Вісник сексизму Vol. 50: Сумний день для жінок – The Devochki\nВісник сексизму Vol. 50: Сумний день для жінок\nвід LM | Жов 27, 2020 | Вісник сексизму\n«Це пекло та війна»\n«Це пекло для жінок» , «Вони розв’язали війну» , «Свобода вибору, а не терору» , «Ганьба суддям» – під такими гаслами по всій Польщі проходять акції протесту проти постанови Конституційного суду, згідно з яким право на аборт навіть в разі незворотною інвалідності плода або його невиліковного захворювання суперечить основному закону країни.\nРішення конституційного суду, яке майже повністю забороняє аборти, викликало протести на підтримку поляків й в сусдніх країнах, наприклад, в Україні – дивіться наш репортаж з акції протесту під посольством Польщі в Києві.\nУ Варшаві близько 15 тисяч жінок і чоловіків вийшли на вулиці з плакатами: «Моє тіло – моє діло», «Моє тіло – не інкубатор», «Пекло для жінок». Більшість ішла з чорними парасолями і зображенням вішалки, яка символізує неофіційні аборти. Акції протесту відбулися також в інших містах Польщі, включаючи Краків, Лодзь та Щецин. На другий день протестів мітингувальники зіткнулися зі спецназом – біля будинку віцепрем’єр-міністра Ярослава Качинського відбулися сутички протестувальників з поліцією.\nКонституційний суд країни визначив, що конституція гарантує кожній людині право на життя, навіть коли вона ще не народилася. Тому КС визнав незаконними аборти, якщо у жінки є порушення у розвитку плоду, що загрожують життю дитини. Це означає, що аборт є дійсним лише у випадках зґвалтування чи інцесту або для захисту життя матері.\nСуд ухвалив таке рішення після звернення 119 польських депутатів, які виступають проти абортів, зокрема з владної політсили «Право і справедливість».\nОсновна частка абортів у Польщі (98%) відбувається саме через ризик ураження плоду або його хвороби. Тепер залишається два варіанти (зґвалтування та загроза життю або здоров’ю матері), але їх майже не застосовують.\nПольське законодавство про аборти і до ухвалення цього рішення було одним із найсуворіших у Європі. Такі положення законодавства призвели до появи в Польщі явища «абортивного туризму» до інших європейських держав, а також існування в країні «абортивного підпілля». За оцінками, приблизно 100 тисяч жінок щороку прагнуть виїхати за кордон, щоб обійти жорсткі обмеження. Епідемія коронавірусу та карантин ускладнили цей і без того болісний для жінки процес.\nУповноважений Ради Європи з прав людини заявила, що рішення суду ознаменувало «сумний день для прав жінок». Дуня Міятович написала у Twitter: «Скасування підстави для майже всіх законних абортів у Польщі означає заборону та порушує права людини».\nПравозахисні організації Amnesty International та Human Rights Watch також засудили рішення польського Конституційного суду. На думку правозахисників, найбільше від нього постраждають незабезпечені жінки з сіл і невеликих міст. Не маючи коштів на те, щоб зробити аборт в одній із сусідніх країн, де це дозволено (Україна, Білорусь, Словаччина, Чехія), вони будуть змушені звертатися до лікарів з «підпілля”. Це, в свою чергу, може привести до зростання смертності серед жінок, оскільки часто у лікарів не буде можливості провести операцію у відповідних умовах. Крім того, народження мертвої або тяжкохворої дитини є психологічною травмою для матері.\nУ Польщі державна підтримка тяжкохворих дітей покриває близько 10% всіх витрат, пов’язаних з доглядом за дитиною. Батьки змушені збирати гроші на реабілітацію.\nОднак Кая Годек, членкиня польської групи «Зупинити аборти», привітала рішення суду, сказавши: «Сьогодні Польща – це приклад для Європи, це приклад для світу».\nОстаннє опитування громадської думки польського дослідницького центру CBOS 2014 року показало, що 65% опитаних поляків були проти абортів, 27% вважали аборти прийнятними, а 8% не визначилися.\nНапис «Помолимось за право на аборт» у руках жінки, яка протестує в одному з костьолів.\nУ неділю тисячі людей у різних містах взяли участь в акціях протесту в католицьких храмах.\nУ Познані кілька десятків людей провели демонстрацію в храмі під час меси – з плакатами «Жінки-католички теж мають право на аборт». В інших містах акції відбувалися переважно біля входу до церков. У Лодзі, наприклад, на такий мітинг прийшли близько 2 тисяч осіб. У деяких містах гасла на захист права на аборт невідомі написали на стінах храмів. У Варшаві відбулися зіткнення між прихильниками права на аборт і групою націоналістів.\nПротестувальники вважають, що за рішенням суду ховається прагнення провладної правоконсервативної партії обслуговувати інтереси могутньої за впливом в країні католицької церкви, яка виступає проти абортів.\n“Я зробила б аборт уряду” – постер під час протестів у Гданську, Польща. Фото: MATEUSZ SLODKOWSKI/SOPA IMAGES/LIGHTROCKET\nНаразі протести лише поширюються; вони вже охопили близько 150 міст. Десятки тисяч людей в автомобілях, на велосипедах або пішки цього вівторка блокували рух на дорогах. У Варшаві демонстранти перекрили основні перехрестя міста, приблизно на годину заблокувавши рух автомобілів і трамваїв. Деякі люди вийшли на вулиці з транспарантами, на яких було написано: «Хотілося б зробити аборт уряду». Поліція застосувала газ, щоб не допустити зіткнень учасників протестів із прихильниками заборони абортів. У Кракові протести відбулися під гаслом «Це війна».\nКонсерваторка «традиційних цінностей» замість судді Рут\n«Безстрашна дівчинка» – скульптура перед Уолл-стріт у Нью-Йорку отримала мереживний комір на честь Рут Бадер Гінзбург. Фото twitter.com/LoriLevin\nЩе одна сумна звістка не лише для прав жінок, але й представників ЛГБТ, мігрантів та малозабезпечених верст населення в США – це призначення консерваторки на місце судді Верховного суду замість легендарної борчині за права людини та феміністичного порядку судді Рут Гінзбург.\nОстаннє бажання Гінзбург, яка померла у віці 87 років у вересні, продиктоване її онуці за кілька днів до смерті, було «не призначати нового суддю Вищого суду до обрання нового президента». Суддя знала, що нова кандидатура матиме значний вплив на багато рішень та питань щодо охорони здоров’я, прав ЛГБТ та права на аборти, цивільних прав тощо.\nСуддя Верховного суду США Рут Бадер Гінзбург стала першою жінкою на державній посаді, тіло якої для прощання виставили у Капітолії. До цього легенда громадянських прав Роза Паркс, яка померла в 2005 році, теж отримала таку шану – відзнака, яку можуть надати приватним громадянам, на відміну від державних службовців, таких як Гінзбург.\nСуддя Верховного суду США Рут Бадер Гінзбург\nВ історії США лише 33 людини, усі вони чоловіки, були покладені у Капітолії, більшість із них – президенти, конгресмени або військові керівники. Лише четверо цивільних осіб мали шану опинитися в Капітолії, зокрема й згадана Паркс.\nПісля смерті Гінзбург, яка була одним із ліберальних суддів Верховного суду, гостро постало питання про те, хто її замінить.\nТрамп висунув жінку – юристку Емі Коні Барретт, яка є завзятою консерваторкою та виступає за заборону абортів.\nЗараз суд розділений між трьома ліберальними суддями та п’ятьма консерваторами. Дональд Трамп зміг домогтися підтвердження кандидатури Барретт до того, як відбулися вибори, й головний суд країни став переважно консервативним.\nУвечері 26 жовтня Емі Коні Барретт склала конституційну присягу як суддя Верховного суду США. Церемонія відбулася в Білому домі через кілька годин після голосування за кандидатуру Барретт у Сенаті. Президент США Дональд Трамп, який виступив на церемонії, назвав цю подію «важливим днем» для Америки, конституції країни і верховенства закону.\nЕмі Коні Барретт складає присягу як суддя Верховного суду США.\nФранцуженка Еммануель Шарпентьє та американка Дженніфер А. Дудна отримали Нобелівську премію з хімії-2020 за «розробку метода редагування геному».\nНобелівську премію з хімії цього року отримали дві жінки-вчені за генетичні «ножиці». Це визначення одразу викликало море сексистських мемів у соцмережах та зневажливих коментарів, що жодним чином не применшує досягнення вчених, проте значно принижує самих «жартівників».\nФранцуженка Еммануель Шарпентьє та американка Дженніфер А. Дудна отримали Нобелівську премію з хімії-2020 за «розробку метода редагування геному». Зокрема, вони відкрили один із найточніших інструментів у галузі генної технології – так звані генетичні «ножиці» CRISPR/Cas9. Завдяки цьому інструменту науковці можуть змінювати ДНК тварин, рослин та мікроорганізмів із надзвичайно високою точністю.\nСвоє відкриття вчені зробили, коли досліджували імунну систему бактерії стрептококу. У своїй природній формі «ножиці» CRISPR/Cas9 розпізнають ДНК вірусів, але вчені довели, що цей інструмент може розрізати будь-яку молекулу ДНК у заздалегідь визначеному місці.\n«Генетичні ножиці CRISPR/Cas9 призвели до революції у молекулярній біології, відкрили нові можливості для селекції рослин, зробили внесок в інноваційні методи лікування раку, а також можуть здійснити мрію про лікування спадкових хвороб», – йдеться у заяві Нобелівського комітету.\nРозмір премії – 10 млн шведських крон (приблизно 1,2 млн доларів), які лауреатки мають поділити навпіл.\nВперше Нобелівську премію з хімії поділили дві жінки, але раніше жінки вже отримували престижну премію.\nКоли у 1911 році Марія Кюрі отримала Нобелівську премію з хімії, вона стала першим лауреатом, який отримав одразу два «Нобелі». До цього вона також отримала премію з фізики за дослідження радіоактивності.\nПремія ще раз повернулася до родини, коли у 1935-му її отримала Ірена Жоліо-Кюрі, старша донька Марії Склодовської-Кюрі. Цю премію вона отримала разом із чоловіком, Фредеріком Жоліо, який став наймолодшим нобелівським лауреатом із хімії.\nЗа історію Нобелівської премії з фізики лише чотири жінки з 216 лауреатів отримали цю нагороду, до того ж дві з них — за останні три роки.\nПро гендерну рівність Нобелівської премії та чи не став Нобелівський комітет орієнтуватися на стать людини під час відбору номінантів, пише Олег Фея у колонці у виданні «Тиждень».\nНагорода «для генія» українки\nПоліна Лішко, яка розробила новий засіб контрацепції, отримала у США престижну нагороду MacArthur.\nНауковиця з України Поліна Лішко, яка працює в університеті Берклі в Каліфорнії, отримала престижну американську нагороду «для геніїв» MacArthur та $625 тисяч фінансування досліджень протягом наступних п’яти років.\nПоліна Лішко – професорка молекулярної та клітинної біології, працює у сфері репродуктивної фізіології. Її праця дозволила розробити новий негормональний засіб контрацепції для жінок і може дозволити розробку нових унісекс-контрацептивів та контрацептивів для чоловіків. Вона винайшла препарат, який впливає на сперму і не дозволяє сперматозоїдам запліднити яйцеклітину.\nПоліна Лішко працює разом зі своїм чоловіком Юрієм Кірічком. Вони обоє закінчили Інституту фізіології імені Богомольця в Києві, а згодом перебралися працювати до США.\nПерша за 145 років\nУкраїнка Оксана Линів стане першою жінкою-диригенткою всесвітньо відомого Байройтського фестивалю за 145-річну історію його існування.\nЯк заявила відома диригентка, «є щось особливе в тому, що вона стане першою жінкою, яка диригуватиме в цьому чарівному місці» з часу заснування Байройтського фестивалю. «Ріхард Вагнер написав для жінок важливі та визначальні ролі у своїх операх та зобразив їх надзвичайно емансипованими. Ось чому, я думаю, він би пишався тим, що майже через 140 років після його смерті жінка вперше втілить в життя його чудову музику», — сказала Линів.\nОксана Линів стане першою жінкою-диригенткою всесвітньо відомого Байройтського фестивалю.\nОксана Линів народилася у Бродах Львівської області. Навчалася у Львівському музучилищі імені Станіслава Людкевича та Львівській державній музичній академії імені Миколи Лисенка. Працювала на сценах найбільших оперних театрів світу: Баварська державна опера, Берлінська державна опера, Gran Teatre del Liceu Barcelona, Theater an der Wien. З 2008 до 2013 року очолювала Одеський оперний театр. У 2017 році стала першою жінкою, яка обійняла посаду музичного керівника опери в Граці.\nПартнерство заради рівності\nУ вересні Україна отримала офіційний статус учасниці «Партнерства Біарриц» – міжнародної ініціативи рівних прав і можливостей для всіх. 11 вересня у Міністерстві закордонних справ України відбувся урочистий захід, присвячений цій події за участю посла Франції, який вручив українцям офіційного листа про приєднання до «Партнерства Біарриц».\nІніціаторкою приєднання до «Партнерства» виступила перша леді країни Олена Зеленська. Фото: president.gov.ua\nНа заході була присутня перша леді України Олена Зеленська, прем’єр-міністр Денис Шмигаль, віцепрем’єрка з питань європейської та євроатлантичної інтеграції Ольга Стефанішина та міністр закордонних справ Дмитро Кулеба.\nУ межах партнерства Україна як повноправна учасниця бере на себе зобов’язання у п’яти сферах. Це розвиток безбар’єрного публічного простору, дружнього до сімей із дітьми та маломобільних груп населення; навчання дітей принципів рівності жінок і чоловіків; запобігання насильству; зменшення розриву в оплаті праці жінок і чоловіків; створення більших можливостей для чоловіків піклуватися про дітей.\nЯк саме Україна буде реалізувати взяті на себе зобов’язання, наразі невідомо.\n«Партнерство Біарриц» було започатковане лідерами країн Групи семи (G7) на саміті в місті Біарриц 25 серпня 2019 року під головуванням президента Франції Еммануеля Макрона. Мета ініціативи – посилити відповідальність та консолідувати зусилля міжнародної спільноти щодо досягнення гендерної рівності.\nПід час засідання G7 у Біарриці була представлена доповідь Консультативної ради з питань гендерної рівності. Доповідачами були виконавчий директор у справах жінок ООН Фумзіле Мламбо-Нгкука, а також лауреати Нобелівської премії Надія Мурад та Деніс Мюквеге. Під час доповіді вони закликали всі країни, особливо «Велику сімку» скасувати закони, які є дискримінаційними; впровадити прогресивні зміни, що сприяють гендерній рівності; забезпечити необхідне фінансування для їхньої реалізації, підзвітності та управління, включаючи підтримку громадянського суспільства.\nЛабіринт гендерних квот\n25 жовтня в Україні відбулися місцеві вибори. Чи побільшає жінок в українській політиці на місцевому рівні? Адже зараз співвідношення чоловіків та жінок значно відстає від середнього показника у Європі.\nЗа місяць до виборів під Верховною Радою у межах кампанії з підтримки гендерної рівності у політичному житті під назвою «Йдеш у політику не одна» встановили лабіринт, який відтворює шлях жінок у політику.\nМета кампанії — заохотити українців підтримувати всіх жінок, які балотуються на місцевих виборах-2020, а також підвищити обізнаність населення щодо стереотипів, проявів сексизму та насильства проти політично активних жінок.\nВсередині мистецької інсталяції площею 80 м² розміщені вісім інтерактивних кімнат. Перша знайомить із контекстом проблеми. Наступні шість кімнат створені, щоб занурити відвідувачів в атмосферу бар’єрів, стереотипів та шаблонів. Остання кімната символізує підтримку жінок, які йдуть у політику. Кожна з кімнат містить авторські роботи відомих українських ілюстраторок, лауреаток українських та міжнародних конкурсів у сфері дизайну Анни Сарвіри, Євгенії Гайдамаки, Тетяни Якунової, Анни Іваненко, Євгенії Полосіної, Варвари Перекрест.\n«Радіо Свобода» протягом місяця перед виборами спілкувалася з місцевими політикинями, і ось, що вони розповіли:\n«Феміністки – до армії»\nІрина Верещук, депутатка України від «Слуги народу», балотувалася на посаду мера Києва. Пані Верещук висловилася щодо ідей фемінізму в своєрідній манері: їхнім прихильникам потрібно йти до армії, сказала вона в інтерв’ю Дмитру Гордону.\nІрина Верещук під час інтерв’ю з Дмитром Гордоном. Фото gordonua.com\n«Я зараз коли слухаю про ці «рівні можливості», «феміністичні рухи», «як політик-жінка має відрізнятися від політика-чоловіка», я їм кажу: «До армії. І все стане на свої місця», – сказала нардепка.\nЗа її словами, коли вона служила в армії, то, зокрема, «як усі», драїла плац «від снігу й усього». До згадки слова «дівчинка» в контексті служби в армії Верещук ставиться негативно. «Що означає «дівчинка»? Немає такого – «дівчинка». Усе по-справжньому. У нас немає такого», – заявила політикиня.\nІрина Верещук народилася 1979 року в Раві-Руській Жовківського району Львівської області. Навчалася у військовому інституті при Національному університеті «Львівська політехніка», на юридичному факультеті Львівського національного університету імені Івана Франка, а також у Національній академії державного управління при президентові України. Після закінчення військового інституту п’ять років служила у Збройних силах України.\nНапередодні виробів Ірина Верещук випустила низку агітаційних відео, де експлуатувалися сексистські стереотипи – про манікюр, сумочку та зачіску.\n«Ви натуральна блондинка? Який манікюр ви найчастіше обираєте?» Чи дійсно це ті запитання, які хотілось би поставити кандидатці в мери столиці, – «Радіо Свободи» запитало в Ірини Верещук. Послухайте її відповідь:\nОфіційний колір менструації\nІнститут кольорів Pantone представив колір Period (від англ. period – менструація) – новий червоний відтінок, створений для подолання стигми навколо менструації.\nІніціатором створення нового кольору виступив шведський бренд охорони здоров’я INTIMINA. Цей червоний колір буде використовуватися на підтримку його глобальної кампанії з метою зробити менструацію більш помітною та нормалізувати цю важливу функцію жіночого організму.\n«Насичений та яскравий червоний відтінок, мужній Period підбадьорює жінок, які мають менструацію, щоб вони пишалися тим, ким вони є. Щоб відчувати свою менструацію із упевненістю; пристрасно відсвяткувати захопливу та потужну життєву силу, з якою вони народилися; закликати всіх незалежно від статі почуватись комфортно та відверто говорити про цю чисту й природну функцію тіла», – такий заклик вкладають автори ідеї.\nPantone Color Institute співпрацював з INTIMINA у межах кампанії Seen + Heard, щоб створити червоний відтінок, який надихається кольором менструальної крові. Pantone та INTIMINA залучили гінекологів та вивчали дослідження, опубліковані в Medical News Today, щоб розробити саме цей відтінок. Але в жодному разі це не є точне зображення кольору менструальної крові, кажуть творці. «Натомість ми створили візуальний ідентифікатор червоного відтінку, який допоможе INTIMINA використати силу кольору, щоб поділитися своєю історією», – кажуть у Pantone Color Institute.\nМенструація без прокладок\nНещодавно головна редакторка The Devochki виклала у соцмережах фото із «запискою» від школярки, що вона пропустить заняття, і поруч рулон туалетного паперу. Запитавши, що це все може означати, отримала масу відповідей:\nпро табуювання місячних у школі;\nпро те, що під час місячних так погано, що нікуди не хочеться йти;\nпро неможливість у туалеті школи здійснити необхідні гігієнічні процедури;\nпро те, що обов’язково треба питати дозволу вийти в туалет;\nпро те, що менструація – це несерйозно, не суттєво і взагалі не привід не ходити до школи і відпрошуватися на уроках до вбиральні.\nВсе це має місце. Але фото було з кампанії про те, що не всі дівчата та жінки можуть дозволити собі купити прокладки. За даними ЮНІСЕФ та бренда Always, в Україні ця проблема стосується 20% дівчат. Проблема доступу до засобів гігієни є не тільки в Україні, але і в інших країнах. Наприклад, третина жінок до 25 років у Канаді не можуть дозволити собі прокладки. Згідно з офіційною статистикою, кожна друга дівчина в Шотландії змушена використовувати альтернативи засобам гігієни, такі як туалетний папір, шкарпетки або газети.\nВ Україні Always планує поширити 2 млн прокладок серед дівчат із різних регіонів протягом 2020-2021 навчального року.\n«Із релізу, на жаль, не зрозуміло, як, що і де. Але це хороший крок. Цікаво, чи можливо у нас реалізувати якусь програму на рівні міністерства?» – риторично запитує Оксана Павленко.\nОновлений бот протидії домашньому насильству\nМВС випустило оновлення чат-боту з протидії домашньому насильству. Тепер у розділі «Заходи впливу на кривдника» є інформація про те, що таке терміновий заборонний та обмежувальний приписи. Варто розмежовувати ці два спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству:\nїх виносять різні суб’єкти;\nвідрізняються термінами, на які виноситься кожен із цих приписів;\nрізні заходи, які можуть застосовуватися до кривдника.