kannanottojen, ammattilaisten noudattamien yleisten käytäntöjen, EU:n komission komitologiamenettelyn mukaisesti antamien täytäntöönpanotoimenpiteiden sekä tilintarkastajien kansainvälisen järjestön IFAC:n eettisten ohjeiden perusteella (Horsmanheimo ym. 2007: ).\n21 21 TilintL 20 :ssä määrätään, että tilintarkastajan on suoritettava tilintarkastuslaissa tarkoitetut tehtävät ammattitaitoisesti, rehellisesti, objektiivisesti ja yleinen etu huomioon ottaen. KHT-yhdistyksen eettisten ohjeiden mukaan tilintarkastajien ammattieettisiä periaatteita on kuitenkin viisi: rehellisyys, objektiivisuus, ammatillinen pätevyys ja huolellisuus, salassapitovelvollisuus sekä ammatillinen käyttäytyminen. Tilintarkastuslaissa salassapitovelvollisuudesta määrätään omassa pykälässään, mutta ammatillisesta käyttäytymisestä ei tilintarkastuslaissa ole säännöstä. (Horsmanheimo & Steiner 2008: ) Rehellisyyden periaate tarkoittaa, että tilintarkastajan tulisi olla työssään selkeä ja rehellinen, objektiivisuuden periaate taas, että tilintarkastajan täytyisi olla oikeudenmukainen, eikä sallia ennakkoluulojen, puolueellisuuden, eturistiriitojen tai muiden tahojen vaikuttaa objektiivisuuteensa. Ammatillinen pätevyys tarkoittaa sitä, että tilintarkastajan tulee olla huolellinen, pätevä ja tunnollinen suorittaessaan tehtäviään. Hänen täytyy päivittää osaamistaan niin että se perustuu ajantasaisiin tietoihin vallitsevasta käytännöstä, lainsäädännöstä ja hyvästä tilintarkastustavasta. Salassapitovelvollisuuden mukaan tilintarkastaja ei saa ilmaista ulkopuoliselle työtään suorittaessaan tietoonsa saamia asioita, jos siitä voi aiheutua yhteisölle tai säätiölle haittaa. Ammatillinen käyttäytyminen taas sisältää velvoitteen siitä, että tilintarkastajan on käyttäydyttävä ammattikunnan hyvän maineen mukaisesti ja otettava huomioon velvoitteensa sidosryhmiä kohtaan. (Tilintarkastusalan suositukset 2005: ) Hyvä tilintarkastustapa Hyvällä tilintarkastustavalla tarkoitetaan asianmukaisesti ja yleisesti hyväksyttävällä tavalla suoritetun tilintarkastuksen laajuutta sekä toteutustapaa. Hyvää tilintarkastustapaa noudattamalla tilintarkastaja varmistaa, ettei hänen työnsä ole moitittavaa, eikä hän joudu siitä vahingonkorvausvelvolliseksi. Hyvää tilintarkastustapaa pidetään standardina, jolla arvioidaan tehtyä tilintarkastusta. Se on yleisesti hyväksytty ammattilaisten noudattama tapa, joka muodostuu tilintarkastustoimintaa määrittelevän lainsäädännön pohjalta käytännön tilintarkastustyössä. (Suomela ym. 1995: 78.) Hyvän tilintarkastustavan sisältö\n22 22 muokkautuu tilintarkastuksen toimintaympäristön, normien ja odotusten muuttuessa, joten se on käsitteenä joustava (Sarja 1999: 202). Hyvään tilintarkastustapaan viitataan useissa säätiö- ja yhteisölainsäädännön kohdissa, mutta sitä ei ole laissa suoraan määritelty (Suomela ym. 1995: 77). Hyvän tilintarkastustavan perusta on positiivisoikeudellinen, sillä kyse on laissa asetetusta velvollisuudesta (Sarja 1999: 199). Hyvän tilintarkastustavan sisällön selventäminen on lähinnä tilintarkastajien ammatillisten yhteenliittymien tehtävä. Suomessa KHTyhdistys on jo pitkään julkaissut suosituksia hyvästä tilintarkastustavasta. (Suomela ym. 1995: 77.) KHT-yhdistyksen suositukset perustuvat IFAC:n standardeihin, jotka on mukautettu Suomen lainsäädäntöön. Näitä suosituksia voidaan käyttää lähteenä tulkittaessa hyvää tilintarkastustapaa. (Horsmanheimo & Steiner 2008: 151.) Muina hyvän tilintarkastustavan keskeisinä lähteinä pidetään lakeja ja asetuksia, Keskuskauppakamarin tilintarkastuslautakunnan, Valtion tilintarkastuslautakunnan, tuomioistuinten sekä viranomaisten päätöksiä ja kannanottoja sekä alan ammattikirjallisuutta (Horsmanheimo ym. 2007: 142). On miltei mahdotonta säätää yksityiskohtainen laki koko ajan muuttuvasta toiminnosta kuten tilintarkastus, jonka käytännöt kehittyvät alan ammattilaisten parissa. Tämän takia hyvä tilintarkastustapa on korostuneessa roolissa tilintarkastuslaissa. Lainsäätäjä ei voi eikä hänen tarvitse tietää, kuinka tilintarkastus tehdään hyvin. Lainsäätäjä määrittelee tilintarkastuksen tavoitteen, mutta tilintarkastajat itse kehittävät menetelmät tämän tavoitteen saavuttamiseksi. (Horsmanheimo ym. 2007: 141.) Tilintarkastuslain 22.1 :n mukaan tilintarkastajan tulee noudattaa hyvää tilintarkastustapaa tilintarkastuslain mukaisia tehtäviä suorittaessaan. Tämä on luonteeltaan yleissäännös siitä, että hyvä tilintarkastustapa on keskeinen tilintarkastajan toimintoja ohjaava normisto. Hyvä tilintarkastustapa koskee kaikkia lain soveltamisalaan kuuluvia tehtäviä. Hyvän tilintarkastustavan avulla tilintarkastuspalvelujen käyttäjät ja sivulliset voivat arvioida sitä, mitkä tilintarkastajan velvollisuudet ovat, sekä sitä, onko tarkastaja toiminut asianmukaisesti jossakin tietyssä tilanteessa. (Horsmanheimo ym. 2007: )\n23 23 Hyvä tilintarkastustapa merkitsee siis tilintarkastuksen hyvää laatua (Sarja 1999: 201). Hyvä tilintarkastustapa on tilintarkastusta säätelevään normistoon sisään rakennettu ilmiö, jota on vaikea yksilöidä. Voidaan kuitenkin perustellusti sanoa, että mikäli tilintarkastaja noudattaa tilintarkastusta sääteleviä lakeja, asetuksia sekä eettisiä ohjeita ja aidosti ymmärtää yhteiskunnan tilintarkastajille asettamat odotukset ja vaateet, hän todennäköisesti on toiminut hyvän tilintarkastustavan mukaisesti. (Sarja 1999: 202.) Hyvään tilintarkastustapaan kuuluu suositus siitä, että tilintarkastajan täytyy suorittaa hänelle uskotut tilintarkastukseen liittyvät tehtävät siten, että hänellä on riittävät tiedot mielipiteensä muodostamiseen. Tätä varten ei yleensä tarvitse tarkastaa laajasti yhteisön kirjanpitoa ja tilinpäätösaineistoa vaan tilintarkastuksen suunnittelussa ja toteutuksessa on otettava ensisijaisesti huomioon olennaisuus ja riski. Tarkastuksen tavoitteena on todeta, että tarkastuskohteisiin ei liity olennaisia virheitä tai puutteita. Tämän takia tilintarkastus pitää suunnata olennaisiin ja riskialttiisiin kohteisiin. (Suomela ym. 1995: 79.) 2.5 Tilintarkastajan vastuu Tilintarkastajan vastuu voidaan jakaa siviilioikeudelliseen ja rikosoikeudelliseen vastuuseen. Siviilioikeudellinen vastuu tarkoittaa vahingonkorvausvastuuta, rikosoikeudellinen vastuu on taas kyseessä silloin, kun tilintarkastaja syyllistyy tekoon, josta on laissa säädetty rangaistus. (Kokkonen 2000: 22.) Seuraamuksena voi rangaistuksen lisäksi olla vahingonkorvausvelvollisuus kärsinyttä osapuolta kohtaan tai muu lisäseuraamus, kuten rikoksella saavutetun hyödyn menettäminen (Saarikivi 2000: 37). Tilintarkastajan vahingonkorvausvastuun syntyminen edellyttää syy-yhteyttä tilintarkastajan toiminnan ja vahingon välillä. Tilintarkastajan on siis täytynyt rikkoa velvollisuuksia, joita hänellä tilintarkastajana ja tilintarkastuksen suorittamisessa on. Syy-yhteyden vaatimuksesta aiheutuu, että tilintarkastajan velvollisuuden rikkomisen on voitava katsoa aiheuttaneen vahingon. Korvausvelvollisuuden syntyminen\n24 24 edellyttää siis tapahtumaketjua, joka vastuuperusteena olevasta teosta alkaen johtaa vahingon aiheutumiseen. (Saarikivi 2000: 40.) Korvausvelvolliseksi tarkastaja tulee niiltä osin kuin vahinko on suurentunut hänen tarkastustehtävässä tai raportoinnissa tekemänsä virheen tai laiminlyönnin vuoksi (Kokkonen 2000: 23). Jos tarkastajia on kaksi tai useampia, he ovat yhteisvastuullisia, vaikka eivät olisi tiettyihin tarkastustoimiin osallistuneetkaan. Kukaan ei voi keskinäisen työnjaon perusteella rajoittaa vastuutaan. Tilintarkastaja on vastuussa myös siitä vahingosta, jonka hänen apulaisensa on aiheuttanut huolimattomuudellaan tai tahallisesti. (Kokkonen 2000: ) Kun tilintarkastajana on tilintarkastusyhteisö, vastaavat yhteisö ja päävastuullinen tilintarkastaja vahingosta yhteisvastuullisesti (Korkeamäki 2008: 23) Siviilioikeudellinen vahingonkorvausvastuu Siviilioikeudellisessa vastuussa vahingon on täytynyt syntyä tilintarkastajan tahallisesta toiminnasta tai tuottamuksesta. Tuottamukseksi katsotaan, jos tilintarkastaja ei ole ollut tarkastuksessaan riittävän huolellinen tai hän on jättänyt raportoimatta seikkoja, jotka olisi pitänyt saattaa yhteisön ylimmän päättävän elimen tietoisuuteen. Tällöin tilintarkastaja voi joutua korvausvelvolliseksi yhteisölle, säätiölle, osakkaalle tai kelle tahansa muulle henkilölle, jos hän on toiminut tilintarkastuslain, yhteisöä koskevan lain, yhtiöjärjestyksen tai yhtiösopimuksen vastaisesti. (Kokkonen 2000: ) Rikosoikeudellinen vastuu