Учасники Битви екстрасенсів 2018: фото і інформація про кожного учасника 19 сезону | Битва екстрасенсів\nБитва екстрасенсів 2018: учасники 19 сезону в повному складі\nУ новому 19 сезоні проекту «Битва екстрасенсів» зібралися 12 найсильніших ясновидців, які в ході виснажливого кастингу та випробувань були відібрані для участі в проекті. Кожен з них зберігає свої методи роботи, а за плечима – свою історію. Щоб дізнатися більше про учасників сезону, читайте матеріал!\nБільше на тему: Чому Сурен Джулакян заборонив брату приходити на кастинг «Битви екстрасенсів»-19\nОлександра є космоенергетом, тобто черпає енергію від космічних світил, отримуючи необхідну інформацію. Здібності дівчини проявили себе в 20 років. Ще з юності Олександра почала цікавитися техніками рейки – це нетрадиційний вид медицини, коли людина здатна зцілювати за допомогою свого біополя. На випробування космоенергет традиційно бере «шкатулку зі світлом».\nПро те, що в родині народиться обдарована дівчинка, знала ще прабабуся Олександри. При цьому у жінки теж були екстрасенсорні здібності. Бабуся віщувала, що правнучка повинна її чомусь навчити. Однак, на жаль, жінка не дочекалася народження Олександри і померла.\nОлександр приїхав на кастинг з Маріуполя. Чорною магією чоловік займається з 43 років. Наслідком цих занять стали численні хвороби, через які Олександр неодноразово потрапляв до лікарні. Однак натомість доля нагородила його здатністю говорити з померлими, отримувати інформацію про минуле, майбутнє і сьогодення через ритуали. Тепер чоловік шукає істинний шлях до позбавлення від своїх недуг, продовжуючи працювати кухарем-кондитером, займаючись спортом і зміцнюючи свій дух.\nЖриця культу Феміди прибула в Україну з Грузії. Дар у дівчини з’явився в 18 років, після того, як через лікарську помилку загинув її первісток. Екстрасенс називає себе жрицею, оскільки користується даром заради відновлення справедливості. В роботі екстрасенс використовує ваги і 12 каменів: 6 чорних і 6 білих. Білі говорять про факти на захист людини, чорні – про його злі помисли та вину. При цьому Анна працює з закритими очима.\nЯсновидиця побоюється, що через участь у проекті може втратити сім’ю. Батьки чоловіка – віруючі люди, для яких «Битва екстрасенсів» – табу.\nРома і Леся\nРома і Леся – пара, яка завжди нерозлучна. Літотерапевт і літоенергет приїхали з Івано-Франківська. Рома працює з камінням і мінералами. Лесю він називає своїм «павербанком», оскільки працювати медіум може тільки в парі з нею.\nЗдібності Роми проявилися ще в дитинстві, коли хлопчик загубився в печерах разом з другом. Тоді шлях до виходу йому вказали камені, які вібрували. До сих пір екстрасенс носить камінь з тих печер, який залишається найсильнішим інструментом.\nДар Лесі з’явився теж у дитинстві: дівчинка тонула в річці, але раптом куля рожевого кольору виштовхнула дитину на поверхню. Дівчина вірить, що це був янгол-охоронець. Пара впевнена, що вони обидва потрапили на Землю з важливою місією.\nОксана Петрусь (Твіггі)\nТвіггі – некромант з Хмельницького. Дар був їй даний після того, як помер батько. Його дух Твіггі побачила прямо на похоронах. Він і вказав дочці на її призначення.\nМедіум використовує кістки, зуби і будь-який інший мертвий біоматеріал. Причому цей дар уже приніс користь рідним екстрасенса. Наприклад, Твіггі не раз попереджала про неприємності, яких вдалося уникнути. Також вона змогла допомогти дівчатам, які приходили з безпліддям, а після сеансу – видужували.\nЗріст дівчини становить всього 125 см, але Твіггі це подобається. Екстрасенс навіть називає себе магічною істотою, є не людиною в звичайному розумінні цього слова, навіть ельфом.