\nДля того щоб завжди мати чат-бот #ДійПротиНасильства під рукою, перейдіть за наступними посиланнями у зручному для вас месенджері:\nУ всьому світі та в Україні на тлі епідемії коронавірусу та карантинних обмежень кількість випадків домашнього насильства зростає з початку цього року. В Україні особливо напруженою ситуація залишається в регіонах, наближених до лінії фронту, де окрім коронавірусних реалій працюють інші фактори, насамперед, складна ситуація в регіоні та соціальне неблагополуччя населення.\nМайже чотири тисячі осіб, які вдавалися до домашнього насильства, перебувають на обліку в поліції Донецької області. Про це стало відомо під час семінару «Впровадження корекційних програм для кривдників, які вчинили домашнє насильство», який проводили в Святогорську 10 вересня. Відомо, що на обліку через вчинення домашнього насильства в регіоні перебувають 3775 осіб, винесено 643 офіційні попередження та 577 захисних приписів. До банку даних сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах через домашнє насильство, внесено 670 сімей, 65 охоплені соціальним супроводом, 1386 – соціальними послугами.\nВід початку року до суб’єктів, які здійснюють заходи щодо запобігання домашнього насильства в Донецькій області, звернулися 3670 осіб. Більшість звернень надійшло від жінок – 3278, від чоловіків – 378 і 14 – від дітей. Більшість звернень припадає на Маріуполь – 790, Слов’янськ – 313, Торецьк – 304, Лиман – 203, Костянтинівку і Бахмут – 75 і 71 відповідно.\nОперації-каліцтва проти сотень мільйонів жінок\n200 мільйонам дівчаток і жінок у світі зробили на статевих органах операції, що калічать, – йдеться, зокрема, про так зване «жіноче обрізання».\nПро це заявила Флавія Мванговія, представниця глобальної ініціативи Equality Now, під час виступу на онлайн-конференції з проблем операцій, що калічать.\nЗа словами експертки, статистику представили тільки 32 країни. 92 країни в світі, включаючи Росію, підтверджують проведення операцій на жіночих статевих органах, але не надають даних про кількість прооперованих. Лише в 51 країні світу є законодавство, яке обмежує подібні практики.\nУ Росії про проблеми операцій на статевих органах у дівчаток і жінок почали говорити у 2016 році. Тоді вийшов перший звіт групи «Правова ініціатива», в якому йшлося про проведення жіночого обрізання на Північному Кавказі. За даними правозахисників, щорічно в регіоні проводиться понад 1200 операцій на статевих органах у дівчаток до трьох років.\nУ жовтні в Росії вибухнув новий скандал – цього разу пов’язаний із примусовою стерилізацією жінок, які мешкали в інтернаті для інвалідів.\nЗа даними видання Baza, операцію зі стерилізації довелося зробити понад десяти жінкам пансіонату в Свердловській області, одна з них померла. «Керівництво змушувало жінок пройти цю процедуру, тому що в пансіонаті не можна тримати дітей», – стверджує видання.\nВлада Свердловської області спочатку заперечувала факт примусової стерилізації жінок. Директор Уктуського пансіонату Ірина Верхоланцева заявляла, що з 2006 до 2016 року 15 пацієнток, чотири з яких були недієздатні, «пройшли стерилізацію добровільно». Однак пізніше уповноважений із прав людини в регіоні Тетяна Мерзлякова все ж визнала, що в пансіонаті «мали місце 12 випадків примусових операцій».\nЗаміж через пандемію\nУ найближчі п’ять років кількість неповнолітніх дівчаток у всьому світі, яких батьки і родичі можуть силою змусити вийти заміж, зросте на 2,5 млн. Це станеться через зростання бідності, втрату робочих місць і закриття шкіл, викликаних пандемією COVID-19. Всього ж у примусовий шлюб тільки за підсумками 2020 року підуть приблизно 14 мільйонів дітей.\nМіжнародна правозахисна організація Save the Children, що займається захистом прав дітей в усьому світі, опублікувала спеціальний звіт Global Girlhood 2020 з цими сумними цифрами. З нього випливає, що тільки до кінця 2020 року ще не менше 500 тисяч дівчат ризикують вступити в насильницький шлюб і ще близько мільйона неповнолітніх дівчат завагітніють.\nЦе жахливе статистичне зростання, в порівнянні з минулим роком, на 4,3% відповідно. Раніше соціологи і правозахисники з Save the Children вважали, що до вступу в шлюб цього року будуть змушені «лише» 12 млн дівчат. За їхніми словами, все, що відбувається, – значне зростання кількості дитячих шлюбів, зростання випадків підліткової вагітності й подальший неминучий відтік таких дівчат зі шкіл – зверне назад досягнутий у цій сфері прогрес останньої чверті століття.\nЗа останні 25 років зусиллями правозахисників було попереджено близько 78,6 млн насильницьких дитячих шлюбів у всьому світі, однак, за їхніми словами, навіть на початку епідемії коронавірусу прогрес у справі припинення цієї практики сповільнився – аж до повної зупинки. Наприклад, тільки в одному Лівані кількість насильницьких шлюбів серед сирійських дівчаток-біженців із 2017 до 2019 року зросла аж на 17%.\nНині 29 млн жінок та дівчат є жертвами рабства, яке проявляється, зокрема, у примусовій праці та примусових шлюбах, а також підневільному становищі у сім’ї. Про це йдеться у новій доповіді за результатами спільної роботи організації Walk Free, Міжнародної організації праці та Міжнародної організації з міграції – обидва агентства ООН.\nГрейс Форрест, співзасновниця організації Walk Free, яка виступає проти рабства, заявила, що сьогодні кожна 130-та жінка і дівчинка живе в сучасному рабстві.\n«Реальність така, що сьогодні в рабстві живе більше людей, ніж будь-коли в історії людства», – наголосила вона на пресконференції ООН, зазначивши, що Walk Free визначає сучасне рабство «як систематичне позбавлення людини свободи, за якого одна людина використовує іншу для особистої або фінансової вигоди».\nЗгідно з доповіддю, жінки становлять 99% усіх жертв примусової сексуальної експлуатації, 84% всіх жертв примусового шлюбу і 58% усіх жертв примусової праці.\nФорум із присмаком мізогінії\nУ Запоріжжі відбувся «Перший Жіночий форум» – це перший міський захід, що підтримує рух жінок за рівні права і можливості, організований за гроші платників податків. На форумі жінки озвучили проблеми сексизму, мізогінії, професійного вигорання, домашнього насильства, кризи в розумінні «балансу» для жінок. Але, як завжди, не все було так однозначно: виникли запитання і до організації, і до тендеру, і до того, що звучало зі сцени.\nЖурналістка Катерина Майборода детально описує свої враження від цього заходу в статті «Успіх та мізогінія: блог про те, що побачила феміністка на «Першому Жіночому форумі» в Запоріжжі».\n“Організатори запросили вести форум актора і телеведучого Тимура Асланова. Він привітав учасниць “Першого Жіночого форуму” словами “Господи, які в нас чарівні жіночки!”. Словосполучення про чарівних жіночок потім лунало ще багато разів, а до спікерок – успішних бізнесвумен та вчених – ведучий звертався в зменшувально-пестливій манері: “Аліночко, Оленочка, Оксаночко …”. У якийсь момент до Тимура підійшла учасниця форуму та попросила більше не говорити слово “жіночкі” і звертатися без зменшувально-пестливих суфіксів, тому що так він нівелює той факт, що звертається до професіоналки”, – пише авторка.\nПро жіночий протест у Білорусі\nНезважаючи на декларовану гендерну рівність, жінки в Білорусі цим не користувалися. Олександр Лукашенко заснував свою соціальну політику на патріархаті, опіці над жінками та підвищенні народжуваності, що лише посилювало стереотипи і нерівність, що існували. У Білорусі жінкам досі законодавчо заборонена 181 професія із 42 робочих галузей через нібито ризик для репродуктивного здоров’я.\nПонад 85% жінок у Білорусі зайняті в низькооплачуваних сферах охорони здоров’я та соціальних послуг, розрив у зарплатах між чоловіками та жінками становить приблизно 20%. У країні фіксують високий рівень домашнього насильства щодо жінок та дітей: лише за офіційною статистикою, щороку правоохоронні органи отримують тисячі звернень. У 2018 році Лукашенко відкинув розроблений органами внутрішніх справ та громадськими організаціями законопроєкт про протидію домашньому насильству зі словами «Все це дур, взятий, насамперед, із Заходу». До управління країною в самостійній ролі Лукашенко не допускав жінок. В його команді – прессекретарка (Наталія Ейсмонт), глава адміністрації (Наталія Качанова), голова ЦВК (Лідія Єрмошина), але на посади, де потрібно ухвалювати самостійні рішення, жінок не призначають.\n«Світлана Тихановська – перша жінка, обрана президентом у Східній Європі». Сподіваюся, незабаром так напишуть у «Вікіпедії». Але важливіше там написати, що «жіночі протести» змінили білоруське суспільство, знесли укорінений сексизм та гендерні стереотипи, демонструючи, яким може бути рівність на практиці. Саме це надихає мене в «жіночому обличчі» білоруської революції», – пише про роль жінок у білоруських протестах Євгенія Андреюк в колонці «Сила рівності».\nЩе один аналіз пропонує Ірина Соломатіна – голова Ради Білоруської організації трудящих жінок, засновниця проєкту «Гендерний маршрут». Вона авторка багатьох статей і декількох книг феміністичного напрямку : «Жіночий активізм у Білорусі: невидимий і недоторканний», «Феміністська (art) критика» і «Вона була: 16 жінок, що стали частиною історії Білорусі».\nЖурнал соціальної критики «Спільне» публікує велике інтерв’ю з Іриною про білоруські протести та жінок, які у прямому сенсі рухають зміни в країні та суспільстві.\nВід абортів до вільних від ЛГБТ зон\nБлизько третини поляків зараз мешкають у громадах, які ухвалили резолюції, спрямовані проти розширення прав ЛГБТ. Резолюції не мають юридично обов’язкових повноважень, але критики вважають їх дискримінаційними. Більшість із них були схвалені в консервативних східних та південних районах Польщі.\nНаприклад, резолюція, ухвалена минулого року законодавчим органом Малопольщини, регіону, що оточує польське місто Краків, висловила «рішучу протидію громадській діяльності, спрямованій на просування ідеології ЛГБТ-рухів».\nУ резолюції зазначається, що така діяльність «втручається в соціальний порядок» та «орієнтована на знищення цінностей, сформованих багатовіковою спадщиною християнства».\nПодібні твердження часто висловлюються на найвищих рівнях влади в Польщі та католицькій церкві.\nЯрослав Качинський, лідер правої партії «Право і справедливість», яка керує Польщею з 2015 року, нещодавно назвав рух за права ЛГБТ «загрозою для самих основ нашої цивілізації». Президент Польщі Анджей Дуда переміг на перевиборах у липні після кампанії, в якій назвав ЛГБТ-рух «ідеологією» більш небезпечною, ніж комунізм.\nЦю риторику не вітають в Європейському Союзі. Голова Європейської комісії Урсула фон дер Ляєн у своєму зверненні до держав Союзу сказала, що «зони, вільні від ЛГБТ, – антигуманні зони».\n«Їм не місце в нашому Союзі», – сказала фон дер Ляєн, додавши, що комісія незабаром висуне стратегію посилення прав ЛГБТ в Європі.\nВона не згадала Польщу за назвою, але це й не було потрібно – лише одна країна ЄС вдалася до подібного антигуманного зонування.\n«Я не можу мовчати, коли йдеться про рівність, – сказала фон дер Ляєн. – Союз, де ти можеш бути тим, хто ти є, і любити, кого хочеш, та не боятися звинувачень або дискримінації. Тому що бути собою – це не ідеологія. Це ваша особистість. І ніхто ніколи не може її забрати».\nГоловна редакторка сайту про становище жінок у північнокавказькому суспільстві Daptar, дагестанська журналістка Світлана Анохіна тимчасово залишила Дагестан після того, як поліція відмовилася порушувати кримінальну справу щодо погрози їй убивством.\n«Я вжила додаткових заходів безпеки і поїхала з Дагестану на час», – заявила журналістка.\nСвітлана Анохіна. Фото emigrussia.org\nВона додала, що залишила республіку з метою безпеки. За її словами, вона досі не має на руках офіційного підтвердження, що в порушенні кримінальної справи за її заявою відмовлено. Через це вона не може оскаржити рішення в прокуратурі та республіканському МВС.\nУ липні зі Світланою Анохіною зв’язався чоловік і заявив, що у нього є «вказівка розібратися з усіма феміністками». Анохіна запропонувала йому зустрітися, але чоловік, зі свого боку, погрожував їй убивством.\nЦю телефонну розмову журналістка передала до МВС Дагестану. Там сказали, що вирішили відмовити в порушенні справи «через недостатність підстав».\nПобиття у прямому етері\nКадр з трансляції, під час якої відбулося побиття дівчини.\nПравоохоронні органи порушили кримінальну справу проти московського блогера Андрія Бурима, відомого під псевдонімом Mellstroy. Він побив фотомодель під час онлайн-трансляції, за якою спостерігали 70 тисяч осіб.\n19 жовтня 19-річна модель Олена Єфремова оприлюднила в інстаграмі відео, на якому Mellstroy декілька разів б’є її обличчям об стіл. Пізніше запис був видалений, але блогерка заявила, що звернеться до правоохоронних органів та буде добиватися покарання чоловіка. На Ютюб-канал Mellstroy були підписані понад 680 тисяч юзерів. Зараз цей канал заблокований, як і інші сторінки блогера в соцмережах.\nСправу проти Андрія Бурима порушено за статтею про побої, максимальне покарання за неї – до двох років позбавлення волі.\nБлогер дав підписку про невиїзд.\nСамогубство відомого шеф-кухаря у Парижі\nЯпонський шеф-кухар Таку Секіне, відомий своїм рестораном у Парижі, здійснив самогубство після того, як став об’єктом «помилкових» заяв про сексуальне насильство, йдеться у заяві його родичів.\nЖодної офіційної скарги на Секіне не надходило, і поліція не розслідувала справи проти нього.\nЯпонський шеф-кухар Таку Секіне. Фото Kirchgasser Photography\n39-річний шеф-кухар навчався у відомого французького кухаря Алена Дюкасса в Токіо, а потім переїхав до Парижу.\nТаку Секіне відкрив Dersou у 2016 році й одразу виграв титул «найкращого ресторану у Франції» за версією Fooding. У 2019 році він відкрив ресторан азійської кухні Cheval d’Or, який також отримав нагороду.\nВлітку ймовірна жертва написала в інстаграмі, що вона зазнала сексуального нападу від неназваного шеф-кухаря. У серпні вебсайт Atabula опублікував тривале розслідування щодо сексуального насильства та домагань на провідних французьких кухнях, сказавши, що «відомого японського кухаря», чиє ім’я також не називалося, «можна звинуватити у зґвалтуванні».\nТаку Секіне спочатку відкинув усі звинувачення та заявив, що буде битися, щоб очистити своє ім’я.\nЙого сім’я заявила, що згодом він «потрапив у бурхливу спіраль депресії».\nНайоплачуваніші жінки екрану\nСофія Вергара очолює новий рейтинг Forbes найбільш оплачуваних актрис у світі з $43 млн за 2020 рік завдяки трансляціям на ТВ-екранах, що затьмарило актрис «великого» кіно, особливо, на тлі епідемії коронавірусу, який боляче вдарив по індустрії розваг та публічних заходів. Ветеранка Голлівуду Анджеліна Джолі ($35 млн) та зірка «Диво-жінки» Гал Гадот ($31 млн) посідають друге та третє місце в списку.\nУ більшості американських кінотеатрів порожньо з кінця березня, і великі студії відкладають великобюджетні прем’єри, зокрема «Чорну вдову» зі Скарлетт Йоганссон та «Диво-жінку 2» під керівництвом жінок.\nЗагалом десять найбільш високооплачуваних актрис за 12 місяців до червня 2020-го заробили загалом $254 млн, що на 20% менше, порівнюючи з минулим роком. Усі, крім двох – Анджеліна Джолі та Емілі Блант (№6 – $22,5 млн), – основну частину свого заробітку отримали на телебаченні та в прямому ефірі. Ті, хто заробляв більшість грошей на традиційних фільмах, здобули в цьому році $58 млн проти $136,5 млн у 2019-му.\nТоп-10 найбагатших актрис 2020 року виглядає так:\nСофія Вергара: $43 млн\nАнджеліна Джолі: $35,5 млн\nГал Гадот: $31,5 млн\nМелісса Маккарті: $25 млн\nМеріл Стріп: $24 млн\nЕмілі Блант: $22.5 млн\nНіколь Кідман: $22 млн\nЕллен Помпео: $19 млн\nЕлізабет Мосс: $16 млн\nВіола Девіс: $15.5 млн.\nДатське дитяче телешоу намагається нормалізувати уявлення дітей про людські тіла. Їхній посил: «Звичайні тіла виглядають так». \n«Я не звикла бачити голу дупу та ставити їй запитання, – сказала одна дитина, яка взяла участь у шоу Ultra Strips Down, під час якого волонтери роздягалися перед публікою. – Але ми дізналися про тіло і про те, як інші люди ставляться до своїх тіл». \nШоу представляють п’ять оголених дорослих із менш досконалими тілами для аудиторії 11-, 12- і 13-річних, які можуть задавати питання моделям. Його автори кажуть, що метою є боротьба з ганьбою тіла та сприяння бодипозитиву.\n«90% тіл, які ви бачите в соціальних мережах, ідеальні, але не так виглядають 90% тіл у світі, – сказала ведуча шоу. – Ми маємо зайвий жир або волосся, або прищі. Ми хочемо показати дітям із раннього віку, що це добре». \nДіти зі школи в Копенгагені ставили такі запитання: «У якому віці у вас виросло волосся на нижній частині тіла?», «Ви хочете видалити свої татуювання?», «Чи ви задоволені своїми інтимними частинами тіла?». \nПрограма, яку показують на дитячому каналі Ultra на замовлення національного мовника DR, зараз почала другий сезон. І це шоу дуже популярне у Данії. Однак нещодавно провідний член правої Данської народної партії Пітер Скааруп висловив думку, що Ultra Strips Down «зневажає наших дітей». \nПубликация от CNN (@cnn) 20 Сен 2020 в 6:52 PDT\nТри роки тому японка Масако Вакамія помітила відсутність цікавих ігрових додатків для людей похилого віку та вирішила створити свій власний додаток у віці 81 року. Програмка (це гра) зветься Hinadan, і вона натхненна традиційним японським фестивалем ляльок.\nМасако Вакамії зараз 84 роки, вона мешкає у Канагаві, Японія, і надає можливість іншим людям похилого віку максимально використовувати технології.\nСама себе жінка називає «ІТ-євангелістка та цифрова творчиня» і каже, що ніколи не пізно почати щось нове – наприклад, навчитися кодувати. А свій перший комп’ютер жінка придбала та навчилася користуватися ним у віці 58 років.\nЯпонські авіалінії замінюють привітання «Пані та панове» на гендерно нейтральне. На цей крок авіаперевізник пішов слідом за іншими світовими авіакомпаніями, які адаптують більш інклюзивну мову для пасажирів.\nУ повідомленнях в аеропортах та на рейсах, що виконуються Japan Airlines, використовують нові форми звернення з 1 жовтня: «Шановні пасажири» та «Доброго ранку всім».\nКілька авіакомпаній у всьому світі здійснили подібну зміну як визнання небінарних та трансгендерних пасажирів. Минулого року авіакомпанія Air Canada та європейський лоукостер EasyJet заявили, що відмовляються від традиційного привітання «Пані та панове».\n«Ми прагнемо бути компанією, яка створює позитивну атмосферу і поважає всіх наших клієнтів, – заявили в Japan Airlines. – Ми взяли на себе зобов’язання не вдаватися до дискримінації за статтю, віком, національністю, расою, етнічною приналежністю, релігією, інвалідністю, сексуальною орієнтацією, гендерною ідентичністю чи іншими особистими властивостями».\nПрихильники гендерної рівності заявляють, що корпоративна підтримка прав ЛГБТ зростає в соціально-консервативній Японії, де одностатеві шлюби залишаються незаконними та існує відверте гей-табу.\nДівчата з колективу ImillaSkate одягають аутентичне вбрання своїх бабусь під час катання на скейтборді, щоби продемонструвати свою культуру та популяризувати спорт серед жінок. Ім’я колективу, що означає «дівчина та скейтборд», поєднує аймару – індіанську мову – та англійську. ⠀\n«Я люблю цей вид спорту, я люблю свою культуру і я люблю бути жінкою, і саме це спонукає мене продовжувати», – говорить Ейде Чоке, зав’язуючи шнурівки Vans та одягаючи маску на обличчя.  ⠀\nГрупа з п’яти дівчат у Ла-Пасі, Болівія, приєдналася до руху, який народився в центральному болівійському регіоні Кочабамба в липні минулого року. Там більше десяти молодих жінок привернули увагу завдяки віральним відеороликам, опублікованим у Facebook, на яких вони катаються на скейтах вулицями Кочабамби, одягнені у вбрання корінного народу. ⠀\nЗазвичай скейтбордистки в Ла-Пасі носили джинси, вільні футболки та кепки – як усі представники скейт-культури. Жінки аймари традиційно носять багатошарові спідниці завдовжки до щиколотки, вишиті блузи та хустки з капелюхом, з-під яких видно довгі чорні коси.  ⠀\nЧоловіча сукня Gucci\nБренд Gucci випустив сукню для чоловіків, намагаючись «порушити токсичні стереотипи, що формують чоловічу гендерну ідентичність».\nЯскраво-помаранчевий виріб із перламутровими ґудзиками та білим коміром «у дусі Пітера Пена» офіційно внесений до категорії «довга сорочка з бавовни з тартаном». На фото чоловіча модель одягнута в цю сукню з парою синіх джинсів та аксесуарами з різнокольоровою шапочкою, ретрокросівками та сумкою через плече.\nСукня, що коштує нереальні $2200, викликала хвилю жартів та мемів у соцмережах.\n«Gucci продає тартанову сукню вартістю $2200 для чоловіків. А що ви зробили в 2020 році?» – запитує один із користувачів.


