Dymatize Nutrition Elite XT 1000 грамів Купити протеїн в Києві і Україні, відгуки, ціна, опис, склад - інтернет-магазин BCAA.UA\nКод товару 22114\nБанан горіхи 519 грн\nЧорничний маффін 519 грн\nНасичений ванільний 549 грн\nНасичений шоколадний 549 грн\nФудж 549 грн\nОпис Dymatize Nutrition Elite XT\nНа жаль, жодне природне джерело протеїну не є ідеальним для отримання тривалої анаболічної дії і безперервного набору маси. Оптимальне рішення цієї проблеми полягає в збалансованому поєднанні декількох видів протеїну і додаванні амінокислот BCAA.\nКожен з протеїнів, що утворюють матрицю Elite XT , має свій унікальний амінокислотний профіль і час засвоєння. Технологи Dymatize створили комплексний продукт, який зберігає і підсилює анаболічні властивості індивідуальних видів протеїну.\nПісля прийому порції Elite XT в м'язи починають безперервно надходити амінокислоти, причому у міру виснаження запасів сироватки в роботу включаються яєчний альбумін і соєвий ізолят, їх дія підхоплює і завершує казеїн. М'язи отримують харчування для підтримки зростання хвилеподібними циклами, які накладаються один на одного і створюють тривалий максимальний результат!\nТакож, вченими кампанії Dymatize були враховані такі процеси, як утримання азоту, засвоєння, а також ряд інших факторів, включаючи особливості індивідуальної аминокислотної будови.\nСтворення Elite XT - це новітній прогресивний крок у розвитку індустрії комплексних протеїнів пролонгованої дії! В процесі виробництва Elite XT застосовується унікальна фармацевтична технологія покриття частинок - Nutrateric .\nВикористання Nutrateric уповільнює процес вивільнення поживних речовин. Таке сучасне інженерне рішення дозволяє на новому рівні управляти процесом травлення. Фактично, система Nutrateric подовжує дію анаболізму протеїну в 2 рази в порівнянні з будь-яким звичайним протеїновим джерелом!\nДоданий до складу Elite XT комплекс травних ферментів Zytrix вирішує проблему перетравлення лактози, а також сприяє ідеальному засвоєнню всього спектра незамінних амінокислот.\nDymatize Elite XT - це потужний науково-технічний прогрес вперед в області пролонгації дії білкових елементів за рахунок їх більш тривалого засвоєння!\nElite XT здатний стабільно насичувати м'язи амінокислотами в два рази довше, ніж звичайні протеїни. Революційна формула Elite XT розроблена для того, щоб перейти на новий рівень можливостей росту і відновлення!\nСклад однієї порції (1 ложка = 33 грама):\nРекомендації щодо застосування: додати 1 мірну ложку в 300 мл води, молока, води або соку. Розмішувати, збовтувати або змішувати в блендері протягом 20 секунд або до утворення однорідної маси, потім негайно випити.\nДопоміжні речовини: матриця пролонгованої дії білка Elite (сироватка, компоненти молочного і яєчного білка з додаванням амінокислот з розгалуженим ланцюгом (ВСАА) і глютаміна): матриця молочних білків (молочний порошок, міцелярно казеїн і кальцію казеїнат), ізолят , L-валін і глютамін), ізолят соєвого білка, суміш Liposorb (масло соняшнику, тригліцериди із середньою і ланцюжками (МСТ), лляне масло, олія огуречника, кон'югована линолієва кислота (СLA), масло вечірньої примули, натуральні і штучні ароматизатори, загусники (ксантанова камедь і порошок лляного насіння), хлорид калію, ацесульфам калію, кремнію діоксид, мікрооболочка Nutrateric Enteric Coating (очищена вода, етилцелюлоза, олеїнова кислота і середньоланцюгові тригліцериди (МСТ)), Zytrix (патентована ферментна матриця), сукралоза.\nВідгуки про Elite XT 1000 грамів 1\nЗахар 29 січня 2018


Озброєння, техніка і новий спортзал броварських спецпризначенців. ФОТОРЕПОРТАЖ | Трибуна - Бровари (Новини )\nАвтор Дмитро Карпій\t 22.08.2020 Коментарів немає\nСьогодні до Броварів приїжджав очільник поліції Київської області Андрій Нєбитов. Мета – подивитися на новий спортивний зал для бійців підрозділу поліції особливого призначення (колишній «Беркут», – ред.). Під час візиту підлеглі продемонстрували зброю і техніку поліціянтів. На захід покликали і журналістів.\nАндрій Нєбитов вирішив відвідати підрозділ поліції особливого призначення 22 серпня, в день ушанування працівників органів внутрішніх справ, які загинули при виконанні службових обов’язків. Прибувши на місце, керівник поліції області згадав про це, наголосивши на важливості роботи правоохоронців.\nБроварські спецпризначенці базуються біля “Зеленого папуги”, на вул. Ярослава Мудрого, 53\nРаніше тут була стела, присвячена “Беркуту”. Емблему замінили\nПривітавшись із підлеглими, начальнику та пресі показали зброю підрозділу.\nНа огляд виставили пістолети, автомати, гвинтівки. Частина з них, зі слів працівників спецпідрозділу, виготовлена в Україні. Але є й іноземного виробництва, зокрема, італійського.\nЦя гвинтівка, зі слів бійця, “б’є” до 2 км\nОглянули і техніку\nПрисутнім продемонстрували також і техніку. Тут були і бронемашини, і поліційні мікроавтобуси та легковий транспорт.\nДелегація з працівниками та журналістами обійшла територію. У дворі – недобудовані казарми, які стоять у такому вигляді ще з часів президентства Віктора Януковича.\nНа казармах присутні увагу не акцентували. Пізніше на запитання «Трибуни» Андрій Нєбитов повідомив, що принаймні в цьому році їх не добудовуватимуть, бо гроші в бюджеті не передбачені. Однак, потреба в житлі для спецпризначенців є, тож і плани з будівництва – теж.\nСпортзала і «сітка»\nПісля «поверхневого» огляду, поліціянти та представники преси спустилися в підвал головної будівлі спецпризначенців. Саме там розмістили родзинку – новенький спортзал.\nПравоохоронці та їхнє керівництво, спортсмени та представники профспілок обмінялися подяками. Тим часом Андрій Нєбитов вирішив і собі трохи «потягати залізо».\nПоруч зі спортзалом відкрили і спеціальну «сітку», призначену для випробовування на міцність бійців.\nАндрій Нєбитов звернув увагу, що ініціаторами відкриття стали самі бійці та їхні профспілки. Чиновник похвалив підлеглих, мовляв саме вони «ловили» торгмашівських стрільців.\nАндрій Нєбитов також зауважив, що в спецпідрозділу, на відміну від патрульних поліціянтів, нема кадрового некомплекту.\nСтенд на вході до будівлі спецпризначенців\nБеркут Бровари візти Нєбитов новини поліція спецпідрозділ


В Україні підвищать зарплату військовослужбовцям - Україна реалії\nВ Україні підвищать зарплату військовослужбовцям\nВ Україні з 1 жовтня 2018 року планують підвищити заробітну плату військовослужбовцям. Відповідне рішення вже підписав глава Міністерства оборони України, а на даний момент документ переданий на розгляд прем’єр-міністру Володимиру Гройсману. Перш за все, приводом для такого рішення стало збільшення кількості звільнень серед військовослужбовців.\nПредставники Міністерства оборони звернулися до Уряду з проханням виділити 4,5 млрд гривень, які будуть спрямовані на підвищення зарплат військовослужбовцям. У повідомленні на офіційному сайті ЗСУ йдеться про те, що для 2016 року заробітна плата в розмірі 7 тис. гривень це досить значна сума. Однак зростання соціальних стандартів змушує підвищувати матеріальне забезпечення військовослужбовців. У разі, якщо цього не станеться, українська армія може зіткнутися з масовим відтоком військових. За даними ВСУ за першу половину 2018 року звільнилося 11 тис. військовослужбовців, а до кінця поточного року службу покинуть ще 18 тис.\nСьогодні заробітна плата військових становить 7,5 тис. гривень, а це навіть нижче ніж середня зарплата в країні (8,7 тис. Гривень). У разі схвалення проекту Міноборони про підвищення матеріального забезпечення, заробітна плата рядового службовця складе 9 тис. гривень, а офіцера — 15,3 тис.\nНацполіція підписала меморандум про співробітництво з Мінюстом США\nRoshen збільшує обсяги експорту\nНазвані найдемократичніші українські міста\nУ столиці розкрили шахрайську схему розкрадання грошей з бюджету країни\nСаакашвілі повернули українське громадянство


Президент Янукович займе резиденцію «Залісся»? - портал новостей LB.ua\nГлавная — Политика — 18 февраля 2010, 12:57\nНовообраний Президент США відразу після інавгурації отримує державне житло у Вашингтоні. Весь світ знає цей будинок, що називається Білий дім. Він переходить від Президента до Президента, і ні один керманич США не намагався залишити його собі назавжди. Правда, навіть подібна думка звучить безглуздо!?\nУ нас все інакше. Президент, що заступає на посаду, як і в Америці заселяється в службовий будинок. Однак, цей будинок українських Президентів не те, що світ - свій народ не бачить. Він знаходиться в лісі, за високими парканами Конча-Заспи. Така непублічність призводить до того, що питання Президенської резиденції, як і багато чого іншого в нашій державі, вирішується підкилимно - з елементами корупції.\nЗокрема, через те, що не існує всім відомого Білого Дому, кожен Президент України, що йде з посади, намагається зберегти за собою отриману ним резиденцію, а новообраний - за бюджетний кошт збудувати нову, ще кращу.\nЯк же станеться цього разу?\nЮщенко чекає від Януковича подарунок на 100 мільйонів\nУ нас новий Президент Віктор Янукович, і йому потрібна Президентська Резиденція. Однак, за інформацією автора, Віктор Ющенко не хоче звільняти державну дачу №29 на території Будинку відпочинку «Конча-Заспа», де він жив останні 5 років. Він сподівається, що Віктор Янукович залишить йому цей будинок в довічне користування, і, треба сказати, Ющенко має на це законне право. Принаймні, відповідне звернеення до Віктора Федоровича, за нашими даними, вже оформлено.\nНа пряме запитання автора, на останній своїй прес-конференції він відповів наступним чином: «Я маю право отримати будинок в довічне користування. Але як розпорядиться цим правом по відношенню до мене Президент Янукович, це питання до нього. Скажуть на вокзалі жити, буду на вокзалі. Скажуть: по закону є таке рішення, буде так. Подивимось через деякий час».