Rikosoikeudellinen vastuu voi syntyä tilintarkastuslain tai jonkun muun lain vastaisesta menettelystä. Tilintarkastuslaissa on rangaistavaksi säädetty muun muassa tilintarkastajanimikkeen käyttäminen ilman oikeutusta, tilintarkastuskertomuksesta annetun säännöksen rikkominen ja väärän tai harhaanjohtavan tiedon antaminen muussa tilintarkastajan lausunnossa. (Korkeamäki 2008: 24.) Myös kaikki hyötymistarkoituksessa tehdyt väärinkäytökset, joissa tilintarkastaja on mukana, johtavat rikosoikeudelliseen vastuuseen (Kokkonen 2000: 24). Jos tekoja ei voida pitää vähäisinä, niistä annetaan rangaistus rikoslain\n25 25 perusteella tilintarkastusrikoksina. Tilintarkastusrikkomukseksi tai rikokseksi voidaan tulkita vain tahallinen tai törkeästä huolimattomuudesta tehty teko. (Korkeamäki 2008: ) Moraalinen vastuu Oikeudellisen vastuun lisäksi huomioon tulee ottaa myös raportointiin liittyvä, yhteisön edun huomioon ottava, moraalinen vastuu. Tilintarkastuskertomus on julkinen asiakirja, johon tehdyt perustellut, mutta varomattomasti muotoillut, huomautukset saattavat vahingoittaa tarkastettavan yhtiön toimintaa. Havaittuihin epäkohtiin tulee puuttua, mutta on myös harkittava tarkoin, mitkä seikat ovat tilinpäätöksen luotettavuuden kannalta niin oleellisia, että ne on mainittava tilintarkastuskertomuksessa tilintarkastajan juridisen vastuun perusteella. (Kokkonen 2000: 24.)\n26 26 3 TILINTARKASTUKSEN HINNOITTELU Useat tutkimukset ovat osoittaneet kilpailuilla markkinoilla veloitettujen tilintarkastuspalkkioiden muodostuvan tilintarkastukseen käytetyn työmäärän ja asiakaskohtaisen riskin funktiona. Asiakaskohtainen riski on se todennäköisyys, jolla tilintarkastaja joutuu kärsimään tappioista asiakassuhteen takia esimerkiksi mahdollisten oikeustoimien tai palkkioiden maksamatta jättämisen johdosta. Tämän riskipreemion olemassaolo on todettu myös Suomen tilintarkastusmarkkinoilla vaikka niille onkin ominaista oikeustoimien harvinaisuus ja löysähköt tuomiot. (Niemi 2003a: 1 2.) 3.1 Tilintarkastusmarkkinat Suomessa Tilintarkastusmarkkinoita hallitsee neljä suurta kansainvälistä tilintarkastusyhteisöä, joita yleisesti kutsutaan nimityksellä Big 4. Nämä yhteisöt ovat KPMG, PwC, Ernst & Young ja Deloitte. Suomessa nämä Big 4 toimistot ovat tilintarkastajina lähes kaikissa Helsingin Pörssiin listatuissa yrityksissä sekä muissakin suurimmissa yrityksissä. Koska Suomen tilintarkastusmarkkinoilla on vain vähän keskikokoisia toimijoita, on suurin osa muista tilintarkastusyhteisöistä pieniä. (Tilintarkastuslaustakunta usein kysytyt kysymykset.) Suomessa tilintarkastusmarkkinoita hallitsevat pääasiallisesti PwC, KPMG ja Ernst & Young, joiden tilintarkastuksen markkinaosuus Helsingin pörssissä listatuista yhtiöistä vuonna 2011 oli 95 %. Näiden kolmen suuren tilintarkastustoimiston markkinaosuus Suomen viidensadan suurimman yrityksen tilintarkastuksista oli vuonna %. PwC:llä oli pörssiyhtiöistä 37 %:n markkinaosuus, KPMG:llä 28 %:n ja Ernst & Youngilla 30 %:n markkinaosuus. Deloitten markkinaosuus vuonna 2011 oli 3 % pörssiyhtiöistä ja muiden pienempien tilintarkastusyhteisöjen markkinaosuudeksi pörssiyhtiöistä jäi 2 %. Suomen viidensadan suurimman yrityksen joukossa markkinaosuudet olivat hieman paremmin hajautuneet, sillä Deloittella oli 8 %:n markkinaosuus kuten myös muilla pienemmillä tilintarkastusyhteisöillä. (PWC:n yritysesittelyslidet )\n27 27 Ympäri maailmaa tehdyt tilintarkastusmarkkinoiden tutkimukset osoittavat, että markkinat ovat tiivistyneet tilintarkastusyritysten kansainvälisten fuusioiden takia. Kun vielä 1980-luvulla oli kahdeksan suurta kansainvälistä Big 8 tilintarkastusyhteisöä, on niitä nykyään enää neljä. Keskittymistä on havaittu myös tilintarkastajan vaihtamista tutkittaessa. Asiakasyritykset vaihtavat pienemmästä tilintarkastusyrityksestä suureen yhteisöön useammin kuin toisinpäin. Koska Suomessa ja myös kansainvälisesti neljän suurimman toimiston yhteenlaskettu markkinaosuus tilintarkastusmarkkinasta ylittää 60 %, on markkinarakenne tiukka oligopoli. Voidaan kuitenkin sanoa, että oligopolistien välillä on kilpailua, sillä asiakasyritykset kuitenkin vaihtavat tilintarkastajaa oligopolin sisällä. (Niemi 2000b: ) Keskittymisdoktriinin mukaan oligopolistien voi tiukassa oligopolissa olla mahdollista rajoittaa keskinäistä kilpailuaan sopimuksin (Niemi 2000b: 14). Simunic (1980) tutki tilintarkastusmarkkinoiden kilpailua niin, että hän vertaili tilintarkastuspalkkioita kahdella eri segmentillä, joista toisessa markkinaosapuolien määrä oli niin suuri, ettei monopolihinnoittelu ollut mahdollista, kun taas testisegmentillä se olisi voinut olla mahdollista. Hän ei löytänyt näyttöä monopolihinnoittelun puolesta. Simunicin tutkimusta on replikoitu myöhemmin eri maissa ja eri ajanjaksoilla, mutta näyttöä monopolihinnoittelusta ei ole myöhemminkään löydetty (Niemi 2000b: 15). Myöskään Carson ym. (2004) eivät onnistu löytämään todisteita markkinoiden vähentyneestä kilpailullisuudesta. Tilintarkastuspalkkioiden voidaan siis sanoa määräytyvän kilpailullisilla markkinoilla. Tilintarkastusmarkkina Suomessa voidaan jakaa neljään osaan, kun lähtökohtana pidetään tilintarkastuksen uskottavuustarvetta verrattuna yritysten kokoon. Ensimmäinen osa ovat kansainväliset yritykset, joiden tilintarkastuksen täytyy olla uskottavaa myös ulkomaalaisille sidosryhmille. Tällöin tilintarkastajan täytyy olla kansainvälisesti tunnettu, ja yleensä tällaiset yritykset päätyvätkin valitsemaan tarkastajakseen yhden Big 4 yhteisöistä. Toinen osa markkinoista koostuu suurista, mutta vain Suomessa toimivista yrityksistä, joille tilintarkastajan kansainvälinen maine ja tunnettuus ei ole kovinkaan tärkeää. Tilintarkastuksen uskottavuuteen vaikuttaa näillä yrityksillä enemmänkin tilintarkastajan riittävä\n28 28 kapasiteetti suorittaa tilintarkastus niin, ettei tilintarkastajan riipumattomuus vaarannu toimeksiannosta. Tällöin tilintarkastuksen voi suorittaa mikä vain KHT- tai HTM-yhteisö, ja tarkastustyön suorittavat tilintarkastustiimit. Kolmas osa markkinoista ovat pienet kotimaassa toimivat yritykset, joiden sidosryhmille tilintarkastuksen uskottavuus on merkityksellistä, mutta tarkastuskohde on niin pieni, että yksikin tarkastaja voi suorittaa tarkastuksen menettämättä riippumattomuuttaan. Näiden yritysten tilintarkastajina toimivat usein tilintarkastusyhteisöjen lisäksi myös auktorisoidut, ammatinharjoittajina toimivat, tilintarkastajat. Neljännellä markkinoiden osalla toimiville yrityksille tilintarkastuksen uskottavuudella ei ole juuri merkitystä ja niiden tilintarkastuksen tarve riippuu suurimmaksi osaksi niiden konsultoinnin tarpeesta. Ne hankkivat tilintarkastuspalveluita ainoastaan täyttääkseen lakisääteiset velvoitteensa. (Niemi 2004.) Suomessa suurin osa tilintarkastusvelvollisista on pieniä yrityksiä, joiden tarkastuksen voi uskottavasti hoitaa yksin toimiva tilintarkastaja. Harvat yrityksen Suomessa ovat niin suuria, että tilintarkastajan pitäisi omata kansainvälinen tunnettuus tai että tarkastukseen tarvitsisi tilintarkastustiimin, jotta tarkastus voisi olla ulkopuolisen henkilön mielestä uskottava. Valtaosa yrityksistä siis toimii kolmannella tai neljällä tilintarkastusmarkkinan osa-alueella. (Niemi 2004.) Suurin osa pörssiyrityksistä on kuitenkin Suomessakin niin suuria, että niiden voi katsoa hyötyvän Big-4-toimiston tekemästä tilintarkastuksesta. Suomen tilintarkastusmarkkinoille on ominaista markkinarakenne, jossa on muutama suuri kansainvälisen tilintarkastusketjun yritys ( Big-4 ) ja paljon pieniä tilintarkastuksen tarjoajia. Keskisuuria toimijoita on melko vähän. Suurin osa suomalaisista KHT-tarkastajista on Big-4 -yhteisöjen palveluksessa. HTM-tarkastajat taas toimivat suurimmaksi osaksi itsenäisinä ammatinharjoittajina. Suomessa on moniin länsimaihin verrattuna melko vähän auktorisoituja tilintarkastajia, mutta siltikään suuri osa heistä ei ole täystyöllistettyjä tilintarkastuksen parissa. Tämä on ominaista etenkin HTM-tarkastajille. (Niemi 2004.) Suomen oikeusjärjestelmä on melko löysä, joten tilintarkastajan riski joutua oikeuden eteen on paljon pienempi kuin esimerkiksi Yhdysvalloissa. Riski siitä, että tilintarkastajaa vastaan nostetaan kanne tarkastustyöstä, jonka hän on suorittanut, on\n29 29 kuitenkin aina olemassa. Suomen oikeusjärjestelmässä on kuitenkin kolme ominaisuutta, jotka vähentävät oikeudenkäyntejä. Ensimmäisenä oikeuden päätökset perustuvat vain haastajan toteutuneisiin tappioihin, toisena