Кірсанов і Базарів у романі Тургенєва “Батьки й діти” | Твори на вільні теми\nГоловна ⇒ 📁Твори на вільні теми ⇒ Кірсанов і Базарів у романі Тургенєва “Батьки й діти”\nДоглянутий і Павло Петрович, добрий і романтичний Микола Петрович – вони несумісні з байдужим до своєї зовнішності, грубуватим і\nбезцеремонним демократом Базаровим.\nУ суперечці розкривається їхнє відношення до суспільного лада, релігії, до народу, говориться про шляхи перебудови миру, про ролі мистецтва. Павло Петрович змушений визнати, що в суспільстві не все в порядку. Але Базарів уважає, що дрібне суспільство нічого не дає, якщо прогнили його основи. “Виправте суспільство” – тільки в цьому він бачить користь. Довідавшись від племінника, що вони з Базаровим нігілісти, що не поважають нічиї інтереси, авторитети й весь заперечливі, Павло Петрович із обуренням викликнув: “Нам дорога цивілізація. Нам дороги її плоди…” У цих словах і укладений головний предмет суперечки між “батьками” і “дітьми”.\nАле, на відміну від сидячих “с ложа руки” аристократів, нігілісти не схильні займатися порожніми розмовами. Тому так мерзнув Павло Петрович, що повірив у їхній намір “діяти, ламати”.\nУ суперечці про російський народ правда, безумовно, на стороні Євгенія Базарові. Павло Петрович зворушується відсталістю, патріархальністю. Базарів же, розуміє, що “грубе марновірство душить країну”, і не бажає миритися із цими недоліками. Його любов до народу – любов щирого шестидесятника, без сентиментальності й ідеалізації мужика.\nБазарів уміє спілкуватися з мужиками й, якщо вважає потрібним, уміє їх просвіщати.\n“Я України син, України…” »


Журналіст у соціальних мережах. Рекомендації для медіа | Інститут масової інформації\nФото – thefuturesagency.com\nПро це ще у 2012 році зауважив ірландський журналіст, засновник ресурсу Storyful Марк Літтл в інтерв’ю “Детектору медіа”:\n“Велика небезпека соціальних медіа в тому, що тепер значно легше сказати щось погане чи непристойне у фейсбуці чи твітері, це може зробити кожен журналіст, і контролю тут немає. Я думаю, це одна з найбільш серйозних проблем, яку необхідно обговорювати. Як журналіст, я вважаю так: все, що я кажу у твітері чи фейсбуці, – це публічний простір, тому я б ніколи не написав там не лише неперевіреної інформації, але й певних звинувачувальних чи недоброзичливих речей на чиюсь адресу”.\nЧасом занадто вільну поведінку українських журналістів у соцмережах підтверджують групи в соціальних медіа, як-от “Медіасрач по-волинськи” чи рубрика на сайті ІМІ “Медіасрач тижня”. Медійники дозволяють собі в соціальних мережах публічні конфлікти, вияви своїх політичних уподобань, дискредитаційні вислови, а іноді й відвертий онлайн-булінг.\nПроте чи має корпоративна або професійна етика обмежувати журналіста в соцмережах?\nУже існує чимало прецедентів, коли неетична поведінка журналістів у соцмережах призводила до їхнього звільнення зі ЗМІ.\nНаприклад, ведуча новин із Г’юстона Скарлет Факар, довідавшись про перемогу Дональда Трампа на виборах Президента США, написала: “Тільки тепер я з радістю і полегшенням зможу піти спати”. Вона також написала про Барака Обаму, що він робив Америку “більш жорстокою та расистською”. Невдовзі вона втратила роботу, про що повідомляється в матеріалі “Медіакритики” “Простір віртуальний – наслідки реальні”.\nОмбудсмен нідерландського суспільного мовника Марго Сміт у розмові з експертами ІМІ зауважила, що журналіст, як публічна особа, має дотримуватися певних етичних норм, і це стосується й поведінки в соцмережах.\n“Медійник має дбати про свою репутацію, він представляє редакцію, і його репутаційні втрати можуть завдати шкоди репутації ЗМІ, в якому він працює”, – сказала Марго Сміт. У 2017 році “Нью-Йорк Таймс” опублікувала рекомендації щодо поведінки журналістів відділу новин у соцмережах.\nУ документі підкреслюється, що відділ новин цінує соціальні мережі за важливу роль, яку вони відіграють у журналістиці, але журналістів закликають бути дуже уважними та уникати демонстрації своїх політичних поглядів або тенденційного подання матеріалу стосовно подій, які висвітлює “Нью-Йорк Таймс”.\nЕксперти ІМІ підготували рекомендації для журналістів щодо поведінки в соціальних мережах:\nЖурналіст не має публічно підтримувати політичні фігури чи партії на своїй сторінці в соцмережі, якщо видання, в якому він працює, позиціонує себе як політично незаангажоване.\nЖурналіст не має вживати мову ненависті чи дискредитувати інші соціальні групи.\nЗ боку журналіста неетично фотографувати в публічних місцях незнайомих людей і виставляти їхні фото на своїх сторінках у соцмережах, якщо вони проти, оскільки це може порушити право цих людей на забуття. Особливо це стосується дітей.\nЖурналіст не має у своїх дописах використовувати нецензурну лексику.\nЖурналіст повинен більш ретельно, ніж пересічний користувач, ставитися до достовірності власних дописів у соцмережах.\nЖурналіст має уникати надмірно емоційних оцінок у власних дописах та має прагнути неупередженості.\nОсобливо уважно журналіст повинен ставитися до власної безпеки в інтернеті, зокрема й у використанні соцмереж, не надавати можливості різним програмам отримувати доступ до профілю, оскільки це може поставити під загрозу джерела журналіста.\nВарто з толерантністю ставитися до інших користувачів соцмереж, навіть тоді, коли вони критикують чи дискредитують вас чи ваші дописи.


Вакарчук голос вибори - Навіщо Вакарчук йде до парламенту\nХто є хто в партії Святослава Вакарчука\nМарина Шашкова Понеділок, 10 червня 2019, 18:14\nВ суботу, 8 червня, партія "Голос" Святослава Вакарчука провела свій перший з'їзд. Було названо першу десятку партії, яка піде на парламентські вибори із значними шансами на подолання 5% бар'єру. Хто є хто в новій політичній силі розбирався "Апостроф".\nПохід в парламент для співака - вже не перший. Він балотувався в нардепи ще в 2007 році від партії "Наша Україна - Народна самооборона". Але протримався рік, і вже під кінець 2018 року склав свої повноваження.\nПісля того він повністю присвятив себе музиці, випустив декілька альбомів та досить часто організував концерти "Океан Ельзи" 24 серпня - на День незалежності. Не випадково, що для більшості українців Вакарчук - символ країни.\nТому цього "символа" багато громадян хотіли бачити президентом. Особливо це бажання посилилось в 2018 році, коли співака активно включали перед виборами до соціологічних рейтингів. Підтримка населення зростала майже з кожним днем, незважаючи на те, що сам Святослав про свої наміри нічого не говорив.\nБлижче до виборів інтерес до Вакарчука впав, адже він так і не виправдав надій суспільства.\n"І щоб розставити всі крапки над "і", зняти всі питання, офіційно заявляю: я, Святослав Вакарчук, не братиму участь в президентських виборах 2019-го року", - звернувся він до всіх у своєму відео у кінці січня цього року.\nДля багатьох це стало розчаруванням. А деякі політики в неформальних розмовах навіть пояснювали, що саме відмова Вакарчука балотуватися, призвела до перемоги Володимира Зеленського.\nВ політичних колах говорять, що Вакарчук не пішов в президенти через небажання брати на себе весь негатив та відповідальність за те, що відбувається. Але існує думка, що Святослав дуже пошкодував, що втратив такий шанс. Адже замість Зеленського президентом міг бути він.\nУ політичних колах говорять, що Вакарчук не пішов в президенти через небажання брати на себе весь негатив і відповідальність за те, що відбувається Фото: Goloszmin.org\nПісля рішення не балотуватися співак не зник з політичного порядку денного. Не зникли й чутки про його наміри все ж таки піти у політику, але вже у парламент. 16 травня він підтвердив цю інформацію.\n"Ми, партія "Голос", йдемо в парламент, щоб знищити стару політику і творити політику нову. Політику, яка принесе нам справжні зміни", - так охарактеризував головне завдання Вакарчук.\nВ суботу, 8 червня, відбувся перший з'їзд "Голосу". На ньому було оголошено першу двадцятку списку для участі у дострокових парламентських виборах. На чолі списку розмістився сам Вакарчук, другий номер - Юлія Клименко, третій - Кіра Рудик.\n№ 4 у списку-Ярослав Железняк, № 5 - Олександра Устинова, № 6 - Олег Макаров, № 7- Ярослав Юрчишин, № 8 - Сергій Рахманін, № 9 - Соломія Бобровська, № 10 - Ольга Стефанишина.\n№ 11 у списку-юрист Олександр Курдитик, № 12 - економіст Володимир Цибаль, № 13-юрист Андрій Осидчук, № 14 - "кіборг" Роман Костенко, № 15-Роман Лозинський, донедавна очолював "Галицьку партію", № 16 - Інна Совсун, № 17 - Леся Василенок, № 18 -Рустем Умеров, № 19 - Аліна Свідерська, № 20 - Андрій Шараскін.\nОфіційно партія "Голос" з`явилась 21 травня цього року. Взагалі, Вакарчук не створював політичну силу з самого початку. Вона вже була заснована в 2015 році громадянами Олександром Павлюком та Олегом Ледником і мала іншу нашу назву - "Платформа ініціатив". На момент перейменування партія не функціонувала.\n"Ми розуміли, що часу в нас буде небагато і ми можемо не встигнути самотужки зареєструвати свою партію. Тому наші партнери з малого та середнього бізнесу дозволили нам використати свою партію, котру вони зареєстрували 2015 року, щоб іти на місцеві вибори. Ми перереєстрували її у партію "Голос" і йдемо на вибори", - пояснює таке рішення голова штабу Юлія Клименко.\nЧи відповідає ця інформація дійсності, "Апостроф" намагався уточнити у колишніх власників партії. Та зконтактувати з ними не вийшло.