\nНіколас прибув в Україну з Вірменії. У екстрасенса є дивовижна здатність: він може отримувати відповіді на питання з «білого шуму». Білий шум – це перешкоди між радіохвилями, які крім характерного тріску здатні передавати голоси з потойбічного світу. Саме тому Ніколас на випробування приходить зі старовинним радіоприймачем.\nНіколас працює з темними силами, хоча по чоловічій лінії в родині екстрасенса передавався світлий дар. На батькові Ніколаса спадковість перервалася, тому хлопець півжиття намагався відкрити в собі здібності, вдаючись до екстриму і стресових ситуацій. Незабаром він дізнався, що світлі сили для нього закриті, але він може вдатися до чорної магії. Саме після цього з Ніколасом перестав спілкуватися його брат і суддя проекту Сурен Джулакян.\nОлесю Січкар часто називають зубною феєю, оскільки дівчина працює з душами померлих дітей. Ясновидиця відкрила в собі дар кілька років тому, працюючи стоматологом. Одного разу вона видалила зубика 6-річному хлопчику, який на знак подяки подарував його Олесі. Через деякий час до неї з’явився дух дитини: виявилося, що малюка збила машина. Хлопчик попросив розпалити багаття для нього, тому що йому було холодно. Олеся виконала прохання тієї ж ночі, після чого до неї регулярно приходять духи дітей.\nСама Олеся теж пережила чимало горя в дитинстві. Її батько часто давав волю рукам і бив дружину з дочкою.\nСага Бйорн прибула в Україну з Норвегії. Медіум працює зі скандинавськими духами, які входять у свідомість екстрасенса через спеціальні ритуальні маски. Вони дозволяють ясновидиці бачити майбутнє та минуле. У Саги навіть є свій тотем – ведмідь, оскільки скандинавській культурі не чужий культ перевертнів.\nДар Саги проявився під час подорожі в ліси Ісландії, де екстрасенс заблукала і натрапила на будиночок лісового шамана. В хаті висіло багато масок, одну з яких жінка вирішила приміряти на себе. Після цього обличчя її покрилося плямами, які все ніяк не можуть зійти. Сага вірить, що плями зійдуть після повного спокутування її невиправданої допитливості та розкриття дару у всій його потужності.\nЕнергет з Туреччини працює екстрасенсом в Європі, США, країнах СНД і мусульманських країнах вже понад 25 років. За допомогою віщих снів жінка передрікає майбутнє. Також екстрасенс отримує відповіді на питання за допомогою карт, каменів, рун, рамок і маятників. Наргіз позиціонує себе як «білого» майстра.\nЯсновидиця перенесла клінічну смерть, після чого усвідомила, що на неї покладена особлива місія допомагати людям. Також Наргиз ще в юності помітила дивину: з її кривдниками траплялися неприємності.\nЯрослав – енергохіллер, тобто має здатність лікувати людей власною енергетикою. Таке лікування дозволяє людям обходитися без операційного втручання в організм. Дар прийшов до хлопця в 15 років, коли Ярослав почав бачити події майбутнього. Екстрасенс впевнений, що дар був даний за його страждання в дитинстві. Мати била хлопчика, а батько виявляв повну байдужість. Зараз хлопець не спілкується з матір’ю і поки не знаходить сили пробачити її.\nВідун приїхав в Україну з Латвії. Дар відкрився чоловікові в стресовій ситуації, коли він опинився на межі життя і смерті. Віщуну підвладна магія стихій. Але найчастіше Майріс працює з повітрям, яке передає інформацію за допомогою коливань. Латвійський екстрасенс хоча і звертається до темних сил за допомогою, іноді вдається і до світла. Деякий час чоловік займався лікуванням коней арабських шейхів. За них маг відповідав головою в прямому сенсі цього виразу!\nКсана – травниця і медіум з Києва. За все життя жінка не випила жодної таблетки, чим дуже пишається. Вирішувати всі проблеми, в тому числі, зі здоров’ям Ксані допомагали трави. З самого дитинства вона вміла закликати духів природи, які давали відповіді на питання, що цікавили дівчинку. Причому коли Ксана стала пророкувати майбутнє – це не на жарт вразило родичів. Тоді мати Ксани знайшла жінку-знахарку, яка і передала дитині знання про трави.\nЖінка також вміє контактувати з духами померлих, але робить це дуже рідко. Ксана лікує людей як за допомогою спеціально зібраних букетів, так і за допомогою свого ж енергетичного поля.\nБільше на тему: Що приховували Містери Х в попередніх сезонах