asianajokustannukset ovat säädellyt siten, että asianajajan saaman palkkion suuruus ei ole riippuvaiden oikeuden langettamasta korvauksesta ja kolmantena ryhmäkanteet eivät Suomessa ole sallittuja. Näiden tekijöiden lisäksi Suomessa haastaja joutuu maksamaan tilintarkastajan oikeudenkäyntikulut, mikäli tilintarkastajaa ei todeta syylliseksi tuottamukseen, mikä myös osaltaan vähentää oikeudenkäyntejä. Tilintarkastajaa ei myöskään pidetä korvausvelvollisena, jollei hän ole selkeästi rikkonut velvollisuuksiaan. Tilintarkastajalta korvauksia saadakseen kantajan tulee pystyä näyttämään oikeudelle, että tilintarkastus on epäonnistunut ja että kantajan tappion ja tilintarkastuksen epäonnistumisen välillä on kausaalisuussuhde. Tämän jälkeenkin korvausvelvollisuus on rajoitettu siihen osaan tappiota, joka voidaan osoittaa selkeästi johtuvat kyseisestä tilintarkastuksen epäonnistumisesta. Näillä tekijöillä voi olla vaikutusta siihen, että Suomessa tilintarkastuspalkkioihin sisältyvä riskipreemio on pienempi kuin maissa, joiden oikeudenkäyntiriski on suurempi. (Niemi 2002; Niemi 2005.) Niemen (2002) mukaan on kuitenkin olemassa mahdollisuus, että konkurssin tehneen yhtiön osakkaat haastavat tilintarkastajan oikeuteen vaikka tilintarkastuskertomus olisikin ollut virheetön. Tämä voi johtua siitä, että useat tilintarkastusyhteisöt sopivat mieluummin lailliset ongelmansa tuomioistuinten ulkopuolella suljettujen ovien takana mahdollisen maineen menetyksen pelossa. Tämän takia tilintarkastajalla on Suomessakin mahdollisuus tappiollisiin asiakassuhteisiin vaikka tilintarkastuskertomukset olisivatkin oikeellisia. 3.2 Tilintarkastuspalkkiot ja niihin vaikuttavat tekijät Tilintarkastuspalkkiot muodostuvat kilpailluilla markkinoilla kuten muidenkin hyödykkeiden hinnat. Vaikka tilintarkastuspalkkion suuruus onkin tilintarkastajan ja toimeksiantoyrityksen välinen asia, eikä tilintarkastuslaissa ole säännöksiä tilintarkastajan oikeudesta palkkioon tai sen suuruudesta, on tilintarkastuksen hinnan määräytymiseen kuitenkin omat perusteensa. Palkkion koolla ei kuitenkaan saa olla merkitystä tilintarkastuksen lopputulokseen, vaan tarkastus on joka tapauksessa suoritettava hyvän tilintarkastustavan edellyttämässä laajuudessa ja sen hengessä. KHT-yhdistyksen vahvistamien IFAC:n eettisten ohjeiden mukaan palkkion täytyy\n30 30 olla asianmukainen olosuhteet, tehtävän edellyttämät tiedot ja taidot sekä tilintarkastajan koulutus ja kokemustaso huomioon ottaen. Tehtävään tarvittu aika ja sen vastuullisuus tulee myös huomioida tilintarkastuspalkkiota määritettäessä. Näiden tekijöiden lisäksi myös maan poliittinen ja taloudellinen tilanne osaltaan vaikuttavat tilintarkastuspalkkioiden suuruuteen. Eettisten ohjeiden mukaan asianmukainen palkkioiden määräytymisperuste on tunti- tai päiväveloitus ja tarkastajien käyttämä työaika. (Horsmanheimo & Steiner 2008, ) Tarkastuksesta päävastuullisen tilintarkastajan tehtävä on asettaa tilintarkastuspalkkio tasolle, joka mahdollistaa tarkastukseen käytettävän tarpeellinen määrä resursseja. Tilintarkastuspalkkion suuruus ei koskaan voi oikeuttaa tarkastukseen riittämätöntä resurssien käyttöä tai liian vähäisiä tarkastustyöhön käytettyjä työtunteja. (Ittonen & Peni 2012.) Tilintarkastuspalkkiotutkimuksissa tiettyjen asiakasyrityksen ominaisuuksien on huomattu kontrolloivan tilintarkastajalle tarkastuksesta aiheutuvia kustannuksia epäsuorasti. Tärkeimmät tilintarkastuksen työmäärään vaikuttavat seikat ovat asiakkaan koko, vaativien tase-erien osuus taseesta, asiakkaan liiketoimintojen monimutkaisuus sekä tilinpäätösinformaation merkittävyys yrityksen eri intressitahoille. (Niemi 2000a.) Thinggaard ja Kiertzner (2008) toteavat, että vaikka tilintarkastuspalkkiotutkimusta onkin maailmanlaajuisesti tehty paljon ja tärkeimmistä palkkion suuruuteen vaikuttavista tekijöistä on päästy yhteisymmärrykseen, ei tilintarkastuspalkkioita määrittävistä tekijöistä Pohjoismaissa ole tehty paljon tutkimusta, eikä siitä näin ollen tiedetä vielä paljoakaan. Heidän Tanskalaista aineistoa käyttävä tutkimuksensa kuitenkin huomaa perinteisten palkkiotekijöiden sopivan myös tanskalaiseen aineistoon Tarkastuskohteen koko Hay, Knechel ja Wong (2006) osoittavat meta-analyysitutkimuksessaan, että aiempien tutkimustulosten perusteella tilintarkastuspalkkioiden suuruuden tärkein yksittäinen määrittävä tekijä on asiakkaan koko, joka vaikuttaa suoraan\n31 31 tilintarkastuksen työmäärään ja näin ollen on positiivisesti korreloitunut tilintarkastuspalkkion suuruuteen. Yleisimmin mittareina asiakkaan koolle on käytetty taseen loppusummaa, mutta osa tutkimuksista on käyttänyt koon mittarina myös asiakasyrityksen liikevaihtoa. Tälle tärkeimpänä pidetylle tilintarkastuspalkkioiden tasoa määräävälle osatekijällekin on kuitenkin esitetty kritiikkiä. Carson, Fargher, Simon ja Taylor (2004) toteavat tutkimuksessaan, että tilintarkastuspalkkiot eivät välttämättä ole lineaarisessa suhteessa asiakasyrityksen kokoon kuten tilintarkastuspalkkiotutkimuksessa on yleisesti oletettu Tarkastuskohteen kompleksisuus Hayn ym. (2006) mukaan tilintarkastajan työmäärään ja palkkioon vaikuttaa myös tarkastettavan yrityksen toiminnan kompleksisuus. Toiset toimeksiannot ja tase-erät ovat monimutkaisempia kuin toiset ja vaativat tarkastajalta enemmän työtä. Tätä asiakkaan kompleksisuutta on tutkimuksissa mitattu useilla eri tavoilla, useimmiten kuitenkin tytäryhtiöiden tai ulkomaisten tytäryhtiöiden määrällä, ulkomaisten varojen suhteella kokonaisvaroihin tai asiakasyrityksen toimialakoodilla. Niemi (2005) toteaa, että tilintarkastuspalkkioiden tulisi olla korkeampia yritysten ulkomaisille tytäryhtiöille kuin niiden kotimaan osastoille niistä johtuvan ulkoisen laskennan ja raportoinnin hankaloitumisen sekä niissä tarvittavien tiukempien hallintomenettelytapojen vuoksi. Tilinpäätösten laatiminen ulkomaisissa tytäryhtiöissä on hankalampaa mahdollisten eriävien kirjanpitosäännösten takia ja vaikka jokainen tytäryhtiö onkin vastuussa oman tilinpäätöksensä laatimisesta, täytyy yhtiötasolla laatia ainakin yksi ylimääräinen tilinpäätös, jossa eri tytäryhtiöiden ja emoyhtiön tilinpäätösnumerot yhdistyvät. Kun tytäryhtiöt toimivat ulkomailla voi lisäkustannuksia syntyä myös esimerkiksi mahdollisista tarvittavista valuuttamuunnoksista ja siirtohinnoittelusta johtuen. Suurempi tilintarkastukseen käytetty panostus ulkomaisissa tytäryhtiöissä on myös selitettävissä sillä, että omistajat voivat olla huolissaan siitä, toimivatko kansainvälisten tytäryhtiöiden johtajat koko kansainvälisen yrityksen hyväksi vai pelkästään oman tytäryhtiönsä edun mukaan, mikä lisää tarvetta tilintarkastukselle.\n32 Tilintarkastusriski Tilintarkastusriski on riski siitä, että tarkastuksessa ei ole havaittu sellaista asiaa, josta tilintarkastajan tulisi kertoa tilinpäätöksen lukijoille. Tällöin on virheellisesti annettu vakiomuotoinen tilintarkastuskertomus, kun todellisuudessa olisi pitänyt antaa esimerkiksi muistutus tai lisätietoja. (Niemi 2003b.) Yksi tilintarkastuspalkkion tärkeimmistä määrittäjistä on taloudellinen riski, jonka tarkastaja joutuu hyväksymään aloittaessaan uuden tarkastustehtävän (Niemi 2000a). Tätä riskiä kutsutaan tilintarkastajan liikeriskiksi, ja se on riski siitä, että tilintarkastaja joutuu asiakassuhteensa takia kärsimään taloudellista vahinkoa (Niemi 2003b). Tällainen taloudellinen vahinko voi olla joko lakitoimista, viranomaisen asettamista sanktioista, maineen menetyksestä tai palkkion maksamatta jättämisestä johtuva haitta. Ei kuitenkaan ole täysin selvää, vaikuttaako tämä riski tilintarkastuspalkkioon käytetyn työmäärän vai korkeamman tuntihinnan kautta vaikkakin vaikuttaa siltä, että asiakkaan liiketoimintariski otetaan huomioon tilintarkastukseen käytetyissä tuntimäärissä eikä niinkään tilintarkastuksen tuntihinnoittelussa. (Niemi 2000a; Niemi 2002.) Bradbury ja Botica (2014) toteavat tutkimuksessaan, että suurempi taloudellinen riski lisää tilintarkastajan tarkastukseen käyttämiä työtunteja, mutta ei nosta tilintarkastajan tuntiveloitusta. Yleisestikin ottaen empiiriset todisteet tilintarkastuspalkkioiden riskipreemioista ovat harvassa ja epäkonklusiivisia (Niemi 2000a; Niemi 2002). Tilintarkastusriski muodostuu kolmesta erilaisesta riskistä: toiminta-, kontrolli- ja havaitsemisriskistä. Kaksi ensimmäistä riippuvat tarkastettavasta yrityksestä ja kolmas liittyy tilintarkastajan omaan toimintaan ja sen huolellisuuteen. Havaitsemisriski on ainut riskin