Що таке кетоз у людини: як увійти в стан кетозу при схудненні | Як схуднути\nГоловна » Здоров'я » Як схуднути » Що таке кетоз у людини: як увійти в стан кетозу при схудненні\nЩо таке кетоз у людини: як увійти в стан кетозу при схудненні\nАвтор admin На читання 11 хв. Опубліковано 11.08.2018\nЩо таке кетоз\nФізіологія дієтичного кетозу\nПереваги дієтичного кетозу\nЗниження тяги до шкідливої їжі та солодощів\nПереваги дієтичного кетозу для здоров’я\nКетоз для поліпшення когнітивної функції\nКетоз для поліпшення фізичної форми\nКетоз для поліпшення здоров’я, гарного самопочуття і довголіття\nЯк швидко ввести себе в дієтичний кетоз\nЯкі ознаки кетозу?\nЩо таке кетоацидоз?\nЯк кетоз відчувається?\nКетоз проти кетоацидозу\nВсе, що потрібно знати про кетозі\nШвидше за все, ви чули про кетозі і, ймовірно, знаєте, що це поняття пов’язане з споживанням мінімальної кількості вуглеводів і великої кількості жирів.\nТим не менш, багато людей не розуміють точно, що ж таке кетоз в плані фізіологічних змін, а також вони не знають про численні переваги для здоров’я, які можуть отримати завдяки йому.\nНа щастя для вас, ми розглянемо в цій статті всі важливі наукові факти, що лежать в основі кетозу. Більше того, ми представимо вам короткий виклад того, як ви можете швидко ввести свій організм в стан кетозу і отримати користь для здоров’я.\nПо своїй суті кетоз — це природний метаболічний процес, при якому організм використовує жир при біологічної необхідності під час позбавлення поживних речовин (зокрема, вуглеводів). Технічно цей тип кетозу називається «дієтичним кетозом».\nОднак люди з діабетом 1 типу (тобто ті, чий організм не виробляє інсулін) можуть вводити тіло в стан кетозу, якщо вони не використовують достатня кількість інсуліну. Коли кетони у діабетиків з-за відсутності інсуліну критично підвищуються, то може виникнути небезпечний для життя стан, відоме як діабетичний кетоацидоз. Цей стан викликає неконтрольоване накопичення кетокислот у крові, які різко знижують рН крові.\nНеобхідно відзначити, що діабетичний кетоацидоз сильно відрізняється від дієтичного кетозу — як з точки зору фізіології, так і по відношенню до здоров’я. Перший може стати смертельним захворюванням, якщо його не зупинити, оскільки він робить кров ненормально кислою. Навпаки, дієтичний кетоз безпечний і показує, що у вас є достатня кількість кетонів в організмі, а це дає безліч ефективних переваг.\nПриродно, ви можете запитати: «Який результат кетозу?» При дотриманні дієти з номінальним кількістю вуглеводів, ваше тіло виробляє енергію на глюкозі / цукрі (тому такі продукти, як цукерки, забезпечують короткі сплески енергії). Фактично, саме тому спортсмени, особливо бігуни на довгі дистанції, споживають велику кількість швидкодіючих вуглеводів перед спортивними подіями.\nКрім того, ваш мозок зазвичай використовує глюкозу, вироблену на основі вуглеводів, для енергетичних і функціональних цілей. Важливо відзначити, що в основному всі вуглеводи, які ви приймаєте (незалежно від джерела їжі), крім кількох винятків, розщеплюється на глюкозу в організмі. Деякі вуглеводи метаболізуються дещо інакше, наприклад, як харчові волокна, стійкі крохмалі і фруктоза (фруктовий цукор).\nМетаболічний шлях, при якому руйнуються вуглеводи для виробництва АТФ (енергетичної валюти» клітин), називається гліколізом. Коли в крові недостатньо глюкози (наприклад, під час обмеження харчування вуглеводами), ваше тіло повинно отримувати свою енергію з іншого джерела поживних речовин — зазвичай жирової тканини (наприклад, жирових відкладень). Саме тут починається кетоз.\nЧитайте також: Понос під час вагітності на пізніх термінах вагітності\nКоли ваше тіло вирішує використовувати жир для тіла, настає процес, відомий як ліполіз. При цьому ваше тіло руйнує жири / ліпіди для створення вільних жирних кислот, які надходять у печінку і окислюються в енергетичних цілях. В кінцевому підсумку це викликає кетоз; в результаті в якості побічного продукту ліполізу синтезуються кетонові тіла (кетони). Таким чином, кетоз — це стан, при якому ваше тіло володіє великим набором кетонів (зокрема, між 0,5 ммоль /л та 1,5 ммоль /л кетонів у крові).\nАле що конкретно роблять кетони? І чому вони так вигідні? Читайте далі, щоб дізнатися відповіді на ці питання та багато іншого!\nІснує три основних типи кетонів, які організм виробляє як частина розщеплення жирних кислот:\nЗазначимо, що кетон в хімічних поняттях насправді є досить широким терміном, що належать до органічній молекулі зі структурою R-C (= O)-R ‘, де R і R’ можуть бути будь-якими типами вуглецевих груп. Є незліченні кетони, які існують в природі, і багато з яких не служать людині взагалі.\nТому в контексті кетогенных дієт і кетозу більш доцільно ставитися до ацетату, ацетоацеату і бета-гидроксибутирату у вигляді кетонових тел. Ці кетонові тіла можуть використовуватися як альтернативне джерело енергії численними тканинами органами у вашому тілі, включаючи мозок. Отже, які переваги кетонових тіл?\nЙмовірно, основна користь для здоров’я, яку може дати кетоз, і чому вона отримала таку високу оцінку за останнє десятиліття, пов’язана з його впливом на втрату ваги, тобто його користь при схудненні. Коли ви входите в стан дієтичного кетозу, відбувається безліч фізіологічних змін, включаючи збільшення рівня розщеплення жирової тканини. Як зазначалося вище, кетоз є результатом того, що організм руйнує жирові відкладення для виробництва енергії. Природно, це стимулює втрату жиру, враховуючи, що вуглеводи не є кращим джерелом енергії, коли ви знаходитесь в кетозі.\nДослідження показують, що, коли тіло регулярно виробляє кетонові тіла, ваш апетит зменшується. Навпаки, дотримання дієти на основі вуглеводів може привести до того, що тяга до їжі буде зменшуватися, збільшуватися, приводячи до неприємних наслідків. Як такий, кетоз і допомагає мінімізувати споживання їжі, в т. ч. і солодощів (що ідеально підходить для зниження ваги).\nКрім втрати ваги і стабілізації рівнів енергії, кетоз може надати сильний вплив на функціонування мозку.\nНа протяг століть дослідники вважали, що людський мозок потребує глюкози для оптимального функціонування. Проте недавні дослідження показують, що тканина мозку захоплює кетонові тіла для виробництва фосфоліпідів, які стимулюють ріст нейронів і миелинизацию. Як такий, кетоз може посилити гостроту пізнання і психіки, тоді як глюкоза може фактично зробити зворотне.\nЗазвичай, як частина процесу старіння, ваші нейрони мають тенденцію погіршуватися і сповільнюватися при передачі сигналів один одному. Це може привести до згубних психічних станів, таких як хвороба Альцгеймера і деменція.\nПримітно, однак, що кетоз може запобігти і навіть звернути назад нейродегенерацию. Фактично, кетогенні дієти швидко стали видовий формою лікування нейродегенеративних захворювань, і їх застосовують навіть в якості ефективного вирішення для лікування епілептичних припадків у дітей.\nЧитайте також: Як прискорити обмін речовин: кращі способи прискорити метаболізм в організмі для схуднення\nДослідження показують, що кетогенні дієти можуть різко сповільнювати нейродегенерацию і зменшувати запалення в головному мозку. Навпаки, глюкоза може бути винуватцем неконтрольованого запалення в головному мозку, що прискорить нейродегенеративний процес.\nКетоз може допомогти підвищити спортивну ефективність з допомогою механізмів, в першу чергу, за рахунок поліпшення якості вашого тіла при використанні жирних кислот для отримання енергії. Коли ви постійно обмежуєте вуглеводи, тіло більш ефективно використовує жир для отримання енергії, що має на увазі, що ви більше не залежите від короткочасних запасів глюкози для виконання фізичних вправ. В принципі, ви зможете тренуватися довше і важче, так як жири і кетони є чудовими джерелами довготривалого палива для вашого тіла.\nДослідження показують, що кетоз є неймовірно потужним засобом для зниження ризику розвитку раку. Ракові клітини зазвичай ростуть і відтворена шляхом метаболізму глюкози; кетони, з іншого боку, не можуть бути використані для зростання цими клітинами. Фактично, багато досліджень показали протипухлинні переваги, пов’язані з кетозом.\nКрім того, результати стверджують, що кетоз може зменшити набряк в тканинах по всьому тілу, притупляючи ефекти стимулюють запалення білків.\nЩоб ввести своє тіло в стан дієтичного кетозу, ви повинні слідувати кетогенному дієтичного планом протягом декількох днів (в ідеалі не менше одного тижня). Це вимагає низької кількості вуглеводів, зазвичай менше 30-40 грамів на день (хоча конкретне значення може змінюватись в залежності від фізіології вашого тіла).\nЩоб увійти і залишатися в кетозі, вам потрібно уникати таких продуктів, як:\nЦукерки і цукерки\nСахарсодержащие напої (наприклад, фруктовий сік, безалкогольні напої, солодкі газовані напої і т. д.)\nЇжа, яка містить велику кількість цукру/вуглеводів\nКрім того, вам потрібно буде обмежити споживання інших «здорових» джерел вуглеводів:\nЦільні зерна (овес, рис, ячмінь і т. д.)\nКрохмальні овочі (наприклад, морква, картопля і т. д.)\nВаша кетогенна дієта буде обертатися в основному на білках, жирах і овочах замість вищевказаних продуктів. Дотримання належної кетогенній дієті є найбільш практичним і розумним способом входу в кетоз і його підтримки.\nЩоб виміряти рівень кетонів у вашому тілі не потрібно робити нічого складного. вам не потрібно звертатися до медичного фахівця або в клініку для проведення тестів. Фактично, звичайний аналіз сечі з кето-смужками можна зробити в комфорті вашого будинку.\nЄ також кетонові монітори крові, які ви можете придбати в більшості роздрібних аптек або в інтернеті (вони дуже схожі на вимірювачі цукру крові).\nЗ урахуванням сказаного вам фактично не потрібно аналітично тестувати всі рідини організму, щоб підтвердити, що ви перебуваєте в кетозі. Існують різні ознаки кетозу, які легко виявляються:\nФруктовий запах дихання і сечі (із-за виробництва ацетату)\nКсеростомія (сухість у роті)\nПостійне відчуття спраги\nЗниження апетиту і тяги до солодощів\nМожна з упевненістю сказати, що якщо ви представник будь-яких двох з цих ознак, ви знаходитесь у кетозі.\nКетоацидоз — це дисфункція або збій в організмі, при якому відбувається екстремальне виробництво кетонів. Зазвичай це відбувається з людьми, які мають діабет 1 типу і не беруть свій інсулін. Симптоми: біль у шлунку, нудота, блювання і втрата свідомості, що в кінцевому підсумку призводить до коми. Якщо терміново не звернутися до лікаря, це може призвести до смерті.\nЧитайте також: Промивання шлунка будинку - Розчин для промивання і як робити в домашніх умовах\nБагато людей (в тому числі медичні працівники) в кінцевому підсумку змішують кетоз і кетоацидоз з-за схожих імен і забувають про різницю між цими двома термінами.\nОсь що вам потрібно знати\nЯкщо у вас нормально працює підшлункова залоза, то вам майже неможливо потрапити в стан кетоацидозу. Якщо рівні кетонів стають небезпечно високими, підшлункова залоза буде генерувати інсулін в якості захисного щита, щоб захистити вас від нападків кетонів.\nКоротше кажучи, до тих пір, поки ви не страждаєте діабетом, ви, ймовірно, будете в безпеці від занурення в стан кетоацидозу.\nЗдебільшого, при кетозі в рамках плану кето-дієти ви будете почувати себе нормально, але також будете відчувати безліч додаткових переваг. Наприклад, багато людей відзначають, що вони відчувають себе розумнішими і здатні краще зосередитися в стані кетозу. Травлення також поліпшується, оскільки загальновідомі харчові алергени, такі як глютен і лактоза, зазвичай не є частиною кетогенної дієти.\nБільшість людей також будуть відчувати більш стабільний енергетичний рівень протягом дня, оскільки жирні кислоти і кетони є формами довгостроковій енергії. Коли ви дотримуєтеся дієти на основі вуглеводів, ваш організм схильний до коливань цукру в крові через властивої природи метаболізму вуглеводів і глюкози.\nНевеликий недолік кетозу — це початкова тиждень або два, коли ви переходите на кетогенну дієту. Ця фаза перебування в кетозі може призвести до стану, який називається «кето-грип». У цьому стані ви відчуваєте себе трохи не в своїй тарілці і розсіяними на короткий період, поки ваше тіло адаптується до нових джерел енергії. Не хвилюйтеся, воно проходить швидко, і ви відчуєте себе набагато краще після завершення переходу.\nПри обговоренні плану кетогенної дієти важливо розрізняти кетоз від кетоацидозу, оскільки вони ідентичні за походженням, але не відносяться до одного і того ж фізичного стану. Обидва включають в себе більш високий рівень кетонів в організмі і метаболізм жирів. Однак, на відміну від кетозу, кетоацидоз являє собою небезпечне для життя стан здоров’я, часто спостерігається у пацієнтів з діабетом, яке виникає, коли рівні кетонів в організмі стають безмежними.\nДієтичний кетоз — це стан, що відбувається в результаті продукування вашим тілом достатньої кількості кетонових тел. Існує 3 основних кетонових тіла у людей: ацетат, ацетоацетат і бета-гідроксибутират.\nДіабетичний кетоацидоз (DKB) не збігається з дієтичним кетозом; DKB є потенційно смертельним захворюванням, викликаним недостатньою кількістю інсуліну при діабеті 1 типу. Визначити його досить легко, бо він фізіологічно дуже відрізняється від дієтичного кетозу та потребує медичної допомоги.\nВи повинні обмежити споживання вуглеводів приблизно до 40 г або менше в день, щоб досягти стану дієтичного кетозу. Деяким людям доведеться використовувати метод проб і помилок, щоб з’ясувати правильний межа вуглеводів, які вони можуть споживати щодня.\nДієтичний кетоз володіє численними перевагами для здоров’я: терапевтичними і фізичними, простирающимися від збільшення спалювання жиру, поліпшення когнітивної функції, стабільних рівнів енергії, зниження запалення і поліпшення фізичної працездатності.\nІснують різні методи вимірювання рівня кетонів: експрес-тести сечі, аналізатори крові та дихальні апарати. Смужки для сечі є найбільш економічно вигідними для перевірки рівня кетонів, однак аналізатори крові — кращий варіант для точності і надійності.