\nТим часом у "Голосі" кажуть, що Павлюк та Ледник приєдналися до команди Вакарчука.\nЧерез дострокові парламентські вибори Вакарчук вимушений був швидко приймати рішення та якось організувати роботу партії по країні. В цьому йому допомагають декілька членів команди.\nЧерез дострокових парламентських виборів Вакарчук змушений був швидко приймати рішення і якось організувати роботу партії по країні Фото: UNIAN\n"Це Юлія Клименко, я (Ярослав Юрчишин, - "Апостроф") - її заступник, програмний директор Павло Кухта, заступник керівника виборчої кампанії Ярослав Железняк. Це Соломія Бобровська, яка відповідає за розвиток регіональних осередків партії, координатор добровольчого і волонтерського руху Андрій Шараскін, відомий як кіборг "Богема". Також з нами доктор медичних наук і піонер у сфері кардіохірургії Юрій Соколов, наша медична експертиза", - розповів нам в коментарях Ярослав Юрчишин, в минулому - виконавчий директор Transparency International Ukraine.\nКоротко про головних. Клименко з 2015 по 2016 рр. працювала заступником міністра економіки. Кухта також відомій в економічній сфері, працював в Стратегічній групі радників прем`єр-міністра, а також брав участь в русі "Люди важливі". Зараз він разом з міжнародними експертами розробляє програму партії. В команді обіцяють, що найближчим часом вона буде представлена.\nЯрина Ключковська - людина, яка відповідає за комунікацію, вирішення кризових питань та просування партії. Донька нардепа III-VI скликань Юрія Ключковського, в минулому - керівник департаменту корпоративних комунікацій Group DF Дмитра Фірташа.\nВ просуванні партії Ярині допомагає Ярослав Ведмідь - відповідальний за соцмережі та діджитал-напрям. Його знають, яка засновника діджитал-агенства Postmen. На президентських виборах працював на штаб Петра Порошенка, займався боротьбою проти конкурентів, в тому числі і проти Зеленського. Але Вакарчук про нього доброї думки.\n"Ярослав Ведмідь — топ-digital strategist у цій країні. Ми працюємо тільки з кращими людьми", - відповів він в інтерв`ю Liga.net.\nКерівником прес-служби партії було призначено Ярему Дух, який також працював з колишнім президентом, займався сторінкою Адміністрації президента в Твіттер.\n"До речі їх особисто знає Борис Ложкін (екс-голова Адміністрації президента при Порошенко, - "Апостроф"). І саме він їх привів у команду Вакарчука", - розповідає співрозмовник видання серед нардепів.\nСоломія Бобровська вже встигла попрацювати з екс-губернатором Одеської області Міхеілом Саакашвілі. А на останніх президентських виборах підтримувала Анатолія Гриценка.\nТакож Юрчишин зазначив, що членами своєї команди вони вважають і волонтерів, яких вже приблизно десять тисяч. "Партія отримує потік пропозицій про допомогу від людей з усіх куточків країни. Ми анонсували великий агітаційний Тур Змін, який вже у червні об’їде всю країну", - повідомив він. Тур Змін вже розпочав свою діяльність.\nУ команді стверджують, що в них немає політехнологів. "Ми з ними не працюємо - це наша принципова позиція", - запевняє Юрчишин.\nУ політичних колах також підтверджують цей меседж. "За технології відповідає Ярослав Железняк (радник зі зв`язків з органами державної влади, в минулому радник міністра економічного розвитку та торгівлі, а також був радником прем`єр-міністра з питань співпраці з парламентом, - "Апостроф"). А відповідальним за прийняття рішень є сам Юрчишин, який вже давно хоче потрапити в парламент", - розповідає співрозмовник видання, знайомий з роботою команди "Голосу".\n"Фінанси співають романси"\n"Голос" повністю відхрещується від олігархічного впливу. Вакарчук запевняє, що і гроші у олігархів не беруть.\n"Вже сьогодні у нас є десятки заможних людей, але яким дуже далеко від олігархів. Вони чесно заробляють на свій шматок хліба, мають якийсь бізнес, готові нас підтримувати і підтримують в даний момент", - розповів він в ефірі "Свободи слова" на ICTV.\nЮрчишин в коментарях "Апострофу" уточнив, що серед головних спонсорів - представники середнього бізнесу та сам Вакарчук.\n"Голос" повністю відхрещується від олігархічного впливу Фото: Goloszmin.org\nВ політичних колах розповідають трохи інше. За словами співрозмовників видання, Вакарчук вже давно співпрацює з олігархом Віктором Пінчуком. Варто зазначити, що офіс партії "Голос" знаходиться в тому самому бізнес-центрі, де і офіс фонду Пінчука - Horizon Park у Києві.\nДеякий вплив на партію також мають вищезазначений Ложкін та генеральний директор української інвестиційної компанії Dragon Capital Томаш Фіала, які надають партії медійну підтримку.\nДжерела, наближені до команди партії Вакарчука, стверджують, що його однодумці працюють за власної ініціативи, гроші їм поки що не платять. Саме для економії бюджету було прийнято рішення пропонувати співпрацю зі всіма бажаючими на волонтерських засадах.\nНа виборчу кампанію партія планує витратити десь 70 млн грн, про що й повідомили "Апострофу". За підрахунками штабу, більша частина грошей буде витрачена на телевізійну кампанію. Але до цього виданню "Чесно" Юрчишин називав зовсім інші цифри - 10-12 млн доларів.\nВ найближчий час команда планує запустити краудфандинг. У кожного з`явиться можливість підтримати Вакарчука особисто.\nЮрчишин стверджує, що класичних ідеологічних рамок у них немає. Є розуміння того, що партія повинна змінювати українську політику.\n"Це і є наша ідеологія —зламати стару політику і започаткувати нову", - пояснив він.\nВже в партії встигли окреслити п`ять головних принципів. Але поки що це слова без конкретики.\n"Перший принцип: інтереси громадян України —понад усе. Другий: екзистенційний вибір України — Європа. Третій: закон — один для всіх. Четвертий: вільна економіка без олігархів. І п’ятий: влада, підзвітна громадянам країни", - розповів Юрчишин.\nЧи буде "Голос" в парламенті і що його там чекає\nОстанні соціологічні дослідження демонструють незначне зростання рейтингу партії Вакарчука. На даний момент він становить 3-4%. Звісно, цього недостатньо для проходження в парламент. Аби стати сильною фракцію потрібно мати впевнені 10%.\nЧи вдасться досягнути Вакарчуку такого результату, поки незрозуміло. Якби вибори проходили восени, то в нього ще був би час збільшити підтримку виборців.\nТа незважаючи на це, деякі політики, зокрема Петро Порошенко, Юлія Тимошенко та Андрій Садовий, не задоволені рішенням Святослава йти в парламент, бо він в них відбирає левову частку електорату.\nЯк стало відомо "Апострофу", 28 травня Порошенко отримав результати закритої соціології, яка неприємно вразила - підтримка його партії "Європейська солідарність" та партії "Голос" майже на одному рівні.\nПотрапляння в парламент "Голосу" дуже очікують в політичній силі Зеленського "Слуга народу". "Це було б чудово, якби нам вдалося створити коаліцію", - розповідає "Апострофу" один з керівників партії.\nНагадаємо, що сам Вакарчук неодноразово виступав з критикою команди Зеленського, а також його деяких ініціатив. Але як повідомляють джерела, зараз вони підписали символічний пакт про ненапад, натомість Святослав отримав вихід на телеканал 1+1.\n"Найближчим часом ми розпочнемо перемовини з "Голосом" про співпрацю вже в парламенті. Сподіваюся, ми знайдемо спільну мову. Адже наші цінності дуже співпадають", - коментує співрозмовник в оточенні Зеленського.\nТим часом сам Вакарчук почав стриманіше відгукуватись про нового президента.\n"Ми будемо допомагати президенту в тих реформах, в яких вважаємо, що він вчиняє правильно і навіть підсилювати. Я би сказав, старатися ще більш радикальні реформи пропонувати. Там, де він буде чинити не так, як ми вважаємо, ми будемо опонувати йому, або заставляти його виконати свої обіцянки. ...Ми вважаємо, що президента треба контролювати, підсилювати і допомагати там, де потрібно", - розповів політик в ефірі ток-шоу "Свобода слова".\nТеги: Рада, вибори, Вакарчук, партія, Голос, Зеленський\nКурс молодого депутата: як "нові обличчя" боролися за місце в Раді\nДеякі лідери дострокових виборів до Верховної Ради незадоволені результатами та скаржаться на правопорушення\nХто пройшов до Верховної Ради: перші результати, фото і відео\n21 липня українці проголосували на виборах до Верховної Ради, в яких беруть участь 22 партії\nАпостроф підготував інструкцію виборцям: що потрібно робити і як себе вести на виборчій дільниці в неділю, 21 липня\nНе забудьте парасольки: синоптик попередила українців про різке погіршення погоди\nСтало відомо про смерть ветерана АТО під Сумами: в мережі хвиля скорботи\nАвтомобіль з бюлетенями потрапив у серйозну ДТП в Херсоні: фото з місця\nЦВК підрахувала понад 50% голосів: онлайн трансляція (оновлюється)