Як вставити скло у двері, на що звернути увагу? | Відповідь тут ;-)\nІнструменти для обробки і встановлення скла\nШтапики, клини та інші спеціальні матеріали\nВставляємо скло у двері: основні правила. Причин, вставити нове скло в міжкімнатні двері, сила-силенна. У будь-якому випадку приємно, коли сам розбираєшся в цьому питанні і можеш заощадити значні кошти на виклику майстра. Тим більше під час ремонту скла в двері намагаються вставити в саму останню чергу, щоб не розбити їх.\nПеред тим, як вставити скло у двері, важливо підібрати не тільки якісні зразки, а й максимально відповідні інтер’єру. При цьому, навчившись легко виконувати цю роботу, можна з легкістю міняти інтер’єр і відповідний настрій в кімнатах. Навчитися, як обробляти скло важливо, адже цей етап безпосередньо впливає на збереження матеріалу під час роботи з ним. Відомо, що скло крихке, а при найменшому незручному русі будь-яким інструментом можна нанести пошкодження.\nПроцес безпосередньої вставки скла безпосередньо залежить від типу його кріплення в дверях. У всіх старих і в деяких нових скла кріпляться спеціальними штапиками, а багато сучасні двері, які були виготовлені фабричним виробництвом, мають приховану систему фіксації скла. У будь-якому випадку перед роботою важливо, як відшліфувати скло, щоб його вставка не ускладнюючи. До того ж важливо, як полірувати скло, так як від цього безпосередньо залежить його бездоганний зовнішній вигляд.\nПерший спосіб вставки скла увазі підготовку якісних штапиків, які будуть надійно фіксувати скло. Вони можуть бути звичайними або фігурними, але все обов’язково кріпляться на невеликі гвоздики. У необхідний отвір відвідується скло, потім встановлюються штапики на рівних відстанях один від одного для максимальної фіксації. Потім штапики надійно зміцнюються невеликими гвоздиками.\nУстановка скла в двері другого типу здійснюється за допомогою спеціальних клинів, які заздалегідь витягуються з дверного торця. А після того, як скло розміщено всередині, клини надійно фіксуються всередині. Установка скла в міжкімнатні двері такий же трудомісткий процес, наприклад, як відполірувати лобове скло. Тому підготовку і саму роботу необхідно виконувати відповідально і уважно. Під час роботи рекомендується двері розташовувати горизонтально, а використання різних силіконових або гумових герметиків заборонено.\n← Як швидко виростити петрушку: практичні рекомендації\nЯк вибрати радар паркувальний самостійно? →