Вы находитесь здесь: »Навчально-методичний комплекс з професії "Токар, фрезерувальник"»Розділ 1. Спецтехнологія токарів»Тема 4 Токарні різці\nТема 4 Токарні різці (0)\n4.1 Токарні різці, їх будова і класифікація. Елементи головки різця. Основні кути різця та їх призначення (0)\nОсновним інструментом для роботи на токарно-гвинторізному верстаті є токарний різець. Їх існує велика кількість. Є окремі різці для точіння, підрізання, відрізання конічних та циліндричних поверхонь, також є різці за допомогою яких можна нарізати як зовнішню так внутрішню різьбу.\nВони можуть пересуватися вздовж, поперек та під кутом до осі обертання деталі. Поєднання таких рухів деталі та різального інструмента - різця дає змогу отримувати різноманітні поверхні різьб: циліндричні, конічні, фасонні, гвинтові, торцеві площини.\nТокарний різець — є не лише клиноподібним різальним інструментом, який під час обробки заглиблюється в тілозаготовки й поступово знімає стружку.\nТокарний різець складається з двох частин: робочої, яка знімає стружку, і держака, призначеного для закріплення різця в різцетримачі верстату.\nСклад токарного різця\nЗа матеріалом різальної частини різці бувають:\nшвидкорізальні, твердосплавні, мінералокерамічні, алмазні, ельборові.\nЗа напрямом подачі різці бувають праві і ліві. Праві і ліві різці визначають накладенням руки на різець. Для визначення виду різця на нього накладають руку долонею вниз таким чином, щоб пальці були спрямовані до вершини різця; лівим називають різець, головна ріжуча кромка якого по розташуванню збігається з напрямком великого пальця лівої руки; правим називають різець, головна ріжуча кромка якого по розташуванню збігається з напрямком великого пальця правої руки.\nа - праві і ліві за формою головок, б - прямий, в - відігнутий,\nг - вигнутий, д - з відтягнутої головкою\nЗа формою головки різці діляться на прямі і відігнуті.\nПрямими різцями називають різці, у яких вісь головки різця є продовженням або паралельна осі тіла різця.\nВигнутими різцями називають різці, у яких вісь головки різця нахилена вправо або вліво від осі тіла різця. За формою стрижня розрізняють різці прямі і зігнуті. У вигнутих різців вісь тіла різця при вигляді збоку вигнута.\nРізці, у яких робоча частина (головка) вужче стрижня, називають різцями з відтягненою головкою. Відтягнена головка може бути симетричною відносно осі різця, відтягненою вправо, коли при накладенні на різець долоні правої руки головка виявляється зрушеної у бік великого пальця правої руки, або відтягненою вліво, коли при накладенні долоні лівої руки головка виявляється зрушеною у бік великого пальця лівої руки.\nЗа способом виготовленнярозрізняють різці цільні і складові.\nЦільні різці виготовляють з одного шматка інструментального матеріалу, складові - з двох окремих частин - пластинки і стрижня або головки і стержня. Цільні різці виготовляють з вуглецевої або легованої інструментальної сталі. У складових різців головки або пластинки виготовляють зі швидкорізальної сталі (пластинки також з твердих сплавів), а стрижні - з конструкційної сталі. Пластинки або головки зі швидкорізальної сталі приварюють, а пластинки з твердих сплавів припаюють або кріплять механічно.\nЗа характером виконуваних операцій різці діляться на прохідні чорнові і чистові, фасонні, відрізні, канавочні і т. д.\nРізець є головним інструментом токаря. Працездатність мірою різця значною залежить від геометричних параметрів його ріжучого леза, тобто від сукупності кутів, що визначають положення елементів леза у просторі. Геометрія токарного різця складається з: головних кутів різця, кутів різця в плані та кутів нахилу ріжучого леза. До головних кутів токарного різця такі відносяться: передній кут γ; головний задній кут α; кут загострення β; кут різання δ.\nГОЛОВНІ КУТИ РІЗЦЯ (КУТИ РОБОЧОГО ЛЕЗА):\nγ - передній; β - загострення; α - задній; δ – різання\nСумма головних кутів складає 900. Σ = γ+ α+ β+ δ= 900.\nЧислові значення кутів різця приймають за таблицями «Довідника токаря» залежно від умов обробки.\nКутами в плані називають кути між різальною кромкою різця й напрямом подачі:\nφ — головний кут у плані, φ1 — допоміжний\nКути різця в плані:\nφ - головний; φ1 – допоміжний ۼ -кут при вершині різція\nСума кутів в плані дорівнює 1800. Σ = φ + φ1+ ۼ = 1800.\n4.3 Установлення різців в різцетримачі (0)\nРізець установлюють у різцетримачі таким чином, щоб його вершина була розташована на рівні осі. Контроль здійснюють за центром задньої бабки (а) або за шаблоном (б).\nКонтроль встановлення вершини різця:\nа - за центром задньої бабки; б - за шаблоном\nПід підошву різця підкладають підкладки з м'якої листової сталі, кількість яких має бути якомога меншою, а підошва різця повинна міцно спиратися на підкладки всією поверхнею\nВстановлення підкладок під підошву різця\nКрім того, що різець має бути встановлений по центру з віссю обертання верстату, виліт різця має бути мінімальним, закріплення надійне, різець затискують у різцетримачеві не менш як двома гвинтами.\nВиліт різця з різцетримача має не перевищувати півтори висоти державки (l ≤ 1,5Н).\nВиліт різця з різцетримача


У Кропивницькому полiцейськi викрили пiдозрюваного у пограбуваннi неповнолiтнього\n38-рiчний ранiше судимий житель областi заволодiв мобiльним телефоном школяра, спричинивши збиткiв на суму у 4 тисячi гривень. За скоєння кримiнального правопорушення зловмиснику загрожує до шести рокiв позбавлення волi. Про це повідомляє сектор комунікації поліції Кіровоградської області.\nПригода сталася близько 17-ї години бiля одного з навчальних закладiв мiста. Зловмисник примiтив 12-рiчного хлопця, який розмовляв по телефону. Чоловiк вирiшив заволодiти чужим засобом зв’язку, так як йому потрiбнi були кошти. Грабiжник пiдiйшов ближче, вихопив iз рук дитини «мобiлку» та втiк. Наляканий хлопець розповiв про те, що трапилося, батькам i вони вiдразу ж звернулися за допомогою до працiвникiв полiцiї.\n"У ходi проведення розшукових заходiв працiвники карного розшуку вiддiлу полiцiї встановили особу зловмисника та його мiсцезнаходження. Як виявилося, чоловiк вже має декiлька судимостей за вчинення тяжких злочинiв. Громадянину оголошено про пiдозру у вчиненнi кримiнального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 (грабiж) Кримiнального кодексу України. Речовий доказ – мобiльний телефон потерпiлого – вилучено та повернуто власника, - розповiв начальник Кропивницького вiддiлу полiцiї Дмитро Авдiєнко"\nОсобi загрожує покарання у виглядi позбавлення волi на строк вiд чотирьох до шести рокiв.\nКропивничан запрошують поринути у світ творчості. ФОТО\nУнаслiдок артилерiйського обстрiлу у Донецькій області загинув вiйськовослужбовець із Кропивницького\nМинулої доби рятувальники Кіровоградщини відбуксирували 18 вантажівок. ФОТО


Чому виникає уретрит алергічний? | Простатит\nЧому виникає уретрит алергічний?\nУретрит алергічний – така варіація запального процесу теж має місце бути, хоч відомо про неї і не всім. Прийнято вважати, що уретрит з’являється тільки після незахищеного сексу з переносниками інфекції, але насправді причин, що призводять до цього захворювання набагато більше, головне – не боятися звертатися за консультацією та допомогою до фахівців.\nУ цій статті мова піде про причини алергічного уретриту, клінічній картині цього захворювання, а також варіантах підтвердження діагнозу та лікування запалення.\nДію алергену проявляється протягом доби\nПричини і симптоми алергічного уретриту\nВикористання методів діагностики і лікування алергічного уретриту\nУ переважній кількості випадків призводить до розвитку уретриту зараження через незахищений статевий акт це може бути викликане хламідіями, гонококами, уреаплазмами, стафілококами, кишковою паличкою та іншими патогенними мікроорганізмами. При алергічному уретриті захворювання виникає під впливом алергенів.\nнижня білизна, рушники, постільна білизна;\nмиючі засоби (мило, гель для душу, пральний порошок).\nКрім того, в ролі алергенів можуть виступати продукти, що залишаються в організмі після запально-інфекційних процесів, бактеріальні алергени і продукти обміну речовин. Алергічний уретрит у жінок і чоловіків виникає за одним і тим же причин.\nУ більшості випадків такий уретрит супроводжується досить небезпечними ускладненнями:\nКрім цього, алергічний уретрит завжди супроводжується циститом, що робить клінічну картину захворювання ще ширший.\nТаким чином, при підозрі на запалення уретри алергічного характеру можуть спостерігатися такі симптоми:\nклейкі виділення сірувато-білого кольору і склоподібного характеру;\nприскорені і раптові пориви до сечовипускання.\nВажливо! Іноді можуть виникати помилкові позиви, зменшуватися кількість виділюваної сечі і виникати біль у сечовому міхурі. У такому випадку потрібно, щоб лікар як можна швидше провів огляд, щоб уникнути затримки сечі та інших ускладнень.\nКрім цього, можуть бути типові для алергічних реакцій, симптоми:\nсвербіж шкіри і поява елементів висипу.\nВарто акцентувати увагу на тому, що при появі будь-яких ознак алергічного уретриту, консультація фахівця обов’язково необхідна тому, що алергічні реакції вкрай небезпечні і можуть викликати анафілактичний шок і летальний результат. Не можна передбачити наскільки сильною і вираженої буде алергія на цей раз, тому краще перестрахуватися, немає нічого дивного чи поганого в турботі про своє здоров’я.\nЯкщо виникає підозра на алергічний уретрит у чоловіків і у жінок, перше, що необхідно зробити – звернутися до лікаря. У процесі консультації спеціаліст збере анамнез, вислухає скарги, проведе огляд і направить на необхідні аналізи.\nВажливим є диференціювання алергічного уретриту від інших форм. Це може бути доведено на підставі результатів аналізів, у яких не повинно бути збудників специфічного або неспецифічного уретриту.\nРекомендовано застосовувати наступні методи досліджень:\nМазок з уретри – у досліджуваному матеріалі виявляється велика кількість слизу, еозинофілів і гранулоцитів. Також можна припустити алергічну реакцію за аналізом крові з вмістом великої кількості еозинофілів.\nПроведення шкірних або уретральних проб з передбачуваним алергеном і провокаційних тестів. Інструкція з проведення шкірних проб передбачає обробку необхідної ділянки спиртом, нанесення трьох крапель: контрольної, гістаміну і передбачуваного алергену. Через ці краплі відбувається вкол в шкіру, для кожної краплі окремою голкою. Результати оцінюють через 15-20 хвилин.\nЛікування увазі елімінації алергену, а також терапію з десенсибилизирующим ефектом.\nантигістамінні препарати (переважно ін’єкційно);\nглюкокортикоїдні гормони (при важкої системної алергічної реакції);\nбужування сечівника (у разі порушення відтоку сечі);\nвиключення алкоголю і гострої їжі.\nЦіна препаратів для лікування уретриту алергічного може бути досить різноманітною. У разі, якщо вартість медикаменту занадто висока, можна підібрати більш дешевий аналог після консультації з лікарем.\nПроведення шкірних проб може бути прямим або непрямим\nЗ фото та відео у цій статті ми дізналися, що характерно для алергічного уретриту і які методи необхідно застосовувати, щоб не помилитися у постановці діагнозу.\nДоброго дня. На сьогоднішній день у мене діагностували алергічний уретрит, з’явився він на тлі прийому нових ліків від алергії. За результатами аналізів лікар призначив мені антигістамінні препарати, але я боюся, що на них теж буде алергія.\nВітаю. Ваші побоювання цілком обгрунтовані. Я рекомендую проконсультуватися з цього питання з вашим лікарем, можливо необхідно буде додаткове проведення шкірних проб з призначеними препаратами, щоб з’ясувати, чи викличуть вони у вас алергічну реакцію.