Освіта в Польщі | Портал "Віртуальна Польща"\nВища освіта є однією з сфер громадського життя Польщі, що найдинамічніше розвиваються. За останні двадцять років система освіти зазнала низки якісних змін, що дозволило вищій освіті в Польщі стати доступнішою як для жителів Євросоюзу, так і для студентів з інших країн.\nЗараз навчання в Польщі представлене 470 ВНЗ, з яких 338 приватні. У цих університетах здобувають освіту майже два мільйони студентів. Навчання в Польщі має один з найвищих показників у світі по кількості студентів, і перше місце по кількості вищих учбових закладів в Європі.\nВ останні два десятиліття кількість студентів в Польщі збільшился з 403 тисяч(у 1990/1991 навчальному році) до 1930 тисяч (у 2007/2008 навчальному році), що підтверджує ефективність проведених урядом освітніх реформ.\nПольські університети навчають студентів на більш, ніж двохстах факультетах, у тому числі на унікальних макро-спеціальностях, таких як лінгвістика в менеджменті або психологія в управлінні бізнесом.\nВеличезна кількість студентів навчається на економічних і адміністративних спеціальностях – 23 %, на соціальних – 13,9%, на педагогічних – 12 %, в сфері гуманітарних наук – 8,8%, техника і технології – 6,8%, медицина – 5,8%, інформаційні технології – 4,9%, юридичні спеціальності – 3,1№ і охорона довкілля – 1,4%. Це все робить навчання в Польщі дуже привабливим.\nПольські університети так само славляться величезною кількістю іноземних студентів і студентів по обміну(програма ERASMUS), причому не лише з країн Євросоюзу, але й з віддалених держав.\nЩо ж робить навчання в Польщі таким привабливим для іноземних студентів? І що робить польські університети ідеальними для українських студентів?\nПо-перше, це дуже приваблива ціна. Навчання в Польщі за своєю вартістю набагато нижче, ніж на аналогічних програмах в інших ВНЗ Європи.\nПо-друге, в Польщі витрати на проживання, харчування і транспорт відрізняються, навіть, від українських, вони набагато нижче, чим у Великобританії, Німеччині, Австрії і інших країнах Європи.\nПо-третє, поступати у вищі учбові заклади Польщі можна відразу після закінчення середньої школи в Українії. Для вступу до університетів деяких інших країнах Європи через різницю в системі освіти українських студентам необхідно бути на першому або другому курсі українського ВНЗ.\nІнші переваги польської вищої освіти і проживання в Польщі – це можливість легального заробітку в період навчання, після закінчення навчання студенти мають можливість укласти робочий контракт з фірмами Європи, існує можливість проходження практики і стажування під час навчання у ВНЗ (у тому числі за межами Польщі), після отримання диплому, іноземні студенти мають право працювати в Польщі без дозволу на роботу.\nЯкщо говорити про соціальні аспекти життя в Польщі, то близькість культури і мови дозволяє студентам легко адаптуватися і вільно спілкуватися з однолітками.\nКрім того, Польща знаходиться в самому центрі Європи, студенти польських ВНЗ отримують Шенгенську візу, тобто можливість безперешкодно відвідувати усі країни Шенгенської угоди.\nНавчання в Польщі хороше тим, що дипломи ВНЗ автоматично визнаються в усіх країнах Європи, при цьому додаткове підтвердження не потрібно, а сама система освіти в країні функціонує за загальноєвропейською схемою.\nТакож освіта в Польщі відповідає Міжнародним нормам класифікації освіти(ISCED).


Фестивальні мости Парижу травень | Фестивалі в Європі\nФестивальні мости Парижу травень\nМіжнародний конкурс-фестиваль «ФЕСТИВАЛЬНІ МОСТИ ПАРИЖУ»\nз 06.05. 2020 по 09.05.2020\nКрайній термін подачі заявок: 30 березня.\nМіжнародний конкурс-фестиваль «ФЕСТИВАЛЬНІ МОСТИ ПАРИЖУ»регулярно проводиться в Парижі — світовій столиці моди та культурної столиці Європи, в місті, що володіє чарівним шармом і елегантністю. Яскравий, прекрасний, чуттєвий, чарівний, модний, надихаючий, це все про Париж. Столиця Франції наповнена тисячею красот і незабутніх видів.\nУ другій половині дня можна замовити додаткову екскурсію в МУЗЕЙ парфуми «Фрагонард», де ви зможете відкрити прекрасну колекцію парфумерних об’єктів з 19-го століття до наших днів.\n2-й день — Сніданок в готелі. Вільний день в Парижі. Ночівля в Парижі.\nДодаткова екскурсія 1: VERSAILLES PALACE і його чудові сади (вхідний квиток на весь комплекс VERSAILLES — 20 EUR) аудіо-гіди безкоштовно для дітей молодше 18 років, молоді люди у віці до 26 років, які є жителями Європейського Союзу, інваліди та їх супроводжуючий дорослий. Транспортні послуги не включені в вартість!\nДодаткова екскурсія 2: поїздка у DISNEYLAND — всесвітньо відомий парк атракціонів, розташований у передмісті Парижу. Відкрийте для себе незабутні атракціони, розваги та відсвяткуйте чарівництво з персонажами Діснея !!! Квитки на DISNEYLAND PARK за дуже привабливими цінами доступні у Оргкомітеті.\n3-й день — Сніданок в готелі. ПРОГРАМА ФЕСТИВАЛЬНОГО ДНЯ: сценічне тестування, перевірка звуку, генеральна репетиція. ВІДКРИТТЯ ЦЕРЕМОНІЇ в ТЕАТРІ, виступи учасників. Художні майстерні та майстер-класи. ЗАКРИТТЯ ЦЕРЕМОНІЇ, ГАЛА КОНЦЕРТ ПЕРЕМОЖЦІВ. Повернення в готель. Ночівля в Парижі.\n4-й день — Сніданок. Виїзд з готелю. Виліт з Парижу.


Розподіл активів Укрнафти: відома позиція наглядової ради Нафтогазу – LegalHub.online\nРозподіл активів Укрнафти: відома позиція наглядової ради Нафтогазу\nВ наглядовій раді НАК «Нафтогаз України» вважають хорошим рішення щодо розподілу активів ПАТ «Укрнафта» з міноритаріями.\nПро це заявила глава наглядової ради Нафтогазу Клер Споттісвуд в інтерв’ю Інтерфакс-Україна.\n«Якщо ми зможемо відокремити свою частину Укрнафти, розділити бізнес і отримати повний контроль над своєю часткою, то компанія стане істотно більш прозорою, а нам не доведеться мати справу з усіма цими проблемами», 一 наголосила вона.\nОтримання фінансової звітності є однією з таких проблем. За словами Споттісвуд, отримати в Укрнафти звітність, підтверджену аудитом, дуже непросто.\n«Вони намагаються тримати нас подалі від даних. Ми не можемо отримати інформацію від компанії, де ми 一 мажоритарний власник, що означає, що ми не можемо нею повноцінно управляти або перевіряти звинувачення на її адресу», 一 зазначила глава наглядової ради.\nТакож Споттісвуд звинувачення у продажі Укрнафтою ресурсу міноритарним власникам за заниженими цінами назвала справедливими, але вважає їх причиною спосіб організації державного аукціону, на якому продається ресурс, який дозволяє маніпулювати ціною.\nНагадаємо, Нафтогаз як акціонер понад 50% акцій Укрнафти доручив наглядовій раді компанії провести попередній розгляд поділу активів компанії з міноритарними акціонерами.\nУ лютому розпочалися переговори між Нафтогазом та Укрнафтою.\nМіткиактивиКлер СпоттісвудНаглядова РадаНафтогазУкрнафта\nПриватБанк оскаржить заборону суду проводити конкурс на голову правління\nНафтогаз виграв апеляцію у газзбуту Фірташа: деталі\nБерезневі тарифи: Нафтогаз оприлюднив вартість


Роздадуть по 8000 грн: ФОПи і працівники у «червоних» зонах отримають карантинну допомогу – Шмигаль | Біла Церква – БЕЗ ТАБУ\nРоздадуть по 8000 грн: ФОПи і працівники у «червоних» зонах отримають карантинну допомогу – Шмигаль\nДержава готова виплатити ФОПам та працівникам, які постраждають внаслідок карантинних обмежень у червоних зонах, по 8 000 грн.\n«Все більше регіонів потраляють до червоного рівня епідеміологічної небезпеки. Посилені карантинні обмеження обмежують діяльність деяких сфер та підприємств. Тому будуть запроваджені грошові виплати та підтримка – по аналогії з тією, яку люди отримували взимку», – заявив Шмигаль.\nЗокрема, прем’єр повідомив, що розроблено комплекс заходів з підтримки людей та бізнесу, які будуть реалізовані у співпраці з органами місцевого самоврядування. Держава готова виплатити відповідним ФОПам та працівникам, які постраждають внаслідок карантинних обмежень у червоних зонах, по 8 000 грн.\n«Крім цього, звичайно, ми будемо очікувати підтримки органів місцевого самоврядування для цих людей додатково до тих коштів, які виплачує держава. Ми очікуємо, що органи місцевого самоврядування запровадять додаткові виплати. Це покаже відповідальність і центральної, і місцевої влади за підтримку людей», – додав він.\nЯк заявила заступниця керівника Офісу президента Юлія Свириденко представники малого бізнесу зможуть отримати карантинну допомогу заповнивши заявку на порталі Дія.\n«Буде можливість подати заявку на порталі державних послуг Дія і гарантовано отримати з державного бюджету виплату в розмірі 8 тис. грн», — заявила Свириденко.\n8000 грн допомога фопам карантинні виплати червона зона


КИЇВ, 18.05.03 - В Україні додалося свят... - 2003-05-18\nтравень 18, 2003\nВ Україні додалося свят. В суботу 17 травня тут уперше відзначали День Європи. Віднині цей день, згідно з указом президента, відзначатиметься щороку в кожну третю суботу травня. Повідомляє Оксана Лігостова.\nПентагон надсилає Україні нову партію гаубиць М777 (8135)\nБілорусь може розмістити війська спецоперацій на кордоні з Україною - Міноборони Британії (5268)