\nЮщенко цією відповіддю продемонстрував, що він зовсім не є політиком нового ґатунку, яким його бачив Майдан у 2004 році. Не може він відважно відмовитися від державної «шари» та милості Януковича.\nХоча Ющенку є де жити і окрім резиденції. За часи свого Президентства Віктор Андрійович розбудував шикарний маєток в селі Безрадичі, недалеко від Конча-Заспи.\nАле біда в тому, що Віктор Ющенко звик жити в стилі Леоніда Кучми, який він так критикував на початку свого Президентства. Адже в милих Безрадичах полив’яні миски та рушники над образами, а в Конча-Заспі – позолота та гламур. Бо будинок №29 будував за своїми смаками, для себе особисто Леонід Кучма.\nБудівництво велося в 2002-2003 році. Нова дача була зведена за рахунок державного підприємства «База матеріально-технічного забезпечення». Для цього будівництва Міністерство транспорту, яке в ті роки очолював покійний Кирпа, перерахувало на рахунки «Бази» 70 млн. грн. Пізніше на складах цього підприємства були виявлені меблі для Кучми вартістю 3 млн. доларів. Керівник ДУСі Ігор Тарасюк все погрожував показати їх журналістам та продати з аукціону. Однак журналісти так і не побачили меблів та не стали свідками аукціону, отож є версії, що меблі потрапили, куди й планувалося - в будиночок №29.\nБудиночок не тільки гарно оздоблений, а і розташований в хорошому місці - на високому березі мальовничої затоки. Навкруги сосновий ліс. Вся ця краса перебуває за високими парканами і під серйозною охороною УДО.\nОтже будинок в Конча-Заспі - це неабиякий капітал, і, зрозуміло, Віктору Андрійовичу шкода з ним розставатися. Ющенко сподівається, що Президент Віктор Янукович буде жити в Міжгір’ї, а йому залишить «будинок Кучми».\nНадію так думати Віктору Ющенку певно дає той факт, що не без його участі Янукович отримав контроль над Міжгір’ям. Справа в тому, що процес приватизації резиденції Міжгір’я Януковичем почався з того, що Державне управління справами, що підпорядковується Президенту, передало майно Міжгір’я на баланс Кабміну, яким тоді керував Віктор Федорович.\nПросто так такі передачі не відбуваються, отже це опосередковано свідчить: Ющенку була відома вся схема «прихватизації» Міжгір’я.\nТреба сказати, в середовищі регіоналів вже давно ходять чутки, що в свій час Янукович і Ющенко домовилися: Міжгір’я - першому, Будинок Кучми - другому.\nЩоправда, такі домовленості коштують не багато. Адже Міжгір’я - це хороша резиденція, але вона приватна. А навіщо Віктору Федоровичу користуватися своїм, коли закон дозволяє взяти державне - резиденцію президентського класу. А така в нас тільки одна – будинок №29 в Конча-Заспі, де нині проживає Ющенко. І якщо Віктор Ющенко разом зі своєю політичної партією не піде в коаліцію з Партією Регіонів, навряд чи якісь старі домовленості можуть стати на перешкоді того, що Янукович забере собі Президентську резиденцію.\nЩо цікаво, український Білий дім, в якому проживає Віктор Ющенко – помаранчевого кольору. Тепер його доля стати блакитним?\nСкажи мені, хто сусіди Президента, і я скажу, хто Президент\nХоча шанси Віктора Ющенка залишити собі спадок Кучми все-таки доволі високі. Хоча б тому, що Віктору Януковичу не все може сподобатися на новому місці. Наприклад, йому можуть прийтися не по душі сусіди. В принципі, ці сусіди не викликають у Януковича алергію, але для нашої країни нормальна річ, коли навколо нового Президента осідає його особисте близьке оточення.\nА селитися в Президентській частині Будинку відпочинку «Конча-Заспа» новеньким особливо нікуди. Там усе вже зайнято старенькими. І висилити цих стареньких куди подалі - марна справа.\nПрезидентська резиденція в Конча-Заспі - чималий лісний масив, що з однієї сторони межує з санаторієм Конча-Заспа, з іншої - з частиною Будинку відпочинку «Конча-Заспа», де живуть посадовці попростіше: міністри, депутати, прокурори. Президентська частина має особливо посилену охорону. З трьох сторін її оточує велетенський паркан, навколо якого ходять патрулі. З четвертої сторони – природній бар’єр: затока, болотця. Щоб посилити безпеку з цієї сторони, на іншому березі озера, на косі розташувалася псарня.\nПрезидентська частина Конча-Заспи вважається особливо елітним місцем.\nВ цьому «царському селі» по-сусідству з Президентом Ющенком живе лише кілька осіб. Якщо дивитися з півдня: першими розташувалися два будинки екс-Президента Леоніда Кучми. Йому переселення точно не загрожує, бо Леонід Данилович отримав два палаци в довічне користування. Вони мають номер 72.\nДалі йде будинок, держдача №30, екс-віце-спікера, комуніста Адама Мартинюка. Мартинюк отримав дачу будучи віце-спікером і мертвою хваткою вчепився в своє помешкання. Не відомо, як йому вдається так вивертатися і з ким домовлятися, але Мартинюк не втратив будинок навіть попри те, що вже давно став простим депутатом.\nНаступний будинок №29 – Президентський. Він, як і годиться, найбільший на цій вулиці. Помаранчевий, з розписом по фасаду, з скляним куполом зимового саду, і великими дерев’яними сходами, що спускаються до води.\nДалі будинок №28. В ньому проживає керівник Державного управління справами Ігор Тарасюк. Будинок одноповерховий, але великий, білого кольору з башточками та готичними вікнами. Біля будинку над крутим берегом знаходиться велика та гарна альтанка.\nВ свій час автор в письмовому запиті прямо звернувся до Ігоря Тарасюка з питанням, чи правда Тарасюк проживає в державній дачі № 28, чи мав він законні підстави отримати в користування цей будинок. Питання залишилося без відповіді, щодо особистої зустрічі і розмови автору було відмовлено.\nПізніше Тарасюк зізнався «Українській правді», що цей будинок він орендує. Незрозуміло, щоправда, на яких підставах.\nОстанній будинок на території Президентської резиденції №27. Коли автор бачив цю державну дачу зимою 2008 року, вона складалася з двох будов. Перша: величезний палац радянських часів в аварійному стані, друга – свіженька елітна новобудова.\nВ документах Конча-Заспи вказано, що цей будинок належить Юрію Мельнику - міністру агропромислового комплексу і … бізнес-партнеру Ігоря Тарасюка. Тарасюк і Мельник - власники відомого курячого бренду «Наша Ряба».\nКазкове життя для «Нашої Ряби»\nОтже виходить, що в часи Президента Ющенка курячий бізнес «Нашої Ряби» був самим привілейованим бізнесом країни, який навіть забезпечувався державними дачами на території Президентської резиденції.\nТакож цей бізнес рекламувався Державним управлінням справами. Це хоча дрібненька, але дуже красномовна деталь. Щорічно в Палаці «Україна», що підпорядковується ДУСі, проводилась «Головна ялинка країни», яка перетворилася в суцільний рекламний ролик. Курочка «Наша Ряба» так часто витанцьовувала перед дітьми з набридливими пісеньками: «Наша Ряба» це корисно», що малята після «Ялинки», за яку батьки, до речі, платили чималі кошти, геть забували про існування Діда Мороза та Снігуроньки.\n«Наша Ряба» під час правління Ющенка зайняла не лише державні дачі і головну ялинку країни, вона майже монополізувала український ринок курячого м’яса. По суті, це гіпер-постачальник м’яса в країні, діяльністю якого особливо не цікавилася ні податкова, ні СБУ, ні санепідемстанція. Працівники одного зі складів поблизу Києва розповіли автору, як до них завозять контейнери «Ряби», від яких нестерпно тхне, як потім це м´ясо миють і переклеюють дату виробництва та придатності. Однак, жодна санепідемстанція на це не звертає увагу, в той час коли на тих же самих складах інші фірми – імпортери м’яса банкротують через надмірну увагу різних органів перевірки. Зрозуміло, довести правдивість слів працівників складу – справа марна.\nА бізнес-партнери «Нашої Ряби» почувають себе настільки добре, що їх постійно бачать на різних авто класу люкс. Таким автопарком, як діячі «Нашої Ряби» в країні не можуть похвалитися навіть українські металургійні магнати.\nТой же Ігор Тарасюк був помічений пресою на авто Porsche Panamera, "Aston Martin»", "Bеntley", в тюнінгованому Джипі «Мерседес».\nЧому автор згадує всі ці деталі? Тому що вони свідчать про те, що власники бренду «Наша Ряба» мають достатньо доходів, щоб самим забезпечити себе елітним житлом в елітному місці і надійною охороною. Однак вони скористалися державною «шарою».\nОчевидно, за Президента Януковича нерухомості «Нашої Ряби» в Конча-Заспі нічого не загрожує. Адже всі попередні роки Курочка Ряба розкладала золоті яйця в різні кошики. Зокрема, Ігор Тарасюк, як керівник ДУС, посприяв Федоровичу в приватизації Міжгір’я, а міністр Юрій Мельник чудово спрацювався з «біло-блакитними» в уряді Януковича.\nТим паче, що виселити Юрія Мельника з його державного будинку №27 не так просто. Адже Мельник підписав з Будинком Відпочинку Конча-Заспа інвестиційний договір на реконструкцію житла. Автор надибав документ, згідно якого в березні 2007 мер Києва Леонід Черновецький підписав розпорядження (№ 601) про те, щоб дозволити “Будинку відпочинку “Конча-Заспа” Державного управління справами здійснити проектування та реконструкцію з добудовою будинку № 27. В розпорядженні йдеться, що Будинок відпочинку «Конча-Заспа» має залучити для пайової участі в будівництві інвестора.\nЦе все означає, що Мельник задіяв популярну серед жителів Конча-Заспи схему, щоб залишити за собою будинок по-життєво. Це дуже вигідний варіант забезпечення себе житлом, хоча б тому, що не треба купувати дорогу київську землю.\nТаким чином престижна Президентська частина Конча-Заспи вже заселена. І звільнити її для нового Президента та його команди не так просто.\nАле у Віктора Федоровича є альтернативний, ще кращий варіант.\nБіля Києва за Броварами є величезна державна резиденція «Залісся», в ній кілька гарненьких будиночків і майже 40 тисяч гектарів землі. Територія там така велика, що вистачить для дерибану ще двом-трьом Президентам.\nДо речі, в 2005 році керівник ДУС Ігор Тарасюк розповідав, що не можна ховати таке лісове багатство від народу, і резиденція невдовзі буде перетворена в Національний парк. Але потім Катерині Ющенко та її дітям сподобалось там кататися на конях, і «Залісся» залишилось закритим.\nСподіватися, що цю державну резиденцію відкриє «біло-блакитний» Президент – пусте діло. Скоріше - побудує собі новий Білий Дім.\n«Залісся» Януковичу не може не сподобатися - там повно кабанів. За офіційними даними - майже тисяча штук.\nТемы: Виктор Ющенко, Виктор Янукович, недвижимость\n05 ноября, 08:16