Автор: svitlanadubicka дата: квітня 17, 2022\nЯк ніколи гостро стоїть сьогодні для України питання миру. Небайдужими лишилися й користувачі нашої бібліотеки та діти переселенці зі Сходу України, які брали участь у конкурсі малюнку на асфальті "Діти малюють МИР!" Сьогодні на майданчику перед бібліотекою учасники намалювали чудові малюнки, щоб ще раз усім нагадати про важливість миру на Землі та в нашій країні. За допомогою крейди та зібраної кольорової гами малеча створила дитячі шедеври. Територія біля книгозбірні перетворилася на невелику казкову країну, де панує дитяча фантазія. Посмішки та сміх панували протягом усього заходу. Діти отримали подарунки і гарний настрій. Україна понад усе! Україна переможе!\nконкурс малюнку на асфальті "Діти малюють мир"


Відновлення пошукових робіт в піщаному карєрі "Стінка" - 18 Грудня 2011 - Матеріали, публікації - Інформаційний сайт села Фащівка\nП`ятниця, 20.09.2019, 07:01 Вітаємо Вас Гість | Головна | Реєстрація/Sign Up | Вхід/Log In\nГоловна » 2011 » Грудень » 18 » Відновлення пошукових робіт в піщаному карєрі "Стінка"\nВідновлення пошукових робіт в піщаному карєрі "Стінка"\nЗ 13 грудня 2011 року в піщаному карєрі "стінка" с. Фащівки почалися дослідження підземних лабіринтів-пустот по виявленню залишків людей, які були засипані енкаведистами 1945 року. З розповідей більш інформованих людей, в цьому місці за даними аерофотознімків, які проводилися минулого року було виявлено підземні пустоти різної величини. Найбільша з них сягає розмірів 20 х 40 м (тобто у межах 800 кв.м). Саме над нею бурильна машина зробила глибокий (близько 28 метрів) отвір, дійшовши до скальної плити. Є інші (менші за розмірами) підземні галереї, які не заповнені водою. За різною інформацією, коли буде пробурено отвір (роботи вже почнуться після 19 грудня), туди опустять відеокамеру.\nРозмови про створення відкритого музею чи розкопки та перепоховання загиблих велися давно. Всіма організаційними роботами, а також встановлення могили на "стінці" займався Оконський С.М. Ще за головування Гладчака М.О. (1994-95 рр.),групою шахтарів було прокладено горизонтальний хід 20 - 30 м до можливого місця підземного залу. Через якісь неузгодженості ця робота була припинена.\nПізніше ескаватором в карєрі було створено велику площадку, та проведено освітлення цього району (це вже за головування Олійника П.В., та Городецького Д.М.). Під час зсуву піщаного насипу, на велетенській плиті було видно сліди сильної кіптяви. Чи було це місце закладення вибухівки, чи сліди від горіння соломи (1945 року, гарнізонці пробували димом змусити людей вийти із своєї схованки), чи місце виходу диму з підземних лабіринтів - невідомо. При вирівнюванні ескаватором площадки, ця плита була засипана. Два-три роки тому деревяні стовпи електричної лінії були замінені на бетонні з установкою фонарів.\nТернопільські депутати хочуть ексгумувати 30 воїнів УПА (передруковано з сайту: (http://facenews.ua/10198/30-vojiniv-upa-hochut-eksgumuvati-ternopilski-deputati.html )\nДепутати Тернопільської обласної ради вирішили виділили 60 тисяч грн. на ексгумацію тіл вояків ОУН-УПА, які загинули у штольнях пісчаного карєру Тернопільщини 4 квітня 1945 р.