Порівняльна характеристика та особливості права Японії та Китаю (курсова робота) - Право - Архів якісних рефератів\nПорівняльна характеристика та особливості права Японії та Китаю (курсова робота)\n1. Характеристика права Китаю.. 5\n1.1. Китайське право в 1911—1949 pp. 5\n1.2. Китайське право в 1949—1976 pp. 6\n1.3. Китайське право в пореформєний період. 9\n1.4. Цивільне та суміжні з ним галузі права. 9\n1.5.Кримінальне право і процес. 14\n2. Особливості права Японії 17\n2.1. Основні тенденції розвитку японського права. 17\n2.2. Цивільне та суміжні з ним галузі права. 19\n2.3. Суміжні галузі права. Торгове право. 20\n2.4. Кримінальне право і процес. 22\n3. Спільні риси та відмінності у праві Китаю та Японії 29\nАктуальність теми. Далекосхідна група правових систем — це сукупність правових систем, в основі формування яких лежать не норми права, а норми моралі, звичаї, традиції. Велике значення приділяється ритуалу.\nНа відміну від континентального, загального і змішаного типів правових систем далекосхідне право віддає перевагу загально-соціальним нормам як зразкам поведінки — нормі-моралі, нормі-звичаю, нормі-традиції. Ними обумовлюється як закон, так і судове рішення. Закон і судове рішення для сучасного розвитку далекосхідної групи правових систем також мають істотне значення. Правда, їх роль іноді є похідною від традиційних норм моралі і традицій.\nДалекосхідний регіон у минулому правовому розвитку не зазнав скільки-небудь істотного впливу ні європейських правових систем, ні американської. Однак на цей час держави цього регіону активно сприймають правові новації країн європейського та американського континентів, орієнтуються на вдосконалення національного законодавства і використання досягнень іноземного права (особливо Японія).\nМета роботи полягає в тому, щоб на основі доступної літератури проаналізувати та з'ясувати основні риси права Китаю та Японії.\n· визначити особливості права Китаю;\n· охарактеризувати тенденції права Японії;\n· дослідити спільні риси та відмінності у праві Китаю та Японії.\nОб'єктом дослідження є основи та загальні риси права Китаю та Японії.\nПредметом дослідження виступає порівняльна характеристика права Китаю та Японії.\n1. Характеристика права Китаю 1.1. Китайське право в 1911—1949 pp.\nПісля революції 1911 р. та проголошення республіки велася редакційна робота зі створення кодексів. Цивільний кодекс, що включав у себе і цивільне, і торгове право, набув чинності в 1929—1931 pp., Цивільний процесуальний кодекс — у 1932 p., Земельний кодекс — у 1930 році. Зовні китайське право європеїзувалося і ввійшло, як стверджують деякі вчені, до сім'ї правових систем, заснованих на римському праві.\nОднак за цим фасадом продовжували існувати традиційні поняття і, за деякими винятками, саме вони переважали в реальній дійсності. Прагнення кількох людей, що бажали вестернізації своєї країни, не могли радикально змінити китайське мислення й протягом кількох років укоренити у свідомості юристів і китайського населення романську концепцію права, що розроблялася більше тисячі років на Заході. Кодекси та закони застосовувалися в Китаї, як і в Японії, тільки в тій мірі, якою вони відповідали народному почуттю справедливості і пристойності.\nПрактика ігнорувала закони, як тільки вони порушували традицію. До судів не зверталися не тому, що люди не знали своїх прав, а тому, що вони не хотіли заслужити несхвалення суспільства. Суспільні відносини, таким чином, практично регулювалися так само, як і колись. Китайські судді виносили рішення за стандартами конфуціанства. Замість того, щоб застосовувати норми писаного права, вони відмовлялися виселяти наймача з приміщення, оскільки він бідний і ні в чому не винен, тоді як власник — багатий і не має потреби у зданому приміщенні; вони надавали відстрочку боржникові, якщо він був у скрутному становищі. У результаті прийняття нових кодексів, як того й побоювалися збільшилося число судових процесів, і це здавалося китайцям ознакою занепаду, що зумовлювало прагнення повернутися до ідей конфуціанства[5, c. 313-314].\n1.2. Китайське право в 1949—1976 pp.\nСтавши з 1 жовтня 1949 р. Народною республікою, Китай як і Радянський Союз, почав керуватися ідеологією марксизму-ленінізму. Але в той час, коли Радянський Союз і країни європейської «народної демократії» легко прийшли до визнання головної ролі закону для створення й організації нового суспільства, у Китаї, навпаки, принцип законності нехтувався, оскільки в очах китайців він пов'язаний з періодом західної імперіалістичної залежності, від якої він звільнився лише тепер. Хоча в Китаї того часу відмовилися від учення про зв'язок між гармонією в суспільстві та порядком речей у природі, країна більшою мірою, ніж Радянський Союз, була підготовлена до того, щоб моральне виховання й виховання громадянської чесноти витіснили правові методи регулювання соціальних відносин.\nУ 1949 р. були скасовані всі раніше видані закони й декрети, закриті суди. Органічні закони 1949 р., на яких ґрунтувалася нова правова система, виходила з радянської моделі. На Верховний суд покладалося керівництво всіма новими судами; на створену прокуратуру — утвердження принципу «соціалістичної законності». У 1950-1951 pp. були видані закони: про шлюб, профспілки, про аграрну реформу, про судову організацію тощо. Була створена кодифікаційна комісія, яка приступила до підготовки кодексів.\nВеликі труднощі виникали у зв'язку з відсутністю підготовлених юристів. Функції судів найчастіше виконували органи поліції й державної безпеки. Поряд із народними судами загальної компетенції діяли особливі суди. Над самими ж народними судами превалювали органи виконавчої влади. З труднощами проходило формування прокуратури і, оскільки було відсутнє законодавство, вона не знала, що має робити. У 1952-1953 pp. принцип законності, котрий і так утверджувався досить важко, був підданий нападкам; критикувалися відокремлення права від політики, незалежність суддів, юридичний формалізм, принцип недодання закону зворотної сили, термін давності, принцип «немає покарання без закону».\nПроте від радянської моделі не відмовлялися, і принцип соціалістичної законності мав перемогти. Цю тенденцію підтвердила Конституція 1954 р., побудована за зразком моделі радянської Конституції 1936 року. Вона містила широко декларовані права, а її ст.78 гарантувала незалежність суддів. У тому ж році були реорганізовані суди та прокуратура. У 1957 р. діяло більш 2700 народних судів. Постанова 1954 р. містила гарантії проти арешту і затримання.\nПісля 1957 р. коли виявилися перші непорозуміння з Радянським Союзом, китайська революція взяла інший курс. Принцип законності, що й так не був міцним ні в суспільній свідомості, ні на практиці, виявився знову відкинутим. Були припинені кодифікаційні роботи. Партійні директиви замінили закони. Обмежено діяльність судів, поставлених під контроль виконавчих органів; підкреслювалося підпорядкування права (як і економіки) політиці. Усе це вело до повернення старої шанованої традиції: соціальний мир і порядок мають бути досягнуті шляхом виховання, для створення нового ладу необхідний загальний консенсус. Згода і примирення — найголовніше, а право може відігравати лише підпорядковану роль. Мао Цзедун у промові, проголошеній у лютому 1957 p., говорив, що право створене не для всього світу. Є два способи вирішення протиріч, що виникають у суспільстві. Один — це право та його санкції. Це диктаторський спосіб, що його колись вважали придатним для варварів, і сьогодні застосовують до непоправних контрреволюціонерів. Право непридатне, коли мова йде про прості внутрішні протиріччя, що відрізняються від антагоністичних протиріч. Народним масам важко виносити диктаторський характер права. Якщо навіть громадянин винен, то це не означає, що його варто розглядати як злочинця, ставити перед судом, засуджувати й карати. Громадянина варто відгородити від такого безчестя. Виховання і переконання протистоять приниженню, яким є судовий осуд — кримінальний чи цивільний[7, c. 425-427].\nСтосовно повернення до традиції, варто мати на увазі, що поняття «повернення» слід розуміти лише у формальному, технічному змісті. Власне кажучи, й тут існують фундаментальні розходження між старим та сучасним Китаєм.\nПерше таке розходження полягає в тому, що зникла ідея про загальний порядок, властивий усій природі, включаючи як природні явища, так і поведінку людей. Статичну концепцію, характерну для минулого, замінила динамічна, прагнення створити новий лад.\nДруге розходження — заміна органів, на які в минулому покладалося завдання примирення, новими. Колись щоб досягти примирення зверталися до родини, клану, сусідів, знатних осіб. Тепер складалась інша ситуація, і справа довірена тим, хто досвідчений політично, оскільки моделлю служить тепер не природа, а політична доктрина. Було створено понад 200 тис. напівофіційних «народних посередницьких комітетів», що вирішували мільйони спорів. Існували й інші органи-посередники, котрі розв'язували чимало справ (профспілки, інші громадські організації, вуличні комітети, партійні організації тощо). Діяльністю всіх цих органів, їх роллю, можливо, пояснюється те, чому в Китаї відмовилися від створення державного арбітражу, подібного до того, який існував в інших соціалістичних країнах.\nТретє розходження полягає в тому, що в минулому, шукаючи компромісного примирення, кожна сторона для досягнення гармонії робила якісь поступки. Звичайно, і сьогодні такий підхід зберігається при вирішенні великої кількості спорів. Однак першорядного значення набуває й інший фактор: важливо не стільки привести до згоди супротивників, скільки забезпечити політичний успіх. У багатьох випадках вирішення конфлікту закінчується лише тим, що обом сторонам виноситься щось на зразок осуду, їм пропонується припинити «феодальне поводження» і бути свідомими учасниками суспільного виробництва. При вирішенні спорів керувалися насамперед не загальними правовими нормами, як на Заході, а зверталися до директив, оскільки в ідеях Мао Цзедуна можна знайти вирішення будь-якої проблеми.\nУ новому Китаї, як і в традиційному, до суду доходить невелика кількість справ. Основна їх маса вирішувалася на досудових стадіях. Перед судом мали стати «вороги народу», невиправні розпусники. Правові санкції не повинні застосовуватися до тих, хто, хоча й помилявся, залишається добрими громадянами. Право — це крайній засіб, що використовується тільки тоді, коли всі інші засоби не дали результату[2, c. 163-165].