ЗАЗ-1103 «Славу́та» (ZAZ-1103 Slavuta) — легковий передньоприводний автомобіль В-класу з кузовом типу ліфтбек. Вироблявся на Запорізькому автомобілебудівному заводі з 1999 до 2011 року. Всього з 1999 року було виготовлено 140614 автомобілів сімейства ЗАЗ-1103. Наступника не має, оскільки автомобіль, що випускається із лютого 2011 року на конвеєрі Славути (ЗАЗ Forza) не є розробкою українських інженерів, а є точною копією китайської розробки Chery A13.\nПісля початку співпраці Запорізького автомобілебудівного заводу з Деу Моторз у 1998 році корейська сторона провела ревізію технологічного процесу, і, з метою покращення якості автомобілів, переглянула список постачальників комплектуючих. Відновилася робота над розробленою ще в 1995 році п'ятидверною моделлю з кузовом типу ліфтбек, оскільки Дана з п'ятидверним кузовом універсал великим попитом не користувалася і мала ряд технологічних недоліків. Виробництво нового автомобіля, який отримав заводський індекс ЗАЗ-1103, розпочалося 17 березня 1999 року.\nУ січні 2000 «Славута» почала комплектуватися карбюраторними двигунами об'ємом 1.2 л, а в червні 2001 об'ємом 1.3 л. В грудні 2002 з'явилася найдорожча версія комплектації з інжекторним мотором 1.3 л. У зв'язку з посиленням екологічних норм з 2008 року встановлюються лише двигуни з інжектором — об'ємом 1.2 та 1.3 л.\nУ січні 2011 року Запорізький автомобілебудівний завод припинив випуск моделі ЗАЗ-1103 «Славута». 11 лютого 2011 на аукціоні був проданий останній зібраний український автомобіль «Славута»\nЗа весь період виробництва було випущено більше 140 000 автомобілів, з них 130 000 були реалізовані українським покупцям офіційним дистриб'ютором «АвтоЗАЗ-сервіс». \nКузов ЗАЗ-1103 закритий, суцільнометалевий, несучого типу, так званий ліфтбек: автомобіль має 5 дверей, двері багажного відділення відчиняються разом із заднім склом. Передній та задній бампери пластмасові, пофарбовані у колір кузова. Довжина «Славути» 3980 мм, ширина 1578 мм, висота 1425 мм; база (відстань між осями коліс) 2320 мм. Маса спорядженого автомобіля становить 790—850 кг. Об'єм багажника складає 300 л у звичному режимі та 740 л при вантажному положенні заднього сидіння. Об'єм паливного бака 38 л.\nУ різний час «Славута» випускалася з карбюраторними двигунами об'ємом 1.1 л, 1.2 л, 1.3 л та інжекторними двигунами об'ємом 1.2 л та 1.3 л виробництва Мелітопольського моторного заводу. Силові агрегати мають 4 циліндри, що розміщені в ряд поперек автомобіля. Всі двигуни чотиритактні, верхнеклапанні. Система змащування мотора комбінована, під тиском змащуються підшипники колінчатого та розподільчого валів, вісі «коромисел»; розбризкуванням масла — циліндри та механізми газорозподілення. Систему вентиляції картера двигуна замкнено через повітроочисник. Система охолодження двигуна рідинна, закритого типу, з розширювальним бачком; клапан термостата відкривається при температурі +80 °C, повне відкриття при +95 °C; електровентилятор закріплено у кожусі радіатора, він вмикається автоматично. Система запалювання двигуна батарейна, безконтактна, номінальна напруга 12 В. Система випуску відпрацьованих газів налаштована, з резонатором і глушником, вихлопний патрубок розміщено ззаду ліворуч.\n1,1 МЕМЗ-245 1091 см³ 8/SOHC карбюратор 51 к.с. (37,5 кВт)/5400 78,5 Нм/3000-3500 1999-2001\n1,2 МЕМЗ-2457 1197 см³ 8/SOHC карбюратор 58 к.с. (42,6 кВт)/5400 90 Нм/3000-3500 2000-2007\n1,2i МЕМЗ-2477 1197 см³ 8/SOHC інжектор 62,4 к.с. (45,9 кВт)/5400 95,5 Нм/3000-3500 2006-2011\n1,3 МЕМЗ-3011 1299 см³ 8/SOHC карбюратор 63 к.с. (46 кВт)/5400 101 Нм/3000-3500 2001-2007\n1,3i МЕМЗ-3071 1299 см³ 8/SOHC інжектор 66 к.с. (48,5 кВт)/5400 105 Нм/3000-3500 2002-2011\nЗчеплення в автомобілі однодискове, сухе, з діафрагменою натискною пружиною. Привід вимкнення зчеплення механічний, тросовий.\nКермове управління рейкове, з протикрадіжковим пристроєм, травмобезпечне. Кермовий механізм з'єднується з поворотними стояками бічними тягами. Кермовий вал — розрізний, частини валу з'єднуються муфтою з гумовими втулками.\nПередні гальма в Славуті дискові, мають плаваючу скобу та автоматичну компенсацію зносу накладок гальмівних колодок. Задні гальма — барабанні, колодки плаваючі з автоматичною компенсацією зносу накладок колодок. Стоянкове гальмо ручне, з тросовим приводом на колодки задніх коліс від важеля, розташованого між передніми сидіннями. В цілому гідравлічна гальмівна система автомобіля двоконтурна, складається з двох незалежних систем для гальмування передніх та задніх коліс по діагоналі, має сигналізацію аварійного стану системи гальм. У приводі гальма на переважній більшості Славут встановлювався вакуумний підсилювач.\nСистема електропроводки автомобіля однопровідна, негативний полюс джерел з'єднано із масою. Номінальна напруга 12 В. Акумуляторна батарея типу 6СТ-44А ємністю 44 ампер-годин. В генератор змінного струму вмонтовано випрямляч та інтегральний регулятор напруги, максимальний струм віддачі — 55-65 А.\nСистема електрообладнання включає в себе стартер, датчик аварійного тиску масла, датчик температури охолоджуючої рідини, вмикач світла заднього ходу, склоочисник вітрового скла, насос омивача переднього скла, електропідігрівач заднього скла, електродвигун вентилятора обігрівача, електродвигун вентилятора радіатора системи охолодження двигуна, вимикач запалювання, звуковий сигнал, зовнішнє освітлення та світлову сигналізацію.\nПередні фари мають галогенні лампи, вбудовані габаритні вогні, нахил світла може регулюватися з салону в залежності від завантаження автомобіля. Передні та бокові покажчики поворотів з оранжевими розсіювачами. Задні ліхтарі включають в себе об'єднані габаритні вогні та сигнали гальмування, а також протитуманні ліхтарі з червоними розсіювачами, покажчики повороту з оранжевими розсіювачами, ліхтарі світла заднього ходу з білими розсіювачами та червоні світлоповертачі. Окремо освітлюється номерний знак. В деяких комплектаціях встановлюється додатковий сигнал гальмування у верхній частині заднього скла. Салон освітлюється плафоном, який встановлено над дверима водія. В лівій частині багажника для його освітлення також встановлюється плафон.\nАвтомобіль збирають в комплектаціях «стандарт» та «люкс» і відповідно позначають індексами S або L на дверях задка та по лівому борту. Останню відрізняє «люксова» панель приладів, наявність аудіомагнітоли, центрального замка, задніх підголівників, більш сучасних ковпаків коліс, а на автомобілях з двигуном 1.3 л ще й спойлера та електричних передніх склопідіймачів.\nЗАЗ-110340 — пробна модифікація з силовим агрегатом об'ємом 1100 куб.см, укомплектованим моновприском «Сіменс». В широке серійне виробництво не надходила.\nВ таблиці наведено витрати палива в літрах згідно з офіційним посібником з експлуатації. Для двигуна МЕМЗ-245 виробник рекомендує застосовувати бензин з октановим числом не менше 91, для усіх інших — не менше 95.\nСеред «мінусів» автомобіля найчастіше називають слабку шумоізоляцію, недосконалу систему вентиляції салону та недостатність вільного простору для задніх пасажирів. Низьким залишається і рівень пасивної безпеки Славути.\nПісля згортання виробництва «Таврії Нова» у 2007 році ЗАЗ-1103 став найдешевшою автівкою на українському ринку нових автомобілів. Станом на червень 2010 року базова версія Славути коштувала 37 440 гривень.\nУ Сирії Славуту можна побачити у таксі\nВід початку реалізації в Україні «Славута» стала одним з лідерів продажу нових автомобілів. Так, за перше півріччя 2010, через 11 років після появи на ринку, було реалізовано 1076 нових «Славут», що дозволило посісти 11-у сходинку за обсягами продажу серед усіх моделей, що реалізовувались в Україні в цей період. У 2009 році в Україні було реалізовано 3103 Славути (8 позиція серед нових автомобілів), а в докризових 2008 та 2007 — 11294 (13 місце) та 16244 (7 місце) відповідно.\nРеалізація ЗАЗ-1103 на території України від старту продажу здійснювалася корпорацією УкрАВТО. З 2003 року автомобіль деякий час експортувався в Росію. Популярністю Славута користувалася й у Сирії.\n↑ Аукцион по продаже последнего экземпляра ЗАЗ 1103 Славута (рос.) 05.02.2011\n↑ ЗАЗ-1103 «Славута»: Начальный уровень(рос.)\n↑ ЗАЗ: Пре"СЛАВУТА"я новинка(рос.)\n↑ Кінець ЗАЗ "Славута"\n↑ ЗАЗ отказалася от планов по прекращению производства "Таврий"\n↑ На аукціоні продали останню в історії України "Славуту"\n↑ Последняя "Славута", выпущенная на "АвтоЗАЗе", будет продана на аукционе\n↑ а б Силовой агрегат МЕМЗ-245(рос.) 22.11.2010\n↑ Силовой агрегат МЕМЗ-2477(рос.) 22.11.2010\n↑ Силовой агрегат МЕМЗ-301(рос.) 22.11.2010\n↑ ЗАЗ: Новый расклад(рос.)\n↑ ВАЗ 2107: Уравнение с двумя известными(рос.)\n↑ Авторынок Украины: хуже некуда?(рос.)\n↑ Авторынок Украины: в сухом остатке(рос.)\n↑ Авторынок Украины: последний рекорд(рос.)\n↑ Авторынок Украины: есть полмиллиона!(рос.)\n↑ Первая пятилетка "Славуты"(рос.)