Розфарбуй мою долю. Анна Харламова » Супер бесплатные книги в электронном формате\nПросмотров: 566 - 12 февраль 2019\nМріяти - означає вірити. Ідучи до своєї цілі, Туня натрапляє на перші перепони до їх здійснення. Але життя завжди знає, який шлях, які доріжки потрібні для того, щоб по-справжньому оцінити отримане. Саме знайомство з Паскуалем, дає зрозуміти Туні, що поки ідеш до цілі, можна здійснювати бажання, про які навіть не думав, але вони є найголовнішими у житті. Щире кохання хлопця робить справжню казку для Настуні. Вона його кохана і він зробить усе можливе для здійснення її мрії, та розфарбує її долю у яскраві фарби. Справжнє кохання. Пристрасть переплетена з ніжністю. Вир емоцій. Це все чекає у цій книзі\nЗагрузить: Розфарбуй мою долю. Анна Харламова\nІніціація. Люко Дашвар\nАеропорт - Артур Хейли\nШлях філософії: з XVII по XX ст. [У 2 Кн.]


Чиї ви, діти, будете?..\nНавіть не заради сльозинки дитини, котра однісінька вартує більше, ніж увесь брехливий дорослий світ, а хоча б заради власної совісті у переддень Великодня  родинного, наповненого позитивною енергією свята  ми всі мали б зізнатися, що у нашій Хаті нам на сором живе багато голодних дітей, хворих дітей, сумних дітей, самотніх дітей, нічиїх дітей. Вони світять очима з усіх кутків, питають: "Чи ж довго ви, дорослі, вдаватимете, ніби нас немає?" Зурочені ми, якщо не бачимо цього. Зважаючи на дату, саме час кожному батькові й кожній матері йти до церкви й просити у Бога розуму, просити серця... Між іншим, якщо котромусь читачеві ці слова видаються надто пафосними чи ця мораль надто прописною  даруйте, але в інший спосіб, боюся, я не наближу вас до жахливого факту: Україна має найбільше в Європі безпритульних, "циганських" дітей.\nУ кожного з них своя історія, проте їхні історії схожі в одному  якогось дня всі ці діти залишились наодинці з вулицею, причому в тій ситуації це було меншим нещастям, ніж мешкання під одним дахом (люком) з батьками чи іншими родичами. Бо життя поряд з деградованими, хворими, безвідповідальними й агресивними людьми  щоденна тортура. Вулиця ж, принаймні, заселена не лише одними фізичними й моральними каліками. А пристойно вбрані люди, лискучі машини, великі вітрини вселяють надію на краще.\nХТО-ХТО В ЦІМ ПІДВАЛІ ЖИВЕ?\nСтарший оперуповноважений кримінальної міліції у справах неповнолітніх Кіровського РВВС майор Ольга Берегуленко роками має справу з маленькими людьми, чиї долі зазнали великих катастроф уже на порозі життя. Вживлені в її серце почуття тривоги й відповідальності за цих самотніх мореплавців морозяними зимовими вечорами і дощової осінньої пори  повсякчас нагадують їй про тих, хто саме тепер тулиться в якомусь підвалі до гарячої труби, тих, з ким вона зустрічалася сьогодні, вчора, призначила побачення за тиждень. Це нелегко  знатися з юними мешканцями підвалів і теплотрас. Тут у рожевих окулярах не походиш. Один із таких добрих знайомців Ольги Яківни  хлопчик 11-12 років  мешкає десь на "нижніх поверхах" Ковалівки, поблизу ринку "Босфор". Жінка картається тим, що досі не змогла йому нічим допомогти. Його стиль життя характеризує як унікальний. Хлопчик тримається осторонь своїх побратимів. Він не бруднуля, не підбирає недопалків, не п'є алкоголю, як середньостатистичний малолітній волоцюжка. Оперуповноважений каже, що в ньому відчувається добра порода, це доводять "правильні риси обличчя, білосніжні зуби, завжди чисті руки". Хлопчик не пам'ятає імені, котре йому дали при народженні, зате вміє читати й писати.\nО.Берегуленко навіть знає його щоденний і, до речі, незмінний раціон: півторалітрова пляшка молока і декілька булочок. Цей малий самотина пам'ятає про себе небагато. Лише припускає, що народився і жив з мамою десь під Одесою. Мама, каже, гірко пила і не годувала його (так починаються майже всі дитячі поневіряння), через що хлопчик, котрому на той час виповнилося років шість, одного дня сів у поїзд і подався світ за очі. Жив у притулках Києва, Запоріжжя, ще десь. Звідусіль утікав. У Кіровограді опинився після того, як залізнична міліція зняла з поїзда, перепинивши по дорозі в Крим. У перерві між мандрівками випало трохи повчитися у школі, через те й "грамотний" тепер. До речі, цікаво  цей Гаврош справді не пам'ятає ні матері, ні дороги додому чи боїться, що його повернуть туди, де було нестерпно погано, і змушений вдавати забудькуватого?\nНЕ ХОЧУ ДО МАМИ...\n...Принаймні, ці діти, про яких я зараз розповім, додому повертатися не хочуть. Днями на ринку "Престиж" виявили трьох малолітніх мешканців Смоліного. Два хлопчики і дівчинка втекли від батьків і, здається, нічого не втратили: вдома їх просто не помічали. Через горілку і безробіття (де тут причина, де наслідок  нехай з'ясовують соціологи) їхні рідні (чомусь це слово намагається вискочити з рядка) забули не лише про обов'язок, але й про милосердя. Іншими словами, вони здичавіли, як дичавіють, опинившись на самому соціальному дні, тисячі людей навколо нас. Недаремно цих трьох діток, між іншим, із двох різних сімей, співробітники міліції у справах неповнолітніх вирішили відразу направити до обласної лікарні  вони мало скидалися на щасливих і здорових дітей. Дівчинку поклали на обстеження, а хлопчиків направили у шкірвендиспансер через те, що виявили у них тамтешню хворобу  коросту. У кращому випадку на цих дітей далі чекає притулок, школа-інтернат і, якщо порядне, то дуже скромне життя. Частіше ж маленькі пілігрими, подорослішавши, знову опиняються на вулиці. Як не сумно, а слід визнати, що лінія їхньої долі викривилася ще у відправній точці, життя успішних людей зазвичай складається інакше. Навіть не питаю, хто в цьому винен...\nЦих двох дівчаток примітили на Новомиколаївці, у районі ринку. Природна річ  вони побиралися чи, мабуть, краще сказати, просили їсти. Одній  дванадцять років, другій  ... два, рідні сестри. Приїхали, як потім з'ясувалося, зі Знам'янки. Втекли від мами і її співмешканця. Всього у мами дітей  четверо. Всі  голодні. Мама  це вже дійсно звучить нав'язливо  п'є без міри. Співробітники вже згадуваної служби у справах неповнолітніх спробували влаштувати дітей у притулок, аж тут з'явилась мама і, посилаючись на свої цілком законні (нібито) права, забрала дітей до Знам'янки, до горілки, до голодного столу, до гарячого ложа. Не дивно, що вже за якихось два дні обоє дівчаток  ручка в ручці  з'явились в обласному центрі. Їсти ж треба.\nДодам ще два слова, аби ненормальність ситуації, в якій опинились ці діти, стала абсолютно очевидною. Коли жінки на базарі (котрі, як відомо, знають абсолютно все і завжди готові дати цінну пораду і старому й малому) доводили старшій дівчинці, що в інтернаті жити безпечніше, ніж з її мамою, бо та, мовляв, допившись до ручки, може якось і продати її за пляшку будь-кому, то вона, дванадцятирічна, вже розуміла, про що йдеться.\n...А в селищі Новому одна (та чи справді вона така одна?) п'ятнадцятирічна дівчина з багатодітної родини вже давно не має жодних ілюзій щодо фізичної природи стосунків між чоловіком і жінкою. Втім, тут треба висловитись правдивіше: одна п'ятнадцятирічна дівчина із селища Нового продає своє тіло на автотрасі (добре, як кажуть, відомій своїми послугами трасі Нове  Кіровоград), бо прогодуватися в інший спосіб не може. А її одинадцятирічний брат жебракує, перебивається, чим Бог пошле. Божевільність цієї сімейної ситуації полягає в тому, що мати підлітків здорова і при своєму глузді. Вона живе із другим чоловіком і навіть варить удома борщ, але лише для його  чотирьох  дітей. Принаймні, такий вигляд це має зовні. Про стороннє, знову ж таки, око жінка перетворилася в чужій хаті на рабиню, а своїх дітей занедбала. Про чоловіка  мова окрема. Свою першу дружину, до речі, він позбавив материнських прав у судовому порядку. З другою жінкою і її дітьми виходить, він учинив інакше  перебрав на себе повноваження судді і вчинив самосуд. Питання ось у чому: як жінка погодилась із таким вердиктом, чому їй забракло духу постояти за свою кровинку, заявити: "Ваша честь, мої голодні дітки із таким вироком не згодні!"?\nЯ мешкаю на Черемушках, у районі 9-ї та 13-ї шкіл. Майже кожного дня, як і всі, викидаю сміття. Простую собі з пакетом заасфальтованим майданчиком до баків за цегляною огорожею... Донедавна я навіть гадки не мав, що під тим асфальтом... Так, так ... під тим асфальтом у люках облаштувало собі домівку аж шестеро дітей. Віком від десяти до дванадцяти років. Цю інформацію я дістав у міліції. Якось виходив уночі, агукав туди, під кришку люка: ані звука у відповідь. Якби не професійна необхідність озиратися навколо частіше і дивитися під ноги пильніше, то, мабуть, і тих малих "мишенят" я б не помітив, як не помічає їх більшість заклопотаних своїми справами людей. Або щораз проходив би повз них, вдаючи, ніби не помічаю, як це роблять державні мужі, котрі формують бюджети, фінансують притулки, приймальники-розподільники, інтернати, благодійні кухні(?). Але ж "мишенята" виростуть і стануть дорослими мешканцями "нижніх поверхів". І тут, державний муже, ти вже нікуди не дінешся, змушений будеш витрачатися на "пастки" і "капкани": на кийки для міліції, на ґрати для в'язниць. Здається, притулки обійшлися б дешевше.