\n1.3. Китайське право в пореформєний період\nПісля смерті Мао в 1976 р. настав час змін. їх причина полягала в тому, що тодішні керівники КНР, які самі потерпали під час «культурної революції», усвідомлювали необхідність умиротворення у країні і вважали, що законодавство може стати перешкодою на шляху несправедливостей.\nПісля прийняття Конституції 1978 р. були видані: Виборчий закон, Органічний закон про суди, Закон про спільні підприємства, Закон про іноземні інвестиції, Закон про шлюб тощо. Але, розпочинаючи реформу, Китай фактично виявився без цивільного законодавства.\n1.4. Цивільне та суміжні з ним галузі права\nЦивільне право і процес. Відмова від командно-адміністративних методів управління і будівництво багатоукладної економіки змішаного (планово-ринкового) типу зажадали розробки правових норм, необхідних для регламентації ринкових відносин. Створення нового цивільного законодавства надзвичайно ускладнювалося тим фактом, що у керівництва КНР не було чіткого уявлення про остаточну суспільну модель, яка мала утвердитися в результаті тривалих економічних реформ. Оскільки ця модель повинна була втілювати «соціалізм із китайською специфікою», законодавець був позбавлений можливості запозичати «готові» цивільні закони капіталістичних країн, як це було зроблено наприкінці XIX ст. у Японії й у 1920-і pp. у гомінданівському Китаї.\nІ сьогодні цивільне право КНР перебуває на стадії формування, багато з його інститутів дотепер законодавчо не закріплені, немає власного Цивільного кодексу. Завдання його розробки ставилося ще в 1950-і pp., робота в цьому напрямку активно велася на початку 1980-х pp., коли було підготовлено кілька проектів ЦК. Однак китайський законодавець відмовився від Цивільного кодексу. Замість нього в 1986 р. були прийняті й у 1987 р. набули чинності Загальні положення цивільного права (ЗПЦП). Вони закріплюють основи систематизації цієї галузі, її роль та місце в системі сучасного китайського права.\nУ ЗПЦП урегульовані лише ті питання цивільного права, що не викликали різких розбіжностей у поглядах китайських законодавців. У цьому акті визначено, яка галузь суспільних відносин регулюється цивільним правом; який метод його регулювання; хто є суб'єктами цивільного права і яке їх правове становище; за якими утвореннями може визнаватися статус юридичної особи; який зміст права власності; у яких правових формах передбачається реалізація права державної і колективної власності. Водночас у ньому відсутні норми, котрі дозволяють провести класифікацію юридичних осіб, які закріплюють порядок їх утворення. Не спостерігається значного (порівняно з Конституцією) розвитку положень про види власності — державної, колективної, приватної, про їх режими тощо. Те ж саме можна сказати і про індивідуальну (особисту) власність громадян. У Конституції ця власність ніяк не характеризується, а в ЗПЦП будь-яка власність громадян іменується нейтрально — індивідуальне майно. Не містять ЗПЦП також основ для регламентації основних видів цивільних договорів, регулювання спільної діяльності. Неповно відображений правовий статус індивідуальних господарств у промисловості й торгівлі, а також артілей. Чимало питань виникає з приводу відповідальності за відсутності провини, правил відшкодування збитків тощо.\nРазом із ЗПЦП була прийнята низка законів і положень, якими регулюється правовий статус різних суб'єктів господарської і підприємницької діяльності та в яких водночас міститься визначена регламентація відносин власності. Ще в 1981 р. був прийнятий Закон КНР про господарчий договір — основний акт, що регулює відносини господарського обігу (крім цього Закону у КНР діє ряд положень про окремі види господарчих договорів). Відносини, пов'язані з об'єктами виключних прав, регламентуються законами про технічний договір (1987 p.), авторське право (1990 р.), про патенти (1984 р.) і товарні знаки (1982 p.). Спадкоємним відносинам присвячений окремий Закон 1985 року[4, c. 534-537].\nЦивільне законодавство КНР передбачає такі види суб'єктів господарської діяльності: державні підприємства, колективні підприємства (міські, волосні, сільські підприємства колективної власності), приватні підприємства, спільні підприємства з китайським та іноземним капіталом, підприємства іноземного капіталу, селянські пайові та кооперативні підприємства. Приватні підприємства (за Законом про приватні підприємства 1988 р.) поділяються на три види: самостійні, артільні підприємства й компанії з обмеженою відповідальністю. У 1993 р. був прийнятий Закон про компанії, яким передбачені також акціонерні компанії з обмеженою відповідальністю. У 1997 р. прийнятий Закон про госпо-дарські товариства.\nУ галузі сімейного права в період реформ був прийнятий Закон про шлюб 1980 року. Він скасував Закон 1950 p., яким закріплювався старий, феодальний лад сімейних відносин. У новому Законі чітко простежується прагнення заохочувати пізні шлюби, що повинно було сприяти вирішенню демографічних проблем країни; ст. 2 Закону наказує подружжям обов'язок «планування сім'ї». Підтверджено принцип свободи шлюбу, який має здійснитися за згодою обох сторін. У ст. 9 проголошений принцип рівності подружжя. Якщо обоє згодні на розлучення і при цьому домовилися про долю й утримання дітей, то таке розлучення здійснюється з мінімальними формальностями: досить звернутися до чиновника, котрий відає актами цивільного стану, й заповнити відповідний формуляр. Чиновник видає подружжю свідойтво про розлучення, але за умови, якщо він визнає угоду справедливою, а згоду на розлучення — відповідною намірам сторін. В іншому разі справа про розлучення передається до суду.\nЦивільний процесуальний кодекс (ЦПК) КНР був спочатку прийнятий ПК ВЗНП для застосування в експериментальному порядку (1982 p.). Як експериментальний закон він діяв 9 років. З розвитком регульованої ринкової економіки треба було внести зміни в положення, що регулюють процесуальну сторону розгляду цивільних справ у судах. Нова редакція ЦПК у постійному варіанті була прийнята сесією ВЗНП 09.04.1991 року. Кодексом, зокрема, була уточнена процедура розгляду цивільних справ, що стосуються іноземних громадян, апатридів (осіб без громадянства), іноземних підприємств та організацій[9, c. 249-251].\nТрудове право. Значної трансформації відповідно до концепцій «соціалістичної ринкової економіки» піддалося і трудове право КНР. Поряд зі збереженням деяких колишніх, соціалістичних рис, нове китайське трудове законодавство сприйняло ряд положень і конструкцій, властивих країнам із розвинутою ринковою економікою. У 1986 р. були видані чотири Тимчасові правила щодо регулювання трудових відносин: про трудові контракти, про працевлаштування, про звільнення, про страхування за старістю й безробіттям.\nЦі акти вводили нову модель індивідуальних трудових відносин, покликану поступово замінити систему довічної зайнятості, що діяла колись, і за якої наймання, переміщення, звільнення значної частини працівників допускалися тільки з дозволу державного органу. Нова система ґрунтувалася на свободі наймання і звільнення й передбачала визначення термінових трудових контрактів тривалістю не менше одного року, детально визначені обов'язки, умови праці, засоби забезпечення трудової дисципліни, порядок звільнень.\nУ Законі про працю КНР 1994 p. (набув чинності з 01.01.1995 p.), який закріпив результати першого етапу реформи трудового права, простежується тенденція до формування сучасного трудового законодавства, що відповідає загальновизнаним принципам і нормам міжнародного трудового права, стандартам ООН та її спеціалізованій організації — МОП (Міжнародній організації праці). З метою розвитку Закону про працю планується розробити і прийняти закони про трудовий договір, про сприяння працевлаштуванню, охорону праці, умови праці, заробітну плату, робочий час, трудові суперечки, соціальне страхування тощо.\nЕкологічне право. Починаючи з 1979 р. у КНР уведено в дію значну кількість нормативних актів у галузі охорони навколишнього середовища. Так, у 1979 р. були прийняті експериментальні Лісовий кодекс КНР і Закон КНР про охорону навколишнього середовища, що став основою для формування всієї системи природоохоронного законодавства. Експериментальний Лісовий кодекс 1979 р. був переглянутий і в 1984 р. затверджений як постійний закон. Прийняті також закони про охорону навколишнього середовища морів та океанів (1982 р.), про запобігання забруднення водяного середовища (1985 р.), про запобігання забруднення атмосфери (1987 p.), Водяний кодекс (1988 p.), Закон про охорону диких тварин (1988 p.), Закон про запобігання шумового впливу на навколишнє середовище (1996 р.) тощо[10, c. 78-79].\n1.5.Кримінальне право і процес.\nКримінальне право. Новий Кримінальний кодекс КНР був прийнятий у 1979 р. (набув чинності з 01.01.1980 р.). У подальші роки до нього були внесені суттєві поправки і зміни, а в 1997 р. він прийнятий у новій редакції.\nКримінальний кодекс 1979 р. відкрито закріпив ідеологію марксизму-ленінізму і китайського соціалізму, його норми мали відверто класовий характер. У КК розгорнуто визначається поняття злочину, яке засноване на ознаках суспільної небезпеки злочинних діянь та їх кримінальної протиправності й також має класовий характер.) З моменту прийняття КК було переглянуто коло суб'єктів кримінальної відповідальності. У 1989 р. Постановою ПК ВЗНП про додаткові заходи покарання за корупцію уперше була введена кримінальна відповідальність для юридичних осіб. У 1995 р. така ж відповідальність уведена постановою ПК ВЗНП про санкції за порушення Закону про компанії. Ці постанови інкорпоровані в нову редакцію Кодексу.