\nВалерия Січ Жанна Попович, 10:18, Среда, 13 июля 2011 г.\n(фото з колекції адміністратора сайту) Депутати Тернопільської обласної ради вирішили виділили 60 тисяч грн. на ексгумацію тіл вояків ОУН-УПА, які загинули у штольнях гори Стінка неподалік села Фащівка Підволочиського району Тернопільщини 4 квітня 1945 р. Хоча декілька років тому на цьому місці встановили пам'ятник 23-м загиблим воїнам, геологи припускають: повстанців могло бути три десятки і більше.\nУявіть: 30 юнаків і дівчат загинули жахливою смертю – повільно задихнулись, затиснуті глибами піску. Цілком ймовірно, хтось був поранений, хтось встиг приставити зброю до скроні та натиснути на курок.\nАрхів УПА – під тоннами піску\n– Ще на початку 1940-х років у катакомбах, де колись був пісчаний кар’єр, почала працювати регіональна криївка штабу Повстанської армії, – розповів голова Тернопільської міської організації КУН Володимир Ткач. – Як відомо, штаб мав добре розвинену інфраструктуру, мали санітара, який лікував і надавав медичну допомогу пораненим. Звичайно, там перебувала не одна людина, а декілька десятків вояків, можливо, були і дівчата. Зі слів місцевих жителів, був один чи два їхні односельці.\nШтаб діяв усі роки Другої світової війни. У 1945 році НКВД чи вистежило одного з хлопців, чи хтось його зрадив, однак точно бачили, що зник у кар’єрі. Тоді війська оточили штольні, перекрили всі підходили та запропонували повстанцям здатись.\n– Селяни розповідають, що були серед них і брати Квасниці. Енкаведисти привели до входу їхню матір і почали погрожувати, що розстріляють жінку. Але відповіді не почули, їхню вимогу не виконали.\nІ тоді жінку насправді стратили, а вхід замінували, – переповів почуту в Фащівці розповідь голова братства ОУН-УПА Подільського краю «Лисоня» Петро Касінчук.\n– Спочатку НКВД пустило у шахту гази. Однак проходи були не наскрізні, протягів не було і це не подіяло. Тоді вони привезли вантажівку вибухівки і підірвали вхід.\nТонни піску живцем поглинули повстанців. Декілька років пан Петро просив допомоги влади ексгумувати загиблих, а потім самостійно, за власні кошти, почав розкопки, щоб виконати християнський обов’язок кожної людини та поховати побратимів.\nВетеран запросив шахтарів із Калуша, і ті прокопали приблизно 10 метрів коридору вглибину кар’єру, але потім йому заборонили подальші дослідження. Чоловік припускає, що просто дехто із провладних чиновників боїться, що буде встановлена причина загибелі повстанців, стануть відомими імена зрадників і донощиків, адже при штаті ОУН-УПА завжди був архів, де зберігались списки як своїх, так і чужих - комуністів. Проте на місці, де може знаходитись братська могила, встановили залізного хреста, ніби символічно поховали загиблих, і все.\nТим не менш, братство ОУН-УПА за власні кошти замовило дослідження гори Івано-Франківському науково-дослідному інституту гідрогеології, інженерної геології та екогеології. Вчені застосували декілька методів, і по кожному – ще 4-6 геологічних дослідження. І кожний показав контури порожнин, що практично співпали за всіма параметрами, водночас підтверджуючи розповіді місцевих мешканців, що всередині є три ходи. Наразі вони засипані при вході, але не зруйновані. Необхідно підкреслити – всі результати досліджень є власністю братства ОУН-УПА, зазначає пан Петро.\nЗважаючи, скільки часу діяв штаб регіональної криївки, у схованці повинен назбиратись солідний архів, в одному зі входів повинні зберігатись важливі документи, адже здебільшого їх зберігали у бідонах чи закритому посуді.\nГроші виділили … в нікуди.\nРоботи там дуже багато, констатує В. Ткач, відтак виділені депутатами 60 тис. грн. – просто мізерна сума.