DataLife Engine > Версия для печати > Що зробив для України Саакашвілі?\nЩо зробив для України Саакашвілі?\nПодії останніх днів розділили громадськість на два табори: захисників і супротивників Михайла Саакашвілі. Байдужих до його персони точно не залишилося.\nОдесит Сергій Галецький підводить підсумки діяльності Саакашвілі за весь час його перебування в Україні.\nПоявились вопросы по Саакашвили… типа он ничего не сделал… подбиваю бабки…\n7 — в плане — дорога на Европу, Одесса Рени… ждем только денег с таможни…


На Тернопільщині від розмитнення автоблях в бюджет надійшло майже півмільярда гривеньНовини Тернополя та області - Галас | Новини Тернополя та області - Галас\nавтор: Галас категорія: Гроші, Новини, Новини 14.05.2019\nВпродовж січня-квітня цього року Тернопільська митниця ДФС спрямувала до Державного бюджету України 828,4 млн гривень. Про це повідомила очільниця відомства Оксана Антонович.\n«Порівняно з аналогічним періодом минулого року цьогоріч надходження зросли на 381,4 млн грн або на 85 відсотків», – констатувала вона.\n← Запам’ятайте прізвища депутатів і… робіть висновки. Зеленський прокоментував парламентський день\nУ Тернополі визначили господаря приватного дитсадка →


Книга про першоджерела Свята Героїв - 6 Травня 2011 - НСКУ: Івано-Франківська обласна організація\nГоловна » 2011 » Травень » 6 » Книга про першоджерела Свята Героїв\nКнига про першоджерела Свята Героїв\n14 травня в Івано-Франківську відбудеться презентація книги «Свято Героїв». Початок презентації о 14:00 у культурно-мистецькому центрі «Є». Упорядником брошури є Володимир Половський, організатор заходу — Івано-Франківська станиця Пласту НСОУ.\nКнига молодого історика Володимира Половського «Свято Героїв» видана івано-франківським видавництвом «Лілея НВ». Видання висвітлює походження цього свята в українській історії, опираючись на історичні документи діяльності Організації Українських Націоналістів. Відзначають цю дату зазвичай у другій половині травня, адже в цей час у різні роки загинули чи були вбиті провідники української звитяги: Микола Міхновський, Симон Петлюра, Євген Коновалець. Хоч ця дата і має трагічний відтінок, проте рішенням великого збору ОУН вона відзначається як Свято Героїв — свято ідейної відданості, жертовності та звитяги. У брошурі також подані ілюстрації які зазвичай використовувались у тематичних підпільних виданнях 40-х років минулого століття.\nНа презентації також відбудеться акустичний концерт лідера Київського гурту «Тінь Сонця» Сергія Василюка. Музикант представить загалу композиції на патріотичну тематику, а також виконає авторські ліричні композиції.\nПереглядів: 838 | Додав: Dnister


Docudays UA провів «Мистецьку війну» на ZAHIDFEST — Міжнародний фестиваль документального кіно про права людини Docudays UA\n8 серпня відбувся показ фільму «Мистецька війна» п’ятничному кіномарафоні від мистецького фестивалю ZAHIDFEST. Показ організований Docudays UA спільно з Amnesty International. Фестиваль проходив 8-10 серпня у с. Родатичі неподалік Львова. Серед акордів відомих українських і закордонних гуртів, герцю танців та мальовничого ландшафту,організатори запрошували поміркувати про мистецтво як найбільш безпечну і найдієвішу зброю. ZAHIDFEST – це локація і вектор руху водночас. Це спрямування наших громадянських переживань, побоювань і бажань.\nУ своєму фільмі «Мистецька війна» (2014 р., Німеччина) режисер Марко Вілмс переконує, що мистецтво є найкращою зброєю. У Каїрі, де після 30 років автократії президент Мубарак був скинутий із посади народом, це гасло досі втілюється у життя. Нині вулиці належать їм – молодим повстанцям і художникам. Ґрафіті-художники та малярі змушують стіни «говорити». Дні боротьби оживають в їхніх закривавлених портретах, часи анархії – в карколомних колажах, спроби звільнення від придушеної сексуальності – в непристойних картинках.\nСпівпраця Docudays UA із Amnesty International вже стала щорічно традицією. Минулого року ми презентували спільний кінопоказ на Міжнародному фестивалі мистецтв «Франко.Місія».\nZAHIDFEST — це український щорічний фестиваль сучасного мистецтва, що відбувається з 2009 року на Львівщині. Цього року фестиваль відбувся в готельно-відпочинковому комплексі «Чарівна долина», с. Родатичі, Львівська область.\nДетальніша інформація – на сайті http://zaxidfest.com


Заліщицька централізована бібліотечна система: березня 2009\nКонкурс поетичного рядка "Студентські струни"\n12 березня у районній бібліотеці було проведено відбірковий обласний конкурс поетичного рядка «Студентські струни», який організований Тернопільським національним педагогічним університетом імені В. Гнатюка та обласним управлінням у справах сім`ї, молоді та спорту Тернопільської ОДА.\nМетою цього конкурсу є залучення талановитих та творчих студентів і старшокласників шкіл до написання віршів, а також організація культурного дозвілля молоді навчальних закладів.\nУ першому відбірному етапі конкурсу «Студентські струни» взяли участь активні члени клубу творчої молоді, який діє при юнацькому відділі бібліотеки. Це студенти коледжу: Палагнюк Мар`яна (24 група), Левинська Лілія (34 група), Гандзюк Наталія (14 група), Гуйван Катерина (11 група), Івасів Ірина (14 грн), учениця 11 класу ЗОШ ім. О. Маковея Буринюк Христина. А також Дяків Надія – учениця 9 класу Заліщицької гімназії ім.. Братів Гнатюків, Сторощук Наталія, Тремблюк Юлія – учениці 11 класу ЗОШ с. Синьків, Максимів Світлана – учениця з курсу Заліщицького ВПУ №7.\nВболівали за успіхи молоді студенти та школярі, які цікавилися поезією та творчістю своїх колег.\nДо складу журі ввійшли відомі на Тернопіллі літератори, члени Національної спілки письменників України Петро Сорока – поет, викладач університету ім. В. Гнатюка, Богдан Бастюк – поет, а також студенти ТНП Університету: Стасюк Юлія – студентка 4 курсу, Дяків Оксана – студентка 3 курсу та Іван Проданик - спеціаліст відділу у справах сім`ї і молоді райдержадміністрації.\nПереможцями у трьох номінаціях стали:\n«Патріотична лірика» - Христина Буринюк – 1 місце.\nНаталка Гандзюк – 2 місце.\nНаталка Сторощук – 3 місце.\n«Інтимна лірика» - Катерина Гуйван – 1 місце.\nМар’яна Палагнюк – 2 місце.\nЮлія Тремблюк – 3 місце.\nФілософська лірика – Надія Дяків – 1 місце.\nЛілія Левинська – 2 місце.\nСвітлана Максимів – 3 місце.\nУчасники конкурсу були нагороджені грамотами відділу у справах молоді і спорту райдержадміністрації. Номінанти-переможці, що отримали перші місця, готуватимуться для участі у конкурсі, що відбудеться в Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В.Гнатюка.\nПобажаймо успіху та перемог творчим особистостям. Серед 20 найкращих учасників будуть Дяків Надія, БУринюк Христина, Катерина Гуйван.\nПоетичні твори усіх переможців ввійдуть до збірки «Студентські струни».\nОпубліковано Odmin о 10:59 Немає коментарів:


Samsung отримав патент на розумні лінзи - Pingvin.Pro\nГоловна » Технології / Новини ІТ » Samsung отримав патент на розумні лінзи\nНовий патент, виданий Samsung, передбачає, що компанія може зайнятися розробкою інтелектуальних контактних лінз. Окуляри доповненої реальності – це звісно класно, але використання технології в контактних лінзах – це взагалі новий кордон. Хоча, як ми знаємо, вона є на меті технологічних гігантів протягом деякого часу. Зрештою, в 2014 році Google оголосив, що працює над концепцією.\nЯк докладно описано в патенті, пропоновані лінзи Samsung можуть надати різноманітну інформацію. І також вони можуть бути корисні для відстеження здоров’я. Зазначається, що лінзи можуть проектувати світло прямо на сітківку ока, щоб візуально надати йому необхідну інформацію. Зазначена інформація буде передаватися на будь-який зовнішній пристрій.\nІдеї дизайну Samsung показують багатошарову лінзу з крихітним дисплеєм, встановленим в його центрі, і безліч інших елементів, розташованих навколо нього. Маленька тонкоплівкова камера потенційно здатна захопити і вашу точну точку огляду. Лінзи можуть запропонувати набагато ширше поле зору, ніж окуляри. Як саме лінзи функціонуватимуть з точки зору користувацького досвіду, поки не зовсім зрозуміло. Проте, наявність антени в проектному зображенні означає, що лінзи потенційно можуть з’єднуватися з цілим рядом пристроїв або, можливо, з супутнім застосунком.\nSamsung (1225) контактні лінзи (2) Лінзи (2) Патент (268) Розумні лінзи (1)