osa-alue, johon tarkastaja pystyy itse vaikuttamaan. Toimintariski kattaa koko asiakasyrityksen ja sen johtoportaan toiminnan. Tilintarkastajan täytyy tuntea asiakkaan liiketoiminta ja sen johdon toimintatavat kyetäkseen arvioimaan tätä riskiä. Kontrolliriski taas on riski siitä, että yrityksen sisäiset järjestelmät ja valvonta eivät havaitse olennaista virhettä tai puutetta joko itse järjestelmien toiminnassa tai kirjanpidossa. Kun tilintarkastaja on arvioinut toimintaja kontrolliriskit, hän suunnittelee tarkastuksen niin, että havaitsemisriski muodostuu riittävän pieneksi, jotta tilintarkastuksen kokonaisriski olisi hyväksyttävällä tasolla. Tilintarkastusriski siis vaikuttaa siihen kuinka monta työtuntia tilintarkastaja\n33 33 tarkastukseen käyttää, sillä mitä enemmän hän tarkastukseen panostaa, sitä pienemmät ovat tilintarkastajalle odotettavissa olevat tarkastuksesta aiheutuvat taloudelliset vahingot. Jokainen tarkastuksen lisäpanostus kuitenkin pienentää odotettavissa olevia vahinkoja yhä vähemmän ja lopulta lisäpanostuksen hyöty alittaa sen kustannukset, jolloin resurssien käyttö rajataan tähän optimimäärään. Jäljelle jääneen jäännösriskin tilintarkastaja sisällyttää palkkioonsa. (Niemi 2003b.) Tilintarkastajan oman asiakaskohtaisen riskin ja asiakasyrityksen liiketoimintariskin erottaminen toisistaan empiirisessä tutkimuksessa on hankalaa. Aiemmissa tutkimuksissa niitä on mitattu pitkälti samoilla mittareilla, joten voi olla että tilintarkastajat arvioivat sekä oman asiakaskohtaisen riskinsä että asiakkaan liiketoimintariskin samoin perustein. Näillä molemmilla riskeillä on positiivinen yhteys tilintarkastuspalkkioihin. (Niemi 2000a.) Riskisempiä yrityksiä täytyy tarkastaa tarkemmin, jotta tilinpäätösinformaatiosta voidaan mennä takuuseen, mikä myös osaltaan nostaa tilintarkastuksen hintaa. Yritysten riskisyyttä tarkastellaan useimmiten yrityksen voitollisuuden kautta nettotulojen suhteella kokonaisvaroihin tai dummy-muuttujalla, joka ilmaisee, onko yritys tehnyt lähivuosina tappioita. Aiempi tutkimus on selittänyt riskisyyttä myös yrityksen velkaisuusasteen kautta joko vertaamalla velkaa kokonaisvaroihin tai quick ratiota käyttäen. Riskiset asiakkaat aiheuttavat tilintarkastusyhteisölle todennäköisemmin negatiivista julkisuutta ja mahdollisia muita jälkiseuraamuksia kuten oikeudenkäyntikuluja ja korvauksia. Tilintarkastaja pyrkii siirtämään nämä kulut asiakkaalle asiakassuhteen kuluessa korkeamman tilintarkastuspalkkion kautta. (Hay ym ) Aiemmissa tutkimuksissa on huomattu, että kun tilintarkastajan asiakaskohtainen riski on keskimääräistä suurempi tai kun asiakas on listattu yhtiö, sisältävät tilintarkastuspalkkiot riskilisän. Niemi (2003a) ei kuitenkaan tutkimuksessaan löytänyt tukea väitteelle, että taloudellisissa vaikeuksissa olevat yritykset olisivat maksaneet korkeampia tilintarkastuspalkkioita kuin muut yritykset. (Niemi 2003a: 1.)\n34 Tarkastuskohteen velkaisuus Hay ym. (2006) todistavat metatutkimuksessaan, että velkaisuus on yksi tärkeitä tekijöitä tilintarkastuspalkkioita määritettäessä vaikkakin on olemassa myös useita tutkimuksia, joissa velan yhteys maksettuihin palkkoihin on ollut merkityksetön. Velka mittaa osaltaan tarkastettavan yrityksen todennäköisyyttä joutua konkurssiin, joka saattaa altistaa tilintarkastajan tappioille. Velkaisuuden mittareina on yleensä käytetty joko velkaisuusastetta verrattuna yrityksen kokonaisvaroihin tai quick ratiota. Velkaisuusasteen yhteyden maksettuihin tilintarkastuspalkkioihin oletetaan olevan positiivinen kun taas quick ration negatiivinen Tilintarkastusyhteisön koko Tutkimukset ovat osoittaneet, että kansainväliset Big-4 tilintarkastusyhteisöt pystyvät perimään asiakkailtaan suurempia palkkioita kuin muut pienemmät tilintarkastusyritykset. Koska näiden hintaerojen ei kuitenkaan voida sanoa johtuvan monopolistisesta hinnoittelusta, nähdään hintaerojen puhuvan tuotedifferoinnin puolesta. Se, että jotkut asiakkaat ovat valmiita maksamaan korkeampia palkkioita tiettyjen tilintarkastusyhteisöjen palveluista, merkitsee sitä, että he pitävät näiden tilintarkastusyritysten tilintarkastuksia parempina kuin muiden, ja haluavat käyttää näitä laadukkaampia palveluita. (Niemi 2000b: ) Carcello ja Nagy (2004) huomauttavat. että suuremmat tilintarkastusasiakkaat ovat yleensä kompleksisempia kuin pienemmät ja toimivat monesti useammalla kuin yhdellä toimialalla, joten on epätodennäköistä että yksikään tilintarkastusfirma olisi asiantuntija asiakasyrityksen jokaisella toimialalla. Tämä kuitenkin on helpompaa ja todennäköisempää suurille kansainvälisille Big-4 tilintarkastajille kuin pienemmille tilintarkastusyhteisöille, mikä on osasyy siihen, että suuret yritykset yleensä valitsevat Big-4 tilintarkastusyhteisön. Tutkimuksessaan he todistavat, että tilintarkastajan ollessa erikoistunut tarkastamaansa toimialaan, pienenee mahdollisuus asiakasyrityksen virheelliseen tilinpäätösraportointiin. DeAngelo (1981b) olettaa, että tilintarkastajat ovat teknisesti pystyviä toteuttamaan yhtä laadukasta tarkastustyötä. Käsitykset tilintarkastuksen laatueroista syntyvät\n35 35 eroista tilintarkastajien uskottavuuden ja riippumattomuuden suhteen. Kun tilintarkastajalla on paljon asiakkaita, tulee tarkastajasta riippumaton tietystä asiakkaasta. DeAngelon mukaan ulkopuolisten mielestä tilintarkastus on laadukkaampaa, kun tilintarkastaja on riippumaton tarkastuskohteestaan, joten tällaisesta tarkastuksesta ollaan valmiita maksamaan enemmän. Tämän takia suuret tilintarkastusyhteisöt pystyvät veloittamaan suurempia palkkioita kuin pienet. Kleinin ja Leifflerin (1981) mukaan taas tilintarkastajan laadun arviointiin käytetään tämän kehittämää brändiä, ei tilintarkastusyhteisön kokoa. Heidän mielestään yritys, joka kehittää palveluaan aktiivisesti pitkällä aikajänteellä panostaen laatuun, saa korkeamman hinnan tarjoamastaan palvelusta. Vaikka ihmiset ovatkin valmiita maksamaan korkeamman hinnan tällaisesta laadultaan ylivertaisesta tuotteesta, täytyy yrityksen kuitenkin huolehtia myös siitä, että se tarjoaa kilpailijoitaan parempaa laatua tulevaisuudessakin, jotta asiakkaat eivät katoaisi. Mikäli palvelun laatu jossain vaiheessa kärsii, se ei käy enää kaupaksi, mikä rappeuttaa myös kehitetyn tuotemerkin arvoa. DeAngelon (1981b) sekä Klein ja Lefflerin mallin yhteinen tekijä on tilintarkastajan erikoistuminen tietylle laatutasolle, jota se tarjoaa kaikille asiakkailleen. Asiakas voi siis valita tilintarkastuksen laatutasojen kesken tilintarkastajan valinnan kautta. Tilintarkastuksen ja tilintarkastajan laatu ovat siis asiakkaan kannalta sama asia. (Niemi 2000b: 18.) Big-4 yhteisöt ovat kooltaan huomattavasti suurempia kuin muut tilintarkastusyhteisöt ja niiden brändit ja niiden tilintarkastuksen laatu ovat maailmanlaajuisesti tunnettuja, joten on luonnollista, että ne pystyvät laskuttamaan korkeampia palkkioita kuin pienemmät tilintarkastajat. Usein, kun yritys listautuu pörssiin, vaihtaa yritys myös tilintarkastajansa (Niemi 2000b: 20). Weber ja Willenborg (2003) ovat tutkineet pienten yritysten pörssilistautumisia Yhdysvalloissa. Heidän mukaansa tilinpäätösinformaation luotettavuus on keskeisessä osassa, kun yritys listautuu pörssiin. Koska tiedon määrässä nykyisten ja mahdollisten uusien omistajien välillä vallitsee epäsymmetria, on tilintarkastajalla tärkeä rooli signaloida tätä tilinpäätöstiedon luotettavuutta markkinoille. Weber ja Willenborg huomaavat tutkimuksessaan, että suuret kansainväliset tilintarkastusyhteisöt ovat parempia ennustamaan negatiivisia pois-\n36 36 listautumisia kuin pienemmät tilintarkastajat. Heidän mukaansa Big-4 yhteisöt antavat vähemmän puhtaita tilintarkastuskertomuksia yrityksille, jotka lopulta poislistautuvat, ja vähemmän mukautettuja tilinpäätöskertomuksia yrityksille, jotka eivät pois-listaudu, kuin pienemmät tilintarkastusyhteisöt. Heidän tuloksiensa mukaan sijoittavat voivat siis luottaa enemmän suurten tilintarkastusyhteisöjen tilintarkastuskertomuksiin kuin pienten. Niemi (2003a) osoitti tutkimuksessaan käyttäen pienten suomalaisten tilintarkastusyhteisöjen veloittamia palkkioita, että tilintarkastajan koko ja tilintarkastuspalkkioiden suuruus olivat positiivisesti korreloituneet. Myös tekninen kyvykkyys kuten koulutustaso, työkokemus sekä se, onko tarkastaja HTM- vai KHTtarkastaja vaikuttaa perittyjen palkkioiden suuruuteen. Mitä kyvykkäämpi ja pitkälle kouluttautuneempi tarkastaja on, sitä suurempia palkkioita hän