\n– Потрібен комплексний підхід, але основне, що обласне управління внутрішньої політики, призначене основним розпорядником коштів, ніколи не займалось будівельними роботами, відтак просто не матиме доступу до грошей, – зазначив Володимир Михайлович Ткач.\n– Кошти повинні були передати управлінню капітального будівництва і одночасно створити міжвідомчу комісію, в яку увійшли б представники обласної адміністрації, сільської влади, міліції, санітарно-епідемічної служби, управління Служби безпеки, обласного архіву, обов’язково – МНС із саперами.\nДо речі, сапери повинні йти першими, бо повстанці готувались до облоги, відтак напевне встановили у штольнях так звані мінні «розтяжки». Проводячи самостійно розкопки, пан Касінчук дуже ризикував, адже робочі могли натрапити на «розтяжку» і підірватись. Не допоміг би навіть старенький екстрасенс разом зі своєю рамкою, якого колишній воїн УПА запросив визначати, де краще копати.\n(фото з колекції адміністратора сайту)\nПаралельно потрібно продумати, яким чином укріплювати стелю в проході – коридор планують робити під два метри. Відтак необхідно подумати про будівельні матеріали.\nДля чого потрібне СБУ? Як уже згадувалось, штаб мав свій архів, а у ньому напевне зберігалися списки зрадників і провокаторів. Якщо ці папери підуть по руках, почнуться самосуди і розправи, зрештою це може призвести до регіонального вибуху, зазначає пан Ткач.\nВідповідно комісії доведеться вирішувати безліч питань. Та насамперед потрібно скласти кошторис робіт.\nДо речі, свого часу поблизу Фащівки археологи виявили археологічні пам'ятки ранньоскіфського періоду. Вперше про село згадується в історичних документах 1547 року.\nІ ще. Здебільшого історики згадують, про Аджимушкайські каменоломні, розташовані під Керчю у Криму. У роки Другої світової тут переховувались від фашистів та продовжували воювати радянські солдати. Вони відстали від своїх частин і залишились на ворожій території. Аби подолати їхній супротив, німці також намагались їх отруїти газами, підривали входи, отруїли у прилеглих криницях воду. Але на честь тих героїв щороку на Сапун-горі гримлять салюти. А про героїв у Фащівці дослідники чомусь навіть не згадують. Але ж війна була одна на всіх, і смерть усіх примирила.\n(Матеріал Жанни Попович від 13 липня 2011 року).\nОтже, 60 тисяч гривень вирішують надати Підволочиському району на проведення розкопок та облаштування підземного схову повстанської криївки УПА в селі Фащівка. Відповідне рішення депутати прийняли у середу 23 грудня 2009 року, під час сесії обласної ради.\nЯк пише "Тернопільська правда", у 1945 році у криївці-штольні, яка була розташована у піщаному кар"єрі в селі Фащівка Підволочиського району, внаслідок вибуху загинули понад 20 повстанців. За деякими даними, серед загиблих були і мирні жителі. Енкаведисти тоді не дозволили мешканцям села розкопати і поховати за християнським звичаєм людей, які загинули внаслідок вибуху.\nА вже 12 вересня 2014 року Тернопільська ОДА подає план патріотично-туристичного маршруту пам'яті у селі Фащівка.\nВ рамках проекту планують провести капітальний ремонт автодороги Підволочиськ-Фащівка, вулиць села, а також встановити Пам’ятний хрест на місці запеклого бою вояків ОУН-УПА та реконструювати Братську могилу вояків ОУН-УПА, зазначив начальник управління архітектури та будівництва Володимир Харченко.\nОкрім того, у будівлі сільської читальні “Просвіта” хочуть створити музей історії визвольної боротьби краян за державну незалежність України із продовженням музейної експозиції на горі Стінка.