\nУ КК 1979 р. дається вичерпний перелік покарань. До їх системи входять п'ять основних видів (нагляд, короткостроковий карний арешт, термінове позбавлення волі, безстрокове позбавлення волі, страта) і три додаткових (штрафи, позбавлення політичних прав і конфіскація майна). Стосовно іноземців як основне або додаткове покарання може застосовуватися ще й висилання з країни — експатріація.\nНагляд передбачає обмеження волі засудженої особи. Термін нагляду — від трьох місяців — до двох років (а при призначенні покарання за сукупністю злочинів — до трьох років). Він може поєднуватися з додатковим покаранням у вигляді позбавлення політичних прав.\nКороткостроковий арешт передбачає позбавлення волі, як правило, з відбуванням за місцем проживання засудженого. Його тривалість — від 15 днів до 6 місяців (при призначенні покарання за сукупністю злочинів — до одного року). Відбувається такий арешт у спеціальних місцях позбавлення волі або (за відсутності останніх у цій місцевості) у в'язниці.\nПозбавлення волі на термін може бути призначено від шести місяців до 15 років, за сукупністю злочинів — до 20 років.\nБезстрокове позбавлення волі передбачається в санкціях статей Особливої частини КК як покарання, альтернативне страті.\nПозбавлення політичних прав припускає, що засудженого позбавляють права обирати й бути обраним; конституційних прав і свобод; права обіймати посади в державному апараті; права обіймати керівні посади на підприємствах, в установах і народних організаціях.\nСтрата не застосовується до осіб, які не досягли на момент скоєння злочину 18-річного віку, і до вагітних під час судового розгляду жінок. Правда, у КК зроблено застереження, що особи від 16 до 18 років за особливо тяжкі злочини можуть бути засуджені до страти з відстрочкою виконання вироку на два роки[3, c. 465-468].\nЗ моменту прийняття в 1979 р. КК зазнав кардинальних змін. Він неодноразово доповнювався окремими законодавчими актами, що нині інкорпоровані в нову редакцію Кодексу 1997 р. У зв'язку з цим у Кодексі різко зросла як загальна кількість статей (з 192 до 452), так і статей Особливої частини (з 101 до 351). З Кодексу також виключено поняття контрреволюційного злочину, значно збільшилося число статей у главі про економічні злочини — «Злочини проти порядку соціалістичної ринкової економіки», що раніше називалася «Злочини проти соціалістичного економічного порядку». Якщо колишня глава містила всього 15 складів, то нова — понад 190 статей.\nУ новій редакції Кодексу переглянутий перелік статей (їх 60), що передбачають страту. За кількістю смертних вироків, що приводяться у виконання, КНР посідає перше місце у світі.\nВ окрему (заключну) главу Кодексу виділені військові злочини, окремі глави складають такі злочини, як корупція і хабарництво, злочини проти інтересів національної безпеки. У цілому Кримінальний кодекс у редакції 1997 р. може бути схарактеризований як крок вперед у кримінальному праві КНР. Він поєднує завдання підтримки строгого порядку в державі та суспільстві з гуманізацією права і правосуддя[4, c. 470].\n2. Особливості права Японії 2.1. Основні тенденції розвитку японського права\nПочинаючи з епохи Мейдзі й до цього часу розвиток японського права відзначається двома (в цілому характерними для більшості східних країн) тенденціями: вестернізацією та збереженням традиційного у праві.\n«Вестернізація» у японському праві. У силу особливостей державно-правового розвитку Японія зазнала найбільшого впливу західного права, що було обумовлено прагненням покінчити з нерівними торговими договорами, котрі були нав'язані їй у 1858 р. деякими західними державами (США, Великобританія, Франція, Голландія й ін.). З 1872 р. була підготовлена ціла серія кодексів, розроблених за допомогою європейських юристів: французьких, німецьких і навіть англійських.\nВажливі зміни були внесені в японське право після 1945 року. Реформи, здійснені в той період з метою демократизації країни, мали американізований, а не специфічно японський характер. Вони дали Японії нову Конституцію (1946 p.), реорганізували систему управління, статус публічної служби. Була перебудована судова система, внесені зміни до чинних кодексів. Таким чином, після 1945 р. помітний вплив на розвиток права починає здійснювати поряд з романським і англо-американське право.\nТрадиційне в японському праві. Але право, скопійоване за західним зразком, по суті, регулювало лише незначну частину громадського життя Японії. Японське суспільство значно відрізняється від суспільства європейського і за своєю структурою, і за своїм духом. Традиції та спосіб мислення у більшості японців спирається на конфуціанські ідеї ієрархічного порядку, що базується на самій природі речей, а індивідуалізм ніколи не мав міцних коренів у Японії. Соціальні структури й ліберальний дух, що передбачалися кодексами європейського зразка, лише незначною мірою оволоділи японським суспільством.\nІдея права не проникла в повсякденне життя японців. Абстрактний іллогічний характер норм права, як і раніше, далекі для японців. Головне для них — норми поведінки (гирі), встановлені для кожного-виду людських відносин традицією й засновані (принаймні зовні) на почутті прихильності (нинхо), що поєднує індивідів у їх відносинах. Той, хто не дотримується цих норм, діє лише у своїх інтересах, замість того, щоб підкорятися шляхетним поривам своєї душі; при цьому і він сам, і його родина викликають презирство.\nЯкщо відкинути відносини між великими підприємствами, то рідко хто звертається до суду для захисту своїх прав, як це передбачається кодексами. Кредитор готовий чекати від боржника виконання зобов'язань добровільно, без застосування примусу. Жертва нещасного випадку, переживаючи своє нещастя, відмовиться від звернення до суду для реалізації свого права і з вдячністю прийме разом із вибаченнями скромне відшкодування, що його винуватець поспішить запропонувати потерпілому. Звернення до суду для задоволення претензії, яку право називає законною, мало відрізняється в розумінні японців від вимагання[6, c. 76-78].\nНа думку японців, поняття суб'єктивного права знеособлює людські відносини, воно ставить усіх людей у рівне становище всупереч ієрархічному порядку, котрий, відповідно до доктрини конфуціанства, є основою японської традиції, існує у природі. Це поняття далеке почуттям японців, і вони воліють керуватися почуттями, а не розумом. Суди Японії досить активні, але велику частину їх діяльності у сфері відносин між приватними особами складає їх примирення, а не вирішення справ по суті.\nНа відміну від інших країн, керівники Японії, уводячи кодекси, не мали наміру змінити спосіб життя населення. Бажання розвивати країну в економічному плані, яке привело до сприйняття західних правових форм, співіснувало з бажанням зберегти традиційний дух.\n2.2. Цивільне та суміжні з ним галузі права\nЦивільне право і процес. У 1873 р. на посаду юридичного радника японського уряду був запрошений французький юрист, професор Г.Буассонад. Підготовлений ним проект Цивільного кодексу Японії був опублікований у 1891 році. Але набуття ним чинності відкладалося на 1894 р. У ході обговорення багато з його положень викликали серйозні зауваження, зокрема стосовно порушення національних традицій. Це й обумовило підготовку нового проекту кодексу, що складався під значним впливом проекту німецького Цивільного уложення 1896 року. На цьому варіанті, але з використанням багатьох положень проекту Г.Буассонада, і був заснований новий Цивільний кодекс Японії, що набув чинності у 1898 році. Такою ж була й доля іншого проекту Г.Буассонада — Торгового кодексу Японії 1890 року, який у 1899 році замінено іншим, побудованим за німецьким зразком.\nЦивільний і Торговий кодекси кінця XIX ст. діють у Японії й понині, незважаючи на велику кількість внесених до нього змін. Особливо значимими були перетворення японського законодавства після Другої світової війни, коли Конституцією 1946 р. була проголошена рівність у правах подружжя, а в галузі торгових відносин і діяльності компаній значною мірою проявився вплив американського права.\nЦивільний кодекс Японії складається з загальної частини й чотирьох розділів, присвячених речовому, зобов'язальному, сімейному й спадковому праву. У них знайшли відображення властиві буржуазному цивільному праву принципи охорони права приватної власності, свободи договору тощо. У розділах про сімейне і спадкове право Кодекс 1898 р. утверджував владу батьків і чоловіка: вступ у шлюб вимагав згоди батьків (для чоловіка — до досягнення 30, для дівчини — 25 років), дружина не вважалася дієздатною, не мала права успадковувати майно чоловіка тощо. Після прийняття Конституції саме ці розділи кодексу, а також загальна частина його піддалися найбільшим змінам[1, c. 559-562].\n2.3. Суміжні галузі права. Торгове право.\nТорговий кодекс Японії складається з чотирьох розділів, у яких детально врегульовані такі питання: загальна частина, торгові компанії, торгові угоди, морська торгівля. До нього, як і до Цивільного кодексу, після видання неодноразово вносилися зміни, однак значно частіше видавалися додаткові закони. Серед найбільш важливих — видані у 1899 р. закони про ліцензії, про торгові знаки і про авторське право; у 1921 р. — закони про оренду землі та про оренду житла, а також прийняті після Другої світової війни закони про обіг цінних паперів (1948 р.), про відновлення компаній (1952 р.) і про відшкодування збитку, пов'язаного з рухом автомобільного транспорту (1955 р.) чи з використанням атомної енергії (1961). У 1947 р. був виданий Закон про заборону приватної монополії й підтримку приватної торгівлі, віднесений до числа «антимонопольних», хоча він аж ніяк не перешкодив посиленню ролі монополій у японській економіці[8, c. 279-282].