voi periä. (Niemi 2003a: 1.) Muut palkkion suuruuteen vaikuttavat tekijät Yksi muista tilintarkastuspalkkioon vaikuttavista tekijöistä ovat tuotannontekijöistä aiheutuvat kustannukset. Tilintarkastuksesta aiheutuu sitä enemmän kustannuksia, mitä enemmän aikaa, ja mitä osaavampaa tarkastajaa siihen käytetään. Tilintarkastukseen käytetyt työtunnit voidaan jakaa kolmeen ryhmään: partnerien, managerien ja muiden tilintarkastajien työtunteihin, koska voidaan olettaa, että näiden ryhmien käyttämillä työtunneilla on erilainen vaikutus palkkion suuruuden muodostumiseen. (Niemi 2000a.) Ittonen ja Peni (2012) tutkivat tilintarkastajan sukupuolen vaikutusta tilintarkastuspalkkioiden suuruuteen datalla Pohjoismaisista listayhtiöistä. Tulokset osoittavat, että tarkastuksista, joissa tilintarkastuksesta päävastuullinen tarkastaja on nainen, peritään merkittävästi suurempia palkkioita. Ittosen ja Penin mukaan tämä saattaa johtua riskinsietoeroista sukupuolten välillä, mikä voi vaikuttaa hinnoitteluun joko nostamalla tilintarkastukseen käytettyä työmäärää tai sen riskipreemiota. Toinen vaihtoehto on, että naistarkastajien ahkeruus, miehiä vähäisempi liiallinen itseluottamus ja parempi valmistautuminen tarkastukseen voi lisätä tarkastuksen työmäärää ja näin nostaa perittyjä palkkiota.\n37 37 Myös asiakkaan sisäisen tarkastuksen laatu vaikuttaa tilintarkastusprosessiin ja se on otettava huomioon tarkastustyötä suunniteltaessa. Mikäli sisäinen tarkkailu on heikkoa, on useampia tarkastustyötunteja käytettävä aineistotarkastukseen, mikä kasvattaa kokonaistyömäärää. Tämän takia asiakkaan sisäisen tarkastuksen ja tilintarkastuksen työmäärän ja näin myös tilintarkastuspalkkion välillä oletetaan olevan käänteinen suhde, kun lisätyö johtaa suurempiin tilintarkastuksesta perittyihin palkkioihin. (Niemi 2000a; Raghunandan & Rama 2006.) Useat tutkimukset ovat sisällyttäneet tilintarkastuspalkkioita selittävään malliinsa myös tarkastettavan yhtiön omistajuusrakenteen, jota on pidetty tärkeänä, koska se voi vaikuttaa yrityksen agenttikustannuksiin tai riskisyyteen. Mitä hajaantuneempi yrityksen omistajuus on sitä suurempana tilintarkastajan riskiä pidetään. Tilintarkastuspalkkioiden siis tulisi olla suuremmat, kun omistajuus on hajaantunut, ja pienemmät keskitetysti omistetuille perheyrityksille. Aiemmissa tutkimuksissa tulokset ovat olleet vahvimmat, kun on käytetty dummy-muuttujana sitä, onko yritys julkinen vai yksityisomistuksessa. (Hay, Knechel & Wong 2006.) Muun muassa Niemi (2005) todistaa tutkimuksessaan tilintarkastukseen käytetyn ajan ja tilintarkastuspalkkioiden olevan pienemmät yrityksille, jotka ovat pääasiallisesti niiden oman johtoportaan omistuksessa. 3.3 Tarjouskilpailut ja alihinnoittelu tilintarkastajan vaihdostilanteessa Yritykset ostavat yleensä tilintarkastuspalvelunsa halvimman mahdollisen tarjouksen esittäneeltä tilintarkastajalta, joka pystyy toteuttamaan tarkastustyön uskottavasti. Tilintarkastajaa vaihdetaan, jos vaihtamisesta johtuvat säästöt ylittävät vaihtamisesta koituvat kustannukset. Näitä kustannuksia ovat esimerkiksi aika ja raha, joka käytetään tilintarkastajien tarjouksia vertaillessa sekä tilintarkastajan perehdyttämiseen käytetyt resurssit. Vaihdosta koituvien kustannusten takia yritykset eivät vaihda tilintarkastajaa jatkuvasti halvemman tarjouksen perässä. Vaihdon kustannukset ovat yleensä suuremmat tiukemmassa lakiympäristössä kuin löysässä lakiympäristössä, koska riskin kasvaessa lakiympäristön tiukentuessa uusi tilintarkastaja haluaa perehtyä paremmin uuden asiakasyrityksensä toimintaan. (Kallunki, Sahlström & Zerni 2007.)\n38 38 Francis ja Wang (2005) todistavat tutkimuksessaan, että vaatimus julkistaa yritysten tilintarkastuksistaan maksamat palkkiot johtaa tarkempaan tilintarkastusten hinnoitteluun ja antaa asiakasyrityksille neuvotteluvaltaa tilintarkastajien suhteen. Tämä johtuu siitä, että tarkastuspalkkioiden ollessa julkisia, on helpompaa verrata yrityksen maksamia palkkioita muiden samankaltaisten yritysten maksamiin tarkastuspalkkioihin ja näin neuvotella uudelleen tilintarkastuksen hinnoista näiden tietojen perusteella. Francis ja Wangin mukaan tämä palkkioiden uudelleenneuvottelumahdollisuus pätee kuitenkin myös toisinpäin; tilintarkastajat voivat tietojen julkistamisen jälkeen verrata itse veloittamiaan palkkioita muiden tarkastajien vastaavista tarkastuskohteista veloittamiin palkkioihin ja tarpeen mukaan nostaa hintojaan. Vaikka asiakas saattaakin vastustaa palkkion korotusta, tapahtuu korotus luultavasti joka tapauksessa, koska sijoittajat voivat tulkita alhaiset tilintarkastuspalkkiot merkkinä huonosta tilintarkastuksen laadusta. Tarjouskilpailun järjestäminen tilintarkastajaa valitessa on yleistynyt. Kilpailutus tarkoittaa sitä, että yritys pyytää useilta tilintarkastusyhteisöiltä hintatarjouksen tilintarkastuksen suorittamisesta ja se mahdollistaa tarkastettavan yhtiön hyötymisen markkinoiden kilpailutilanteesta. Kilpailutuksen tavoitteena on saada mahdollisimman asiantunteva tarkastus mahdollisimman alhaiseen hintaan. Yleensä halvin tarjous hyväksytään, ellei tilintarkastajan luotettavuutta tai tarkastuksen laatua ole jostain syystä aihetta epäillä. (Saarikivi 1999, 223.) DeAngelon (1981a) tutkimuksen mukaan tilintarkastajat tarkastavat ensimmäiset vuodet jopa tappiollisilla hinnoilla saadakseen asiakassuhteen syntymään. Ensimmäisen tarkastuksen hinta asetetaan alhaiseksi tilintarkastusmarkkinoilla vallitsevan kovan kilpailun takia. Tarjouskilpailun voittaakseen tilintarkastusta on tarjottava asiakkaalle jopa niin alhaiseen hintaan, etteivät tilintarkastusyhteisöt pysty välttämättä edes kattamaan kustannuksiaan. DeAngelo näkee alihinnoittelun kilpailukeinona, joka perustuu siihen, että tilintarkastajan vaihtaminen on kallista ja tarkastuksen aloituskustannukset ovat suuret. Tästä seuraa, että asiakas ei halua tulevaisuudessa vaihtaa tilintarkastajaa jolloin seuraavien vuosien tilintarkastuspalkkiota voidaan nostaa. Myös Chow (1982) huomauttaa, että tilintarkastaja joutuu käyttämään paljon resursseja tutustuessaan uuden asiakasyrityksen toimintaan vaikka yritys olisi pienikin.\n39 39 Ensimmäisten toimikausien alihinnoittelun mahdollistaa se, että tilintarkastuksen kannattavuus voi kasvaa asiakassuhteen jatkuessa tilintarkastuspalkkioiden noston ja asiakasyrityksen toiminnan oppimisesta seuraavan tarkastusten tehostumisen myötä. Suurimmat kustannukset tilintarkastajalle liittyvät yleensä asiakassuhteen alkuvaiheeseen, jolloin tarkastajan tulee perehtyä asiakkaan toimintaan ja arvioida sen riskejä. (Niemi 2000a.) Kallunki, Sahlström ja Zerni (2007) toteavat tutkimuksessaan, että ylihinnoiteltu tilintarkastus nostaa asiakasyrityksen todennäköisyyttä päättää vaihtaa tilintarkastajaa. He huomaavat myös, että kun vaihto tapahtuu tiukemman lakiympäristön maassa, täytyy ensimmäisen tilintarkastusvuoden olla enemmän alihinnoiteltu kuin löysemmässä lakiympäristössä tapahtuvassa vaihdoksessa. Simon ja Francis (1988) tarkastelivat tilintarkastuspalkkioita yrityksissä, jotka olivat vaihtaneet tilintarkastajaa. He osoittivat, että tilintarkastusyhteisöt hinnoittelivat ensimmäiset kolme tilikautta keskimääräistä tilintarkastuspalkkiotasoa alemmaksi vaihdoksen jälkeen. Ensimmäinen toimikausi hinnoiteltiin noin 24 %: edullisemmaksi ja seuraavat kaksi toimikautta noin 15 % edullisemmiksi kuin seuraavat toimikaudet. Kolmannen vuoden jälkeen palkkiot nousivat jälleen normaalille tasolle. Simon ja Francis kuitenkin toteavat, että vaikka ensimmäisten tarkastusten alihinnoittelun väitetään olevan yleinen käytäntö, ovat tutkimustulokset aiheesta epäselviä. Alihinnoittelusta on saatu myös paljon eriäviä tutkimustuloksia. Craswell ja Francis (1999) eivät Australian aineistoa tutkiessaan löytäneet tukea väitteelle, että tilintarkastusyhteisöt systemaattisesti hinnoittelisivat ensitarkastuksen alle tarkastuksen kustannusten. Myöskään Niemen (2000a) suomalaisella aineistolla toteutettu tutkimus ei tue väitettä, että tilintarkastajat tarkastaisivat ensimmäiset vuodet tappiollisesti ja Niemi (2003a) sekä Niemi (2002) totesi tutkimuksessaan, että Suomessa tilintarkastajien uudet asiakkaat maksoivat jopa korkeampia tilintarkastuspalkkioita kuin muut myös sen jälkeen, kun palkkiot oli kontrolloitu tilintarkastukseen käytetyllä ajalla.