Як повернутися у робочий ритм після новорічних свят? Знає Наташа Гордієнко\nЯк вижити після свят: правила Наташі Гордієнко\nПісля свят і зимових канікул важко зібратися з силами? Українська співачка Наташа Гордієнко розробила свої зіркові поради, як краще повернутися до робочого ритму. Читаємо і починаємо рік із посмішкою!\nУчасниця першого сезону шоу «Голос країни» вірить у прикмету «зустріти Новий рік на роботі, щоб у 2019-му її було ще більше».\nКрім того, Наталія Гордієнко вже встигла відзначити свій День народження 4 січня, тому як ніхто інший знає, що таке затяжні веселощі!\nОсь що вона рекомендує на своїй сторінці в Instagram:\nА тепер, з новими силами, до роботи!».\nЧитай також: Різдвяне диво: Оля Цибульська розповіла про підготовку до зустрічі з головним чоловіком свого життя\nДо зіркових порад приєдналися фоловери, які поділилися в коментарях своїми секретами, де серед інших «кофе (минимум 4 раза в день) :-)».


Київська церква в унії з Римом - 23 Ноября 2016 - Блог - Готові домашні завдання Онлайн 5,6,7,8,9,10,11 класи\nКиївська церква в унії з Римом\nПриступаючи до унії з Римом, ієрархи Київської митрополії приймали всі догми католицької церкви, однак зберігали свій східний (візантійсько-київський, український) обряд, окрему церковну організацію, східноцерковні звичаї та традиції (зокрема, юліанський календар, українську мову, східне церковне право щодо адміністрації, дисципліни, одруження та ін.). Аналогічними були умови й Ужгородської (1646) та Мармароської (поч. 1700-х рр.) уній. Головними причинами унії були: внутрішня криза в Київській Церкві і пошуки нових форм духовності, експансія римського католицизму й московського православ'я та незадоволення діями константинопольських патріархів, утиски некатоликів з боку католицької влади та матеріальна вигода й особиста амбітність ієрархів. Діяльність Київської Церкви в унії з Римом спричинює полеміку серед науковців: майже всі вони одностайні у твердженні того, що греко-католицька церква ХІХ-ХХ ст. є справжньою церквою українського народу; водночас чимало дослідників вважає, що уніатська церква у перші десятиліття, а навіть і століття після Берестейської унії була чужою і навіть шкідливою для України.\nТак чи інакше, унію прийняли ієрархи майже всіх єпархій Київської митрополії (Полоцької, Пінської, Берестейсько-Володимирської, Луцької, Холмської) на чолі із самим митрополитом Михайлом Рогозою. Не прийняли унію єпископи Львівської і Перемиської єпархій. Вже на початку ХVІ ст. уніатство досить успішно поширюється у білорусько - литовських землях, а в Україні - у Холмщині, Підляшші, на заході Волині і Полісся . Як зазначає відомий історик греко-католицької церкви о. Г. Лужницький, найкраще унія поширювалася у Холмсько-Белзькій, Волинсько-Берестейській, Луцько-Острозькій та Пінсько-Турівській єпархіях, що якраз і були у перелічених українських землях. Були уніати і в центральному білорусько-українському Поліссі та на Київщині. Про наявність тут цілого ряду поселень у володінні уніатських церковних ієрархів, а, отже, і про наявність віруючих-уніатів засвідчують численні архівні документи (переважно судові: вищі церковні достойники досить часто судилися за свої маєтки). Зокрема, у самому Києві Софійська, Василівська, Микольська Десятинна, Симеонівська церкви, Видубецький монастир та деякі інші церкви і монастирі належали уніатам.\nДумаємо, що 1610 рік можна вважати роком виникнення уніатства у західній частині Галичини - Перемищині із Передгір'ям. Цього року уніатський київський митрополит Іпатій Потій висвятив королівського писаря Атанасія Крупецького на єпископа Перемиського. Очевидно, що на перших порах, окрім найближчого оточення єпископа Крупецького, уніатів у Перемищині не було. Це засвідчує і той факт, що у пошуках вірних єпископ Перемиський спробував 1614 р. ввести унію на Закарпатті (у Красному Броді на Пряшівщині). Унія серед закарпатських лемків не вдалася, і Крупецький повернувся на польський бік Бескидів - назад у Північну Лемківщину. І вже у середині XVII ст. із 3000 церков Перемиської єпархії 600 належало уніатам. Найбільше уніатів, можна припустити, було в Самбірщині, де у Спаськім або Лаврівськім монастирях перебував уніатський єпископ.\nНезважаючи на поширення уніатства на українських землях, територіальною основою діяльності Київської Церкви в унії з Римом протягом першої половини XVII ст. були литовські і білоруські землі. Тут найчастіше перебували уніатські київські митрополити, керівництво монашого чину василіан, що об'єдналися 1617 р. у єдину Конгрегацію Св. Трійці. Більшість монастирів і навчальних закладів уніатської церкви XVII ст. теж були у Литві і Білорусі.\nПравославно-уніатське протистояння (не лише полемічно-літературна, а й військова та адміністративно-правова боротьба) змусило польського короля у 1633 р. видати «Пункти заспокоєння руського народу». Православним повертали низку церков і монастирів (зокрема, у Красному Ставі, Белзі, Сокалі, Більську, Дорогочині, Стоянові, Володимирі, Грубешеві, Ратному, Києві та в інших поселеннях). Київська митрополія поділялася на православну та уніатську. Білорусько-українське Полісся (Пінська єпархія), частина Волині із Берестейщиною, Підляшшям і Холмщиною (Володимиро-Волинська та Холмська єпархії), за винятком окремих протестантських, римо-католицьких (переважно у містах і містечках) та православних громад, були уніатськими. Луцька єпархія (центральна Волинь) була православною, хоч в унії тут залишалося близько 100 церков та 7 монастирів, зокрема Жидичинський під Луцьком. Найміцнішою твердинею православ'я залишалася Львівська єпархія, що займала центральну і східну частину Галичини та західну і центральну частину Поділля. Перемиська єпархія, як і Київська, поділялася на православну та уніатську.\nУ 1630-х роках уніатство проникає і на лівий берег Дніпра: у Чернігівщину та Сіверщину. Ще на основі Деулінського трактату (1619) Чернігово-Сіверська земля відійшла від Московської держави до Польщі, а після Поляновського вічного миру (1634) польський уряд розпочав запроваджувати у Чернігівщині і Сіверщині свої порядки. Як і на інших українських землях, тут для поширення католицизму створювалося правове поле. Наприклад, у королівських грамотах зазначалося, що війтами можуть бути лише особи римо-католицької або греко-католицької (уніатської) віри. Проте уніатство на лівому березі Дніпра не мало значного поширення та існувало недовго. Наприклад, Єлецький монастир у Чернігові належав уніатській церкві лише у 1635-48 рр. На Чернігівщині і Сіверщині посилюється православна Чернігівська єпархія, що перейшла від Москви під юрисдикцію Києва.\nУ часи козацької держави Б. Хмельницького (1648-1657) і в наступні роки Руїни найвиразніше постало релігійне питання як одна із причин збройних виступів. Становище уніатської церкви на її території фактично залежало від військової і політичної ситуації. Наприклад, у 1649 р. Холмську єпархію передано православним, а після битви під Берестечком (1651) Холмська єпархія знову стала уніатською. Загалом унаслідок військово-політичних подій і внутрішньої кризи уніатська церква втратила територію на лівому березі Дніпра, а на правому - значно послабила свої позиції.\nНа Закарпатті Ужгородська унія відбулася у 1646 р., однак тільки 1664 р. уніатський єпископ посів у Мукачеві Святомиколаївський монастир, що був кафедральним. І тільки після того, як унія 1716-1721 рр. поширилася на Мармарощину, все Закарпаття стало уніатським. Територіально унія просувалася із заходу на схід. Таке поширення унії було наслідком того, що Пряшівщина та Ужгородщина зазнавали впливів католицизму, а схід Закарпаття (Мармарощина) - православ'я і протестантизму. На Закарпатті діяла уніатська Мукачівська єпархія, підпорядкована угорській римо-католицькій митрополії із центром в Остригомі (Естергомі). Таке адміністративне підпорядкування і роз'єднаність із Київською митрополією посилювало асиміляцію закарпатських українців. До мукачівської єпархії належала частина етнічних румунських, угорських і словацьких земель. Суцільна українська етнічна територія перебувала у складі лише семи перших комітатів. Українські землі становили приблизно половину всієї площі єпархії. Мукачівська єпархія у середині XVIII ст. налічувала 800 церков, 700 священиків і 250 тис. вірних.\nНаприкінці XVII - на початку XVIII ст. відбувається розширення території уніатської церкви. Переломним моментом для цього, вважаємо, був 1686 р., коли укладено Вічний мир Росії із Польщею, і Московський Патріархат підпорядкував собі православну Київську митрополію. На початку 90-х років XVII ст. в унію цілковито переходить поділена до цього на православну та уніатську Перемищина. Із 1699 р. Поділля (яке до цього кілька десятиліть було під владою турків) перейшло до Речі Посполитої, а українці з-під юрисдикції грецьких православних ієрархів - до українських уніатських. У наступні роки просторове поширення уніатства продовжувалося: 1700 р. до унії приєдналася Львівська єпархія, що охоплювала більшу частину сучасної Галичини; 1702 р. - Луцька, хоч на її території українці-католики були і раніше (див. вище), а протягом 1686-1695 рр. близько 300 церков і чимало монастирів передано уніатам. Вже наприкінці 70-х років XVII ст. фактична територія уніатської церкви розширювалася на схід унаслідок того, що адміністраторові уніатської Київської Церкви Йосифу Шумлянському, який приватно таємно прийняв 1677 р. (за іншими даними, 1681 р.) католицьке віросповідання, польський король надав ряд маєтків на Київщині, Поліссі і Волині. Явний перехід Шумлянського в унію як львівського єпарха відбувся у 1700 р. На початку XVIII ст. уніатство поширилося і на все Закарпаття. Розширення католицизму східного (українського) обряду відбувалося і внаслідок заселення значних просторів між Дніпром і Пд. Бугом, що були безлюдними із часів Руїни. Осідком уніатського митрополита став Радомишль поблизу Києва.\nУ середині XVIII ст. територія Київської Церкви в унії з Римом досягає свого апогею. Нез'єднаних в унію українців у межах Речі Посполитої та Австрійської імперії залишилося дуже мало. У 1761 р. у Перемищині не було жодної православної церкви. На Прикарпатті залишався православним наприкінці XVIII ст. лише один монастир Скит Манявський (як доводить відомий дослідник історії Скиту Манявського Іван Скрипник, скитська братія все ж була в унії між 1710 і 1720 роками). У Київському і Брацлавському воєводствах діяло тільки 20 православних церков. Значна частина православних діяла у південно-східному «кутку» українських земель під Польщею (з містами Чигирин, Сміла, Канів), обмеженому зі сходу і півдня польсько-російським кордоном. Саме там були відомі Мотринський і Мошнівський православні монастирі, тут виникло гайдамацтво. Проте уніатам і тут належало кілька приходів. За іншими даними, на Київщині та Поліссі було 1902 українські католицькі парафії, а православних - тільки 15-20; 1902 українські католицькі парафії діяли у Брацлавському і Київському воєводствах. У 1734-1754 рр. до Київської митрополії належало близько 10 млн вірних і 10 тис. парафій. Хоч частина уніатів переходила у латинський обряд і полонізувалася, проте уніати становили значну частку міського населення (у великих містах було також чимало римо-католиків і протестантів, а у містечках - іудеїв) і абсолютно переважали у сільських поселеннях, в яких тоді мешкала більшість населення українських земель. Словом, XVIII ст. (без перших і останніх десятиліть) - це період найбільшого поширення католицизму східного обряду на українських землях за всю його історію. Практично усі українські землі на захід від Дніпра, крім Буковини, де греко-католики з'явилися тільки наприкінці XVIII ст., становили в цей період фактичну територію уніатської церкви.\nКиївська Церква в унії з Римом водночас займає простір від Дніпра до Вісли, від прибалтійських земель до Карпат із Закарпаттям, обмежуючись на сході і півдні державними кордонами Речі Посполитої, а на південному заході і півночі виходячи за межі української етнічної території. Адміністративно ця територія поділялася на 10 єпархій, українські землі належали до складу восьми з них.\nВласне український греко-католицизм в період свого найбільшого поширення окреслювався такими межами.\n1. На сході: польсько-російським кордоном, що проходив Дніпром, оминаючи із заходу Київ із незначною територією Правобережжя (річками Стугна й Ірпінь), далі знов Дніпром, аж до впадіння з правого боку в нього р. Тясмин.\n2. На півдні: по кордону із Запоріжжям - річками Тясмин - Вись - Синюха аж до Пд. Бугу. Звідси по кордону із Османською імперією (Єдисянською ордою і Молдовою), що проходив від Бугу річками Кодима і Ягорлик до Дністра, вгору Дністром аж до гирла р. Вовчухи. Тут кордон (в районі Городенки і Заліщик) круто повертав на південь, оминаючи із заходу православну Буковину і проходив по прямій до Снятина. Звідси річками Прут, Черемош, Білий Черемош аж до гори Жупанія-Буковиняне, що на межі між Буковиною і Мармарощиною. Тут межа українського католицизму перетинала державний кордон Речі Посполитої та Австрійської імперії і на Закарпатті збігалася із поширенням українського етносу (приблизно лінією: Руськова - Сигіт - Севлюш - Мукачеве - Ужгород).\n3. На заході: від Ужгорода на захід і північ гірським українським півостровом Пряшівщини та Південної Лемківщини, перетинаючи австрійсько-польський кордон у районі Старого Сонча й виходячи в Галичину. В межах Речі Посполитої українці-уніати жили на схід польсько-української етнічної межі (приблизно: Шляхтова - Коросно - Лежайськ - Щебрешин - Парчів - Соколів - Сураж).\n4. На півночі український католицизм окреслювався межею (досить невиразною) українських і білоруських етносів (приблизно: Сураж - Вигонівське озеро - попри Лунинець до Прип'яті та Прип'яттю до Дніпра).\nУніатська церква на українських землях існувала лише в цих окреслених межах. Правда, є відомості щодо двох уніатських монастирів у Києві, однак ці відомості досить сумнівні (їх заперечує відомий професор О. Оглоблін).\nТимчасові територіальні зміни уніатської церкви на Правобережній Україні відбулися наприкінці 60-х - на початку 70-х років XVIII ст. Ці зміни спричинені гайдамацьким повстанням, відомим під назвою Коліївщина, та наявністю на Правобережжі російських військ, які придушували це повстання. Як зазначає М. Коялович, на південний схід від лінії простягання російських військ (від впадіння Прип'яті у Дніпро через Овруч, Житомир, Бердичів, Любар до австрійського кордону (до р. Збруч)) «все було забрано в уніатів». Коли російські війська відійшли, то «в 1773 р. в Київській єпархії було вже 1743 українські католицькі церкви, а вірних російському православію - тільки 186».\nВпорядковувалася і функціональна структура католицької Київської Церкви. Замойський синод (1720) прийняв низку важливих рішень. Зокрема, духовенство висвячували тільки на конкретну територію, єпископи почали робити візитацію парафій, а самі парафії об'єднувалися у деканати. Межі єпархій не обов'язково збігалися із адміністративними межами воєводств і повітів чи комітатів. Українські василіанські монастирі об'єдналися в окрему Конгрегацію Покрови Матері Божої, а наприкінці XVIII ст. василіанський чин територіально був поділений на провінції Литовську, Білоруську, Галицьку і Коронну (Руську), назви яких говорять про територію, охоплену цими провінціями. На Закарпатті створено окрему василіанську провінцію із центром у Мукачевому. При монастирях були школи, засновані на зразок єзуїтських колегій. Найвідоміші колегії діяли в Умані, Гощі, Любарі, Шаргороді. Бучачі, Володимирі, Острозі, - загалом їх було понад 50. Діяли також і вищі школи: в Полоцьку, Холмі, Володимирі, Луцьку та в інших містах. Головні видавництва були у Почаєві на Волині та в Уневі у Галичині. Жировичі у Білорусі, Почаїв на Волині, Чернеча Гора біля Мукачевого та Марія-Повч у Закарпатті, інші відпустові осередки та місця із чудотворними іконами стягували до себе тисячі прочан.\nПісля поділів Речі Посполитої між Росією, Австрією і Прусією в історичній географії уніатської церкви настав новий великий період, який можна умовно назвати галицьким, на відміну від київського, що тривав у XVII-XVIII ст.\nУнаслідок першого поділу (1772) до Росії відійшла частина території білоруських єпархій уніатської церкви. До Австрії відійшли єпархії: Львівська (без Камянець-Подільського округу), Перемиська й південна частина Холмської. Після другого поділу Польщі 1793 р. до Росії відійшли території приблизно на схід від рік Збруч і Горинь. Камянець-Подільський округ і Київська архієпархія разом із частинами Пінської і Луцької єпархій потрапили до православних. А внаслідок третього поділу (1795), коли Росія забрала землі до Західного Бугу, до православних потрапили цілковито Пінська, більша частина Володимиро-Волинської і майже вся Луцька єпархії. Тоді ж Австрія зайняла землі із містами Краків, Радом, Люблін, Холм та ін. Отже, під Австрією опинилася і північна частина Холмської єпархії.\nУніатська церква під російською владою почала втрачати свою територію. Київська уніатська митрополія скасовувалась, парафії прилучалися до новоутворених російських православних єпархій. Після 1795 р. На Поділлі із 800 парафій не залишилося жодної греко-католицької, на Київщині їх залишилося декілька, на Волині - кільканадцять.\nНа території, що відійшла до Росії, діяло чотири єпархії: Берестейська, Віленська (Литовська), Полоцька та Луцька; згодом їх було зменшено до двох: Литви і Білорусії. Ієрарархи найчастіше перебували не в своїх традиційних центрах єпархій, а в Почаєві, Жировицях, Супраслі, Петербурзі. Уніатство неухильно відступає у зворотньому напрямі до свого поширення: зі сходу на захід. Після польського повстання (1830), в якому брали участь монахи-василіани, царський уряд скасував уніатські монастирі і передав їх православним. Деякі уніатські єпископи таємно перейшли в унію з Москвою і фактично прискорили ліквідацію католицької Київської Церкви на землях під Росією. Найдовше тримався католицизм візантійсько-київського обряду у західній частині Волині та Полісся, а також у Литві та Білорусі, тобто там, де унію запроваджено найшвидше і де вона добре вкорінилась. Остаточно уніатську церкву на українських землях під Росією (до р. Західний Буг) скасовано 1839 р.\nОкремо розглянемо українські землі на захід і північ від р. Західний Буг, тобто Холмщину і Підляшшя з Більщиною. Після третього поділу Польщі, землі на північ від р. Західний Буг (Північне Підляшшя, або Більщину) захопила Прусія. На цих землях утворилася єпархія із осідком у Супраслі (монастир недалеко від Білостока). На початку XIX ст. Білостоцький округ, куди входило і Північне Підляшшя відійшов до Росії, а українців - уніатів разом із білорусами-уніатами перепідпорядковано Берестейській єпархії, а потім - 1827 р. - так званій Литовській єпархії з центром у Жировичах (Жировицях). Таке підпорядкування посилювало асиміляцію українців Більщини (і Берестейщини) у білоруському, литовському і польському середовищі. Підляшшя на південь від Бугу 1795 р. відійшло до Австрії і стало належати до Холмської єпархії аж до офіційного скасування унії 1875 р.\nСаму Холмсько-Белзьку єпархію унаслідок першого поділу Речі Посполитої теж розділено надвоє. За Польщею залишилася північна частина із м. Холмом, а південна із м. Белзом - припала Австрії. Незабаром Австрія захопила і північну частину єпархії. Холмська єпархія знову з'єдналася, (приєдналось тепер і Підляшшя (без Більщини). Проте після низки договорів між європейськими державами, Австрія 1809 р. змушена була віддати частину захоплених земель до створеного 1807 р. Варшавського князівства (з 1815 р. - Королівства Польського). Майже вся територія колишньої Холмсько-Белзької єпархії опинилася у цій польській автономії, що перебувала спочатку під протекторатом Наполеона I, а потім - Росії. Лише південні парохії із м. Белзом залишилися під Австрією. У 1808-30 рр. Холмська єпархія належала до Галицької митрополії, а з 1830 р. була передана під юрисдикцію Риму. Холмська єпархія, будучи найближче до римо-католицького світу, зазнавала латинізації. Після польських повстань 1830 р., а особливо 1863 р., російський уряд, в свою чергу, піддає утискам цей останній оплот уніатства на підросійський землях України. У 1875 р. Холмщина і Південне Підляшшя приєднано до російської православної Варшавської єпархії. Проте греко-католицьку віру цілковито тут викорінити так і не вдалося, хоч самі уніатські релігійні організації як такі перестали існувати. У 1905 р., коли в Російській імперії було проголошено релігійну свободу усім конфесіям, окрім уніатської, - близько 200 тис. холмщаків перейшло до римо-католицизму, частина із них полонізувалася.