§ 305. Форми заповіту в стародавній час: а) Найдавнішою формою заповіту був testamentum calatis comitiis.\nа) Найдавнішою формою заповіту був testamentum calatis comitiis. Це заповіт могло складатися перед comitia calata під головуванням pontifex maximus дорослими римськими громадянами тільки два дні в році, один в березні і один в травні. Коміція виносила рішення, за яким будь-хто пропонувався в спадкоємці спадкодавця після його смерті.\nБ) Testamentum in procintu був надзвичайним заповітом, який мали право складати воїни під час війни, і представляв собою волевиявлення спадкодавця перед строєм відправляються в битву воїнів.\nВ) Testamentum per aes et libram здійснювався у формі peraes et libram у присутності libripens, п'яти свідків і familiae emptor. Спочатку familiae emptor ставав універсальним спадкоємцем спадкодавця після виконання манципації і після смерті спадкодавця. Тим часом, спадкодавець міг у нункупаціі назвати особу, якій слід надати спадщину, і тоді familiae emptor повинен був це виконати. На другій стадії familiae emptor мав повноваження на виконання заповіту. (537). Щоб не порушувалися сімейні відносини, імена дійсних спадкоємців могли бути вказані не в заповіті, а в письмовому розпорядженні, яке спадкодавець надавав familiae emptor, (538) так що заповіт per aes et libram могло бути таємним і носити при цьому назва manci patio familiae dicis gracia .\nІнформація, релевантна " § 305. Форми заповіту в стародавній час "\nформи і змісту заповітів (Керманич книга) * (573). З виникненням Російської імперії у XVIII ст. нормативне регулювання спадкування за заповітом стало здійснюватися світською владою; саме в цей період акт складання заповіту став набувати власне юридичний зміст. Ця тенденція посилилася в першій половині XIX в. з виданням спеціального Положення 1831 про порядок\nформи, що підтверджують право спадкоємця на майно, що виникло у нього в результаті прийняття спадщини. Оформлення спадщини виступає в якості міри охорони суб'єктивних цивільних прав спадкоємців. Важливу роль в уніфікованого оформленні спадкових справ відіграють Методичні рекомендації з оформлення спадкових прав, затверджені рішенням Правління Федеральної нотаріальної палати від\nформи заповіту; - належне призначення спадкоємця в заповіті. Форми заповіту: - testamentum comitis calatis - відбувалося в народному зборах по Курияма, яке скликалося для цього два рази на рік. Заповідач усно висловлював свою волю, а потім звертався до народу з проханням це засвідчити; - testamentum in procinctu - заповіт перед вступом в похід, «коли воїни бралися\nформи законодавства - общерусские кодекси (Судебники, Соборне Укладення), вказні (статутні), в яких систематизувалися норми, що не увійшли в основний текст книги Судебников. Були сформовані Статутна книга розбійного наказу, вказні книги Помісного і Земського наказів. "Новоуказние статті" стали проміжним етапом кодифікації російського права в період між Судебниками і Соборним\nформи своєї провини, то за наявності особливого інтересу також у коммоданта відповідальність перед ним могла настати лише за наявності в діях коммодатарія commodatarius dolus або culpa lata. Тим самим виявлявся певним чином розділеним ризик настання негативних наслідків відповідних порушень між сторонами з урахуванням наявного у них інтересу до передачі речі у користування. Поряд\nформи розрахунків, угоди FOB і CIF, комерційна корпорація. У цей же період відбувалося становлення канонічного права в Європі, набула поширення ідея існування в християнському світі права, заснованого на релігійних ідеях справедливості, що відображалося в jus commune, академічному транснаціональному праві, однаковому для всіх цивілізованих держав, під якими в той період\nформи заповідального розпорядження, прав і обов'язків наследополучателей і т.д. Однак уніфікація колізійних норм в даній сфері МПП представлялася актуальною ще наприкінці XIX - початку XX в., Тому одними з перших міжнародних угод, що спробували закріпити однакове регулювання міжнародних приватно-правових відносин, стали саме конвенції, присвячені питанням\nформи manumissio, спочатку нечисленні, поступово, по мірі історичного розвитку римського суспільства, стали більш різноманітними. У найдавнішу епоху manumissio могло бути виражене у заповіті (manumissio testamento), коли пан прямо вказував, наприклад: «servus meus Stichus liber esto» (нехай буде раб мій Стих вільним) або зобов'язував спадкоємця надати рабу свободу, причому\nформи розрізнялися залежно від того, чи йшла мова про усиновлення persona sui juris або persona alieni juris. Усиновлення persona sui juris називалося arrogatio і спочатку вироблялося публічно в народних зборах, куди, як відомо, мали доступ тільки чоловіки, у зв'язку з чим усиновлення жінкою або жінки або особи, яка не досягла повноліття, було виключено. Оскільки, далі,


Куратор напрямку (знайомство з професіями)\nКуратор напрямку (знайомство з професіями), 10000 грн.31 Серпня 2020 525\nУвага! Ми аналізуємо ТІЛЬКИ відгуки у вигляді резюме - це потрібно для того, щоб проаналізувати ваш досвід та компетенції. Дзвінки особисто HR-менеджеру ніяк не впливають на результат. Якщо Ви бажаєте, аби Вашу кандидатуру виділили з-поміж інших - напишіть супровідний лист чи відеозвернення. Будьте не тільки наполегливими, але й неординарними!\nМідгард - це школа, що готує до життя. Нам не байдуже, що чекає наших випускників після здачі ЗНО. Ми точно знаємо, що існує безліч цікавих та перспективних професій! І немає кращого способу визначитися з життєвим вибором, ніж... СПРОБУВАТИ!\nСпробувати творити мультяшну анімацію, пекти смачнючі тортики, виступати на сцені, коучити, кодити, писати надихаючі тексти, розгадувати таємничу теорію струн. Подивитися, як це роблять професіонали і дізнатися про «підводні камені» їх роботи, про які не пише жоден підручник. Відкривати дітям захоплюючий та різноманітний світ професій запрошуємо завзяту людину з сильними організаторськими навичками.\nВід менеджера по знайомству ми очікуємо:\nАктивної пробивної позиції, спритності, винахідливості;\nВміння домовлятися та знаходити підхід;\nЧіткості, уважності до деталей, точності та педантичності в організаторській сфері\nСистемності, вміння структурувати великі об'єми інформації\nДосвід запуску та розвитку проектів «з нуля»\nЩо потрібно буде організовувати?\nЕкскурсії на підприємства, організації\nЗнайомства з яскравими спеціалістами, успішними практиками, найкращими фахівцями в своїх галузях.\nЯкщо вас зацікавила робота у сучасній прогресивній школі і ви бачите себе саме в такій ролі - надсилайте свої резюме, обов'язково З ПОБАЖАННЯМИ ПО З/П і ми з вами зв'яжемось!\nпроспект Академіка Глушкова, 1, корп. 17


День людей похилого віку!\nВ нашому колективі є люди, які багато років працюють не покладаючи рук. І саме сьогодні звучать для них слова вдячності та кожен ветеран праці отримує солодкий подарунок від профспілкового комітету. Музичний керівник разом із творчою групою підготували для наших чарівних жінок музичне привітання. Поздоровляємо!!!...\nВітаємо!!! Нехай лагідна посмішка сонечка дарує Вам невичерпну енергію, красу і чарівність, життя Ваше буде наповнене щастям, добробутом та натхненням, а в оселі вашій панують світло і злагода, а в серці - добро і мудрість, а в житті - достаток і удача. Зі святом Вас!!!...\nЗапрошуємо всіх вихованців відвідати "Чарівну Академію безпеки". Саме тут та зараз дітлахи зможуть познайомитися з цікавостями та незрозумілостями, які іноді трапляються у нашому житті. Зустріч рівно о 10.00. Приходьте Всі!!!...\nФестиваль ранкової гімнастики "Рух заради здоров'я"\nЦікаво пройшов День Ранкової гімнастики дітей у нашому садочку! Для нас головне: - охопити всіх дітей дитячого садка різними формами фізичного виховання; - активізувати оздоровчу роботу в усіх вікових групах; - створити атмосферу радості; - формувати позитивно емоційний стан; - розвивати рухові, творчі, комунікативні здібності малечі....\nПродзвеніла веселкова карусель теплого літа і ось ми знову зустрічаємо золоту осінь. Традиційно 1 вересня вважається Днем знань. Це справжнє всенародне свято мудрості, доброти, людяності. Щороку в нашому садочку ми відзначаємо цей день святковими заходами. Цьогоріч наше свято “1 вересня – День знань”відзначали 03.09.2018 року і розпочалося воно урочистою піснею – Гімн дитячого садка. Всі малята...\n24 серпня Україна відзначає 27-ту річницю незалежності З нагоди річниці Незалежності нашої держави бажаємо вам міцного здоров’я, великого родинного щастя, миру, взаєморозуміння, злагоди та добробуту. Нехай кожен день вашого життя буде сповнений радістю, теплом і новими здобутками, а ваші добрі справи примножать славу рідної України....\nень Держа́вного Пра́пора Украї́ни — державне свято України , присвячене одному з її державних символів — Прапору України . Відзначається щорічно 23 серпня . На загальнодержавному рівні свято встановлено указом Президента України Леоніда Кучми № 987/2004 «Про День Державного Прапора України» від 23.08.2004  . Цей указ було доповнено Указом...\nСвято "Ми Івана привітали - пісні, танці подарували"\nСьогодні на вихованців чекала розвага присвячена Івановому дню. Вітаємо всіх Іванів!!!! Веселі пісні та запальні танки підготували Вам малята....\nЛітнє оздоровлення триває!\nЩосереди в закладі проходить День розваг. Сьогодні всі малята знайомилися із танцями різних країн. Музичний керівник Олеся Миколаївна підготувала багато естафет, цікавинок та мультімедійних презентацій. Танцюють всі!!!!...\nСьогодні в закладі пройшов День повітряних кульок. Всі дізналися звідки з'явилися повітряні кульки. Кожен малюк мав змогу загадати бажання та відпустити свою кульку у небо. Сподіваємося, що всі побажання малят виповняться....


Артур Гейлі: «Я сказав і написав усе, що міг» | Блог Лавки Бабуїн\nАртур Гейлі – англієць, який емігрував до Канади, але називають його представником американської літератури, тому що всі свої основні твори він написав і спочатку опублікував у США. Завдяки величезному успіху на ринку друкарства він став автором, чиї книги розкуповуються в одну мить.\nФредерік Артур Гейлі був народжений п’ятого квітня 1920 року. Він виріс у Лутоні (Бедфордшир, Англія) в сім’ї працівника фабрики Джорджа Веллінгтона і його дружини Елсі Райт. Малюк з дитинства любив читати і писати. Його мама дуже хотіла, щоб син став видатною людиною, а не простим співробітником заводу, тому порадила йому навчитися стенографувати. Однак у 14 років він не продовжив навчання, оскільки не зміг виграти стипендію. Тому почав підробляти, а з 1934-го по 1939-й працював канцелярським клерком у Лондоні до того, як вступив у Королівські ВПС. Автор брав участь у Другій світовій війні як пілот та закінчив службу вже у званні капітана. У 1947 він емігрував до Канади, де отримав подвійне громадянство. Осівши в Торонто, він працював на багатьох посадах і в різних галузях, а також був редактором журналу «Автобусні та вантажні перевезення». Усі ці роки він не припиняв творити.\nУ 1955-му автор написав сценарій, який назвав «Прямо назустріч небезпеці», і через рік його купила теле- і радіокорпорація в Канаді – це і стало початком професійної письменницької кар’єри. Історія створення сценарію така: одного разу, знаходячись у літаку, Гейлі задумався над тим, що могло би статися, якби відразу два пілоти вийшли з ладу через поганий стан здоров’я. Він усіляко домислював і ускладнював цю ідею протягом всього польоту, і в результаті залишилося лише перенести її на папір.\nСценарій адаптували в роман «Замок Джона» під псевдонімами Рональда Пейна і Джона Гаррода, де Артур виступав як співавтор. Його опублікувала у Великобританії сувенірна преса в 1958-му. Спочатку назва була оригінальна, проте потім роман перейменували на «Злітно-посадкова смуга нуль-вісім». Це було неймовірне досягнення, яке запалило зірку Гейлі-драматурга. Маючи такий успіх на телебаченні, літератор перенаправив свої сили в книжкове русло.