\nДжерелами цивільного і торгового права в Японії поряд із кодексами та окремими законодавчими актами визнаються діючі звичаї й норми моралі (відсилання до них є як у Цивільному, так і в Торговому кодексі), хоча сфера їх застосування поступово звужується у зв'язку з розширенням сфери законодавчого регулювання (наприклад, у галузі рибальського промислу, використання гарячих джерел тощо). Рішення ж японських судів формально не вважаються джерелом права, однак на практиці постанови вищих судів, і особливо Верховного суду, сприймаються судами (а в ряді випадків і державними установами) як нормативні акти, що підлягають неухильному виконанню.\nТрудове право. Трудові права робітників та службовців у Японії регулюються низкою нормативних актів, багато з яких були прийняті в результаті активної боротьби трудящих за свої інтереси. Зокрема, Конституція 1946 р. проголосила свободу укладання й розірвання трудового договору, заборону наймання на роботу дітей до 15 років, рівну оплату праці чоловіків і жінок та інші демократичні положення. Прийнятий у 1947 р. Закон про трудові стандарти визначає умови праці, тривалість робочого часу, надання відпустки (вона залежить від стажу роботи, але в цілому дуже коротка) тощо. Правовий статус об'єднань трудящих (право на їх створення проголошено Конституцією) визначається Законом про профспілки 1949 року. У Японії профспілки будуються, як правило, по підприємствах і нині охоплюють не більше третини всіх працюючих у країні.\nСоціальне законодавство. У Японії існує складна система пенсійного законодавства. Близько 10 законів щодо сплати пенсій за старістю регулюють різні частки страхових внесків, котрі підлягають сплаті самим працівником, підприємцем і державою, і різні розміри пенсій залежно від багатьох обставин. Виплачуються також порівняно невеликі пенсії в разі втрати годувальника. Майже все японське населення охоплене страхуванням на випадок хвороби, багато працюючих застраховані від нещасних випадків на виробництві, а також від безробіття. Екологічне право. За останні десятиліття все більш важливе місце в системі японського законодавства посідають норми, спрямовані на захист навколишнього середовища. З кінця 1940-х pp. такого роду акти приймалися лише муніципальною владою, а не на загальнонаціональному рівні. У 1958 р. видані перші закони про охорону вод від забруднення промисловими відходами, в 1962 р. — Закон про контроль над кількістю диму й сажі, що викидаються в навколишнє середовище; у 1967 p., виданий так званий Основний закон про контроль за забрудненням навколишнього середовища, а на його базі прийняті у 1968 р. закони про запобігання забруднення атмосферного повітря і про обмеження шуму. У 1970 р. виданий Закон про покарання за злочини, що полягають у небезпечному для здоров'я людей забрудненні навколишнього середовища. Ним передбачені позбавлення волі для працівника, який порушив відповідні правила виробничої діяльності, і штраф для юридичної особи, що завдала збитку здоров'ю людей. Особливо велика увага приділяється утилізації відходів та підтримці чистоти в міських умовах. Контроль за виконанням законодавства в цій сфері здійснюється муніципалітетами.\nБільш інтенсивного розвитку набуло законодавство про охорону навколишнього середовища в 1970-х pp., коли були видані закони про запобігання смороду (1971 р.), про відшкодування за збиток, заподіяний відпрацьованими маслами (1975 р.), про регулювання вібрації (1976 р.) і ін.[2, c. 153-155]\n2.4. Кримінальне право і процес\nДжерела кримінального права і процесу. Першим з усіх японських кодексів, виданих в епоху Мейдзі, став Кримінальний кодекс 1870 р. (з доповненнями 1873 p.). Власне кажучи, це був систематизований збірник феодальних законів, які відрізнялися від колишніх лише тим, що їх перестали приховувати від населення. Про це говорить, наприклад, те, що катування як головний спосіб розслідування кримінальних справ скасовано лише в 1879 р. завдяки напо-легливим звертанням Г. Буассонада до японського уряду.\nУ 1882 р. були складені (під керівництвом Г. Буассонада) за зразком французьких законів Кримінальний кодекс і Закон про карну процедуру. Ці акти стали значним кроком уперед у розвитку й відновленні японського права. Зокрема, Кримінальний кодекс 1882 р. уперше запровадив у японську суддівську практику принцип «немає злочину і покарання без вказівки про те в законі» і заборону надання зворотної сили закону, що вводить чи посилює кримінальну відповідальність. Цей кодекс закріпив низку гуманних положень давньояпонського права: наприклад, застереження про обов'язкове пом'якшення відповідальності за всіма злочинами, якщо винний добровільно повідомить владі про свою участь у розслідуванні злочинної справи. Кодекс остаточно скасував тілесні і ганебні покарання й так звані кваліфіковані види страти.\nОднак з посиленням реакційних, військово-бюрократичних тенденцій у політиці японського уряду підготовка кримінальних законів у Японії (подібно до цивільного і торгового законодавства) стала орієнтуватися не на «класичні» буржуазні французькі кодекси, а на «споріднене з японським духом» німецьке буржуазно-поміщицьке законодавство. У 1907 р. був виданий Кримінальний кодекс, що значно розширив повноваження суддів як у визначенні розмірів санкції, так і у встановленні складу того чи іншого злочину. Цьому значною мірою сприяли і норми кодексу, що містили лише найзагальніші дефініції злочинів, і широкі межі передбачених покарань.\nПочинаючи з 20-х pp. XX ст. у кримінальне законодавство Японії було внесено чимало змін реакційного характеру, спрямованих на ужорсточення репресій та розширення надзвичайних повноважень поліції (Закон про підтримку громадського спокою 1928 р. тощо).\nКрах японського мілітаризму в результаті Другої світової війни мав своїм наслідком суттєві перетворення у всій державно-політичній і правовій системі країни. Великим завоюванням демократичних сил Японії стало включення до Конституції положень про непорушення основних прав людини (ст. 11), повагу до особистості (ст. 13), рівність всіх перед законом (ст. 14), свободу думки, совісті, віросповідання, зборів, об'єднань, слова, преси й інших способів вираження думок (ст.ст. 19—23).\nНезважаючи на деякі зміни, що відбулися в 1947 р. (скасування деяких статей, що стосувалися замаху на імператора і його сім'ю, а також інших явно застарілих положень), у Японії й понині діє Кримінальний кодекс 1907 р. (у редакції 1947 р. з подальшими виправленнями та доповненнями), котрий доповнюється Законом про малозначні злочини 1948 p., Законом про неповнолітніх 1948 р. та деякими іншими. Спроби повної реформи карного законодавства, тобто заміни Кримінального кодексу 1907 р. іншим починалися неодноразово (проекти 1927, 1947, 1972 pp. тощо), однак щоразу з тих чи інших причин виявлялися безрезультатними[7, c. 342-345].\nІнститути кримінального права і процесу. Злочини. Чинний Кримінальний кодекс Японії не проводить формального розподілу злочинних діянь на окремі категорії за ступенем тяжкості. Якщо дотримуватися порядку, закріпленого у главі Особливої частини кодексу, що присвячена складам чи групам складів злочинів, то вони такі: внутрішні безладдя; злочини, що відносяться до зовнішніх ускладнень; злочини, пов'язані з дипломатичними відносинами; перешкоджання виконанню публічних обов'язків; втеча; приховування злочинця й усунення доказів злочину; безладдя; підпал і необережний підпал; злочини, що відносяться до затоплення й водопостачання; перешкоди транспорту; порушення таємниці (особистої); злочини, пов'язані з опіумом; підробка грошей; підробка документів; підробка цінних паперів; підробка печаток; лжесвідчення; обмова; непристойні дії, зґвалтування й багатожонство; злочини, пов'язані з азартними іграми; злочини, що пов'язують з місцями відправлення релігійного культу; хабарництво; убивство; заподіяння тілесних ушкоджень; необережне заподіяння тілесних ушкоджень; аборт; затримування й позбавлення волі; погрози; захоплення людей; злочини проти честі; злочини проти кредиту та професійної діяльності; крадіжка та розбій; шахрайство і вимагання; привласнення; злочини, пов'язані з вкраденим; знищення і приховання (документів, будівлі тощо).\nПокарання. Основними покараннями, передбаченими статтею 9 другого розділу КК, є: страта, позбавлення волі з примусовою працею (каторга), позбавлення волі без примусової праці (тюремне ув'язнення), карний арешт.\nСтрата передбачена за кілька видів злочинів, однак фактично смертні вироки виносяться в останні роки лише за тяжке вбивство і приводяться у виконання вкрай рідко — не більше двох-трьох страчених у рік.\nСтосовно позбавлення волі склалася стійка (хоча й не абсолютна) практика призначення двох видів покарання за ті чи інші злочини. Позбавлення волі з примусовою працею призначається за так званий «харентідзай» (злочини за «ганебним» або «безчесним» мотивом, до яких належать убивство, зґвалтування тощо). Позбавлення волі без примусової праці призначається за злочини, що мають політичний характер, і за злочини, скоєні за необережністю.