За рік кількість злочинців у складі організованих груп зросла на 260 осіб - 0332.ua\nЗа рік кількість злочинців у складі організованих груп зросла на 260 осіб\n21:46, 15 березня 2018 р.\nПонад 3 роки в Україні боротися із організованою злочинністю нікому. За рік (6 місяців 2016 — 6 місяців 2017 років) кількість осіб, яким було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у складі організованих груп і злочинних організацій, зросла з 267 до 532 осіб. А кількість осіб, яким було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зросла з 93 до 137. Тому створення нового підрозділу є необхідним.\nПро це повідомив експерт з питань реформування МВС Михайло Цимбалюк, пише УНН.\nВін нагадав, що у лютому 2015 року ВР ліквідувала Управління боротьби з організованою злочинністю (УБОЗ) в структурі МВС. Такий крок був передчасним і фактично дозволив організованій злочинності твердо стати на ноги.\n"Свого часу УБОЗ мав певний негатив на собі, але мало хто говорить про те, що в 90-х роках УБОЗ виконав своє основне завдання — практично мінімізував організовану злочинність в Україні. Потім в систему МВС прийшла нова команда так званих "реформаторів", яка ліквідувала УБОЗ, нічого не створивши на заміну. Саме через це сьогодні ми маємо сплеск великої кількості злочинності, в тому числі — організованої. І не тільки в кримінальному світі по бандитській лінії, але й по економічній також. Тобто цією темою зараз буквально ніхто не займається”, — пояснив експерт.\nВ Україні планують сформувати новий підрозділ з протидії організованим злочинним угрупованням.\n"Управління стратегічних розробок і аналізу (УСРА). Це — реанімація старої структури під новою вивіскою", - зауважив експерт.\nЕксперт вважає, що МВС буде вкрай складно сформувати склад УСРА, бо фахівці неохоче поповнюватимуть ряди працівників нового підрозділу.\n“Вони втратили фахівців, які мали досвід боротися із злочинністю. Хтось вже влаштувалися на інше місце робити, а щодо інших — то я маю сумнів, що вони повернуться під те керівництво Нацполіції, яке зараз діє. Їх принизили, викинули із системи, держава їх не захистила, і сьогодні ці люди опинилися на узбіччі всіх процесів боротьби зі злочинністю”, — пояснив М. Цимбалюк.\nЗа словами голови Національної поліції Сергія Князєва, департамент займатиметься протидією суспільно небезпечним організованим групам та злочинним організаціям, зокрема, кримінальним авторитетам, які мають вплив на суспільно важливі сфери життя.\nЗ березня минулого року кримінальну поліцію в Україні очолює перший заступник Голови Нацполіції В’ячеслав Аброськін. Він також відповідальний за боротьбу із ОПГ, про результати якої постійно публічно висловлюється.\nНатомість за останні 3 роки Аброськін у 40 разів примножив свої грошові статки.\nзлочин організованазлочинність МВС Україна


У Дніпрі реконструюють флотилію юних моряків (ФОТО) | ШоТам\nУ Дніпрі реконструюють флотилію юних моряків (ФОТО)\nУ Дніпрі триває реконструкція міської флотилії юних моряків і річковиків.\nТак, замість купи сміття з’явився причал, а доріжки із щебню облаштували новим покриттям.\nОкрім цього зроблене освітлення, вже частково замінено паркан, облаштовано місце для зберігання човнів, встановлена альтанка, завезені нові біотуалети та душові кабіни.\n«Для нас важлива ця реконструкція, бо логічно, що вихованці флотилії мають отримувати практичні знання на базі біля води. Сама водна база у нас вже приблизно 40 років, і за весь цей час жодної реконструкції, капітального чи поточного ремонту не було», – розповіла директорка міської флотилії юних моряків та річковиків Дніпровської міської ради Юлія Сидорова.\nВихованці флотилії отримають як практичні, так і теоретичні знання. У теплий період заняття проходять саме на базі. Діти вивчають устрій судна та займаються вітрильним спортом, водною практикою на байдарках, шлюпках, каяках.\n«Флотилія – це один із закладів позашкільної освіти, який виховує національно – патріотичний дух. Від свого початку він діє як профорієнтаційний заклад, який знайомить дітей з морською справою. Велика кількість наших вихованців після закінчення флотилії вже йдуть на службу в Збройні сили України», – йдеться у повідомленні.\nРеконструкція міської флотилії ще триває, і на черзі волейбольне поле та добудова паркану.\nНагадаємо, у селі на Волині відкрили модернізовану школу.\nВлітку пожежі знищили величезні масиви лісу біля Сєвєродонецька, а відновити їх взялися… на Львівщині.\nПередали на схід 10 000 саджанців сосни. А 250 волонтерів висадили їх біля постраждалого села.\n“Мама копає, донька подає, а син саджає” – розповіла Ольга Бойко.\nБатьки, діти та військові пожертвували своїм вихідним. А дехто з волонтерів навіть приїхав з Львівщини.\n“Ворог підпустив сюди червоного півня, то ось ми допомагаємо” – розказав Олександр Ганущин.\nРазом засадили 3 га лісу. А незабаром саджанці пришлють ще з Тернопільщини та Одещини!\nЯк ми повідомляли раніше, стало відомо, як оновлять Сквер Київських Інтелігентів.


Малогабаритна і простора вітальня вимагають підбору принципово різної меблів. Хочете завжди відчувати себе комфортно в будинку. Який би інтер’єр у вас в квартирі не було, який би ви не вибрали колір стін, шпалер, підлоги і стелі, класична меблі підійде під все. Це невисокі дивани з затишними спинками, красиві різьблені світильники, непомітні крісла в пастельних тонах. Якщо вам це подобається, значить, краще ви будете себе почувати серед класичного інтер’єру. Також Ви можете знайти все необхідне на ресурсі кромочная лента пвх.\nНатуральність матеріалів, екологічність меблів у поєднанні з гармонійними лініями, обтічні форми, сучасна фурнітура – ознаки модерну. Це напрямок меблевого дизайну, в якому головне – мінімалізм і лаконічність. Тумбочки і шафи, ліжка та комоди в цьому стилі органічно впишуться в обстановку будь-якого будинку. Друга його назва – сільський стиль. Це в основному дерев’яні меблі. Вона відрізняється надійністю, солідністю, якістю. Натуральний камінь і кераміка доповнюють інтер’єр.\nПредставницею стилю може бути стільниця з мармурової крихти, шафи з білого дуба, ліжка з темного венге та інші. Цей стиль комфортний для тих, хто любить завитки, різьблення, художню ковку, позолоту. Меблі в стилі бароко можна відрізнити відразу. Це виті колони, янголи в головах ліжка, їх доповнюють складні декоративні панелі, гравюри, різьблені сходи. Навіть ніжки журнального столика в стилі бароко відрізняються тонкою складною роботою.