\nЙого перша праця «Окончательный диагноз» вийшла у 1959 році. Завдяки детально прописаному і закрученому сюжету, різноманітності образів і розбору важливих соціальних проблем автор з перших рядків заволодів цікавістю публіки і позначив свою нішу у літературній сфері.\nКнига оповідає про Джо Пірсона, головного патологоанатома, який ставить остаточний діагноз кожному пацієнту, а в кінцевому підсумку навіть самому собі…\nПродовжуючи висвітлювати мінуси методів охорони здоров’я в Америці, романіст випускає книгу «Сильнодіючі ліки» (1984).\nРомани «Аэропорт» (1968 р.) та «Перевантаження» (1979 р.) зачіпають негативну сторону технологічного прогресу, особливо ймовірність кризи з електроенергією.\nБурхлива люта заметіль завдає величезної шкоди міжнародному аеропорту Лінкольн за межами Чикаго, весь персонал аеропорту намагається вирішити цю проблему. Однак у повітрі залишився самотній літак, який з усіх сил намагається дістатися до місця призначення. Протягом семи скажених годин розігрується напружена людська драма, в якій блискучий менеджер аеропорту, зарозумілий пілот, жорсткий технік і красива стюардеса прагнуть запобігти катастрофі…\n«Отель» (1965) та «Колеса» (1971) розкривають дилему расових забобонів, а в «Менялах» (1975) висвітлюється весь зворотний бік матеріальної політики банків.\nПротягом п’яти спекотних днів життя гостей, керівництва та робочих у найбільшому й елітному готелі Нового Орлеану сходяться воєдино. У власника є чотири дні, щоб зібрати гроші і врятувати свою нерентабельну власність. Генеральний менеджер, колись занесений у чорний список з готельного бізнесу, бореться то з однією кризою, то з іншою. Бунтівна спадкоємиця піде на все, щоб здійснити свої таємні бажання. Герцог і герцогиня у розкішних президентських апартаментах приховують злочин. А в одній з численних гостьових кімнат укривається професійний крадій…\nФорд. Крайслер. Дженерал Моторс. Це велика трійка, яку критики звинувачували у жадібності, монополії і зловживанні суспільною довірою. У тіні цих високих гігантів знаходиться компанія American Motors, що прокладає власний шлях до величі. Адам Трентон, надзвичайно амбітний керівник, який відповідає за розробку проєктів, хоче вивести компанію в майбутнє за допомогою нового передового автомобіля, який сам же і сконструював. Але його цілеспрямована відданість роботі змушує забуту дружину шукати гострих відчуттів, роблячи Адама вразливим для зростаючої мережі обману, шантажу й організованої злочинності…\nОднак читача в історіях Гейлі захоплюють не стільки суспільні питання, скільки точне зображення описуваного об’єкта. Те, як, плануючи сюжет наступного роману і тонко маніпулюючи нитками композиції, Артур у кожній книзі ще більше розкриває свою майстерність, так уміло врівноважуючи як захопливу фабулу, так і технічне наповнення. Коли Гейлі писав роман «Менялы», він зміг отримати допуск до механізму роботи двох великих фінансових банків, і йому навіть дозволили бути присутнім на засіданнях комітету директорів.\nБен Роселлі, президент First Mercantile American Bank і онук засновника компанії, робить шокуючу заяву про свою майбутню смерть. Не маючи нащадків, які успадкували би компанію, Роселлі знає, що виконавчі віце-президенти Роско Гейворд і Алекс Вандерворт – очевидні кандидати на його місце. Гейворд, який пропрацював у First Mercantile два десятиліття, зробить усе можливе, щоб залучити нових клієнтів і завоювати бажане президентське крісло. Вандерворт, новачок з Федеральної резервної системи, виступає за соціально відповідальний план зростання. А тепер виявлення фальшивих грошей і шахрайства з кредитними картами ставить під загрозу майбутнє самого банку…\nУ 66-річному віці, коли романіст писав книгу «Вечерние новости» (1990), він пройшов спецкурс із боротьби з тероризмом: брав участь у різних тренуваннях, таких як обеззброєння супротивника, ведення бою в закритих приміщеннях і навіть виступав у якості заручника. Йому знадобився рік після цього на складання плану майбутньої історії й облагороджування персонажів, а так само на збір структурованого матеріалу. Стільки ж пішло і на роботу над текстом.\nВедучий Кроуфорд Слоун, шанований репортер, який прославився як кореспондент під час війни у В’єтнамі, досягає успіху у непередбачуваному житті у відділі новин. Чи висвітлює він неминучу катастрофу, лихо, що терпить авіалайнер, тероризм у Південній Америці або заворушення у Східній Європі, чи має справу з холоднокровною політикою однієї з провідних новинних організацій Америки – він ніколи не втрачає холоднокровності. Оскільки у вечірніх новинах переважає тероризм, Слоун вживає заходів обережності, оскільки знає, що як представник американської демократії він є головною мішенню для радикалів. Але коли терористи викрадають його сім’ю, він сам стає новиною. Не бажаючи покладатися на допомогу безжальних керівників мережі, Слоун має намір сам вистежити викрадачів. Незабаром він дізнається, який жах ховається за гучними заголовками…\nТакою пристрастю до вивчення технічних деталей автор виділявся серед інших літераторів того часу. Він пишався тим, що ніколи не вигадував своїх персонажів, а всього лише запозичував їх з реального життя і піддавав надзвичайним випробуванням – це і дало читачеві можливість відчути причетність до описуваних ситуацій. Автор, як правило, витрачав на кожну історію по три роки. Спершу він виділяв час для дослідження, потім півроку для заміток і наостанок 18 місяців для написання.\nЗ початку 1990-х і до 1997-го року в творчості Артура Гейлі настала затяжна пауза. І лише у 1997-му він випустив новий твір «Детектив». Не зраджуючи своїм звичкам і вивчивши від А до Я всю інформацію, він брав участь деякий час у рейдах з поліцією Флориди, а також багато часу провів у архівах. Результатом став дивовижний роман з несамовитим сюжетом.\nДетектив-сержант Малкольм Ейнслі, колишній католицький священник, збирається поїхати у відпустку, коли йому телефонують з камери смертників. Перш ніж серійного вбивцю Елроя Дойла посадять на електричний стілець, він хоче повністю зізнатися у своєму злочині тому копу, який його посадив. Щоб покінчити з цією справою, Ейнслі їде за чотириста миль до в’язниці штату Флорида. Хоча Дойл зізнається у десяти вбивствах, він усе ж наполягає на тому, що не скоював злочину, за який він буде страчений, – жахливого вбивства міського комісара і його дружини. У пошуках справжнього вбивці Ейнслі виявить те, що, ймовірно, і не хотів би ніколи з’ясовувати…\nПісля виходу романа «Детектив» Артур Гейлі відхилив будь-які запити на інтерв’ю, повідомивши: «Я сказав і написав усе, що міг». Насправді автор довгий час вважав, що його письменницька кар’єра – це просто якесь хобі.\nАртур Гейлі два рази був одружений. У 1944 році він зустрів першу дружину на світському банкеті у Генеральному консульстві Великобританії. Її звали Джоан Фішвік, і вона була співробітницею консульства. У них був дуже стрімкий роман, який 23 червня 1944 року завершився весіллям, і вже у 1946 в Англії, де він купив будинок, у пари з’явилися два сини, Роджер (1946) і Джон (1948).\nОднак у липні 1949-го письменник зустрічає Шейлу Данлоп, англійську стенографістку, яка не так давно емігрувала до Канади. Ця зустріч і подальші взаємини з часом переросли у кохання. Проте у Гейлі з дружиною у цьому ж році у вересні народжується третій син – Марк.\nУ грудні 1949-го його перша дружина, ідучи з сім’ї, забирає дітей і вирушає в Іллінойс, США. У 1950-му автор починає шлюборозлучний процес, але процедура проходить досить повільно, тому, не чекаючи свідоцтва про розлучення, цієї ж осені Артур освідчується Шейлі Данлоп. І 14 липня 1951-го в Буффало, штат Нью-Йорк, після всіх бюрократичних перипетій їм нарешті це вдалося.\nЇхній шлюб тривав більше 50-ти років, і весь цей час вони прожили на острові Нью-Провіденс, що знаходиться в архіпелазі Багам. У них народилося троє дітей: дочка Джейн (1 травня 1954), син Стівен (25 березня 1956), дочка Діана (1958). Шейла Данлоп у 1978 році написала книгу «Я вийшла заміж за бестселер».\nВ останній рік життя у літератора стався перший інсульт, який дуже підкосив його здоров’я. І вже 27 листопада 2004 Артур Гейлі спочив від другого інсульту.\nНезважаючи на те, що як романіст Гейлі зник у 1997-му (тому що після вже нічого не було написано), він досі залишається одним з найвідоміших і запам’ятовуваних творців літературного світу, оскільки є прикладом того, як можна захопливо, інтригуюче і досконально писати на такі начебто «нецікаві» теми.\nКатегорії: Персони / Нема відповідей / від Екатерина Тропотяга 17.06.2021\nЧеслав Мілош: безкомпромісний митець, який знайшов смак щастя\nЗа художню сміливість, за те, що «з безкомпромісною проникливістю аналізує...\nКадзуо Ісіґуро – визнаний класик сучасності. У березні 2021 року побачив...\nЖиттєва історія Януша Вишневського досить суперечлива і різноманітна: він -...\nНещодавно світ відсвяткував 245 років від дня народження Джейн Остен,...\nГлибинні моральні дилеми у книгах Джоді Піколт\nХто би міг подумати, що звичайна п'ятирічна дівчинка, яка одного разу...


Звання «Почесний громадянин міста Луцька» вперше можуть присвоїти жінці\nЮлія Шуригіна Новини 26 серпня 2020, 13:08\nЛише одна особа з усіх запропонованих громадськістю кандидатур, нині живих, отримає цьогоріч звання «Почесний громадянин міста Луцька».\nНагороду вручать на День міста, який цьогоріч відзначатимуть 12-13 вересня. Попередньо більшість депутатів підтримали до відзначення історикиню, активну громадську діячку Галину Марчук. Ще почесне звання посмертно можуть присвоїти відомому музиканту та композитору В’ячеславу Хурсенку. Про це йшлося 26 серпня під час спільного засідання комісій Луцької міської ради, передає ІА «Волинські новини».\nВідтак, депутати розглянули проєкти рішення про присвоєння звання «Почесний громадянин міста Луцька».\n#Почесний громадянин міста\nПопередня новина 26 серпня 2020, 12:38 Які авто купували волиняни у липні – рейтинг\nНаступна новина 26 серпня 2020, 13:24 У луцькому ЦНАПі продовжили карантин\n30 серпня 2020, 13:55 Викладачам ВНУ присвоїли вчені звання Юлія Шуригіна\n10 липня 2020, 09:02 На звання «Почесний громадянин Луцька» – 9 кандидатів. Кого депутати підтримали, а кому – відмовили Ірина Нестерова\n31 січня 2020, 13:42 Дев'ятьом загиблим в АТО волинянам нададуть посмертно звання «Почесний громадянин Волині» Юлія Галецька