\nПроект включає в себе і проведення розкопок однієї із завалених штолень піщаного кар’єру Стінки. На вершині цієї гори біля пам’ятного хреста згідно розробленої концепції передбачають спорудження каплиці-пантеону пам’яті та слави героїв.\nЦі пректи та плани так і залишились планами. Мабуть війна на сході країни завадила це зробити.\nКатегорія: Історія села та краю | Переглядів: 1584 | Додав: Admin | Рейтинг: 5.0/1\n1 Євген (24.12.2011 20:09)\nКоментар: Було де-що по іншому за розповідями фащівлян старшого віку. В 40-і роки, там ще добували пісок. Пісок добували брати Квасниці - звичайні селянські парубки. Маю сумніви того, що НКВД пускало в шахту отруйні гази. За спогадами людей, вони палили солому, щоб димом який заповнить підземні ходи примусити вийти людей.\nДійсно проходи не були наскрізні. Було три паралельні глибоких входи в стінку внаслідок видобутку піску, які були зєднані між собою. Пізніше, ті що переховувались, розробили їх в різні боки та засипали один чи два з них, щоб не дібрались військові.\nЗ тих двадцяти трьох загиблих фащівських людей (допускають, що там могло бути ще з 10 - 15 чол. з інших сіл, в тім числі з Малої Луки), членами УПА були не всі, але якась частина була симпатиками ОУН-УПА.\nПід час мобілізації, частина цих людей були забрані в Білу Церкву не невеличкий вишкіл (кілька днів) і подальшої відправки на фронт. За іншими даними у Стриївці та Максимівці, був створений формовочний пункт, звідки людей відправляли - одних на захід, інших на схід (на війну з японцями). Якимось чином ті, що їхали на війну з німцями, довідалися, що проїжджатимуть через станцію Підволочиськ. Дали знати рідним, щоб родичі підвезли якийсь одяг до станції. Перебравшись, хто у що міг (навіть в жіночий одяг) - втекти.\nТаким чином ці люди опинилися для радянської влади в числі дезертирів і її запеклих ворогів. Тікати їм було нікуди. Ось і заховалися в Стінці (пісковий карєр) в глибоких штольнях, які зробив Квасниця добуваючи пісок.\nФронт відкотився на захід ще навесні 1944 року. До 1919 р. село було під владою Австрії, з 1919 по 1939 під владою Польщі. Вересень 1939 німецькі війська в Польщі (Друга світова), а 17 вересня 39 року село вже під Радянською владою. Влада мінялася "як рукавиці".\nЦі люди-біженці свої дії пояснювали так. Війні вже майже кінець. Піти на фронт - невідомо чи повернешся живим. Після війни знову відновлять старі кордони. А проливати кров за чужу владу, яка ненадовго - для чого? Так думали і пояснювали свій вчинок. Та не так сталося.\nЖінку Квасничиху поранили в голову каменем. За розповідями одних, вона померла там же в штольні, за іншими даними її перенесли до дому - де і померла. Поранили тоді ще Ставничого - в ногу.\nРозповідаючи ці історії, очевидці трагедії сумнівались у встановленні там якихось мінних розтяжок.\nТакож самосудів і розправ, які призведуть до регіонального вибуху як сказано в статті - не буде. В селі і так було відомо хто і ким був в ті роки. Були такі, що грабували, вбивали, насилували жінок, доносили на своїх односельчан. Їх знали, але навіть по часі війни, розправ не було, а тепер і тим паче. Адже мало залишилося родичів тих, хто був у різних таборах в часі війни та й час загоїв рани.\nВстановлено на цій горі (тобто Стінці) не залізний хрест, а мармурову плиту з викарбуваними іменами загиблих людей. Перепоховати потрібно. Але чи станеться це? Бо роботи там ведуться, ще з 1994 року. Це не єдине місце у Фащівці, де загинуло стільки людей. Згадаймо тих 22 чоловіки (з числа повстанців), які були вбиті енкаведистами після Зелених свят 1945 року, і які лежать в одній могилі на сільському цвинтарі. А табличка на пам'ятнику тільки з трьома прізвищами: Муц, Голубенний, Домінів, і ніхто більше, хоч деякі імена відомі. А хто були ті решта?