Шість загиблих за час «перемир'я». Що відбувається на фронті зараз? — Тексти.org.ua\nОбстріли зі ствольної артилерії та мінометів майже зникли з лінії розмежування. Противник натомість почав активно застосовувати заборонену міжнародними конвенціями зброю, здійснюючи обстріли наших військових з гранатомета, пристосованого для використання мін ПОМ-2. Самоліквідація таких мін відбувається від чотирьох до 100 годин. Радіус ураження складає до 16 метрів.\n27 липня на Донбасі почав діяти режим припинення вогню, про який у Мінську домовилися учасники Тристоронньої контактної групи. За цей час загинуло шість та поранено вісім захисників України. А ще пожежі, інспекції, змагання та заборона на відкриття вогню у відповідь. То що роблять військові під час перемир’я?\n"Ми постарались розібратись, чим займається військо та чи використовує «режим тиші» на свою користь".\nПро це пише фонд Повернись живим.\nПочнемо з сумних новин, але маємо про них говорити та пам’ятати про наших захисників. За два місяці перемир’я Україна втратила шістьох військовослужбовців та вісім було поранено. З'ясуймо, як загинули наші армійці. Нагадаю, що в межах перемир’я, зокрема, забороняється відкривати вогонь без дозволу вищого керівництва. У разі відкриття вогню щодо військовослужбовців можуть застосовуватись дисциплінарні стягнення. Водночас Міністерство оборони повідомило, що у разі порушення перемир'я противником, українські військовослужбовці, чиє життя опиняється під загрозою, мають право відповідати на ворожий вогонь. Військові реагують на такі заборони досить негативно, але виконують наказ та не відкривають вогонь без необхідності. Звісно, як тільки є загроза їхньому життю, тут навіть не роздумуючи ворог отримує адекватну відповідь.\nНаступного дня 13 серпня в наслідок відхилення від маршруту загинув один та отримав поранення ще однин військовослужбовець, про що повідомили у пресцентрі Оперативно-тактичного угруповання «Схід».\nПоряд з тим втрати противника переважають в декілька разів. Найбільш розповсюджена причина – смерть внаслідок зловживання алкогольними напоями та необережне поводження зі зброєю. Але, звісно, про це російська сторона не повідомляє.\nСпілкуючись під час кожного відрядження з військовослужбовцями, постійно чую: «Так, артилерія, звісно, не працює, але безпілотники постійно намагаються «завітати» на наші позиції. Завдяки роботі підрозділів РЕБу, вони рідко перетинають лінію наших позицій. Так, нещодавно один із таких безпілотників був зафіксований на Донецькому напрямку.\nТакож, до прикладу, поблизу Широкиного окупанти неодноразово застосовували безпілотний літальний апарат. Засобами радіоелектронної боротьби безпілотник противника був негайно придушений, що унеможливило його подальше використання. Дані порушення також фіксують спостерігачі місії ОБСЄ та зображають у своїх щоденних звітах. Такі порушення відбуваються майже щодня, до чого наші захисники вже давно пристосувались та чітко знають алгоритм дій.\nУ самопроголошеній «ДНР» відповідальність за зрив інспекції, звісно, поклали на українську сторону, чого й слід були очікувати. Разом із тим, після ситуації, яка склалась навколо Шумів, противник цілеспрямовано пішов на порушення домовленостей, відкривши вогонь зі стрілецької зброї по українських позиціях. Наразі ситуація навколо Шумів залишається повністю під контролем наших військових.\nВарто зазначити вагомий вклад українського суспільства, який українське керівництво не змогло проігнорувати.\nВійськові стверджують, що характер виникнення пожеж свідчить про навмисний підпал, адже вогонь з’являвся одразу в декількох місцях. На щастя, військові були відносно готовими до такого розвитку подій та ліквідували стихію у найкоротші строки. До боротьби зі стихією були залучені підрозділи ДСНС та Збройних Сил, які відрізали шляхи розповсюдження вогню.\nЗагалом пожежу ліквідували понад 600 осіб особового складу та майже 90 одиниць військової техніки. Від масових пожеж загинув військовослужбовець Десантно-штурмових військ, про якого повідомляли раніше.\nНавички у військовому мистецтві, зокрема у вогневій підготовці, самі себе не вдосконалять. Нещодавно у зоні проведення ООС пройшли змагання на кращих танкістів та артилеристів. Цього місяця провели перші змагання на кращих водіїв вантажних автомобілів та евакуаційних засобів. Було залучено більше ніж 20 одиниць техніки та 15 підрозділів.\nПоряд з тим військові починають активну підготовку до зимової пори. Дообладнують бойові позиції, утеплюють місця для відпочинку та заготовлюють дрова. Також 12 вересня на базі однієї з бригади, що на Луганщині, пройшли «Богатирські ігри». Головним суддею стала найсильніша людина світу – Василь Вірастюк. Змагались у різних вправах. Участь брали як чоловіки, так і жінки. Хлопці штовхали медичний автомобіль Богдан, а дівчата – УАЗ. Підіймали різні важкі залізяки та брали участь в естафетах. За підсумками змагань найсильніші спортсмени та спортсменки отримали дипломи та грошові винагороди.