\n40 Tilintarkastus ja konsultointi Se, pitäisikö tilintarkastajien tarjota konsultointipalveluja tilintarkastusasiakkailleen, on mielipiteitä herättävä kysymys sen mahdollisesti aiheuttaman tilintarkastajan puolueettomuuden horjumisen takia (Firth 2002). Ongelmallista on myös se, että tilintarkastaja voi joutua tarkastamaan itse suosittelemaansa toimintamallia (Riistama 2007.) Simunic (1984) huomauttaa, että konsultointipalkkioiden ollessa suhteessa korkeammat kuin tilintarkastuspalkkiot, syntyy asiakkaaseen vahvempi taloudellinen riippuvuus, joka voi johtaa tilintarkastajan arviointikyvyn pettämiseen. Konsultointipalvelujen tarjoamisen kieltämisestä tilintarkastusasiakkaille käydäänkin kiivasta keskustelua ympäri maailmaa (Firth 2002). Lähiaikoina kiinnostusta on herättänyt myös tilintarkastusyhteisön tarjoaminen konsultointipalveluiden vaikutus tilintarkastuspalkkioiden suuruuteen. Konsultointipalveluiksi luetaan muun muassa verokonsultointi, järjestelmäkonsultointi, yritysjohdon neuvonta, kansainvälinen liiketoimintakonsultointi sekä rahoitus- ja sijoitusneuvonta. Viime vuosina tilintarkastusyhteisöjen asiakkailleen tarjoamien konsultointipalveluiden määrä on ollut maailmanlaajuisesti nousussa. (Firth 1997.) Tutkimuksessaan Firth (2002) osoittaa, että korkeita konsultointipalkkioita maksavalle yritykselle annetaan useammin normaalimuotoinen tilintarkastuskertomus kuin muille yrityksille. Tähän voi olla syynä joko tilintarkastajien vähentynyt itsenäisyys asiakasyrityksestä tai se, että konsultoinnin yhteydessä on pystytty selvittämään mahdolliset epäselvyydet ja erimielisyydet jo ennen tilintarkastusta. Näitä kahta syytä ei tutkimuksissa ole pystytty erottamaan toisistaan, joten molemmat selitykset ovat mahdollisia. Simunic (1984) toteaa, että tilintarkastajan tarjotessa sekä tilintarkastusta että konsultointia asiakasyritykselle, voi tuloksena olla tiedon leviäminen, jonka avulla voidaan saavuttaa kustannussäästöjä. Tilintarkastaja voi joko hyötyä itse näistä säästöistä suuremman asiakaskannattavuuden myötä tai siirtää ne asiakkaalle pienempien kokonaispalkkioiden muodossa. Perityt palkkiot voivat laskea joko tilintarkastuspalveluista tai konsultointipalveluista, mutta yleisesti ajatellaan, että jos kustannussäästöjä siirretään asiakkailta perittyihin palkkioihin, ne siirretään juuri tilintarkastuksen palkkioihin. Firth (1997) mukaan alhaisia tilintarkastuspalkkioita\n41 41 saatetaan käyttää houkuttamaan uusia asiakkaita, joiden myöhemmin toivotaan käyttävän paljon rahaa tilintarkastajalta ostettuihin konsulttipalveluihin. Molempien yllä olevien näkemysten mukaan tilintarkastus- ja konsultointipalkkioiden välillä vallitsisi negatiivinen korrelaatiosuhde. Firth (2002) kuitenkin toteaa tutkimusten yleisesti todistaneen positiivisen korrelaation tilintarkastuspalkkioiden ja konsultointipalkkioiden välillä, minkä myös Thinggaard ja Kiertzner (2008) tutkimuksessaan toteavat. Tutkijat eivät kuitenkaan ole päässeet yhteisymmärrykseen siitä, miksi näin on. Argumenttina on käytetty sitä, että yrityksen sisäiset tapahtumat ja muutokset luovat tarpeen konsultoinnille ja samaan aikaan nämä tapahtumat aiheuttavat lisäpaineita tilintarkastukselle. Firthin tutkimus tukee tätä oletusta. Hän nimeää kuvatunlaisiksi yritysspesifisiksi tapahtumiksi ja muutoksiksi sulautumiset, yrityskaupat, osakeannit, uusien järjestelmien käyttöönotot, toimitusjohtajan vaihtumisen sekä muunlaiset yrityksen uudelleenorganisoinnit. Kun tilintarkastus- ja konsultointipalkkioita kontrolloidaan näillä faktoreilla sekä asiakkaan koolla, ei tilintarkastus- ja konsultaatiopalkkioiden välillä ole riippuvuussuhdetta. (Firth 2002.) Higgs ja Skantz (2006) selvittivät tutkimuksessaan, vaarantuuko tilintarkastajan puolueettomuus, jos hän tarjoaa asiakasyritykselle myös konsultointipalveluita ja johtavatko tuottoisat asiakassuhteet markkinoiden kannalta negatiiviseen taloudelliseen siteeseen tilintarkastajan ja tarkastettavan yrityksen välille. Heidän tulostensa mukaan markkinat tulkitsevat yrityksen maksaman normaalia suuremman tilintarkastuspalkkioiden tason merkiksi yrityksen korkeammasta tuloksen laadusta. Korkeita tilintarkastuspalkkioita pidetään siis positiivisena merkkinä, koska markkinat tulkitsevat yrityksen vapaaehtoisesti pyrkivän nostamaan tuloksen laatuaan normaalia korkeammalle tasolle. Higgs ja Skantz löytävät kuitenkin tukea väitteelle, että markkinat näkisivät normaalia tuottavampien konsultointisuhteiden vaarantavat tilintarkastajan itsenäisyyden ja luovan taloudellisen siteen tilintarkastajan ja konsultoitavan yrityksen välille, joskin tuki on hyvin rajoittunutta ja heikkoa. Myös aiempi tutkimus aiheesta on tuottanut ristiriitaisia tuloksia, joten asia on edelleen epäselvä. DeFond ja Francis (2005) toteavat tutkimuksessaan, että suurin osa konsultointipalkkioihin keskittyneistä tutkimuksista ei ole onnistunut löytämään todisteita siitä, että konsultointi vähentäisi tilintarkastajan itsenäisyyttä. He\n42 42 huomauttavat myös, että jos huolenaiheena on tilintarkastajan riippuvuus suuria palkkioita maksavasta asiakasyrityksestä, pitäisi ennemminkin tarkastella asiakkaan maksamia kokonaispalkkioita kuin pelkästään konsultoinnista maksettuja palkkioita. DeFond ja Francis esittävät myös, että tietynlaiset konsultointipalvelut saattavat muuttaa asiakkaan ja tilintarkastajan suhdetta kumppanimaisempaan suuntaan, jolloin tilintarkastajan itsenäisyys saattaa joka tapauksessa vaarantua palkkioiden suuruudesta riippumatta. Myös Carcello (2005) toteaa, että suurin osa empiirisestä tutkimuksesta ei onnistu löytämään todisteitä siitä, että konsultointi olisi riski tilintarkastuksen laadulle. Hay ym. (2006) toteavat metatutkimuksessaan, että konsultointipalveluiden tarjoamisella voi olla useita erisuuntaisia vaikutuksia tilintarkastuksesta maksettuihin palkkioihin. Konsultointipalvelujen tarjoaminen voi johtaa pienempiin tilintarkastuspalkkioihin siitä aiheutuvien synergiaetujen takia tai sen takia, että konsultoinnin yhteydessä tulee tarkastettua osa normaalisti tilintarkastukseen kuuluvista asioista, mikä tietenkin pienentää tilintarkastukseen käytettyä aikaa ja näin siitä maksettua palkkiota. Toisaalta se voi tarkoittaa myös suurempia tilintarkastuksesta maksettuja palkkioita, koska konsultointipalvelut voivat johtaa massiivisiin muutoksiin organisaatiossa, jolloin ylimääräinen panostus tilintarkastukseen on tarpeellista tai koska konsultointipalveluita ostavat organisaatiot voivat olla yleisesti ongelmallisempia tarkastuskohteita kuin muut yritykset. On myös mahdollista, että monopolivoima ja palvelutehokkuus konsultointialalla antaa tilintarkastajille mahdollisuuden veloittaa korkeampia palkkioita asiakkailta, jotka tarvitsevat myös konsultointipalveluita. Thinggaard ja Kiertzner (2008) huomauttavat, että tilintarkastajat saattavat pystyä käyttämään tilintarkastusta astinlautana konsultointitöihin, koska asiakasyrityksellä on pienempi kynnys ostaa palveluita tilintarkastajaltaan kuin täysin ulkopuoliselta yritykseltä. Tällöin erityisesti pienissä maissa, joissa konsultointipalveluja tarjoavat ensisijaisesti juuri tilintarkastusyhteisöt tilintarkastajien ei välttämättä tarvitse käyttää alempia tilintarkastuspalkkioita houkuttimena yrityksille, jotta ne ostaisivat niiltä myös konsultointipalveluita.\n43 43 4 TILINTARKASTUSPALKKIOIDEN KEHITYS SUOMESSA Tämän empiirisen tutkimuksen tarkoitus on selvittää Helsingin Pörssiin listautuneiden yritysten tilintarkastuspalkkioiden kehitystä 2000-luvulla vuosina vuonna 2007 Suomessa tapahtuneen tilintarkastuslain muutoksen valossa. Tilintarkastuspalkkioita mitataan laaditun regressioyhtälön avulla. Tutkimuksessa käytetään pienimmän neliösumman menetelmällä estimoitavaa regressiomallia. Tässä luvussa esitellään tekijät, jotka selittävät tilintarkastuspalkkioiden suuruutta ja esitetään perustelut näiden selitettävien tekijöiden valinnalle sekä muodostetaan tutkimuksen regressioyhtälö. USA:ssa Sarbanes-Oxley -lain käyttöönoton jälkeen tilintarkastuksesta maksetut palkkiot ovat kasvaneet huomattavasti. Tämä johtunee lain tilintarkastukselle asettamasta entistä korkeammasta vaatimustasosta. (Raghunandan & Rama 2006.) USA:n mallin mukaisesti voitaneen olettaa, että myös Suomessa tilintarkastuspalkkiot ovat kasvaneet 2007 voimaan tulleen uuden tilintarkastuslain myötä. Toisaalta lain myötä voimaan tulleen tilintarkastajan rotaatiovelvoitteen takia myös tilintarkastajan kilpailuttaminen ja vaihtaminen on saattanut yleistyä, mikä osaltaan mahdollisesti ajaa palkkiota alemmalle tasolle. Tutkimusaineistossa tilintarkastuspalkkioihin sisältyy myös asiakasyritysten konsultoinnista maksamat palkkiot, joten oletan perinteisten tilintarkastuksesta maksettujen palkkioiden sekä konsultoinnista maksettujen palkkioiden korreloivan täysin toisiaan. 