Життєвий шлях — Студопедія\nШарль Бодлер народився 17 квітня 1821 року в Парижі. У шість років він втратив батька, котрий був майже на сорок років старший за матір. Батько увійшов до кола інтелігенції, яка сформувалася в добу Просвітництва, сповідував республіканські ідеї, добре знався на літературі, живопису, музиці. Мати поета походила з міщанської родини. Коли помер старий пан Бодлер, вона, 25-річна жінка незабаром вдруге вийшла заміж за майора Жака Опіка, який згодом дослужився до генерала. Вітчим помістив пасерба у колеж інтерном (тобто він жив і учився поза рідною домівкою). Другий шлюб матері був справжньою трагедією для Бодлера. Він завжди жадав її любові, постійної уваги, материнської відданості. У деяких працях про поета зазначається, що вітчим викликав ненависть у Бодлера, що митець ставився до нього з надзвичайною відразою, бо той відібрав у нього матір і не давав жити так, як він хотів. Втім це не зовсім відповідає дійсності. Опік мав хист до військової кар'єри, адміністративної діяльності, був Великим командором ордену Почесного легіону. До того ж розумівся на мистецтві, і Шарль Бодлер неодноразово у своїх листах ділився з ним творчими планами, називаючи його «татусем». Але Опік, надто піклуючись про пасерба, обмежував його бунтівну вдачу, схильність до непродуманих вчинків, навіть авантюр. І для незадоволення вітчима були досить таки вагомі підстави, адже Шарля виключили з Паризького колежу за погану поведінку. Він ніколи не вмів рахувати гроші, а тим більше — накопичувати їх. Пізніше вподобав легковажне життя паризької богеми.\nЩоб якось відволікти пасерба від порожнього існування і вплинути на його характер, вітчим відправив у 1841 році Шарля на о. Маврикій в Індійському океані. Це не було покаранням у буквальному розумінні, але, безперечно, моральним уроком. На острові Шарль Бодлер мав працювати вчителем, однак через рік, у 1842 році, він самовільно повернувся додому. З того часу настав остаточний розрив із сім'єю, хоча звільнитися від сімейної опіки Бодлер так і не зміг. Коли мати побачила, що Шарль, буваючи в паризькому аристократичному середовищі, швидко витрачає батьківський спадок, вона змушена була звернутися до Юридичної ради, за розпорядженням якої Бодлер став отримувати щомісяця від нотаріуса по двісті франків. Втім він не втратив поваги й любові до матері. Бодлера називали «проклятим» поетом, але він не хотів бути проклятим ще й своєю матір'ю.\nТрагічно складається і осбисте життя Бодлера. Свою долю він пов'язує із статисткою одного з паризьких театрів Жанною Дюраль, жінкою істеричною і небайдужою до спиртного. Образ Жанни зустрічається в багатьох віршах збірки «Квіти зла». Жанна стала фатальною жінкою на його життєвому шляху. Він шукав у ній свій ідеал, втілення жіночості й краси, а вона зраджувала його, надто полюбляла гроші, нерідко бувала брутальною і сварливою, заважаючи йому писати.\nШарля Бодлера турбують духовна ницість суспільства, недосконалість світу. Він пише у своїх листах і щоденниках, що «Франція вступила у фазу брутальності, а Париж став центром всесвітньої дурості». За винятком Шатобріана, Бальзака, Стендаля, Меріме, Альфреда де Біньї, Флобера, Банвіля, Готьє, Леконта де Ліля, вся сучасна література викликає у нього «жах». У 1845 році у Бодлера з'явилися думки про самогубство — не через борги, а через загальну безглуздість життя, що надзвичайно вплинула на нього («я не потрібен нікому — і небезпечний для себе самого»). Він не сприймає ані порожнє існування ситих буржуа, ані конформізм, ані брехливу поміркованість, загальноприйняте нахабство «хазяїв життя» і жорстокість світу. Тому не випадково у 40-х роках XIX ст. Бодлер опиняється в колі бунтівної молоді. У 1848 році він бере участь у революції, ставши до лав учасників барикадних боїв. Коли ж у червні 1848 року обурені паризькі робітники повстали проти буржуазної республіки, яка їх ошукала, Бодлер став на бік повстанців. В цей час він пише статті про необхідність наблизити мистецтво до життя. В 1852 році Бодлер публікує статтю «Язицьницька школа», де критикує поетів, буйдужих до політичної боротьби свого часу. Але пізніше він розчаровується у будь-яких революційних рухах, вирішивши, що соціальна несправедливість є споконвічною і довічною.\nПоет мріяв про великі соціальні зміни, а натомість побачив ще більшу прірву, в яку поринало суспільство. Він став шукати забуття в наркотиках, вині, пристрастях і навіть стражданнях. Це був своєрідний протест проти аморальної дійсності. Бодлер так і залишився вічним бунтівником, котрий ніколи не зміг змиритися з брутальною буденністю, мертвотною дійсністю, бездуховним існуванням. Бодлер став поетом, який оспівував ті «жахи», що відчув сам і все його покоління.\nУвесь біль поета за духовний стан сучасної йому людини і світу вилився у збірці «Квіти зла». Подібно до Бальзака, автора «Людської комедії», Бодлер теж орієнтувався на Данте, що подорожував у загробному світі, і хотів назвати свою збірку «Лімби» — верхні кола пекла. Пеклом здавалося поетові тогочасне життя, пекельні муки відчували його ліричний герой і він сам. Але таку назву вже мала книжка Теодора Верона. Письменник Іполит Бабу підказав нову назву — «Квіти зла».\nПід такою назвою 1 червня 1855 року спершу з'явилася добірка з 18 віршів, а через два роки й сама збірка. Назва, яку поет шукав, виявилася влучною і виразною. Вона вмістила в собі всі суперечності, що їх зазнала душа поета в той непростий час. Вірші стали й своєрідними знаками всієї епохи. Бодлер показав, які химерні «квіти» проростають у душі людини на ґрунті жорстокого й бездуховного віку. Однак попри все він вірив у людину і, пильно вдивляючись у неї, знаходив у ній безмежні можливості.\nПоет створив незнаний раніше художній світ, що надто відрізнявся від матеріального, і в цьому світі мали силу тільки одні закони — духовні. Лише переживання, конфлікти й відчуття особистості рухали ліричний сюжет, і це стало новим словом у літературі. Бодлер не тільки виявив невідомі грані романтизму, а й винайшов цілком нові засоби поетичного письма, що дозволяє назвати його зачинателем модернізму. Втім суспільство, в якому жив поет, не зрозуміло його. Точніше кажучи, зрозуміло, але образилось, бо він став своєрідним дзеркалом духовного занепаду людства.\nКнига, видана тиражем лише 1100 примірників і навіть уся не розпродана, зазнала нищівної критики, а проти її автора було висунуте судове обвинувачення в «образі суспільної моралі». У той самий час, 1857 року, відбувся і суд над Ґ. Флобером, як автором роману «Пані Боварі». Флобера виправдали, бо в нього був блискучий адвокат, який здобув собі славу на цьому процесі. А Бодлерові не пощастило. Під час суду над «Квітами зла» поета звинувачували в реалізмі, що нібито суперечив суспільній моралі. Єдина правда Бодлера була про людину — її темні й світлі сторони, її вади та ідеали, світ її почуттів і пристрастей. Бодлер пішов шляхом, що надто відрізнявся від реалізму Бальзака, Стендаля чи Флобера. Він не писав з натури, не зображував зовнішнє життя, його більше цікавило внутрішнє життя людини.\nПринципи Бодлера пізніше символісти візьмуть за основні в своїй творчості: втаємничення змісту поезії, культ Краси і сугестивність мистецтва, тобто його здатність навіювати читачеві певні настрої, натяки на смисли, які той може зрозуміти по-своєму. Бодлер завжди наголошував на тому, що досконале не може бути завершеним. Це означало, що справжній витвір мистецтва має знайти своє продовження в душі читача чи глядача, викликати в нього певні переживання, почуття, змусити зазирнути в самого себе. Справжнім митцем, на думку Бодлера, стане лише той, хто «зуміє розгледіти епічне (тобто справді піднесене і прекрасне) у сучасному житті і з допомогою фарб та ліній переконає нас, що ми не чужі величі поезії, незважаючи на краватки й лаковані черевики». Ці слова можна з цілковитою підставою віднести й до творчості самого Бодлера, і до всього модернізму, головною метою якого був показ небачених глибин людського духу, справжньої величі особистості, її напруженого внутрішнього буття, не менш важливого, ніж життя суспільства. Поет вважав за необхідне зображувати багатогранні почуття людини, її внутрішні конфлікти, що визначають «рух особистості до самої себе». У статті Бодлера про Делакруа є ключова фраза: «Делакруа любить Данте і Шекспіра — двох великих живописців людського болю». Таким «живописцем болю» був і сам Бодлер. Недаремно його називали «Данте XIX століття», бо він показав не тільки пекло (в моральному смислі), в якому опинилося суспільство, усі його вади та пороки, а й болючі питання, що хвилювали особистість, її страждання і метання між Богом і Сатаною.\nБодлер по-новому розумів героя в літературі, що також визначило появу нового напряму. Поль Верлен у статті «Шарль Бодлер»(1865) слушно зазначав: «Глибока оригінальність Шарля Бодлера в тому, по-моєму, що він зі страшною силою відтворив сучасну людину... Повторюю, Шарль Бодлер відтворив її як тип, коли хочете — героя». Ліричний герой поета відрізнявся від романтичного героя. Головними для нього стали вже не конфлікти з дійсністю, а його внутрішні протиріччя. До того ж він силою уяви здатен творити новий світ власних бажань, марень і почуттів. Цей світ безмежний у своїх проявах і до кінця непізнанний.\nПроте Бодлер багато взяв і від романтизму. Він взагалі вважав, що «романтизм полягає в особливому сприйнятті світу, а не у виборі сюжетів чи достовірності зображення». Поет був пізнім романтиком, саме від романтизму йде бодлерівське неприйняття сучасної поету дійсності, постійний потяг до високого ідеалу, романтична символіка, контрастність образів тощо. Але, на відміну від романтиків, які вірили в загальні ідеї, Бодлер, відштовхуючись від особистісного досвіду, вірив тільки у власну картину світу. Бодлер сягнув за межі романтизму, довівши, що в нетрях естетики цього напряму зароджується якісно нове явище — модернізм.\nОкрім нового розуміння особистості, він наповнив новим змістом і поетику ліричного твору, що ставав уже модерним. Створення поетичного образу митець вважав особливим магічним дійством, в якому велику роль відіграє творча фантазія, уява письменника, котрого поет підносить до рівня Творця, а рух внутрішніх процесів людини становить, на його думку, головний предмет мистецтва.\nФормування модерністської поетики засвідчив вірш «Відповідності», де звуки, запахи, кольори сплітаються в єдину багатогранну картину. Митець винайшов своєрідний закон відповідностей «усього з усім». Тому не випадково на картинах художників він шукає мелодії, а свої вірші насичує розмаїттям барв, звуків, асоціацій. Слово і музика, слово і живопис, слово і все те, що відчуває людина своїми п'ятьма почуттями, настільки тісно зливаються в поезії Бодлера, що його вірші ми буквально бачимо, чуємо, відчуваємо в їх природній органічності.\nСлід відзначити живописність творчості поета. Глибоко розуміючись на живописі, він запозичує прийоми художників, надаючи їм власної інтерпретації. У Делакруа його приваблюють прихований драматизм і контрастність образів, у Коро — уміння кількома штрихами створити пейзаж, що відображає стан душі, у Рафаелі він цінує внутрішню зосередженість і увагу до людини, у Рембрандта — силу гармонії, у Рубенсі — повноту життя, у Мане — геніальність у відтворенні вражень. Синтетизм творчості, взаємодія різних видів мистецтва, що стали визначальною рисою модернізму, якнайкраще втілені в естетиці Бодлера.\nНерідко дослідники відзначають сильний вплив на естетику Бодлера письменників групи «Парнас» і як доказ наводять присвяту «Квітів зла» Т.Готьє, одному з «парнасців». Дійсно, поет учився у «парнасців». Він, як і вони, захоплювався Красою, прагнув передати її велику силу. Але свою Красу він знаходив не тільки в реальному житті, а й у душі людини. І його Краса була пов'язана з Добром і Злом, Богом і Дияволом, Життям і Смертю.\nОтже, Бодлер увібрав у своїй творчості досягнення попередніх епох, але синтезував їх особливим чином, що й дозволило йому стати зачинателем нового літературного напряму — модернізму. Провідна ідея естетики Бодлера, за словами І. Гаріна, полягає в тому, що «правда про людину завжди моральна й плідна». Щоб показати глибини людської душі й правду про людину, Бодлер шукав нових художніх засобів. Але робив це, як справжній естет, ставлячи Красу понад усе і довівши думку про те, що мистецтво — велика Таїна і Безмежність світів.\nПісля виходу у світ «Квітів зла» поет прожив ще 10 років і два місяці. У 1858 році поет серйозно захворів, резутатом «брудної» хвороби став параліч і втрата пам'яті. Помер він 1 вересня 18167 року у Парижі.\n«Квіти зла» (1857-1868)\nЗбірка «Квіти зла» — перлина світової лірики. Книга, що містила лише двісті сторінок невеликого формату, визначила на багато десятиліть уперед розвиток всієї європейської літератури. Символісти знайшли в ній свої головні принципи, імпресіоністи — мистецтво створення вражень, неоромантики — нового героя, що силою своєї уяви перетворює світ. Ця книга стала своєрідною епопеєю людської душі.