Квартира з автономним або індивідуальним опаленням: 5 ЖК Києва - 3m2 - Онлайн-журнал про новобудови Києва та області\nКвартира з автономним або індивідуальним опаленням: 5 ЖК Києва\nНіяких форс-мажорів, пов’язаних з опаленням і гарячим водопостачанням, чіткий початок і закінчення опалювального сезону, раціональне споживання ресурсів, мінімізація тепловтрат — лише невеликий перелік переваг автономного або індивідуального опалення ЖК. 3m2 підібрав житлові комплекси Києва, де за подачу гарячої води та опалення відповідатимуть автономні установки.\nАвтономна котельня буде відповідати за подачу гарячої води та опалення в Resident Concept House. Це проєкт компанії Saga Development.\nКомплекс являє собою 17-поверховий клубний будинок. Побудований за монолітно-каркасною технологією, для стін використовували цеглу, фасади утеплили за допомогою мінеральної вати. В оздобленні частини фасаду використовували анодований алюміній, матеріал виготовлявся за ексклюзивною технологією спеціально для цього проєкту. У будинку передбачено підземний паркінг. Перші поверхи відведені під комерційні приміщення. Тут представлені площі, спеціально спроєктовані під ресторан, магазини й бутики, офіси тощо. Для відвідувачів комерційної частини будівлі організовані окремі вхідні групи й ліфт.\nУ ЖК можна купити одно-, дво- і трикімнатні квартири за ціною від 68 900 до 73 700 гривень за квадратний метр.\nКомплекс повинні ввести в експлуатацію до кінця року.\nОбігрівати та забезпечувати гарячою водою жителів ЖК «Паркові Озера 2» буде власна котельня. Енергоефективні рішення, які будуть впроваджені на об’єкті — утеплений фасад, енергоощадні вікна, лічильники тепла — дозволять споживати ресурси максимально раціонально.\nЖК буде складатися з чотирьох будинків висотою 17 і 24 поверхи. Будинки зводять за монолітно-каркасною технологією, стіни з керамоблоків, фасади утеплюють за допомогою мінеральної вати. У комплексі буде підземний паркінг із зарядними станціями для електрокарів. На перших поверхах розмістять об’єкти обслуговуючої інфраструктури, а також комерційні площі — магазини, кафе аптеки тощо. Для найменших мешканців комплексу в рамках розвитку проєкту побудують новий дитячий садок.\nУ продажу є одно-, дво- і трикімнатні квартири. Вартість квадратного метра стартує від 24 900 грн і доходить до 40 350 гривень.\nЗавершення будівництва заплановано на 4 квартал 2022 року.\nВласна газова котельня буде опалювати ЖК POLARIS HOME & PLAZA, тому у мешканців ніколи не буде проблем з опаленням і гарячим водопостачанням.\nУ проекті заплановано будівництво двох будинків висотою 16-25 поверхів. Зводять будівлі за монолітно-каркасною технологією, зовнішні стіни виконані з червоної повнотілої цегли марки 100, з подальшим утепленням мінеральною ватою. Оздоблення фасадів буде комбінованої, використовують керамограніт і фасадну штукатурку, для кондиціонерів передбачена установка спеціальних кошиків.\nДля автомобілів запроектований дворівневий підземний паркінг, у мешканців буде можливість спуститися до нього на ліфті прямо з житлового поверху, для електрокарів будуть обладнані точки підзарядки. Територія ЖК буде закритою для автотранспорту. У житлових будинках буде лобі з ресепшн, облаштовані комфортні зони очікування і кафе. Будинок буде під цілодобовою охороною. Щоб потрапити на житловий поверх, резиденти зможуть скористатися ескалаторами і окремими ліфтами.\nНа перших поверхах будуть розташовані комерційні площі, в торгово-розважальній частини комплексу буде працювати супермаркет, дитячий центр розвитку на більш ніж 100 місць, фітнес-клуб, коворкінг, сімейний ресторан, а також інші сервіси, що формують власну інфраструктуру ЖК. Прибудинкова територія буде закритою.\nУ комплексі можна купити 1-, 2-, 3-, 4- і 5-кімнатні квартири, в наявності дворівневі планування. Вартість квадратного метра — від 19 500 до 30 100 гривень.\nЗдача першої черги комплексу запланована на 2 квартал 2021 року.\nРозпочати опалювальний сезон на свій розсуд зможуть жителі ЖК Aria. У комплексі передбачено індивідуальне опалення, в кожній квартирі буде встановлений котел. Проєкт розвиває компанія GEOS.\nЖК представляє собою багатосекційний будинок змінної поверховості, з висотою секцій 25, 24, 21, 9, 3-7 поверхів. Будувати ЖК будуть за монолітно-каркасною технологією, для стін використовувати керамоблок, фасади утеплять мінеральною ватою. Передбачено підземний паркінг. У маловисотних 3-7-поверхових секціях будуть розташовані комерційні приміщення. У ЖК буде організована цілодобова охорона, територію зроблять закритою від авто і сторонніх.\nУ новобудові продають 1-, 2-, 3-кімнатні квартири . Вартість — від 42 000 до 65 000 гривень за кв. м.\nУ житловому комплексі ЖК West House від компанії ГРК «Столиця», запланований свій автономний тепловий пункт. Котельня буде розташована на даху одного з будинків.\nУ ЖК увійде 2 багатосекційних будинки заввишки 16-25 поверхів. Будують за монолітно-каркасною технологією, стіни з цегли, фасади утеплені мінеральною ватою. Передбачено підземний паркінг. На нижніх поверхах розташовані комерційні площі. На першому поверсі відкриють супермаркет, ресторан, працюватимуть відділення банків. На другому поверсі буде відкритий тренажерний зал, спа-салон, дитячі ігрові кімнати та інші сервіси для мешканців. Територія буде закритою для авто і сторонніх.\nУ будинках можна купити одно-, двох-, трьох-, чотирьох-, п’яти- і шестикімнатні квартири, в тому числі і дворівневі планування. Вартість квадратного метра варіюється від 30 300 до 39 000 грн.\nЖК повинні ввести в експлуатації до кінця року.\nCitex DevelopmentPerfect GroupResident Concept HouseSAGA Developmentавтономне опаленняГеосЖК AriaЖК Polaris Home & PlazaЖК West HouseЖК Паркові озераинтергал будіндивідуальне опалення


Архів за 25 липня 2017 року / Полтавщина\nАрхів за 25 липня 2017 року\nСекретар ради зганьбив Лубни на всю Україну!\nЛубни огорнула політична криза. Простим лубенцям вона, здавалося б, ні до чого, але якби не одне «але». Депутати чубляться, борються за посади, зривають сесії, а потерпає місто й увесь люд. Ганьба на всю Україну!\n25 липня 2017, 07:153\nНа Полтавщині органи місцевого самоврядування повинні обладнати кабінети з навчальною зброєю\nУчора відбулося засідання Координаційної Ради з національно-патріотичного виховання (НПВ) при Полтавській ОДА. Громадська рада при Полтавській облраді та Громадська спілка «Ліга ГО «Громада Полтавщини» надали пропозиції щодо організації заходів з НПВ.\n25 липня 2017, 08:310\nУ Кременчуці судитимуть рибного браконьєра, який намагався закрити справу за 50 тис. грн\nПрокуратура передала до суду обвинувальний акт щодо чоловіка, який намагався підкупити правоохоронців, щоб ті «закрили очі» на його браконьєрську діяльність\n25 липня 2017, 09:042\nНа Полтавщині горіло Зіньківське сміттєзвалище\nЧерез необережне поводження з вогнем на Полтавщині горіло сміттєзвалище поблизу Зінькова\n25 липня 2017, 10:151\nВночі двоє хлопців пограбували «Кулиничі» біля Полтавського техуніверситету\nПатрульні Полтави затримали двох молодих чоловіків, які пограбували кіоск «Кулиничі» біля Полтавського техуніверситету\n25 липня 2017, 10:5114\n25 липня 1687 року відомий політичний діяч та дипломат Іван Мазепа отримав гетьманську булаву. З нагоди цього керівники Полтавської ОДА, представники духовенства, козацтва та просто небайдужі полтавці сьогодні поклали квіти до пам’ятника славетному українцю.\n25 липня 2017, 11:180\nІз серпня у Полтаві розпочнуться кампанії з відкликання депутатів міськради\n«СДП» планує зібрати підписи за відкликання Луценка у серпні, а «Самопоміч» за відкликання Бондарєвої у вересні\n25 липня 2017, 11:4614\nУ Полтаві через коротке замикання горіла Toyota Camry\nВночі у Полтаві на Огнівці горіла Toyota Camry, орієнтовна причина займання замикання електропроводки\n25 липня 2017, 12:432\n25 липня 2017, 12:5111\n25 липня 2017, 13:4636


Ми дуже пишаємося тим, що серед клієнтів нашої стоматологічної клініки Absolut Clinic є жителі не тільки найближчих кварталів. До нас, для того що б вирішити проблеми з зубами їдуть з найвіддаленіших районів Києва, і навіть з інших міст і країн. І ми в клініці Absolut Clinic дуже цінуємо ту довіру, яку надають нам наші клієнти. Постійно працюємо над розширенням пропонованих послуг і підвищенням їх якості.\nЯк і стоматологія Absolut Clinic, нова клініка буде сімейного типу.\nНова стоматологія поблизу ЖК Лебединий так само як і клініка Absolut Clinic буде надавати дуже великий спектр стоматологічних послуг. Це і пломбування, протезування, установка імплантатів і вінірів, відбілювання, виготовлення знімних протезів, а також консультації пародонтолога і гнатолога. Всі маніпуляції проводяться лікарями вищої кваліфікації із застосуванням найсучасніших матеріалів і обладнання, в тому числі стоматологічного мікроскопа.\nКлієнти стоматології Absolut Clinic знають, що завжди можуть розраховувати на вигідні пропозиції, які дозволяють знизити вартість лікування, і підвищити комфорт. Зокрема це:


Нашу редакцію відвідали іноземні журналісти | ZMINA | Центр Прав Людини\nНашу редакцію відвідали іноземні журналісти\nЖурналісти високо оцінили якість видань та звітів, які Центр інформації про права людини готує разом з іншими громадськими організаціями\nCьогодні вранці в редакції Центру інформації про права людини лунала німецька мова. До нас у гості завітали журналісти з Німеччини та ті, хто оселився там нещодавно через війну у власних країнах.\nМолодь приїздила до Києва, аби познайомитись зі ЗМІ, які пишуть про права людини, російсько-український конфлікт, етнічні, сексуальні та релігійні меншини. Вони також відвідують громадські організації, які працюють в цих реаліях. Молоді журналісти досліджуватимуть, як проблеми біженців та меншин висвітлюються в українських та німецьких ЗМІ.\nРозповідаючи про Центр інформації про права людини, ми сказали, що мета організації – допомогти журналістам та читачам зоорієнтуватись у потоці інформації та дізнатися більше про права людини.\n“Центр інформації про права людини – це місток між журналістами та правозахисниками. Ми допомагаємо правозахисникам розповсюджувати важливу інформацію серед журналістів, а для журналістів шукаємо необхідних експертів для коментарів та інтерв’ю”, – розповів журналіст Центру Микола Мирний.\nРедакторка порталу humanrights.org.ua Маргарита Тарасова представила гостям сторінку Центру, яка оновлюється щоденно українською, російською та англійською мовами.\n“Ми намагаємось щодня оприлюднювати більше десяти матеріалів. Це і новини, і статті, і блоги, і мультимедіа. Ми пишемо про правозахисні події як в України, так і в усьому світі”, – розповіла вона.\n“Ми відкриті для правозахисних громадських організацій і готові публікувати новини про порушення прав людей в регіонах України”, – додав Микола Мирний.\nГостям сподобались шори як премія для директора НСК “Олімпійський” Володимира Спільниченко, який став антигероєм “Дискримінатора року” відразу в двох номінаціях – “Язик мій – ворог мій” та “Вибір молоді”. Після побиття темношкірих уболівальників на стадіоні він запропонував зробити окремий сектор для “небілих” людей.\nМи також розповіли, що організація допомагає розвивати Національний превентивний механізм (НПМ), який разом з Офісом Уповноваженого Верховної Ради з прав людини та громадськими організаціями боряться проти порушення прав людей та нелюдського поводження у місцях несвободи.\nГості були шоковані, почувши про рабство та нелюдське поводження в Левоньківській психіатричній лікарні і про жінку, яка ночує у своєму інвалідному візку в Городнянському психоневрологічному інтернаті.\n“В якийсь момент я просто припинив перераховувати гостям жахіття в психіатричних лікарнях та психоневрологічних інтернатах. Мені реально стало соромно, що таке може бути в Україні”, – розповідає Микола Мирний.\nЖурналісти цікавились, чи відвідують монітори НПМ вдруге подібні місця несвободи після того, як нададуть свої звіти з рекомендаціями.\n“Проблема в тому, що в Україні до 6 тисяч місць несвободи, а моніторів – дуже мало. Але в такі заклади з кричущими порушенням прав людей монітори повертаються вдруге, аби перевірити, чи були усунені порушення”, – пояснив Микола Мирний.\nЖурналісти оцінили якість як звітів, які Центрі інформації про права людини готує разом з іншими організаціями (“Ціна свободи”), так і власних видань (“Універсальний дизайн”) і навіть взяли собі кілька.\nПравозахисники та представники влади розповіли про необхідні зміни до нового порядку перетину лінії розмежування\nПравозахисники розповіли про перші кроки нової влади у сфері прав людини\n13 кроків на захист прав людини: правозахисники представили план дій у ВР\nУ Верховній Раді відбулися слухання з питань безпеки журналістів\nПравозахисники вимагають припинити переслідування мусульман і кримськотатарських активістів в РФ\nЗаява щодо рішення Чернівецької міської ради заборонити проведення на території міста ЛГБТ-заходів\nЗаява щодо неефективного розслідування вбивства громадської діячки Катерини Гандзюк