4. 6. 1. Соціальна база - Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів\nСкачати 4.94 Mb.\nРозмір 4.94 Mb.\n4. 7. Партійна програма\n4. 7. 1. Функції партійних програм.\n4. 8. Стратегія і тактика 4. 8. 1. Центр (фокус) звернення.\n4. 8. 2. Види стратегій.\n4. 6. 1. Соціальна база. Функціонування партій у політичній системі значною мірою залежить від природи та розміру їхньої підтримки. Ця підтримка може бути засвідчена через активне або звичайне членство, через постійну або випадкову лояльність. У деяких партіях члени і прихильники представляють різну групу населення, в інших – члени і прихильники є представниками усіх прошарків суспільства. Розмір джерел підтримки називають соціальною базою партії. Більшість партійне обмежують себе однорідною соціальною базою, але деякі класифікуються як вузькобазові. Їхня база може бути кількох видів. Партія може розвинутись (як, приміром, старі шведські партії) з одного з історичних станів. Це стосується також партій, які виступали політичною організацією певної релігії (як, приміром, Католицька партія імперської Німеччини. Це може бути партія, яка представляє певний економічний інтерес (як партія середнього стану Веймарської республіки. Це може бути партія, яка представляє певну етнічну меншість. І зрештою, це найбільш відомий тип партії з обмеженою соціальною базою, політичний представник певного соціального класу – так звані класові партії, якими були марксистські партії. На відміну від партій з обмеженою соціальною базою, сучасні партії – це партії, соціальна база яких є широкою. Демократична партія США і Ліберальна партія Канади близько підходять до цього ідеалу. Менш виразними прикладами були б консервативні партії Великобританії і Канади, Республіканська партія США, християнсько-демократичні партії Німеччини та Італії, сучасна Лейбористська партія Великобританії. Підтримка партій була предметом багатьох досліджень з досить різними підходами. Найдавнішим емпіричним дослідженням партійної підтримки є робота А. Зігфріда. Це дослідження є прикладом виборчої географії, тобто воно досліджує географічний розподіл партійної підтримки. У дослідженнях цього типу\nвисновків доходять на підставі статистичних співвідношень між політичними та іншими характеристиками, такими як міське чи сільське місце проживання, заняття, релігія. Сила виборчої підтримки для партії у регіоні і характеристика цього регіону трактуються як залежні ознаки. Часто такі аналізи регіональних моделей виборів розширюються через певний проміжок часу. Цей напрям характеризує робота В. О. Кі, головного представника виборчої географії в США, та його послідовників. У багатьох цих дослідженнях надання переваги партії у певному регіоні вважається неполітичною характеристикою цього регіону, однак, є й інші твердження, згідно з якими політичні фактори (такі, наприклад, як партійна лояльність) є визначальними. Дослідження в політичній географії визначили провідні сфери зміну моделях виборів. Вони відкрили розмір політичного секціоналізму і конкурентності в регіонах. У таких дослідженнях також вивчався соціальний вплив на поведінку під час виборів. Дослідження результатів виборів дають інформацію про види партійної підтримки, а також про стабільність цієї підтримки, про результати зусиль партії, спрямованих на збільшення кількості прихильників і також про силу чи слабкість політичних партій, як їх бачать виборці. Одна сфера, яку вони висвітлюють неповністю вплив на підтримку партії діяльності самої цієї політичної партії, а також тих, хто діє у структурі уряду.\nВажливим елементом сучасного розуміння політичної партії є сповідувана нею програма політичної діяльності. Програма є головним фактором, який об’єднує членів партії. Програма неповинна бутині широко розписаною, ні занадто конкретною, ні тим паче об’єктивно раціональною. Достатньо, коли вона формує\nпевні цілі діяльності, які схиляють людей до вступу в партію і спільної праці над їхньою реалізацією. Програма партії може змінюватися залежно від історичних умов. Слід також зауважити, що між тим, що робить партія, та її програмою може бути суттєва різниця. Так само можуть різнитися мотиви, з яких люди вступають у партію частина з ідейних переконань, а частина для реалізації своїх особистих намірів. На початку XIX ст., коли партійні угруповання були ще нечисленними, партійна приналежність давала її членам надію реалізувати свої корисливі цілі (насамперед, через здобуття якоїсь публічної посади. Такі партії М. Вебер називав партіями патронажу. Однак, із зростанням чисельності партії щораз більше її членів були позбавлені можливості отримання особистих вигод. З метою зацікавлення цих людей і залучення їх до партійної роботи застосовувались інші мотиви, зокрема, прагнення людей до таких загальних цілей, як свобода, демократія, соціальні реформи чи революція, тобто ідеологічні мотиви, а партії ж, які групувалися навколо цих цілей, називалися ідейними чи світоглядними. Політичні програми партій можуть мати різноманітний характер. За певних історичних ситуацій з’являються політичні партії, програма яких передбачає досягнення однієї цілі, наприклад, знищення рабства, зменшення податків тощо. Але такого характеру партії та програми є явищем рідкісним, найчастіше вони трапляються на етапі виникнення політичної партії. Якщо партія має наметі втриматися на політичній арені тривалий час, вона повинна розвивати свою програму, збагачувати її. Програма набуває універсального характеру. Наявність програми, яка намагається охопити всі найважливіші сфери життя суспільства, є характерною ознакою сучасних політичних партій. Це відрізняє політичну партію від груп тиску чи груп інтересів, оскільки в їхній діяльності домінує один або кілька конкретних інтересів. Універсальність програми партії пов’язана з її політичною\nфункцією управління цілим суспільством, усіма його сферами. Програма політичної партії є важливим засобом інтеграції членів партії та певної частини суспільства. Програми партій можуть відрізнятися між собою політичною основою. Партія формулює свою програму на основі відповідної ідеології і трактує її як застосування ідеологічних підходів до конкретно-історичних умов. Програма партії зазнає змін частіше, ніж ідеологія. Всі сучасні партії мають свою відповідну ідеологію комуністичну, соціал-де-мократичну, ліберальну, консервативну тощо. Ідеології також різняться ступенем цілісності та розробленості. Програми партій відрізняються між собою різним ступенем ідео-логічності. Існує навіть певна закономірність – революційні партії, партії, які сповідують глибокі зміни соціального устрою, звичайно, сильно розвивають свою ідеологію. Навпаки, консервативні партії не потребують такої розвиненої ідеології. Їхня ідеологія полягає в апології існуючих суспільних порядків. Так звані виборчі партії, чи партії американського типу більшу увагу акцентують на передвиборчих гаслах, ніжна партійній програмі. Роль ідеології тут виконує позиція партії стосовно ключових соціальних проблем. Існує також різниця між партіями в питанні співвідношення ідеології та політичної практики. Можна виокремити партії високого рівня ідеологічної принциповості, несхильні до компромісів і порушення чистоти ідеології, та партії, схильні до компромісів (втому числі ідеологічних. Так, можливість участі робітничих партій (соціалістів, соціал-демократів) в буржуазних урядах була важливою темою дискусій у міжвоєнний період. Якщо програма партії передбачає стратегічні, довготермінові завдання, то короткотермінові цілі та завдання партія представляє у своїй виборчій платформі. Хоча сучасні політичні партії формулюють свої цілі та завдання на всіх трьох рівнях – ідеологічному, програмному та передвиборчому, – однак за\nмінімальний критерій існування партії можна вважати факт існування виборчої платформи партії. Деякі політичні партії і не мають своєї політичної програми як окремого цілісного документа, однак вони повинні мати виразну виборчу платформу, тобто партійну програму на найближче майбутнє.\n4. 7. 1. Функції партійних програм. Сучасні партії вжене мають всеохоплюючих програм, але розрізняють основну програму, програму дій, виборчу та урядову програми. Тенденція до прагматизму очевидна, переважають програми на певні терміни. У своєму конкретному вираженні вони укладаються передусім передвиборами або вирішальними політичними датами і створюють гнучкішу оперативну базу, поліпшуючи здатність партій пристосовуватися і постійно орієнтуватися на поведінку та волю виборців. Наукові методи такі, як метод опитування громадської думки, що разом з демоскопією утворили окрему галузь науки, допомагають партіям планувати майбутнє, оскільки можливість прогнозувати розвиток зростає. Цей факт має вирішальне значення для класичної програми партії, в якій закріплено політичне кредо партії. Коли короткотермінове планування перебуває у центрі уваги, а гнучкість та здатність пристосовуватися становлять головні умови, тоді основоположна програма неповинна обмежувати свободу дій партії таким чином, що її діяльність не буде відповідати потребам програми дій. На практиці це означає, що основні програми повинні бути якомога загальнішими та, у принципі необов’язково щоб вони діяли протягом тривалішого часу і водночас були відкриті для змін в головних структурних умовах політики та конкретного політичного розвитку. Так звана світоглядна партія зверталася до певного кола виборців. Зараз усі партії звертаються до виборців і в цьому\nконтексті хочуть бути народними партіями. Перш ніж заглибитися у деталі окремих програм, треба розглянути принципові функції партійних програм. З одного боку, завдання партійних програм полягає утому, щоб вплинути на громадськість, аз іншого – щоб формувати внутрішній устрій партій. Рекламна функція, а також завдання залучення нових членів партії та досягнення сприятливих для партії рішень виборців – це завдання, які переважно спрямовані назовні. Крім того, важлива функція – відмежування від інших партій, яку називають функцією профілювання. З відмежування від інших партій та партійної конкуренції випливає, що партійні програми також наділені функцією підкреслювати переваги порівняно з іншими партіями, яку називають агітаційною функцією. Партійні програми створюють оперативну базу для матеріалізації політичних вимог партії – підґрунтя, з якого започатковується їхня конкретизація. Відносно внутрішньої структури партій, треба наголосити на інтеграційній функції партійної програми. Партійна програма повинна слугувати за загальну обов’язкову директиву для всіх членів партії, щоб визначати їхню політичну діяльність та мислення. Дія партійної програми повинна бути ще ширшою вона має спонукати членів партії до ототожнення себе з партією та її цілями, рекомендувати членам партії мислити та діяти відповідно до загальних партійно-політичних засад та перетворити це на автоматичний процес (останнє є, однак, відхиленням від того, що бажано з погляду внутрішньопартійної демократії. Для політичного керівництва партій програма створює засіб політичного впливу на партійну організацію та її членів. Партійна програма – це спільний знаменник, чию діючу інтерпретацію дає, як правило, партійне керівництво. Завдяки цьому вона стає важливим знаряддям здійснення влади. Функція панування щільно пов’язана з функцією легітимації. Той, хто може послатися нате що діє відповідно до партійної програми, вважається легітимним. Крім того, партійна програма може мати функцію рушійної сили, стимуляції. Подібна функція стимуляції є в межах внутрішньої дії партійних програм умовою для зовнішнього ефекту агітаційної функції. Загалом партійна програма відображає ставлення партії до таких проблем\n1) економічного устрою, засаді форм суспільного виробництва, розподілу та обміну\n2) засаді форм організації суспільного життя як системи мотивацій, яка визначає та узаконює політичну діяльність та політичні рішення\n3) вирішення істотних проблем, які хвилюють більшість населення\n4) структури публічних інститутів, які керують справами суспільства\n5) боротьби чи співпраці політичних сил (партій) уважливих для життя суспільства справах.\n7. 2. Партійні програми та партійні лідери. Політичні партії живуть завдяки особистостям, які виступають від їхнього імені та завдяки програмам, в яких формулюються їхні цілі. Соціологічні дослідження засвідчують, що для певної групи людей особа лідера партії є вагомішою за саму програму партії. Особа лідера в таких партіях часто виступає спрощеним символом партійної програми. Отримали вони, за класифікацією М. Вебера, назву харизматичних партій. Є це насамперед актуальним для авторитарних та диктаторських партій (наприклад, А. Гітлер для нацистської партії, але не тільки (наприклад, генерал де Голль). Ставлення партійних мас до такого лідера є іншим, ніж ставлення патрона та клієнта – воно є безособовим, як до символу, а не до\nлюдини. Звичайно, скільки існують партії, стільки точаться суперечки проте, що ж все таки важливіше в боротьбі за голоси виборців переконливі кандидати чи переконливі програми. Один із найобдарованіших політиків, прем’єр-міністр Баварії й голова\nХристиянсько - соціального союзу (ХСС) Франц-Йозеф Штраус упродовж свого політичного життя застерігав, що не варто покладати надто великі надії на політичні програми. Для нього мали вагу тільки діло й людина, що стоїть за ним, а не слово на папері. Гідна уваги думка, але вона розходиться з результатами досліджень соціологів, які вивчають проблеми виборів. Вони з’ясували, що на вибір громадян привабливість кандидатів впливає мало, вона відіграє лише другорядну роль, набагато важливішою є традиційна прихильність до певної партії, приміром, за такою схемою сільська католичка голосує за християнина-демократа, міський робітник, протестант, член профспілки – за соціал- демократа. Щоправда, кількість тих, хто під час голосування керується таким почуттям прихильності, зменшується. Зате зростає кількість виборців, що змінили свою орієнтацію, тобто тих, хто не почуває себе пов’язаним з однією партією, а щоразу під час голосування робить новий, випадковий вибір і притому в останній момент. Власне, передвиборна боротьба ведеться саме за цю групу виборців, яка становить сьогодні від 30 до 50 %. Алей у цій боротьбі об’єктивно-програмні аргументи, очевидно, є дієвішими, ніж особистість кандидата. Під час виборів до бундестагу 1983 й\n1987 р. кандидати від Соціал-демократичної партії Німеччини\nГанс-Йохен Фогель та Йоганнес Рау мали більшу популярність, ніж їхній суперник від ХДС, Федеральний канцлер Гельмут Коль. Незважаючи на це, перемогу здобув Г. Кольта його християнсько- демократична партія.\nЗвичайно, рішення виборця віддати свій голос за того чи іншого кандидата залежить від багатьох чинників. Цей цілковито особисті, об’єктивно часто нічим невмотивовані симпатії та антипатії, або ще не зовсім вичерпана традиційна прихильність, цей, зрештою, оцінка того, хто з політиків і програма якої партії спроможні якнайшвидше розв’язати невідкладні завдання. У ідеальному варіанті програмні положення передвиборчої платформи партії мають відповідати особистісним якостям політика, який виступає з цією платформою. Серед програмних заяв політичних партій розрізняють їхні принципові програми, розраховані на довшу перспективу, та короткотермінові заяви про наміри, які стосуються певних подій чи проблем. У них робиться спроба узагальнити доволі широкий спектр думок щодо шляхів вирішення актуальних політичних проблем. Та це складне завдання надто часто пов’язане із запеклими внутрішньопартійними дискусіями. У випадкового спостерігача, який не може простежити за всіма тонкощами цих дискусій, часто залишається негативне враження про них. А це, своєю чергою, призводить до того, що з’являються заклики знайти сильну людину, яка грюкнула б кулаком об стіл і поклала край дріб’язковій сутичці. Звідси можна дійти хибного висновку, що в кінцевому підсумку торжествує таки особистість, а не програма, людина, а не слово. І все ж значну роль відіграють конкретні аргументи. Саме вони вирішують, кому із яких питань виборці нададуть владні повноваження. Залежно від того, які питання вважаються першорядними і в програмі якої партії вони знаходять найповніше висвітлення, такій партії і надасть виборець після довгих вагань необхідні для їхнього розв’язання повноваження, до того ж, звичайно, незважаючи на особистості.\n4. 8. Стратегія і тактика\n4. 8. 1. Центр (фокус) звернення. Відповідно до так званої теорії раціонального вибору, політичні партії виступають за досягнення трьох основних цілей 1) здобуття голосів виборців 2)\nздобуття визначених публічних посад 3) реалізацію визначеної програми. Звичайно партії, що володіють значними ресурсами людськими, фінансовими, технічними, технологічними, організаційними, намагаються реалізувати всі ці цілі одночасно. Не треба, однак, виключати ситуацій, в яких партії трактують одну із зазначених цілей як пріоритетну чи єдино можливу для реалізації. Очевидно, що відмінні преференції політичних партій зумовлені різними причинами, з-поміж яких окремо треба виділити відмінності у природі політичних партій та специфіку політичної ситуації в якій вона перебуває. У цьому контексті можна говорити про різноманітний рівень прагнень (аспірації) політичних партій. Існують партії, зацікавлені у здобутті абсолютної більшості голосів виборців, іншим вистачає отримати більшу кількість голосів, ніж їхні конкуренти, а є такі, які задовольняються кількістю голосів, яка лише забезпечує їм представництво в парламенті. Подібною є різниця прагнень партій рівнів аспірації) стосовно публічних посад. Деякі політичні партії виступають лише за формування чисто партійного уряду, інші ж допускають можливість створення коаліційного уряду, застерігаючи за собою право домінування в урядовій коаліції (т. зв. ініціативні партії. Є також партії, які хоч і представлені в парламенті, однак за рішенням своїх лідерів відстоюють статус ізольованих організацій. Існує також група партій, які взагалі не приймають до уваги можливості участі в процесі здійснення влади це так звані антисистемні, або екстремістські партії. Значна частина з них усвідомлює, що шанси їхні на підтримку виборців є мізерними, атому трактує себе лише як інструмент привернення суспільної уваги до певних політичних проблем (т. зв. допоміжні партії. Якщо йдеться про межі програмних прагнень, то поширюються вони від партій, що прагнуть безумовної та повної реалізації своєї програми через організації, зацікавлені в реалізації основних її положень до угруповань, які очікують, що політика уряду,\nпринаймні, не буде суперечити основним програмним засадам партії. Варто при цьому зауважити, що рівень прагнень (аспірації) політичної партії як політичного актора – явище ситуативне. Може він зазнати змін разом зі зміною соціально-політичного оточення, міжнародної ситуації тощо. Зміни ці можуть зробити партії більш конкурентними, однак можуть стати і причиною їх політичної маргіналізації. Усі політичні партії хочуть бути успішними у своїй діяльності. Та вони відрізняються у вимірі успіху і в шляхах його досягнення. Ця диференціація є достатньою для подальшої класифікації їх на партії виборчого успіху і партії принципу. Партії, що орієнтуються на успіху виборах є високо прагматичними. Прикладами таких партій є Республіканська і Демократична партії США. Партії, спрямовані на виборчий успіх мають принципи, які підпорядковуються вимозі виграти вибори або здобути більшість голосів. Такі партії пробують створювати коаліції, звертаючись до певних послуг населення. Вони роблять так, займаючи гнучкі позиції і уникаючи обмежувальних ідеологічних зобов’язань. Не тільки у виборчому зверненні, ай у своїй діяльності в урядовій структурі вони поводяться, як брокери, змагаючись за максимальну кількість верств та демографічних груп. Партії принципу неповинні бути надмірно ідеологічними. До цієї категорії, відносять традиційні марксистські партії, а також партії з менш послідовною політичною філософією доти, доки їхній центр звернення залишається вузьким. Прикладами таких партій є фермерські та етнічні партії. У таких випадках визначальним є факт, що партійні лідери вирішили за краще зберегти певний характер партії, ніж збільшити частку виборців, що симпатизує їй. Звичайно, це не завжди є свідомим рішенням, але історична тривалість обмеженого звернення є достатньою для того, щоб характеризувати партії на основі принципу. Ця типологія базується на вивченні природи партій. Термінологія може відрізнятись, проте головні відмінності залишаються такими\nсамими. Наприклад, З. Ньюмен звертає увагу на різницю між такими термінами, як рух віри і практичні інтереси. Перший термін визначає партії принципу, а другий вживається щодо партій, спрямованих на успіх. Г. Алмонд розрізняє три види партій світські або прагматичні, ідеологічні та традиційні партії. Дослідження в цій галузі посідають значне місце в сучасній політичній науці. Відомими прикладами таких досліджень є роботи Т. Нафілда про британські і континентальні вибори і Дж. Мейсела про вибори в Канаді. У США дослідники зацікавилися тим, як впливає звернення партійна окремого виборця із ясували, що на виборця не впливають позиції двох головних партій. Проте робота В. О. Кі ставить під сумнів ці висновки.\n4. 8. 2.\nВиди стратегій. Широке визначення політичних партій складене на підставі як стримувальних і підривних, такі змагальницьких організацій. Замість того, щоб класифікувати партії відповідно до стратегій, які вони застосовують, можна як самостійну змінну розглядати саму стратегію. Наприклад, Французька комуністична партія, яка брала участь у виборах і протягом х років здобувала близько чверті голосів, водночас виступала як антисистемна партія, яка вдавалася до страйків, вуличних походів для дестабілізації діяльності уряду. Таким чином стратегію партії можна визначити як змішану – переважно змагальницьку, але певною мірою і підривну. Стратегія правлячої\nІнституційно-революційної партії Мексики була переважно змагальницькою, однак, водночас і стримувальною стосовно\nіснуючої в державі політичної опозиції. Дослідження 150 політичних партій, які діяли у всьому світі 1960 р, проведене К.\nДжандою показало, що лише близько половини з них дотримуються змагальницької, 11 % – стримувальної і 3 % – підривної стратегії, решта партій дотримуються змішаної стратегії. Поняття про змішані стратегії узгоджується з уявленням У. Райта проте, що змагальницькі партії поєднують елементи раціонально- ефективної і партійно-демократичної моделей. Нам належить\nпереконатися, що підхід до партійної стратегії як до окремої змінної відкриває нові перспективи для аналізу поведінки змагальницьких партій за допомогою теорії раціонального вибору. Оскільки теорія партійної стратегії найрозвиненіша саме стосовно змагальницьких партій і, крім того, більшість існуючих у світі партій використовують повністю чи переважно змагальницькі стратегії (68 % 1960 р. Е. Даунс припускав, що партії змагаються не лише за здобуття посад, але і за збільшення кількості голосів, поданих за них на виборах. Як доводив учений, партії формулюють свої політичні цілі, щоб вигравати вибори, а не виграють вибори, щоб формулювати цілі. Отже, в двопартійних системах (при розгляді симпатій виборців уздовж якоїсь однієї шкали) партії будуть вибирати позиції, які зсувають їх ближче до центру ліво-правої шкали. Цим самим пояснювалося існування двопартійної системи в США. Даунсівська модель партії, яка намагається максималізувати кількість поданих за неї голосів, отримала особливе визнання серед теоретиків американських партій. У порівняльних дослідженнях, однак, більшою популярністю користувалася модель, розроблена У. Райкером. Які Е. Даунс, У. Райкер вважав, що партії намагаються отримувати посади, однак, їм не приписувалася здатність до максималізації кількості голосів поданих за них на виборах. Навпаки, У. Райкер виходив з того, що мета партії – перемагати на виборах з найменшою перевагою, що стимулює їх створювати мінімальні виграшні коаліції. Особливе значення робіт У. Райкера для розвитку теорії партій випливає з того, що його висновки можуть застосовуватися до формування урядових коаліцій у парламентах. У теорії коаліцій прийнято розглядати партії як організації, які змагаються за отримання посада не голосів. Спрямовані на вивчення цієї теорії дослідження показали, що мінімальні виграшні коаліції виникають у менш як половині випадків. Л. Додд дійшов також висновку, що мінімальні виграшні коаліції стійкіші за інші, однак Б. Грофман\nполемізує з цим, стверджуючи що феномен пояснюється швидше специфікою партійних систем. Найдетальніше нематематичне дослідження в галузі теорії коаліцій здійснили М. Лейвер та Н.\nШофілд. Застосовуючи різні критерії, вчені порівняли мінімальні виграшні коаліції з ідеологічними коаліціями. Висновок, якого вони дійшли полягає втому, що хоча найкращі теорії, в яких не враховуються політичні установки, частіше слугують основою для неправильних, ніж для правильних прогнозів про виникнення коаліцій (правильні прогнози даються лише в 40 % випадків відсутності абсолютної парламентської більшості, їх прогностична цінність все ж відчутно вища, ніж випадкових передбачень. Я. Бадж і Г. Кеман проаналізували результати емпіричних досліджень, які виходили з позиції про прагнення партій виключно до отримання посаді виявили, що це уявлення підтверджується даними лише при умові, що коаліції розглядаються як ідеологічно\n“пов’язані”. Подібні результати дає дослідження М. Франкліна і Т. Макі, яке підтверджує значення врахування ідеології для передбачення того, які коаліції будуть сформовані. Потрібно, однак, пам’ятати, що при цьому вихідні положення модифікуються партії виступають не лише як такі, що виборюють посади, ай проводять певну політику. Не обмежившись аналізом теорій, які повністю відокремлені від політичних установок, Я.\nБадж і Г. Кеман проаналізували прогностичну цінність теорій, що надають перевагу близькості політичних позицій учасників коаліції, із ясували, що вона вища, ніжу першому випадку. Їхня теорія має змішаний характер партії намагаються отримати посади як засоби проведення певної політики. К. Стром виділяє і оцінює три чистих типи стратегії бажання отримати максимальну кількість голосів за партію, здобути публічні посади і проводити певну політику. Націй основі вчений формулює сім гіпотез про вплив інституційних характеристик на поведінку змагальницьких партій, наприклад\n“1. Чим напруженішим є міжпартійна конкуренція (тобто чим менш очевидні результати виборів, тим більшою мірою партії будуть намагатися збільшити кількість поданих за них голосів. Чим вигіднішим є здобуття для правлячої партії та опозиції посад порівняно з проведенням певної політики, тим більшою мірою партії будуть намагатися здобути посади. На основі своїх досліджень К. Стром розробив дві моделі причинності, які пояснюють змішані стратегії змагальницьких партій. У статті Паперове каміння А. Пшеворський і Дж. Спраг пишуть про стратегічне рішення, яке повинні були приймати соціал-демократичні та соціалістичні партії під дією такої дилеми Соціалізму не досягнути без участі в інститутах демократії, але така участь підриває волю до соціалізму. Вчені відзначають, що частка населення зайнятого найманою працею ніколи і ніде не перевищувала 50 %. Оскільки ж соціалістичні партії також звичайно не отримували більше 50 % голосів на виборах, їм необхідно було заручитися підтримкою непролетарських верств населення. Але в результаті соціалістичним партіям доводиться затушовувати ідеологічну роль класу, а це зменшує мотивацію робітників. А. Пшеворський та Дж. Спраг провели детальний кількісний аналіз наслідків використання суто класових та надкласових стратегій соціалістичними партіями семи країн. Учені пишуть, що широта вибору, з яким зіштовхується партія при визначенні свого курсу, прямо залежить від різниці між частками голосів, результуючих з використання чистих стратегій. Як показало дослідження, у більшості випадків – особливо в Данії і Норвегії – з самого початку проявилась надкласова стратегія. Хоча така стратегія коштує соціалістичній партії і якоїсь кількості голосів робітників, загалом досягається позитивний баланс голосів. У військовій справі під стратегією розуміють план досягнення\nмети, а під тактикою – дії, до яких вдаються для її реалізації. Подібним чином партійною тактикою називають діяльність партії спрямовану на досягнення стратегічних цілей. Сьогодні в розвинених демократичних державах над розробкою виборчої стратегії і виборчих технологій працюють цілі штаби аналітиків та експертів. Виділяють наступні виборчі стратегії, які застосовуються у виборчій кампанії партійності, сильного контрасту, ідеологічної різниці, вибору одного гасла, створення позитивного враження про кандидатів власної партії, створення негативного враження про кандидатів-конкурентів, побудови коаліції, розбудови організації. Вибір тієї чи іншої виборчої стратегії залежить від місцевої специфіки. Обсяг міжнаціональних досліджень, присвячених змагальницькій тактиці партій, є порівняно невеликим. Г. Пеннімен вивчав стилі виборчих кампаній. Д. Фарелл і М. Уор-тманн досліджували діяльність партій трьох країн з політичного маркетингу – надання кандидатам товарного вигляду і використання засобів масової інформації. Дослідження Ш. Баулера присвячене впливу внутрішньопартійних дискусій з окремих питань на виборців. Д. Сейнсбері, за редакцією якої видані матеріали сімпозіуму з партійних стратегій і взаємин між партіями і виборцями, відзначає, що партії зіштовхуються з дилемою – зменшення чисельності членів партії зменшує їхню здатність до мобілізації виборців і структурування результатів голосування, в той час як недостатньо широка участь громадян у діяльності партій веде до відмінностей між громадською думкою і політичними рішеннями.