\n«Квіти зла» поет укладав досить довго, неодноразово міняв місцями вірші, шукав влучних назв для своїх циклів, весь час щось дописував, навіть коли книга вже була в наборі. В результаті він досяг гармонійної композиції, «таємної архітектури», де мало значення абсолютно все — і розташування поезій та циклів, і образна система, і віршова композиція. Хоча на перший погляд здається, що книга складається із розрізнених ліричних уривків, насправді збірка має певну цілісність, що досягається передовсім єдністю образу ліричного героя, котрий проходить через усю книгу, і рухом ліричного сюжету.\nЛіричний герой Бодлера — складна й неоднозначна постать. Він співець Прекрасного, естет, філософ, любитель життя, невтомний шукач високих істин. Але його образ глибоко трагічний. Цей трагізм зумовлений, з одного боку, неприйняттям ліричним героєм сучасного йому світу, його відчуженістю, самотністю, протиставленістю натовпу. А з іншого боку, його трагедію зумовлюють ті суперечності, що є в ньому самому, внутрішні конфлікти, які крають йому серце. Він кидається з одного боку в інший, розривається між Життям і Смертю, Добром і Злом, Богом і Сатаною, Коханням і Ненавистю, Ідеалом і Відчаєм, Вірою і Зневірою. Усе це призводить до невимовних страждань ліричного героя, хворобливого стану душі, що він так і не зміг подолати. Але й не змирився, не заспокоївся. Він залишився вічним бунтівником у світі та наодинці з собою. Не перестав рухатись у думках і почуттях. Не зрікся мрії «про білосніжні вершини», хоча вони й недосяжні.\nГерой Бодлера прагне осягнути не лише свої поривання, а й увесь світ, усвідомити його духовну сутність, моральну атмосферу. Могутній геній письменника уперше в літературі створив образ героя, що намагається перетворити світ силою своєї уяви і фантазії. Реальність тут набуває зовсім нового значення: вона стає лише приводом до почувань ліричного героя. Герой Бодлера — це сам поет, але не тільки. Він дух його покоління. Втілення мистецтва і митця, що взяли на себе всі болі й гріхи людства, пройшли з ним усіма колами земного пекла з незгасною мрією про Ідеал.\nЗбірка «Квіти зла» відзначається великим динамізмом. Плин душевних переживань, драматичні конфлікти і почуття головного героя зумовлюють рух ліричного сюжету книги. Автор визначив основні сюжетні «вузли», етапи духовних пошуків свого ліричного героя, поділивши збірку на шість циклів: «Сплін та Ідеал», «Паризькі картини», «Вино», «Квіти зла», «Бунт», «Смерть». Думки, теми і образи плавно перепливають із вірша у вірш, набирають нових і нових відтінків, сплітаючись у дивовижне плетиво смислів. Навіть усередині циклів можна виділити за мотивами окремі групи віршів: про красу, кохання, сучасне місто, смерть тощо. Кожен з мотивів має свої етапи розвитку: його виникнення, різнобічне висвітлення, проблеми, що порушуються у зв'язку з ним, авторське ставлення до них. Усе це дає поштовх і для роздумів читачів. Бодлер широко використовує у «Квітах зла» жанр сонета, насичуючи його філософським змістом.\nПерший цикл — «Сплін та Ідеал» написаний у традиціях романтичної естетики. Поет звертається до вже відомих мотивів: митець і юрба, кохання реальне та ідеальне, неприйняття буденності та пошук високого ідеалу тощо. Традиційними є також контрастність як структуроутворюючий принцип циклу (що засвідчує сама його назва) і романтична символіка (альбатрос, море, небо тощо), і вільний політ уяви та мрії ліричного героя. Але на романтичному ґрунті виникає зовсім новий художній світ — суто бодлерівський, а точніше — модерністський. Поет розширює традиційне в романтизмі протиставлення світу дійсного світу уявному, у нього протиставлені Сплін та Ідел. Ідеал для поета — не лише краса, творчість, кохання, шляхетність думок і почуттів, моральні цінності, як це було у романтиків. Він розуміє під Ідеалом нове мистецтво, суть якого розкрито у сонеті «Відповідності» та інших віршах циклу. Водночас це й духовна гармонія людини і світу, якої так прагне герой. І вершини духу, що їх має сягнути самостійно кожна особистість.\nСплін — те, що живе всередині кожної людини, що походить від Диявола. Щодо визначення Спліну серед дослідників творчості Бодлера немає одностайності. Видається, що це не тільки хандра і хворобливий стан поета, а й узагальнююча, досить містка назва: це і зло, і нудьга, і зневіра, і розчарування, і духовна ницість — тобто все, що мов іржа роз'їдає душу людини, призводить до духовної загибелі людства.\nУ першому циклі збірки Бодлер розмірковує над призначенням поета та його мистецтва. Він показує трагізм існування митця у світі, його відчуженість і тяжкий хрест, що він несе. Але разом з тим поет усвідомлює божественне покликання, благословення його творчості небесами. На думку автора, поет — співець Духу й Людини, він мусить розкрити таємні глибини особистості і передовсім зазирнути у власну душу («Благословення», «Піднесення», «Передіснування», «Людина і море» та ін.). Бодлер стверджує силу мистецтва, могутність творчого генія, злету поетичної фантазії («Піднесення»). Мистецтво увічнює Красу, воно протиставляється швидкоплинності й тліні земного життя («Гімн красі»). Для себе самого Бодлер обирає своєрідні мистецькі «маяки» — здобутки великих живописців (Рембрандт, Рафаель, Делакруа.), письменників (Данте, Шекспір, Ґете, «парнасці».), композиторів (Вагнера). Поет розкриває всеосяжний характер нового мистецтва: воно служить Красі й водночас розкриває драматизм духовних конфліктів людини.\nОкрім вірша «Відповідності», у багатьох інших поезіях збірки втілено принципи нового поетичного письма. Поет оспівує не тільки враження від того, що бачить і відчуває,— навіть запахи, відтінки кольорів викликають у нього певні асоціації та спогади («Екзотичний аромат», «Флакон»). Ці прийоми згодом широко використовуватимуть імпресіоністи не тільки в поезії (П. Верлен), а й у прозі (М. Пруст).\nУ першому циклі «Квітів зла» ліричний герой перебуває в полоні суперечностей. Шукає свій шлях у мистецтві, але шлях цей надто тяжкий і тернистий. Герой розривається між мрією про ідеальне кохання і земною любов'ю. Він розуміє, що досягти Ідеалу йому заважають темні сторони власної душі. Слова «туга», «печаль», «журба», «нудьга» та близькоспоріднені з ними передають драматичний стан ліричного героя. Він порівнює себе з Ікаром, який упав з висот своєї мрії, зі старцем, цвинтарем. Його душа самотня й стомлена, вона сповнена всесвітньої скорботи, бо герой узяв на себе моральну відповідальність за всіх і за все, що відбувається з людством: «Я зла й добра переплетіння». Ця думка виразно звучить наприкінці циклу. А у фіналі з'являється образ годинника, який нагадує про час, швидкоплинність буття, необхідність осмислити його. Що ж переможе — Добро чи Зло, Бог чи Диявол? — це питання лишається відкритим. До нього автор повертається в наступних циклах збірки.\nУ другому циклі — «Паризькі картини» увага автора переноситься із внутрішнього світу людини на зовнішній. Описуючи місто, Бодлер створює чудові зразки урбаністичної поезії. Але не тільки паризькі вулиці і бульвари цікавлять поета. Він змальовує поетичні краєвиди, які співзвучні духовному стану сучасного йому людства. Мотив старості, що прозвучав у першому циклі, тут поглиблюється. Старим уявляється автору все суспільство, яке втратило ідеали, енергію, віру й оптимізм молодості. На людство чекає близька смерть, бо воно вже давно духовно вмерло («Лебідь», «Сім старих», «Старі жінки» тощо). Серед мешканців міста вирізняються образи гравців, блудниць та інших грішників. Сім смертних гріхів сучасності автор викриває у вірші «Сім старих». А вірш «Сліпці» нагадує однойменну картину Пітера Брейгеля Старшого. У Брейгеля сліпці — уособлення людських пороків, це все людство, духовно незряче. Бодлер відвертіший за Брейгеля. Він сам іде серед сліпців, розуміючи, що люди, без «іскри Божої в очах», блукають у безвиході, віддаляючись від Ідеалу: «Чого, кажу, сліпцям у небесах шукати?» Мотив втраченого шляху людства розвивається і в інших віршах збірки. Наприкінці другого циклу знову виникає образ часу («жалобний маятник, як досі, видзвонював несхибний хід»), але люди не думають про вічність, про те, щоб надати змісту кожній хвилині свого існування.\nУ третьому циклі — «Вино» основним стає мотив сп'яніння. Пізніше цей мотив розгорнув у поезії «П'яний корабель» А. Рембо. Але у Рембо ліричний герой відчуває сп'яніння від життя, своєї уяви, мрії, а у Бодлера сп'яніння людства спричинене його гріхами, ницими інстинктами, самозакоханістю і самотністю. Промовисті самі назви віршів: «Вино вбивці», «Вино коханців», «Вино самотності». Поет оспівує силу вина, його здатність подолати буденність і дарувати піднесення, якого не існує в реальному житті, викликати почуття, котрих насправді немає, забути ганебні вчинки.\nЦетвертий цикл — «Квіти зла» відкривають два вірші про страждання поета — «Епіграф до засудженої книги» і «Спустошення». Але разом зі своїм ліричним героєм автор переймається болями й гріхами всього світу. У циклі постійно зустрічаються образи смерті, трупів, «окаянних жінок», кривавих фонтанів, черепів. І тільки головний герой збірки, як Фауст, ще протистоїть Дияволу, не боїться всіх цих жахів і не захоплюється «мильними бульбашками» удаваного благополуччя. Двобій між Богом і Дияволом розгортається не тільки у світі, а передусім у серці ліричного героя. Він повстає проти Диявола, але повстає і проти Бога — далекого, недосяжного, холодного — проти всього світу, являючи силу й могутність людської натури. Ця тема стає центральною у циклі «Бунт». У віршах «Зречення святого Петра», «Авель і Каїн». Св. Петро і Каїн змальовані бунтівниками, їїхні вчинки — це своєрідний духовний протест проти ницості світу.\nДумка про те, що усі людські поривання закінчуються смертю стверджується в останньому циклі — «Смерть». Символічними є назви віршів: «Смерть закоханих», «Смерть жебраків», «Смерть митців». Однак як добро не існує без зла, Бог без Диявола, так і смерть не буває без життя, а життя не підкоряється смерті. Поет вірить, що Смерть «втішить» ізнову «відродить до життя» людство, якщо не помре, Дух покликаний страждати, помилятись, але не зупинятись у пошуках Ідеалу.\nКнига «Квіти зла» має глибокий філософський зміст. У центрі уваги автора — напружене духовне буття творчої особистості, яка шукає себе і прагне осягнути непізнанну таїну світу. Ліричний герой перебуває в полоні суперечливих начал. Блуканням душі в нетрях всесвіту і власного «я» визначаються провідні мотиви збірки: 1) боротьба Бога і Диявола, Добра і Зла, тілесного і духовного, життя і смерті, яка відбувається в душі ліричного героя; 2) захоплення життям і жах від споглядання людського буття; 3) призначення поета і поезії — видобувати Красу з усього (навіть зі Зла) і зберігати її для вічності; 4) творча незалежність митця від натовпу; 5) утвердження чарівної сили мистецтва — інтуїтивне наближення до Істини; 6) проголошення Краси єдиною метою мистецтва; 7) визначення сенсу буття особистості — одвічні пошуки Істини, постійні поривання, падіння і злети.\nХоча вірші, що входять до збірки, різні за тематикою, їх об'єднує наскрізний образ ліричного героя, суперечливий, але цільний. Він веде одвічний бій із самим собою і світом, ніколи не зупиняючись на своєму шляху до Краси та Істини. У цьому невпинному русі душі Бодлер убачає запоруку духовного прогресу людства.\nХудожніми домінантами збірки є контраст і символіка. Вірші мають здебільшого двопланову структуру, де на першому плані — предмети, емпіричні явища, конкретні деталі, а за ними ховається певна ідея, абстракція, яка перетворює предметно-емпіричні образи на символи (наприклад, «Альбатрос»).