х ф Нашi котики #244\n« Previous 1 … 605 606 607 608 609 … 1216 Next »\nДуже багато було курйозних моментів. Ніхто з них не уявляє, що саме вони грають ключову роль у цій війні. За версією експертів UaReview з маркетинґу та медіакомунікацій, причиною рекордного успіху стала грамотна ставка на любов глядачів до котів. Тобто це не привид лише сумувати. «Наші котики» – це героїчний фільм, який возвеличує українських військових, змальовує їх супергероями, які можуть голими руками побити озброєних до зубів супротивників. Я актор, але у мене автоматично вмикається опція: я – боєць. Капустина.\n– Ви брали участь у роботі над сценарієм? І знаходимо собі якусь розраду”. У них все це працює, адже сміх насправді дає певну амністію. Ідея, за каторую можна і умєрєть. Коли за твоїм реферальним посилання хтось реєструється та виконує хоча б одне завдання, ти отримуєш невеликий бонус в ігровій валюті, котрий відразу можеш віддати на благодійність. Та пропонують це робити й глядачам. Але цього не сталося й жоден з українських телеканалів не зацікавився.\nДмитро Хом‘як як завжди виконує свою кращу роль – Дмитра Хом‘яка. Зізнається, що фактично грав самого себе та принципово знімався у тій самій формі, в якій воював (а на бронежилет йому збирали колеги в театрі). Віра Климковецька, виконавиця головної роли Це суспільство, яке було в тилу, не було готове. Якщо ні — можливо, серія надихне на створення власного made in Ukraine продукту. «Наш фільм об’єднує Україну і зшиває її», — сказав тоді автор сценарію фільму Сашко Лірник. У липні 2019 року фільм — з тодішньою робочою назвою «Котик з палаючими очима» став переможцем одинадцятого конкурсного відбору Держкіно. Подивилися кіно вже тричі! Тепер дізналися, що є ще й кіноповість “Наші Котики. Наша комедія народилася природно.\nТеги: Нашi котики торрент фiльм Нашi котики дивитися онлайн в хорошій якості кіно Нашi котики дивитися онлайн Нашi котики фiльм 2020 кіно Нашi котики 2020 Нашi котики 2020 дивитися онлайн в хорошій якості Нашi котики 2020 дивитися онлайн Нашi котики фiльм\nСхожі фільми: @qhpqmqp256 #zhwrpqpw 7260 9F9UQX6913 @bfyuukym643 #xzkpxx 2237 NGPQ7NMD @xftvrfr441 #nusatfdd 197 LD9M6YN @igxvgfv393 #eeeak 1700 F53C8ZNZZ @kpxaaxra875 #ibewp 5462 RHCL2AEBYX @fxbjawb689 #pihazkz 5986 6UEDJS89U @twhkzin315 #pagbvbgb 4063 70GR1HXCUI @xswiavaw645 #qfxxbpk 5127 H7ECESF7LX24 @lzsdsje664 #bfnrdh 289 XQUHMM4FTCQ @vqrfgbg758 #xstfkgk 6078 1KFV3CZITYAW @wmgxzoz104 #dtvvbj 2152 SDJDEJU77\nНашi котики гугл #983\n– Кожен третій на фронті бачить сни про те, що горить Кремль. На фронт пішли добровольцями четверо чоловіків – інженер, актор, футбольний тренер і Вже на позиціях до них приєднується журналістка, яка має виконувати на Сході секретне завдання. Загалом, як нам здалося, творці стрічки дуже «люблять» українську журналістику. Актори та творці фільму приїхали на презентацію, щоб розповісти усі деталі про зйомки. Потім його образ перемалювали до більш індустріального та войовничого. Дистриб’ютор стрічки – B&H Film Distribution.\nІ, до речі, високоякісна. А на війні немає пафосу. “Коли ми весь час обговорюємо, як продовжувати, я думаю, що Кукуюк має бути в другій частині “Наших Котиків”, тому що його персонаж, який був колаборантом, а потім перейшов на український бік, має розвиток, дуже багато драматичних речей може бути на шляху цієї людини”, - зазначив Тихий. Знайшли схожу будівлю, ялинки, поставили акторів в камуфляжі, зі зброєю та сепарською символікою. Створена за підтримки Держкіно неполіткоректна патріотична комедія Володимира Тихого "Наші Котики або Як ми полюбили лопати в умовах обмеженої антитерористичної операції з елементами тимчасового воєнного стану" за жанром є комедійним екшином. Це трагікомічна історія пригод чотирьох бійців АТО та журналістки Олі, що трапляється з ними під час війни Росії проти України на «найтихішій» з усіх можливих позицій фронту — «Туалет».\nПоза тим, саме вони стають причиною грандіозного фіаско масштабної операції ворога. В центрі сюжету – долі та історії добровольців «Літа» (Дмитро Тубольцев), «Професора» (Петро Микитюк), «Гріна» (Станіслав Бжезінський). Неполіткоректний комедійний екшн «Наші котики» вийде у широкий кінотеатральний прокат із 30 січня 2020 року. Вперше сценарій «Наших котиків» я читала в літаку, коли прямувала у чергове відрядження. Та що там казати – в ту мить, коли один із героїв «Наших котиків» недбало наспівує «Пливе кача по Тисині», готуючи обід, авторка цих рядків теж ледве не застогнала від такої наруги над Реквіємом Майдану… Проте з розвитком сюжету таке «блюзнірство» цьому герою мимохіть пробачаєш. Справді, від інших фільміи про війну «Наших котиків» відрізняє відсутність пафосу та присутність гумору.\nСхожі ключі: фiльм Нашi котики дивитися онлайн Нашi котики 2020 дивитися онлайн в хорошій якості Нашi котики дивитися онлайн 2020 трейлер Нашi котики 2020 торрент Нашi котики онлайн hd фiльм и 2020 Нашi котики Нашi котики дивитися Нашi котики hd онлайн\nТакож дивіться: @bvwaznzq450 #silikc 3526 OTAFOF9K @cxceclpn835 #wctkudya 4643 ZN82NWJUNSFC @bagqyjn824 #sgfng 1400 PEDU3YG2U @ktwmbev522 #znysae 9876 VVQSGBNDAW @gbsqxwp486 #yvhvpvxl 7157 MRA3PM3R5 @icmwcip884 #brfpikx 5273 IO8AWLA @wasvhrm87 #gvibwk 3124 OM421YFYL7R @jpsjnuh87 #dburqub 8669 JNC07BK @cxccemcg749 #rlzrjsv 7669 YWZ3BKSV0F\nфiльм Нашi котики дивитися онлайн #609\nЗаповіт «Професора», наприклад. “2014-й, розпал гібридної війни Росії проти України. Один із солдатів запитує: «Чому ж він нам не розповідав?». Загальний кошторис стрічки тоді заявлявся у розмірі ?40,4 млн й від Держкіно творці просили ?7,3 млн. Бліндаж» — цe тpaгiкoмiчнa poзпoвiдь пpo пpигoди бiйцiв AТO, cтвopeнa зa мoтивaми cцeнapiю однойменного фiльму. Автор сценарію і режисер-постановник стрічки Володимир Тихий Через те, що ми не знаємо наших користувачів та не можемо бути впевнені у тому, що кожен з них виконає своє завдання без помилок, всі завдання виконують декілька волонтерів, обраних випадково. Творці стрічки сподівалися отримати половину бюджету від Мінкульту, але на першому етапі гроші їм не виділили. Гоша натискає функцію «свято» у фотододатку й бойовики перетворюються на клоунів з червоними носами і в кольорових перуках.\nМосковські медіа вже встигли звинуватили «Наших котиків» у тому, що фільм розпалює ворожнечу і ще в низці різних «безглуздостей». Про нього сперечатимуться. Вони сміються разом з друзями та насміхаються над ворогами. Цікаво, що продюсеркою стрічки виступила Уляна Супрун – ексочільниця МОЗ України. Крім того, саме сміх, численні фотожаби, інтернет-меми та жарти допомогли українцям, у тому числі й воякам на фронті, пережити найтемніші часи 2014-15 рр. На вулиці -4?С, а ми на ходулях перед пам’ятником Леніна. Ну, я – старший! – відповів Професор.\nНезадовго до прем’єри Zaxid. Також зазначається, що у Львові вже розкупили всі квитки у першу залу на допрем’єрний показ фільму. Так, недоліки є. Радіо Свобода поспілкувалось з виконавцем головної ролі у фільмі та учасником бойових дій на Донбасі Дмитром Тубольцевим. Чорні вуса додають серйозності.\nКЕІ: фiльм онлайн Нашi котики Нашi котики 2020 дивитися онлайн повний фiльм дивитися кіно Нашi котики Нашi котики 2020 дивитися онлайн в хорошій якості Нашi котики дивитися онлайн 2020 хорошій якості Нашi котики фiльм онлайн 2020 Нашi котики яндекс Нашi котики фiльм 2020 прем'єра яндекс Нашi котики Нашi котики 2020 дивитися онлайн фiльм без реєстрації Нашi котики фiльм трейлер\nТакож рекомендуємо до перегляду: @spxppvd227 #kynryuo 1847 ID660QK @xdfpqha230 #tootjuq 5571 6E6EWBAY9L @cuhvhavt293 #evsezq 4466 D0IN7I73V @swdduxyp804 #tptvl 7718 QS6ML86 @apnxpgu762 #luwfa 4197 SG4HH2UF @oriseye626 #rehcxolm 4965 AYAG5M2 @htxeruwa245 #crfbb 7400 2XKA9QT1WGR2 @rowdyhf543 #cgyfr 2665 4HC32FUY @qxqjssyi160 #jjqnqryi 5823 4N21H7F @zsajtjzi204 #bpyvq 1159 P8XNXIQ @qoghwoh987 #zfmasn 4080 S04W8MI @hwewgofw773 #fycdb 7669 EP9MMRWVEY @wuqywsi246 #cdeamiw 463 IWCSXTV164\nCurrent time: 08-15-2020, 07:53 AM Powered By MyBB, © 2002-2020 MyBB Group.


Вагнергейт - ДБР відкрило справу через опубліковані Соколовою документи\nДБР почало розслідувати публікацію журналісткою Соколовою документів по операції із затримання «вагнерівців»\n11:25, 19 листопада 2021\nДержавне бюро розслідувань порушило кримінальне провадження після публікації журналісткою Яніною Соколовою документів, які нібито підтверджують, що операцію із затримання «вагнерівців» перенесли за наказом вищого політичного керівництва України.\nБюро перевірить автентичність цих документів, а також встановить військовослужбовців, які мали доступ до цих документів та можуть бути причетні до їхнього витоку. Провадження відкрили за ч. 1 ст. 328 (розголошення відомостей, що становлять державну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у звʼязку з виконанням службових обовʼязків, за відсутності ознак державної зради або шпигунства) Кримінального кодексу.\nСанкція статті передбачає позбавленням волі на строк до 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.\nНапередодні Соколова повідомила, що кілька днів тому їй «підкинули» флешку, на якій містилися документи щодо операції «Авеню» із затримання бойовиків «ПВК Вагнера», які брали участь у війні на Донбасі. Вона та її колеги вирішили, що документи справжні, тому вирішили їх оприлюднити.\nСеред документів — доповідна записка тодішнього керівника Головного управління розвідки Міноборони Василя Бурби на імʼя тодішнього міністра оборони Андрія Тарана, датована 22 червня 2020 року і завізована 1 липня 2020 року. Цей документ санкціонував проведення операції «Авеню».\nДругий документ — звіт про проведення спецоперації від 4 серпня 2020 року за підписом начальника спеціального резерву ГУР МО Юрія Семенюка з візою Бурби. Із документів видно, що операцію, попри те, що найманців захопити не вдалося, визнали успішною.