У Львові дозволили будувати багатоповерхівки та офісний центр\n19:52 13 Жовтня 2017\nВиконавчий комітет Львівської міської ради видав містобудівні умови та обмеження на проектування низки об’єктів будівництва.\nЗокрема, виконком видав обмеження для спорудження громадянкою Дьоміною М. А. багатоквартирного житлового будинку на вул. Червоній, 17, ТОВ «Профіт-Торг» житлового комплексу на вул. Зеленій, 204 з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом. Також виконком затвердив умови та обмеження ТОВ «Перфект Плюс» для будівництва споруди змішаного використання з житловими одиницями у верхніх поверхах, об’єктами громадського обслуговування та вбудовано-прибудованими автостоянками на вул. Л. Перфецького, 2.\nЧитайте також: У Львові видали містобудівні умови на будівництво 6 об’єктів. Перелік\nКрім того, умови та обмеження затвердили ТОВ «Пента Л» для проведення реконструкції будівлі по вулиці Промисловій під офіс-склад та реконструкцію нежитлових приміщень на вул. Хімічній, 4 з розширенням за рахунок надбудови під офісний центр.\nВодночас члени виконкому вирішили перенести розгляд питання про розробку детального плану території у районі вул. Героїв Майдану, вул. М. Глінки, ініціатором якого виступив «Холдинг емоцій «ФЕСТ!». З огляду на те, що йдеться про потенційну забудову місцевості в історичному ареалі і біля парку, члени виконкому вирішили виїхати на місце і там вивчити ситуацію.\nКрім того, виконком не погодив розробку детального плану території в районі вул. Джорджа Вашингтона, вул. Довгої, вул. Хлібної, ініціатором якого виступив Олександр Барилюк.\nТЕГИ: будівництво Львів, містобудівні умови та обмеження Львів\n25 Червня, 10:46 Як російські газ і нафта досі потрапляють в Україну


Конвекторний обігрівач DIMOL Steel 02 з терморегулятором\nDIMOL Steel 02 з терморегулятором\nКонвекторний обігрівач DIMOL Steel 02 з терморегулятором, призначений для обігріву невеликих приміщень загальною площею до 12 м2.\nНадзвичайно простий та ефективний електричний обігрівач, який швидко прогріє приміщення та буде утримувати температуру на заданому рівні. Надійний нагрівальний елемент прослужить довгий час, безпечно опалюючи ваше приміщення використовуючи принцип конвекції тепла.\nКонвекторний обігрівач DIMOL - це пожежо- та електро-безпечний пристрій, який відповідає всім вимогам УкрСЕПРО. Він характерезується безшумною работою, відсутністю хімічних запахів, при його виготовленні використовуються тільки екологічно безпечні матеріали.\nКласичний дизайн, висока ефективність та приваблива ціна - конвекторний обігрівач DIMOL Steel 02 з терморегулятором об'єднує в собі все, що необхідно для створення комфорту в вашому домі.\n8-12 кв. м.*\n5-8 кв. м.*\nПлоща обігріву (додаткове опалення) 5-8 кв. м.*\nПлоща обігріву (основне опалення) 8-12 кв. м.*\nВага панелі 11 кг\nПотужність 540 Вт