\nУ вірші «Альбатрос» порушується важлива проблема — місце поета та його призначення в суспільстві. Твір побудований у романтичній манері. Тут є протиставлення двох світів: світу волі, високих ідеалів, мистецтва — і світу земного, духовно ницого, морально недосконалого. Протиставлення зумовлює контрастність образів — альбатрос і юрба, які набувають значення символів. Згідно з традиціями романтичної естетики альбатрос зображується як прекрасний, величний птах. Він ширяє у високому просторі неба, вільний і недосяжний для земних істот. Небо — символ творчої волі митця, а політ альбатроса уособлює нестримний порив його уяви й фантазії. Птах у небі (тобто у світі своїх образів, фантазій, вільних пошуків) втілює безмежну владу митця у створюваному ним світі. Невипадково альбатрос називається «владикою», «королем блакиті», «володарем гроз та грому», «крилатим велетнем». Бодлер стверджує високе призначення мистецтва — служити небесним (тобто божественним) ідеалам, нести дух волі, світло краси. Слова «висота» і «блакить» у вірші символізують піднесені прагнення поета.\nВодночас у вірші розкривається тема трагедії митця у духовно ницому суспільстві. З прекрасного птаха, який ще недавно літав у високому небі, а раптом опинився на палубі корабля, незграбний і безпомічний, глузують матроси. Вони перекривляють його, знущаються з нього. А він, утративши колишню силу, не в змозі протистояти безжалісній юрбі. Ця яскрава алегорія викликає в читача відповідні почуття: ненависть до жорстокості й бездуховності, любов до прекрасного й високого.\nКомпозиція вірша побудована на опозиціях, що дозволяють поетові показати несумісність різних начал: земне і небесне; широкий, безмежний простір неба і замкнений простір корабля (своєрідна тюрма); альбатрос і гурт матросів (поет і натовп). Завдяки цьому створюється багатогранна художня картина, сповнена глибоких конфліктів і непримиренних протиріч. Художній світ поета забарвлений у різні кольори і відтінки — світлі, блакитні і темні, похмурі.\nВіддаючи данину романтичним традиціям, письменник разом із тим утверджує принципи нового мистецтва — модернізму. Він неодноразово наголошує на могутній владі поезії і поета, бо вони — володарі вищої сфери духу. Образ митця всіляко возвеличується, адже він здатен «літати» на крилах власної фантазії. Оскільки цей твір входить до циклу «Сплін та Ідеал», можна припустити, що в образі гурту моряків втілено той «Сплін», який охопив сучасне Бодлерові людство,— байдужість до краси, жорстокість, духовну обмеженість. Поет оспівує мистецтво і високі ідеали, що воно утверджує, прекрасне, якому воно служить. Хоча доля альбатроса у вірші лишається невідомою (найвірогідніше — трагічною), автор уславлює силу поета, оскільки навіть смерть не може перервати політ його духу, бо прекрасне — вічне.\nЦей вірш — естетичне кредо поета. Він стверджує головне призначення мистецтва — служити Красі. Автор розмірковує про її сутність і роль у світі. Бодлер ставить естетичний критерій понад усе, закликає «видобувати» красу з усього, що є на землі, на небі і в душі людини. Тому образ Краси у вірші постає перед читачем дуже багатогранним і суперечливим. У ній втілено все: присмерк і світання, небо і безодня, зорі і провалля, світло й темрява, життя і смерть. До образу Краси автор добирає контрастні тропи: «потворо вибред- на», «страхітлива й свята», «в твоєму погляді — покара і вина», «безумні злочини й діяння благородні». Йому байдуже, звідки походить Краса,— з пекла чи з раю, від Бога чи від Сатани — головне, що вона існує і справляє дивний вплив на людей. Краса оспівується поетом як сфера вільного польоту уяви митця. Породжена свободою, вона вільна в усіх своїх проявах, «хоч пані над усім». Отже, Прекрасне панує в житті. І хоча Краса не підвладна земним законам, її призначення — одухотворяти світ, надихати людей.\nОстанніми рядками стверджується гуманістична ідея твору. Бодлер неначе сперечається з «парнасцями», котрі слідом за Т. Готьє висунули гасло «мистецтва для мистецтва». У розумінні автора «Гімну красі» Краса служить не тільки мистецтву, а й передовсім — життю, людині, всесвіту, її завдання — духовне перетворення особистості та світу. Подібний підхід до Краси є визначальним для модерністської естетики Бодлера.\nЛіричний сюжет вірша визначається поступовим поглибленням одного-єдиного образу — Краси. Вона подається через низку контрастних визначень і порівнянь, узятих зі світу природи, з людської психіки, суспільного життя, християнського вчення. Такі різнопланові характеристики підкреслюють всеосяжність Краси, її загальне значення для всього людства.\nВикористовуючи традиційний жанр лірики — гімн, письменник насичує його зовсім новим змістом. Відводячи Красі центральне місце у вірші і в усій своїй художній системі, надаючи їй принципово нового смислу, поет прокладав шляхи для подальшого поступу модернізму. Слідом за ним підуть символісти й імпресіоністи, які поставлять Красу на один щабель з Істиною та Богом і приділятимуть небачену досі увагу естетизації почуттів і вражень людини. Вірші «Гімн красі», «Краса» та інші поезії Бодлера на естетичну тему дали також поштовх до художніх пошуків неоромантиків, котрі стверджували велику силу духу особистості — насамперед митця як творця прекрасного, та його роль у перетворенні світу. «Гімн красі» можна вважати програмовим твором модернізму.\nВірш «Падло» якнайкраще відображає естетику ПІ. Бодлера. Написаний за мотивами оди Горація, твір за своїм змістом набагато ширше відомого латинського афоризму: «Життя коротке, мистецтво вічне».\nУ вірші є традиційні бодлерівські опозиції: Життя і Мистецтво, Природа і Краса, Потворне і Прекрасне, Життя і Смерть. Співвідношенням між цими поняттями визначається зміст твору.\nКомпозиція вірша дуже проста: у перших дев'яти строфах з натуралістичними подробицями змальовано образ мертвої коняки, а в останніх строфах поет звертається до своєї коханої, кажучи, що і вона, як усі земні істоти, приречена на смерть, але назавжди лишиться живою в його віршах як вічний ідеал. В образі коханої легко впізнати Жанну Дюваль — тривалу пристрасть і невгамовний біль митця. У ній він уперто шукав свій Ідеал, проте ця цілком земна жінка надто відрізнялася від образу, створеного уявою поета. Природно припустити, що у своєму вірші Бодлер протиставляє земне і духовне начала. Те, що в душі людини, на його думку, набагато вище і прекрасніше за оточуючу дійсність. До того ж воно вічне, бо мистецтво увічнює Красу. У вірші уславлюється непереможна сила творчості: митець здатен одухотворяти світ, знаходити красу навіть там, де, здавалося б, її не може бути, творити свій неповторний художній світ. Призначення мистецтва — служити Красі в усіх її проявах. А роль його полягає в тому, щоб через особливе поетичне бачення наблизитися до істини, до суті всього сущого.\nВтім Бодлер не заперечує життя як таке. Він бачить різні його прояви, вічний коловорот у природі. В описі мертвого коня виявляється талант естетичного сприйняття усього, що є на землі. Здається, це мало не єдиний випадок у літературі, коли потворне набуло такої естетичної інтерпретації. У смерті поет бачить водночас і початок нового життя. Не випадковою у вірші є згадка про зерно, яка нагадує відому біблійну притчу про необхідність віддавати себе заради інших та про можливість нового життя через звільнення від усього тлінного й ницого в самому собі. Проводячи свою кохану через усі жахи, сморід і гидоту, автор, мов Вергілій у «Божественній комедії» Данте, показує їй земне пекло й чистилище, прагнучи вивести до оновленого, духовного буття. Людині, на думку поета, треба позбутися всього потворного, мерзенного, низького, аби нарешті зрозуміти, що існує життя вічне, тобто духовне, за законами Краси. І допомогти перетворенню особистості, як вважає Бодлер, покликане саме Мистецтво, бо тільки воно творить Красу і веде до пізнання Істини.\nЖиттєвий культурний стиль\nЖиттєвий цикл нової техніки\nЖиттєвий цикл об'єкта інтелектуальної власності\nЖИТТЄВИЙ ЦИКЛ ПЗ ІС.\nЖиттєвий цикл послуг\nЖИТТЄВИЙ ЦИКЛ ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КОМП'ЮТЕРНИХ СИСТЕМ. ТЕХНОЛОГІЧНА І ЕКСПЛУАТАЦІЙНА БЕЗПЕКА ПРОГРАМ\nПОЕЗІЯ СЕРЕДИНИ ХІХ ст. |


Новини Броварщини » Безпілотник-шпигун: Яку зброю майбутнього розробили в Україні\nКвітень 21 Ви знаходитесь тут:Головна Україна Безпілотник-шпигун: Яку зброю майбутнього розробили в Україні\nБезпілотник-шпигун: Яку зброю майбутнього розробили в Україні\nНаписав igor на 14.04.2018 в Україна | 0 коментарів\nВітчизняний оборонпром продовжує дивувати світове співтовариство, розробляючи все нові й нові зразки зброї майбутнього.\nБезпілотні літальні апарати (вони ж БПЛА, вони ж безпілотники, вони ж дрони) від самого початку бойових дій на Донбасі почали відігравати надзвичайно важливу роль – мало яка розвідка обходиться без них.\nDepo.ua вже писав раніше про вітчизняні розробки реактивних БПЛА і дронів-камікадзе.\nОднак, як з’ясувалося кілька днів тому, вітчизняному оборонпрому є чим похвалитись і у сфері розвідувальних безпілотників. Щоправда, мова йде про приватну компанію.\nКілька днів тому видання “Голос Америки” оприлюднило відео випробувань нового українського безпілотника ACS-3 від Авіаційної виробничої компанії СГ “Скаетон”, який здатний перебувати у повітрі майже добу.\nЗ відео можна зрозуміти, що даний безпілотник оснащений дистанційним управлінням камери, здатної “розгледіти” людину на відстані 10 кілометрів, і автоматичною фіксацією заданої цілі.\nТакож повідомляється, що крейсерська швидкість української новинки 120 км/год, час перебування в повітрі складає близько 20 годин при дальності польоту до 2 500 км (може долетіти до Москви, покружляти там і повернутись назад). Але головною його особливістю є робоча висота – понад 1 км, що робить його абсолютно безшумним і майже невидимим з землі.\nВсе це, а також потужна камера з дистанційним керуванням, яка здатна “розгледіти” ціль на відстані 10 кілометрів і автоматично зафіксувати її, плюс можливість передачі відео в умовах реального часу з відстані 100 км роблять цей безпілотник майже ідеальним розвідувальним апаратом у зоні бойових дій. Адже з його допомогою можна робити аерофотозйомку, коригувати вогонь артилерії і багато чого іншого.\nВарто відзначити, що станом на сьогодні Збройні сили України відчувають гостру нестачу якісних розвідувальних дронів, адже досі основну частину бойових завдань з розвідки на фронті виконують волонтерські дрони, які постачалися за принципом: “що змогли, те й дістали”.\nТа й жоден з понад 30 типів безпілотних літальних апаратів не відповідає вимогам часу. Ані китайський Skywalker X8, якого в перші роки війни закупили в кількості 87 штук, ані болгарський KS-1, ані вітчизняна “Фурія” або не мають якісної камери, або не здатні працювати на безпечній висоті, або мають недостатню дальність польоту, або все разом.\nА про американський міні-безпілотник Raven RQ-11B, якого влітку 2016-го закупили для армії в кількості 72-х штук, взагалі згадувати не хочеться – ці апарати мають аналоговий канал управління, який легко гаситься сучасними російськими засобами РЕБ. У підсумку, після цілого ряду втрат цих апаратів, їх застосування безпосередньо на лінії зіткнення на Донбасі було визнано недоцільним.\nЗгідно цього документу важливим пріоритетом є забезпечення армії безпілотними авіаційними комплексами. Для цього Генштаб вже прийняв рішення внести до списку потреб української армії 500 БПЛА.\nЩоправда, досі невідомо – про які саме БПЛА йде мова. З відеосюжету можна зробити висновок, що закуповувати вітчизняного дрона-шпигуна ACS-3 від АВК СГ “Скаетон” Міноборони не поспішає, при тому що він вже півтора роки, як успішно пройшов відомчі випробування і компанія-розробник вже приступила до їх серійного виробництва.\nДо речі, в листопаді 2017-го року секретар Ради національної безпеки і оборони України (РНБО) Олександр Турчинов заявив, що незабаром почнеться розробка стратегічних безпілотних літальних апаратів, здатних, моніторити ситуацію на всій територією Росії.\nЯк ми вже писали раніше, у цій області є два фактичних світових монополіста: США і Ізраїль. В інших країнах безпілотники виробляються або за американської, або за ізраїльської участі. Тому власні українські розробки можуть не лише покращити оборонний потенціал України, але й зробити її серйозним гравцем на світовому ринку зброї майбутнього.