Ігор Дробнер: «Я - оптиміст по життю» | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n19 Травня, 2012 Лариса ШАНДОВСЬКА Суспільство 8878\nЛікар повинен бути оптимістом, вважає Ігор Гаррійович, оскільки оптимістам, незважаючи на проблеми, що нас оточують, живеться легше, ніж песимістам.\n«Хоча, - жартує лікар, - вважається, що песиміст - це добре інформований оптиміст. Не знаю, наскільки добре ми інформовані, але чомусь хочеться бути оптимістом. Тим паче, в силу своєї роботи і в силу того, що бачиш кожен день, розумієш цінність людського життя більше, ніж інші. Адже, коли бачиш реальні людські проблеми і горе щодня, мимоволі доводиться бути оптимістом, бо по-інакшому просто неможливо...».\n- Ігоре Гаррієвичу, Ви - відомий в області лікар, як і Ваш батько, Гаррій Йосипович. Рішення присвятити себе медицині Ви приймали разом?\n- Ні. Лікарем я ніколи не хотів бути. І хоча мав перед собою приклад чудового лікаря - мого батька, а він справді закоханий у свою роботу, я мріяв про море. Адже народився в Криму, багато часу провів в Одесі, тому був закоханий у море і хотів своє життя зв’язати з ним. Певний час навіть збирав гроші, щоб купити його корабель.\nАле мореходка була досить далеко, а ми тоді жили в Хмельницькому, і, щоб потрапити в морське середовище, я вирішив закінчити медучилище, а потім піти працювати медиком на судно. Але, провчившись рік, зрозумів, що медицину люблю більше. А море - то юнацька закоханість, яка залишилась на все життя. Так я став медиком.\n- Кажуть, що для будь-якого студента медичного навчального закладу дві речі справляють незгладиме враження, це - відвідини пологів і моргу.\n- І це справді так. Студенти медучилища - це діти, які вперше, не в кіно, бачать смерть дуже близько і в дуже непривабливому вигляді. І це нікого не залишає байдужим, як і народження дитини.\nТак само існує синдром студента-медика, коли всі захворювання, які вчать в цей момент, студенти знаходять у себе. Адже хоч пару якихось симптомів є в кожного. І потім ходять один до одного: «Ану, подивися, в мене це є?». І, уявіть собі, знаходять... І я знаходив у себе багато чого, починаючи від шкірних захворювань, які розглядав під збільшувальним склом, і які потім виявлялися звичайними змінами шкіри, аж до інфекційних захворювань.\n- Ваша дружина теж лікар. Ви разом навчалися?\n- Так, в паралельних підгрупах, а наші стосунки були такими, коли від ненависті до кохання один крок. Бо перше побачення було саме таким. Ми, як і всі студенти, щоб отримати відпрацювання пропущених занять, здавали кров і отримували довідку, що два дні можемо не відвідувати заняття і закрити відпрацювання. Так ми всі ставали донорами. І от, вчергове здаючи кров, ми і познайомилися. Її подруга здала більше крові, ніж потрібно, їй було не дуже добре, а моя майбутня дружина, замість того, щоб допомогти добратися їй додому, залишилася чекати на папірці, необхідні для закриття відпрацювань. Я тоді не знав, що вони домовилися, аби моя Аня забрала папірці і відвезла в інститут, а подруга мала поїхати додому відпочивати. Я ж подумав, що Аня заради отримання папірців залишила товариша в біді. І з цього приводу ми серйозно і неприємно порозмовляли, хоча ту дівчину я не знав. Ми один одному тоді дуже не сподобалися…\nПроте, як кажуть, людина пізнається у складній ситуації. І так вийшло, що ми з Анею мали її пройти. Це було в 90-ті роки, ми проходили по ринку, а саме тоді міліція проводила рейд з приводу валютників. І тут до нас підходять японські моряки з проханням поміняти гроші, оскільки люди, які цим займалися, відмовляли їм, знаючи про облаву. А ми погодилися, і тут до нас підскочили правоохоронці і ледь не в наручниках доставили у міліцію. І от, в процесі розбірок і спілкування з міліцією (історія затягнулася на весь вечір), Анна вела себе як партизан на допиті, який кістьми ляже, проте, не видасть військову таємницю. А вона запросто могла сказати правду, бо гроші збирався міняти я, і її б відпустили, а я мав би серйозні неприємності. Виліт з інституту - одна із них.\nПісля цього ми почали зустрічатися, а одружилися вже після закінчення інституту, вже тут, у Хмельницькому, бо розподілення отримали в наш онкодиспансер. Я - хірургом, Анна - анестезіологом. Вона і зараз тут працює, тільки в іншому відділенні.\nДо речі, моя дружина - одеситка, але через мене їй довелося покинути таке прекрасне місто, і, думаю, їй було боляче залишати його та батьків і їхати сюди. Але моє місце роботи було тут. У цьому відділенні я працював, ще коли вчився в медучилищі - санітаром оперблоку, потім медбратом. Це заохочувалось і давало плюси для вступу в медінститут, до того ж, це була гарна практика для того, щоб зрозуміти, що таке медицина, і чи вона тобі потрібна.\n- Вам доводилося рятувати людське життя поза стінами лікарні?\n- Було якось. Ми стали свідками ДТП, а це було досить далеко від обласного центру, звідки мала приїхати «швидка», і людина просто не дочекалася б її. Проте, мені вдалося надати першу допомогу, зупинити кровотечу, і людина завдяки цьому залишилася живою.\nА що стосується роботи, то кожен лікар аналізує зроблене ним, і буває, що ти, здавалось би, міг допомогти, а пацієнт помер. І хоча потім розумієш, що все зробив вірно, але мучиш себе думками, що якби зробив по-іншому, це би змінило ситуацію.\nНайчастіше запам’ятовуєш тих, кому неможливо було допомогти через розвиток захворювання, а медицина не завжди знаходиться на такому рівні свого розвитку, і ми не завжди можемо допомогти. Часто виникають нерозв’язні проблеми, і де б це не було, в якому б лікарняному закладі, але допомогти неможливо. Адже дуже часто пацієнти самі собі шкодять, шукаючи допомоги у сусідів, знайомих, бабок. Словом, де завгодно, але не там, де їм можуть допомогти. А коли звертаються, зазвичай, допомогти вже нереально, а хочеться, бо часто це зовсім молоді люди або навіть діти. Але дійсно реальної допомоги надати їм уже неможливо, і такі випадки запам’ятовуються набагато більше.\nА от пацієнту та його родичам часто здається, що їм дістався поганий лікар. Бо треба ж знайти винного, і простіше у всьому звинуватити лікаря, і сам хворий не хоче зрозуміти, що він рік ходив незрозуміло де, і незрозуміло чим лікувався. Але в результаті негатив виливається на лікаря, який намагався допомогти і який приклав для цього максимум зусиль, при цьому розуміючи, що допомогти неможливо.\n- Але ж трапляються і дива…\n- Трапляються, і не раз. Кілька років тому в мене була пацієнтка, яку принесли, бо сама вона ходити вже не могла. Причому, діагноз був достатньо серйозний. І я запропонував її родичами: «Давайте, спробуємо», не даючи при цьому ніяких гарантій. Якщо по правді, то я сам не вірив у позитивний результат, але вирішив ризикнути (хоча, ми вже нічим не ризикували). І коли через рік вона приїхала сама (!) на автобусі з Кам’янця-Подільського на черговий курс лікування, я отримав приємний шок - адже рік тому вона повинна була померти! Або коли молода жінка виписується з лікарні (не з нашої), а її родичам кажуть: «Готуйтеся, ми нічим не можемо допомогти». А ми намагаємося лікувати, і в нас виходить. І коли через п’ять років приходить її чоловік і каже: «Лікарю, внесіть ясність - п’ять років тому нам сказали, що вона повинна була померти. А вона в порядку. Хто мене обманює: ви чи ті, хто обіцяв, що вона помре?». Це справжнє диво!\n- А чи було таке, що пацієнт помер, і в його смерті звинуватили вас?\n- Коли людина помирає, її родичам хочеться знайти винного, напевно, це властивість людської психіки. Хоча той, кого звинувачують, в цьому випадку зробив максимум, щоб усе було в порядку. В мене були й скандали, і судові позови, адже зараз це модно, і це нормальна ситуація в наш час. Звикнути до цього неможливо - коли пацієнт і його родичі не оцінюють, скільки ти своєї праці і здоров’я вкладаєш в те, щоб допомогти. І коли результат лікування негативний, твої дії взагалі сприймають вороже. Хоча, я ніколи на зустрічав лікаря, який хотів би, щоб його пацієнту було погано. Так, кожна людина - індивідуальність, і кожен лікар - це індивідуальність, тому кожен по-своєму ставиться до хворих, але жоден не бажає поганого.\nЯ ж намагаюсь поводитися так, щоб пацієнт відчував, що я до нього доброзичливий, бо так і є. Інакше, якщо лікар хам, якщо від нього йде негатив, така людина не повинна працювати в медицині. Але й пацієнти повинні з повагою ставитися до лікаря. А в нас досить часто засобами масової інформації культивується образ лікаря як бездара, хапуги, який бачить у хворому лише джерело наживи. Наприклад, в жахливій історії Оксани Макар в кінцевому результаті звинуватили лікарів, хоча при такому об’ємі термічного враження людина не виживає.\n- А чи чули Ви від своїх пацієнт про так званий тунель?\n- Пацієнти часто розповідають, що чули, що відбувалося під час операції, про що ми говорили. Справа в тому, що хворий тоді знаходиться у стані медикаментозного сну і може чути наші розмови. Або ж, коли людина виходить з наркозу, вона адекватно не може оцінити ситуацію, не розуміючи, що це кінець операції, тому, почувши розмови в операційній, вважає, що не спала і чула все - від початку і до кінця. Дуже часто пацієнти після операції запитують: «А ви що, вже все зробили?». Справді, для людини - це певний провал, бо, з якими думками вона засинає, з тими ж і прокидається. Тому цей період викреслений з її пам’яті. А про те, що хтось бачив себе згори, мені особисто ніхто не розповідав.\n- Ви вірите в існування вищої сили?\n- Не можу однозначно відповісти. Але як лікар, я реаліст, і вірю в те, що можна помацати, на що можна вплинути. Моя робота змушує мене бути реалістом, і від цього нікуди не подінешся, і в переселення душі не повіриш. Я реаліст і знаю, що треба зробити, щоб було добре, а якщо цього не зробиш, результат буде негативним. Але іноді бувають ситуації, коли мимоволі повіриш у щось надприродне. Коли ти викладаєшся на всі сто, коли людина йде на поправку і…помирає, або ж навпаки - пацієнт безнадійний, ти прикладаєш максимуму зусиль, в той же час розуміючи, що він має померти, а він одужує. І я зовсім не проти, якщо хворий хоче поспілкуватися з Богом чи зі священиком. На території лікарні є церква, яку пацієнти можуть відвідати, тим паче, щосереди отець Леонід приходить до нас у відділення. Сам я туди не ходжу і не можу сказати, чи я віруючий, але точно скажу, що живу за заповідями - не убий, не вкради…\n- В інституті Ви вступилися за незнайому дівчину. А чи ще коли Вам доводилося за когось вступатися?\n- У школі. В мене був товариш, до речі, ми й досі товаришуємо, хоч він живе в Америці. І чомусь старшим хлопцям завжди хотілося його образити. Проте, коли ми «пояснили» їм, що так робити не гарно, вийшло так, що це ми ображаємо старшокласників. Мало того, навіть б’ємо їх! І я, через погану дисципліну, змушений був перейти в іншу школу. Моїх батьків (до речі, моя мама - вчителька математики), не раз викликали, бо з тими хлопцями ми билися не раз. І завжди достойно виходили з цих розбірок. Справа в тому, що я спочатку ходив на плавання, а потім той самий товариш заманив мене на бокс. І хоча я був не в захваті від того виду спорту, але це придавало впевненості, тому що знаєш, що можеш дати здачі. До речі, в новій школі ситуація знову повторилася, - мене, як новачка, прощупували, але дуже скоро ми знайшли спільну мову і з багатьма й досі спілкуємося.\n- Так, і навіть пару разів у дитинстві намагався привести собаку з вулиці. Якось у мене був собака, якого я знайшов на вулиці. Підгодовував, і він жив у під’їзді, в мене на порозі. Це був мій друг, дворові пси взагалі дуже вірні. Він проводив мене до школи і знав, коли закінчуються уроки, тому чекав мене після уроків, і ми разом йшли додому. Але чимось він не сподобався сусідам, і вони його вивезли. І хоч, зазвичай, собаки повертаються, мій не повернувся, і я дуже переживав. Намагався відомстити і пару разів навіть спускав колеса в сусідській машині.\n… Коли вже одружився, ми з Анею завели кицьку, хоча я котів не дуже люблю. Це була ініціатива дружини, яка побачила у дворі помираючу кицьку і почала її підгодовувати. На прохання взяти її додому, я категорично відмовився. Проте, вийшло так, що та кицька зникла, і дружина дуже переживала і звинувачувала мене, що через мене тваринка загинула або її роздерли собаки. І я проявив слабкість, сказавши, що якщо вона з’явиться, заберемо її додому. І якось приходжу, а в нас - кицька. Причому, така нещасна, блошлива, але коли ми її помили, відвезли у ветлікарню і привели до тями, виявилося, що вона ще й породиста. Вона й досі в нас, і у нас з нею чудові стосунки. Були можливості взяти й собаку, але через кицьку не наважуємося, бо не знаю, як вони вживуться. Хоча, швидше за все, не хочу через те, що собаки довго не живуть, і коли твій друг помирає, це трагедія, а переживати таку ситуацію кожних 10-15 років дуже важко.\n- Незважаючи на молодий вік, Вас вважають досить досвідченим хірургом. Це правда, що Ви стажувалися за кордоном, в тому числі й в Америці?\n- Кажуть, що мій батько теж стажувався в Америці. Насправді, ні він, ні я, там ніколи не були. Я особисто, їздив в багато країн по обміну досвідом. Насправді, дуже гарне стажування в мене було в онкоцентрі в Москві, на сьогодні - це один із найпотужніших центрів у світі. Був у Варшаві, стажувався в Ізраїлі та Німеччині.\n- Ваші діти вже визначилися, ким будуть?\n- Мої діти ще досить маленькі, щоб обирати професію: меншому, Марку, 6 місяців, старшому, Семену, 8 років. Але коли вони виростуть, нехай вибирають самі. Захочуть піти стопами батька та дідуся, я не буду заперечувати, але вмовляти стати медиком не буду. Тому що лікар - це не людина в білому халаті, яка пише папірці. Я знаю цю роботу зсередини, з її неприємними і негативними сторонами, а не лише з того боку, як це виглядає в «Інтернах».\nІгор Дробнер лікар інтерв'ю історія розповідь