4.1 Tutkimusmenetelmä ja sen rajoitteet Tutkimuksessa käytetään kvantitatiivista tutkimusmenetelmää ja tilastollista merkittävyyttä tutkitaan usean muuttujan regressioanalyysin avulla. Menetelmä on valittu aikaisemman tilintarkastuspalkkiotutkimuksen pohjalta. Tutkimuksessa pyritään tutkimaan aiempien tilintarkastuspalkkiotutkimusten tärkeiksi todistamien muuttujien osuutta selittävinä tekijöinä suomalaisten pörssiyritysten tilintarkastus- ja konsultointipalkkioihin sekä vertailemaan näiden muuttujien selittämiskykyä toisiinsa nähden. Tutkimus pyrkii myös selvittämään, ovatko suomalaisten\n44 44 pörssiyritysten tilintarkastuspalkkiot nousseet vuoden 2007 tilintarkastuslain muutoksen jälkeen. Regressioanalyysi on yksi tärkeimmistä tilastollisista monimuuttujamenetelmistä ja sen avulla tutkitaan yhden tai useamman selittävän muuttujan vaikutusta selitettävään muuttujaan. Sen etuna on, että selville saadaan yksittäisen selittävän muuttujan osuus silloin, kun muiden tekijöiden vaikutus on otettu huomioon. (Laininen 2007, 85.) Regressioanalyysillä pystytään etsimään suuresta muuttujajoukosta tekijöitä, jotka yhdessä selittävät jatkuvaa muuttujaa tai tutkia tärkeiksi tiedettyjen muuttujien osuutta selittävinä tekijöinä. Regressioanalyysillä voidaan myös selvittää, ovatko tietyt muuttujat parempia selittäviä tekijöitä kuin toiset. Regressiomallin perusta on muuttujien regressiokerroin, joka kertoo kuinka suuren muutoksen selitettävässä muuttujassa saa aikaan se, että selittävää muuttujaa kasvatetaan yhdellä yksiköllä. Regressiomallin virhetermi eli residuaali kuvastaa yksittäisen havainnon etäisyyttä regressiosuorasta, joka kuvaa muuttujien välistä yhteyttä. (Metsämuuronen 2008, ) Keskeinen osa regressioanalyysiä ovat regressiomallin perusteella tehdyt diagnostiset tarkastelut. Muuttujien välinen korrelaatiokerroin ilmaisee kuinka paljon muuttujien välillä on yhteyttä kun taas korrelaatiokertoimen neliö kertoo kuinka paljon toinen muuttuja selittää toista. Kun selittäviä muuttujia on useita, kertoo multippelikorrelaatiokerroin kuinka paljon muuttujat yhdessä pystyvät selittämään selitettävän muuttujan vaihtelusta. Multippelikerrointa pidetäänkin regressiomallin sopivuuden mittarina. (Metsämuuronen 2008, 85.) Regressiomallia testataan t-testillä, joka on tilastollinen testi, jolla testataan normaalijakautuneiden satunnaismuuttujien keskiarvoja. Se suoritetaan laskemalla t- arvo, jota sitten verrataan valittuun raja-arvoon valitulla merkitsevyystasolla. Regressiomallin merkitsevyys taas testataan p-arvolla. P-arvon ollessa 0,05 tai pienempi, voidaan selittävän tekijän sanoa olevan tilastollisesti merkittävä. Tämä ei kuitenkaan yksin tarkoita, että muuttujalla olisi mallissa kovinkaan paljoa selityskykyä sillä p-arvo kertoo vain selittäjän tilastollisesta merkitsevyydestä, ei sen suuruudesta. (Metsämuuronen 2008, 93.)\n45 45 Regressioanalyysin käyttö kuitenkin aiheuttaa aineiston muuttujille joitain edellytyksiä, joista tärkein on, etteivät selittävät muuttujat saisi korreloida toisiaan. Kun selittävät muuttujat eivät korreloi toisiaan, vältytään multikollineaarisuuden ongelmalta, eikä regressiokertoimen tulkinta vaikeudu. (Heikkilä 1998, 242.) Regressioanalyysin lähtökohtana on, että selittävät tekijät korreloivat selitettävän tekijän kanssa. Mitä enemmän selittävien muuttujien välillä on korrelointia, sitä enemmän malliin voi tulla harhaa, kun kaksi toisiinsa voimakkaasti korreloitunutta muuttujaa saattavat molemmat sisältyä malliin vaikka todellisuudessa vain toinen muuttujista selittää mallia. (Metsämuuronen 2008, ) Regressiomallin käytössä voi ilmetä myös muita rajoitteita. Monimuuttujamenetelmissä aineiston oletetaan olevan satunnainen otos normaalijakautuneesta populaatiosta, vaikka näin ei monesti ole. Jos monimuuttujaanalyysissä vastauksissa on yksikin puuttuva tieto, tarkoittaa tämä usein sitä, että kyseistä havaintoa ei käsitellä lainkaan. Myös tämä voi osaltaan aiheuttaa aineistoon harhaa. Analyysi saattaa myös tuottaa epävarmoja tuloksia, jos siihen valitaan epäolennaisia muuttujia. Saadut tulokset eivät aina ole parhaita mahdollisia tuloksia tai edes totta. Esimerkiksi aineiston outlierit eli poikkeukselliset havainnot tai muuttujien epälineaarinen yhteys voivat johtaa tuloksia harhaan. (Metsämuuronen 2008, 11 13, 88.) Regressiomalli voi myös olla homo- tai heteroskedastinen, mikä voi rajoittaa mallin käyttöä. Homoskedastisuudessa jäännöstermien varianssi on muuttujista riippumaton kun taas heteroskedastisuudessa virhetermien hajonta vaihtelee paljon ja systemaattisesti. Heteroskedastisuus ei vaikuta regressiokertoimen arvoihin, mutta voi vaikuttaa niiden tilastollisiin merkittävyyksiin. (Metsämuuronen 2008, ) 4.2 Tutkimusaineisto Tutkimusaineistona toimii Helsingin Pörssiin listautuneista yrityksistä vuosilta kerätty informaatio. Kaikki tutkimuksessa käytetty data on peräisin Oulun yliopistossa käytössä olevasta Thomson Reutersin Worldscope -tietokannasta.\n46 46 Aineistossa yritysten maksamat tilintarkastuspalkkiot muodostuvat sekä itse tilintarkastuksesta että konsultoinnista maksetuista palkkioista. Tämä saattaa aiheuttaa ongelmia tulosten tulkinnalle, sillä vaikka tutkimuksessa oletan tilintarkastuksesta ja konsultoinnista maksettujen palkkioiden korreloivan täysin toisiaan, ei näin välttämättä ole. Konsultointipalveluiden ostaminen ei ole lain mukaan pakollisia, joten kaikki yritykset eivät hanki niitä, mutta toisaalta joillain yrityksillä niistä maksetut palkkiot voivat olla paljon suuremmat kuin tilintarkastuksesta maksetut palkkiot. Konsultointipalveluiden hankkiminen on myös täysin yrityskohtaisista tapahtumista ja preferensseistä kiinni, joten samankin yrityksen sisällä konsultoinnista maksetut palkkiot voivat vaihdella todella paljon vuosittain, mikä voi aiheuttaa vääristymää aineistoon. Aineistossa oli alun perin vuosien välillä yritystä, mutta tutkimukseen otettiin mukaan vain yritysvuodet, joille tietokantaan oli ilmoitettu vuoden maksetut tilintarkastuspalkkiot sekä muut regressioyhtälön muodostamiseen tarvitut tiedot. Perinteisesti tilintarkastuspalkkioita tutkittaessa, poistetaan aineistosta rahoitusalan yritykset niiden erilaisen tasekoostumuksen ja tästä syystä normaalista poikkeavien tilintarkastuspalkkioiden takia. Tässä tutkimuksessa rahoitusalan yritykset poistettiin aineistosta General Industry Classification Standard -koodin avulla. Regressioanalyysissä aineistossa selvästi muista poikkeavat havainnot voivat vaikuttaa voimakkaasti korrelaatiokertoimien saamiin arvoihin (Metsämuuronen 2008, 87.) Koska tutkimuksen aineisto koostui sekä yritysten tilintarkastuksesta että konsultoinnista maksamien palkkioiden yhteissummasta, oli aineistossa joitain yritysvuosia, jolloin asiakasyritykset olivat maksaneet erittäin suuria palkkioita luultavasti suurista konsultoinnista maksetuista palkkioista johtuen. Nämä äärimmäiset yritysvuodet päädyttiin poistamaan aineistosta, koska ne poikkesivat erittäin suuresti muusta aineistosta ja vaikeuttivat tulosten tulkintaa. Tämän takia havaintojen määrä laski vielä kymmenellä. Kaikkien näiden muutosten jälkeen lopullisten havaintojen määrä oli vuosittain ja havaintojen yhteismäärä 530. Taulukossa 1 on esitelty havaintojen jakautuminen vuosittain.\n47 47 Taulukko 1. Havaintojen määrä havaintovuosittain. Vuosi Havainnot % havainnoista , , , , , , , ,0 Yhteensä ,0 4.3 Hypoteesit Tutkimuksessa pyritään selvittämään, onko vuonna 2007 voimaan tulleella tilintarkastuslain muutoksella ollut vaikutusta tilintarkastuksesta maksettuihin palkkioihin. Kalenterivuotta tilikautenaan käyttävillä yrityksillä ensimmäiset uuden tilintarkastuslain mukaiset tarkastukset on suoritettu vuonna Tämän takia asetetaan seuraavat hypoteesit: H0: Tilintarkastuspalkkiot eivät ole nousseet vuonna 2008 H1: Tilintarkastuspalkkiot ovat nousseet vuonna 2008 Jos tilintarkastuspalkkioiden ei huomata nousseen vuonna 2008, voidaan sanoa, ettei uudella tilintarkastuslailla ole ollut vaikutusta tilintarkastuspalkkioiden tasoon. Jos taas tilintarkastuspalkkiot ovat merkittävästi nousseet, on uusi tilintarkastuslaki nostanut tilintarkastajien työmäärää tai riskiä ja näin ollen vaikuttanut nostavasti tilintarkastuspalkkioihin.