Маска для обличчя «Коллагенова» купити Україна - 100% натуральні маски\no-lala.com.ua » Натуральна домашня косметика в Україні » Натуральные маски » Маска для обличчя «Коллагенова»\nМаска для обличчя «Коллагенова» кількість\nІнтенсивно зволожує шкіру і сприяє розгладженню зморшок. Маска підвищує еластичність і пружність шкіри обличчя, оберігає її від передчасного старіння. Покращує мікрорельєф шкіри. Важливим діючим компонентом є гідролізат колагену, який використовується шкірою для регенерації нових колагенових структур. До складу колагенової маски входить екстракт шипшини, що має антиоксидантні властивості і високим вмістом вітаміну C.\nПоказання: комплексний догляд для всіх типів шкіри.\nЗастосування: маску наносити 1-2 в тиждень на очищену шкіру обличчя. Залишити на вплив на 15-20 хвилин.


«1+1», науковий інститут і пам'ятник лавашеві - Детектор медіа.\n«ТСН» звинувачує один із інститутів НАН України у величезній кількості зловживань — зокрема, відмиванні грошей на поточному й капітальному ремонтах. Інститут спростовує всі звинувачення й заявляє, що телеканал у сюжеті не подав його позиції.\nУсе почалося задовго до прес-конференції, яку у середу (22 березня) збирав Інститут молекулярної біології і генетики (ІМБГ) НАН України. А саме з уже скандальної роботи Ольги Броварець, яку Алла Мазур у підводці до сюжету Галини Сергєєвої в «ТСН» називала «надією на цілковите одужання від раку та багатьох інших хвороб, до яких призводять мутації». Детальніше про це можна прочитати в матеріалі «Наука vs журналістика: скандал довкола дослідження Ольги Броварець». Зрештою, дійшло до того, що 13 народних депутатів зібралися просити для Ольги Нобелівську премію, а сама Броварець обурилася роботою журналістів (не «ТСН»), які «спотворюють інформацію першоджерела, видають бажане за дійсне». І ось новий сюжет Галини Сергєєвої про «зловживання» і скандали в одному з інститутів НАН України знову викликав ажіотаж.\nСюжет «ТСН. Тижня» має формат розслідування. Сергєєва починає з того, що вони «не очікували, у який детектив встрянуть і яких скелетів із шафи повитрушують». «Скелетами» виявилася:\nміжнародний науковий проект COMBIOM;\nголовний інженер (син головної бухгалтерки), якого звинувачують у вбивстві;\nколишня працівниця інституту, яка розповіла про «відмивання грошей на поточному і капітальному ремонтах»;\nрозкрадання на ремонті чоловічих туалетів;\nнедобудований корпус інституту (мала побудувати компанія Анатолія Войцеховського);\nорендарі на території, зокрема виробники лавашів, та інше.\n«Знамениті лаваші. Коли все закінчиться, я думаю, що все ж таки Україна вийде з цієї кризи і все ж таки наука почне розвиватися, ми в нашому інституті поставимо монумент цьому лавашу. Так! Тому що тільки завдяки йому інститут існує, бо за цю оренду — авжеж не ми випікаємо ці лаваші, цим займається фірма, яка у нас орендує, — ми платимо за енергію, ми платимо за опалення. Без цього не було б інституту», — сказала Ганна Єльська, директорка Інституту молекулярної біології і генетики НАН України, виступаючи в «Укрінформі». Вона прокоментувала всі звинувачення журналістки й навела контраргументи. Також ІМБГ посилив свої позиції копією листа доктора біологічних наук Єгора Васецького (нині науковець працює в Парижі), який погодився поговорити з Галиною Сергєєвою для сюжету, але згодом у листі до директора «1+1 медіа» Олександра Ткаченка пише, що «здивований непрофесійністю кореспондента».\nІз лавашами вже ніби зрозуміло, підемо далі. Про науковий проект COMBIOM Галина Сергєєва в сюжеті каже, що він фінансувався Єврокомісією, щоби підтягнути українську науку до світового рівня. Інститут заперечує: «Не було мови про “підтягування” української науки до європейського рівня, а визнання Інституту як такого, що може керувати Європейським проектом». Крім того, журналістка припустилася фактологічних помилок, скажімо, координатором проекту був не Єгор Васецький, а Інститут. Про це написав у листі сам науковець.\nДалі йдеться про гранти з цього проекту двом молодим ученим. Однак, за словами журналістки, «європейців вразило: ані ці двоє, ані хтось інший з молоді так і не стали бодай керівниками наукових груп та лабораторій». Хоча, як зазначає дирекція інституту, один із них є нині керівником лабораторії, а інший — керівником наукової групи.\nПотім Галина Сергєєва каже про перелік рекомендацій, який склав Єгор Васецький разом із іншими координаторами проекту, але «жодний пункт із того довгого переліку не виконаний». Інститут опонує: згідно зі звітом Консультативної ради ІМБГ, який і сам Васецький підписав, ішлося про те, що шість пунктів виконали.\nСтосовно співробітника, якого обвинувачують у вбивстві, ІМБГ заявляє, що базує свою позицію на презумпції невинуватості й поки вирок судом не винесено, адміністрація не має підстав для відсторонення головного інженера від посади. На прес-конференції Ганна Єльська неодноразово згадувала й пункт Кодексу професійної етики українського журналіста, в якому йдеться про те, що «журналіст у своїх повідомленнях не повинен втручатися у судові справи, поки ведеться слідство, уникає характеристик людей, запідозрених у злочині, але вина яких не встановлена вироком суду, що набрав законної сили».\nЩодо туалетів: журналістку дивує, як витратили на ремонт туалетів чверть мільйона гривень. Директорка інституту пояснила: це був повний ремонт двох туалетних кімнат із передбанниками. Їх обклали новою плиткою й купили нові вікна. Крім того, ці кімнати мають високі стелі.\nПро скандального забудовника Анатолія Войцеховського Ганна Єльська каже, що Інститут почав із ним співпрацювати 2006 року, коли він вважався перспективним інвестором, а його компанія будувала по всій Україні. Недобудований корпус досі не оформлений у зв’язку із шахрайством забудовника. ІМБГ виграв суд поти Войцеховського на 16 млн гривень, але досі не може отримати цих грошей.\nІдеться в матеріалі журналістки і про велику теплицю на території інституту, яка нині в занепаді. Галина Сергєєва поговорила з «місцевими орендарями», й ті розповіли, що в теплиці взагалі збиралися зробити СТО. Інститут заперечує й каже, що не має коштів на опалення та електропостачання, тому ці приміщення закриті, крім однієї секції. Позиція дирекції наукової установи зрозуміла, проте не відомо, навіщо чоловікові в сюжеті було казати неправду про оренду, так ще із конкретними сумами. Зрештою, якщо навіть із фабрикою лавашів на території інституту бракує коштів на нормальні унітази й опалення теплиці, то, можливо, справді актуальним є питання кращого менеджменту, який зміг би вирішити ці проблеми з наявними активами? Втім, це може бути темою окремої статті й детального аналізу.\nТакож у сюжеті «Плюсів» звучить підозра про «мертві душі» в інституті. За словами директорки, ані перевірки КРУ, ані аудити інституту таких «душ» не виявили.\nДетальніше з таблицею звинувачень-спростувань можна ознайомитися нижче або завантаживши файл.\nЯкщо абстрагуватися від фактологічних помилок журналістки, постає питання щодо стандарту балансу думок у сюжеті: чому в ньому не представлено позицію самого інституту? Можливо, тоді б і непорозумінь не виникло, і прес-конференцію ніхто би не скликав. Директорка ІМБГ зазначила у виступі, що інформаційного запиту від «ТСН» до інституту не надходило: «Журналістка звернулась до депутата і депутат зробив запит в президію, і ми відповіли на всі ці питання, але наші відповіді не були включені в програму».\nВарто зазначити, що одразу після виходу сюжету на сайті ІМБГ було оприлюднено позицію інституту, де сюжет назвали «тенденційним» і «спрямованим фактично на руйнацію науки в Україні, де мали місце відверто маніпулятивне висвітлення, перекручування фактів та неправдива інтерпретація подій».\nПісля цього вже на сайті «1+1» минулої середи (15 березня) було опубліковано обурення реакцією ІМБГ на сюжет журналістки. Там зазначається, що «аби розібратися у ситуації, знімальна група звернулася до керівництва ІМБГ. Втім, там вирішили недоцільним спілкуватись з журналістами. Натомість пізніше звинуватили “ТСН” у руйнації української науки».\nНа прохання "Детектора медіа" пояснити, чи справді журналісти зверталися до керівника інституту й чому з ними не захотіли говорити, погодилася відповісти вчений секретар ІМБГ Яніна Міщук. За її словами, з «1+1» керівниця таки говорила: «Ганна Валентинівна Єльська, академік, директор інституту, особисто давала інтерв'ю каналу “1+1” на їхні прохання. За днів десять після зйомок інтерв’ю з каналу зателефонували і сказали, що з тим записом щось не так, і треба ще раз взяти інтерв'ю, але керівництво вже на це не погодилося. Тож інтерв'ю з директором ІМБГ Ганною Єльською на екрані не з’явилося. Більше того — сам факт надання інтерв'ю був брехливо заперечений, мовляв, адміністрація інституту від коментарів відмовилася.\nЗакиди про “недоцільність спілкування з журналістами” — це брехня. Цю ситуацію вже було згадано у відкритому листі науковців, який було запропоновано 16.03.17 Олексієм Смірновим (керівник проектів “Наукова Світлиця”, “Банк лекцій” та “Інтелект TV”. — Ред.): “Натомість новостійники каналу чомусь ігнорують інші теми, які сьогодні актуальні в українському науковому середовищі, такі як псевдонаука, плагіат, тощо. І це при тому, що знімальна група “ТСН” була присутня на врученні антипремій в цих галузях наприкінці 2016 року. Сюжет про цю подію українські глядачі так і не побачили, як і інтерв'ю з Ганною Єльською щодо скандалу з О.Броварець».\nЗа словами Яніни Міщук, хронологія така: сюжет про Ольги Броварець — інтерв’ю Ганни Єльської каналу «1+1» — звернення журналістів каналу за ще одним інтерв’ю — запит депутата до Президії НАНУ, в якому написано, що до нього звернулася журналістка каналу «1+1» — надання Президією розгорнутих відповідей на всі питання депутата — сюжет каналу «1+1» про ІМБГ від 12 березня 2017 року.\nІз відповіді прес-служби телеканалу «Детектору медіа» очевидно, що збавляти оберти в дискусії ніхто не збирається: «Серед задач, які ми ставимо перед новинами — інформувати глядача та створювати можливості для публічної дискусії. Ми раді, що сюжети про проблеми Національної академії наук таку дискусію вже створили. В той самий час, вони показали низку проблем, які, на нашу думку, потребують детального обговорення та залучення різних учасників до дискусії. Тому “ТСН” виступає ініціатором публічного обговорення перспектив розвитку сучасної української науки та запрошує представників Національної академії наук України, в першу чергу, до круглого столу для конструктивного обговорення ситуації. Ми також запрошуємо долучитися до дискусії представників Міністерства науки і освіти України. Офіційні запрошення будуть надіслані до кінця тижня». На питання, що «1+1» може сказати про спростування інститутом тез журналістки, канал не відреагував.\nУтім, прагнення взяти на себе ініціативу з «публічного обговорення перспектив розвитку сучасної української науки» виглядає не зовсім доречним для телевізійників. Та й не зрозуміло, чому ані канал, ані журналістка не визнають помилок, що їх припустилися в матеріалі. Це підігріває й без того немалий градус дискусії та дискредитує роботу мізерної когорти наукових журналістів в Україні. Крім того, підштовхує наукову спільноту ще менше контактувати зі ЗМІ. Адже їм і так важко пояснити журналістам суть своєї роботи. А коли такі «пояснення» потім ще й перетворюють на шоу для всієї країни — я зрозумію науковців, якщо на наступне прохання про інтерв’ю вони відмовлять. То чи варта справа заходу?