\n48 Valitut muuttujat ja mallin estimointi Tutkimuksen mallin ja muuttujien valinta pohjautuu aiempaan tilintarkastuspalkkiotutkimukseen. Muuttujia on tarkasteltu lähemmin luvussa kolme. Pääosin aiemmissa tutkimuksissa käytetyt regressiomallit ovat hyvin samanlaisia joskin muuttujat vaihtelevat hieman tutkimusten välillä. Tilintarkastuspalkkiot ovat mallin selitettävä muuttuja. Tässä tutkimuksessa tilintarkastuspalkkioiden kehitystä tutkitaan seuraavan regressiomallin avulla: LOGInfAuditFee=α0+α1LOGInfAuditFee+α2LOGAssets +α3foreignsalespctsales +α4total debt / Total assets+e LOGInfAuditFee = Asiakasyrityksen maksaman inflaatiokorjatun tilintarkastuspalkkion logaritmi LOGAssets = Tarkastettavan yrityksen koko, taseen loppusumman logaritmi ForeignSalesPctSales = Tarkastettavan yrityksen kompleksisuus, ulkomaanmyyntien osuus liikevaihdosta QuickRatio = Tilintarkastusriski, yrityksen quick ratio Total debt / Total assets = Tarkastettavan yrityksen velkaisuus, velat/varat YearDummy = Tilintarkastuslain muutoksesta tilintarkastuspalkkioihin kertova Dummy-muuttuja joka saa arvon 1 vuonna 2008, muuten arvon 0 e = virhetermi, joka kuvastaa mallin avulla selittämättä jäänyttä vaihtelua Tilintarkastuspalkkiot Tutkimuksen selitettävänä muuttujana ovat suomalaisten pörssiyhtiöiden maksamat tilintarkastuspalkkiot, jotka sisältävät myös konsultoinnista maksetut palkkiot, ja joiden reaalikehitystä ajanjakson aikana pyritään selvittämään. Itse tilintarkastuksesta ja konsultoinnista maksettujen palkkioiden oletetaan tutkimuksessa olevan täysin korreloituneet. Maksettuihin palkkioihin tehdään\n49 49 inflaatiokorjaus ja niistä otetaan luonnollinen logaritmi. Muuttujaa kuvataan tutkimuksessa nimellä LOGInfAuditFee Tarkastuskohteen koko Yrityksen koko on yksi tärkeimmistä tekijöistä tilintarkastuspalkkiota määritettäessä. On luonnollista, että mitä suurempi asiakasyritys on, sitä enemmän työtä tilintarkastuksen eteen on tehtävä, mikä kasvattaa tilintarkastuspalkkiota. Asiakkaan koon mittarina käytetään taseen loppusummaa, josta otetaan luonnollinen logaritmi. Taseen loppusummaa pidetään perinteisesti parhaana tekijänä mittaamaan asiakkaan kokoa. Kun taseen loppusummasta otetaan luonnollinen logaritmi, saadaan asiakkaan koon ja palkkion suhde muutettua lineaariseksi. Muuttujaa kuvataan tutkimuksessa nimellä LOGAssets Tarkastuskohteen kompleksisuus Tietynlaiset toimeksiannot sekä omaisuus- ja velkaerät ovat luonteeltaan tavallista monimutkaisempia ja aiheuttavat tilintarkastajalle lisätyötä. Kun asiakasyrityksen liiketoiminnot ovat monimutkaiset sisältäen esimerkiksi paljon ulkomaan kauppaa ja tytäryhtiöitä, tilintarkastus monimutkaistuu ja näin siitä maksetut palkkiot kasvavat. Asiakkaan liiketoiminnan kompleksisuuden mittarina käytetään ulkomaisen myynnin osuutta liikevaihdosta. Valintaperusteina on se, että tilintarkastajan käytettävissä olevan tiedon saanti vaikeutuu tarkastettavan yrityksen ulkomaan liiketoiminnan kasvaessa. Ulkomaille suuntautuvan myynnin osuus liikevaihdosta kuvastaa suoraan sitä, kuinka suuri osa yrityksen myynnistä suuntautuu Suomen ulkopuolelle. Muuttujaa kuvataan tutkimuksessa nimellä ForeignSalesPctSales Tilintarkastusriski Tilintarkastusriski on yksi tilintarkastuspalkkioon olennaisesti vaikuttava tekijä, sillä riskinen kohde täytyy tarkastaa yksityiskohtaisemmin, jotta tarkastusriskiä saadaan lievennettyä. Tilintarkastusriskin mittarina tutkimuksessa käytetään yrityksen likviditeettiä mittaavaa Quick ratio -tunnuslukua, joka saadaan jakamalla yrityksen\n50 50 rahat, lyhytaikaiset saamiset ja muu rahoitusomaisuus lyhytaikaisella vieraalla pääomalla. Muuttujaa kuvataan tutkimuksessa nimellä QuickRatio Tarkastuskohteen velkaisuus Tarkastettavan yrityksen velkaisuusaste on yksi yrityksen riskisyyttä mittaavista muuttujista. Muuttujana tässä tutkimuksessa käytetään yrityksen velan osuutta yrityksen varoista. Muuttujaa kuvataan tutkimuksessa nimellä Total debt / Total assets Tilintarkastuslain muutoksen vaikutus palkkioihin Tilintarkastuslain muutoksen vaikutusta tilintarkastuksesta maksettuihin palkkioihin mitataan Dummy-muuttujalla, joka saa arvon 1 vuonna 2008 ja muina vuosina arvon 0. Vaikka tilintarkastuslain muutos on tapahtunut vuonna 2007, on ensimmäinen sen mukaisesti tarkastettu tilikausi ollut vasta vuonna Tämän takia tilintarkastuslain muutoksesta johtuvat palkkiomuutokset tulevat luultavasti esiin vasta vuonna Dummy-muuttujan oletetaan saavan positiivisen regressiokertoimen vuonna 2008, sillä tilintarkastuspalkkioiden oletetaan kasvaneen lakimuutosten voimaan tultua Mallista pois jätetyt muuttujat Useat tutkimuksen ovat osoittaneet, että suurten kansainvälisten Big-4 tilintarkastustoimistojen veloittamat tilintarkastuspalkkiot ovat suurempia kuin muiden tilintarkastustoimistojen palkkiot. Selityksenä isommille palkkioille voivat olla tilintarkastuksen parempi laatu, asiantuntevampi tarkastushenkilökunta ja toimistojen hyvä maine sekä asiantuntemus. Useissa tutkimuksissa tilintarkastustoimistoa on käytetty dummy-muuttujana. Tässä tutkimuksessa tilintarkastustoimistoa ei kuitenkaan käytetä muuttujana sillä vain muutamalla suomalaisella pörssiyrityksellä tilintarkastustoimistona toimii muu kuin Big 4 - tilintarkastusyhteisö. Tämän takia muuttuja ei ole merkittävä tutkimuksen tuloksille ja näin ollen se jätetään pois muodostettavasta regressioyhtälöstä.\n51 51 Tutkimuksissa on myös huomattu yritysten omistajuusrakenteen olevan yhteydessä tilintarkastuspalkkioiden suuruuteen niin, että omistajajohteiset yritykset maksavat alempia palkkioita tilintarkastuksesta. Tämäkin muuttuja on tälle tutkimukselle merkityksetön koska kaikki aineiston yritykset ovat julkisia yrityksiä ja näin ollen hajautetusti omistettuja Muuttujien ennustetut etumerkit Taulukosta nähdään selittävien muuttujien ennustetut etumerkit, jotka ilmaisevat muuttujan oletetun vaikutuksen tilintarkastuspalkkioihin. Etumerkki + tarkoittaa selittävän muuttujan oletettavasti vaikuttavan palkkioihin nostavasti ja etumerkki tarkoittaa, että muuttujan oletetaan vaikuttavan tilintarkastuspalkkioon negatiivisesti. Taulukko 2. Regressiomalliin valitut muuttujat ja niiden ennustettu vaikutus. Tutkittava osa-alue Muuttuja Ennustettu etumerkki Tarkastettavan yrityksen koko Taseen loppusumman logaritmi + Tarkastettavan yrityksen kompleksisuus Ulkomaan myynnit / Kokonaismyynnit + Tilintarkastusriski Quick ratio - Tarkastettavan yrityksen velkaisuus Velat / Varat + Tilintarkastuslain muutos Dummy-muuttuja vuodelle Tutkimustulokset Tutkimuksen tavoitteena oli selvittää suomen pörssiyhtiöiden tilintarkastuspalkkioiden kehitystä vuosina vuonna 2007 voimaan tulleen uuden tilintarkastuslain valossa. Työssä pyrittiin tutkimaan sitä, ovatko tilintarkastuspalkkiot nousseet vuoden 2007 lakimuutoksen jälkeen.\n52 52 Taulukko 3. Tilintarkastuspalkkiot Suomen pörssiyhtiöissä Havainnot 530 Keskiarvo Mediaani Vaihteluväli Minimi Maksimi Taulukko 4. Inflaatiokorjatut tilintarkastuspalkkiot Suomen pörssiyhtiöissä Havainnot 530 Keskiarvo Mediaani Vaihteluväli Minimi Maksimi Taulukossa 3 on kerättynä tutkimusaineiston yritysten maksamat tilintarkastus- ja konsultointipalkkiot ja taulukossa 4 ovat nähtävillä samat palkkiot inflaatiokorjatussa muodossa. Aineistoon mukaan otetut pörssiyhtiöt ovat vuosina maksaneet tilintarkastuspalkkioita halvimmillaan ja korkeimmillaan Täytyy kuitenkin ottaa huomioon, että palkkioihin sisältyvät myös konsultoinnista maksetut palkkiot, mikä on varmasti syynä maksimipalkkioiden suuruuteen. Keskiarvopalkkio on ollut Kun luvut korjataan inflaatiolla, ovat maksetut palkkiot hieman korkeammat: minimipalkkio , maksimipalkkio sekä keskiarvopalkkio\n53 53 Kuvio 1. Inflaatiokorjattujen tilintarkastuspalkkioiden keskiarvot vuosittain Kuviossa 1 on näkyvillä aineistoon mukaan otettujen suomalaisen pörssiyritysten vuosittain maksamien tilintarkastus- ja konsultointipalkkioiden keskiarvot inflaatiokorjattuina. Kuvaajasta nähdään, että palkkiot ovat olleet korkeimmillaan vuonna 2007, minkä jälkeen ne ovat lähteneet laskuun. Tämä voi mahdollisesti johtua kasvaneesta konsultoinnin tarpeesta ennen vuoden 2007 tilintarkastuslain muutosta. Palkkioiden kehitys voi kertoa myös siitä, että vuoden 2007 jälkeen lakimuutos ja pakollinen rotaatiovelvoite ovat kiristäneet kilpailua ja näin osaltaan ajaneet palkkioita alemmalle tasolle. Kuvaajasta ei kuitenkaan voi nähdä onko palkkioiden pienentyminen johtunut esimerkiksi yritysten koon pienentymisestä tai riskisyyden vähenemisestä.