\nПозбавлення волі з примусовою працею і без примусової праці може призначатися довічно. Однак типовим у цих випадках є застосування ст. 28 КК, що допускає умовне звільнення засудженого довічно за умови відбування ним десятилітнього терміну й виправлення. На практиці засуджені довічно залишають стіни в'язниці, не пробувши в них — у максимально тривалому варіанті — двадцяти років.\nКарний арешт призначається за малозначні злочини; штраф і малий штраф (пеня) пов'язані з майновими позбавленнями. Пеня призначається за малозначні злочини. При несплаті штрафу чи малого штрафу несплачена частина компенсується шляхом поміщення засудженого в робітний дім[4, c. 594-596].\nПрийнятий у 1947 р. Закон про поліцію ліквідував колишній гранично централізований поліцейський механізм і поставив її під контроль місцевої влади. У 1948 р. набув чинності новий Кримінально-процесуальний кодекс, який увібрав у себе ряд інститутів американського права і, порівняно з колишнім КПК, посилив захист прав підозрюваного й обвинувачуваного. У цей же період прийняті закони про судоустрій (1947 р.), про прокуратуру (1947 p.), про адвокатуру (1949 p.), які із змінами продовжують діяти й сьогодні.\nВерховний суд, відповідно до наданих йому Конституцією значних повноважень, видав документ за назвою «Кримінально-процесуальні правила» (1948 р.), у яких розвивалися й деталізувалися положення Кримінально-процесуального кодексу (відповідні правила були прийняті Верховним судом і для цивільного процесу, і для розгляду сімейних суперечок, і з ряду питань управління судами. — Л. Б., С. Б.). У цілому реформа системи японського су-дочинства значно зміцнила позиції демократичних сил у країні і створила правову базу для їх подальшої боротьби з реакцією.\nУ чинній судовій процедурі переплітаються елементи минулого, пов'язані насамперед з «інквізиційним процесом», у якому вирішальна роль належить визнанню обвинувачуваного, і елементи, запозичені з англо-американської системи судочинства, де всіляко підкреслюється змагальний характер судового процесу й зовні безстороння позиція судді. Незважаючи на всі зміни в кримінально-процесуальному законодавстві і навіть на пряму конституційну заборону піддавати покаранню будь-кого, якщо єдиним доказом проти нього служить власне визнання, попереднє слідство в Японії, що проводиться поліцією та прокуратурою, як і раніше, орієнтоване на те, щоб вирвати таке визнання.\nПсихологія багатьох японських суддів також значною мірою прив'язана до традиційної формули японського права, що включалася аж до уведення Кримінально-процесуального кодексу 1948 р. в усі судові настанови — «Визнання є найпершим із усіх доказів». Під очевидним впливом середньовічного письмового судочинства встановлений порядок, відповідно до якого до сучасного суду прокурор подає письмові свідчення свідків, і лише в разі їх заперечування захистом той чи інший свідок викликається для допиту в суд. Доказова сила письмових свідчень, отриманих у ході попереднього слідства, настільки велика, що, згідно зі ст. 321 КПК, прокурор за певних умов може вимагати слідувати їм навіть у разі відмови свідка від них у судовому засіданні.\nНовим інститутом у післявоєнній судовій процедурі став і перехресний допит, що посилює змагальні начала й оцінюється як дуже прогресивний[5, c. 327-329].\nСпецифічним для Японії став інститут «роз'яснення», котрий з'явився у ході післявоєнних реформ кримінального процесу. Після того, як виголошувався обвинувальний вирок, і до розгляду питання про те, чи визнає підсудний свою провину, захист одержував право вимагати, щоб прокурор роз'яснив окремі пункти обвинувального вироку. У відповідних випадках це дає можливість відразу ж показати слабкість обвинувачення.\nЗ кінця 1950-х pp. у Японії реалізується ідея інтенсифікації кримінального процесу, породжена перевантаженням судів цивільними і кримінальними справами, затягуванням розгляду та зволіканнями, що викликають невдоволення населення і зростання недовіри до всієї системи судочинства. Так, з метою прискорення процесу приблизно за тиждень до суду проводиться «попередня підготовка», тобто нарада судді, прокурора й захисника, котрі братимуть участь у справі. На такій нараді вони домовляються з багатьох суттєвих питань майбутнього суду, в тому числі про кількість свідків, яких може викликати кожна зі сторін, про регламент їх допиту тощо. При цьому обговорюються й документальні докази, що їх сторони подають до суду.\nНаступним елементом інтенсифікації стало встановлення чіткого графіку судового розгляду конкретної справи, що не допускає його розтягування на місяці. З цією метою була спрощена навіть процедура складання протоколів судових засідань — до них стали вносити не буквальний запис, а загальний зміст показань свідків та виступів сторін.\nПри всіх недоліках система інтенсивного судового розгляду визнається відомим виходом із кризи юстиції, породженої перевантаженням суддів і тривалими термінами розгляду справ[5, c. 331].\n3. Спільні риси та відмінності у праві Китаю та Японії\nКримінальний процес у КНР ґрунтується на принципах «соціалістичної» законності. У 1996 р. був прийнятий у новій редакції Кримінально-процесуальний кодекс КНР (замість КПК 1979 p.), що значно посилив гарантії прав особи в суді.\nВідповідно до Конституції, ніхто з громадян не може бути підданий арешту інакше, як органами громадської безпеки чи з санкції за постановою народної прокуратури або народного суду; розгляд справ у всіх народних судах ведеться відкрито, за винятком особливих випадків, передбачених законом. Обвинувачуваний має право на захист. У Конституції й законодавстві закріплено також принцип незалежності суддів, рівноправність громадян при розгляді справ, право громадян різних національностей на використання своєї мови у процесі судочинства.\nНова редакція КПК, що набула чинності в 1997 p., передбачає більш ранній і більш широкий допуск захисника до обвинувачуваного і скасовує спрощену процедуру за деякими справами, за якими можливе винесення смертних вироків. Колись обвинувачувані могли консультуватися з адвокатом не раніше ніж за 7 днів до початку суду. Тепер затримані мають право на юридичну допомогу до пред'явлення обвинувачення.\nНезважаючи на численні позитивні зміни в законодавстві, з 1979 р., на практиці кримінальний процес, як і раніше, має обвинувальний характер, особливо з політичних справ. Багато процесуальних прав є формальністю, але прийняття нових редакцій КПК і КК КНР свідчить про те, що у країні продовжує нарощуватися процес прийняття модернізованого законодавства в різних галузях права. Однак забезпечення дії права в соціально-економічному і політичному житті Китаю — непросте завдання, яке тісно пов'язане з усім ходом розвитку країни, подоланням економічної і культурної відсталості, поширенням освіти, відродженням від залишків минулого.\n4) норми права — вдаватися до допомоги права слід якнайрідше (навіть легісти вважали право неминучим злом). Лише останнім часом норми права набули певного значення. Закон став одним із провідних джерел права[9, c. 243-244].\n1. Нормативно-правовий акт (закон, урядові укази та інші акти підзаконного характеру). Заборонено видавати урядові укази з питань кримінального покарання без дозволу на те відповідного закону. Передбачено інститут контрасигнатури: всі закони і урядові укази підписуються компетентними державними міністрами і візуються прем'єр-міністром.\n5. Судовий прецедент — формально не вважається джерелом права. Однак постанови Верховного суду сприймаються судами (і нерідко державними установами) як нормативні акти, що мають неухильно виконуватися. Традиційне зневажливе ставлення до загального права і заперечення судових рішень змінилися їх сприйняттям.\nПротягом тривалого часу (XVII — середина XIX століть) Японія фактично повністю була ізольована від зовнішнього світу. Остаточно закріпивши ієрархічну систему суспільства, яка позбавляла нижчі верстви населення яких-небудь прав, правляча військово-феодальна верхівка проводила вкрай консервативну лінію. Вона підтримувала традиційну національну психологію конфуціанського толку, заважала проникненню у свідомість населення іншої ідеології, яка могла змінити «національну цілісність» (кокутай).\nНайважливіший нормативний акт цього часу «Кодекс із ста статей», або «Сто законів» (1742 p.), впорядкував старі закони і норми звичаєвого права, вироблені феодалами. У ньому здебільшого містилися норми матеріального і процесуального кримінального права. Норми цивільного права були подані слабко, тому багато цивільно-правових і торгових відносин регулювалися звичаєвим правом. У країні офіційно діяв принцип незнання законів («народ не повинен знати закони, а мусить лише підкорятися ним»), відповідно до якого зміст законів має бути відомий лише суддям і чиновникам. В основі цього принципу лежала концепція стародавньокитайського права — невідомість майбутнього покарання сильніше утримує від вчинення злочину, ніж його знання[3, c.511-513].\nДо 1945 p. система права Японії ґрунтувалася на поєднанні традиційних феодальних принципів, частково запозичених із системи права імператорського Китаю, і принципів континентальної системи права в його статичному (державному) варіанті.\nСистема права Японії до Другої світової війни складалася із галузей конституційного, адміністративного, цивільного, торгового, кримінального, цивільного процесуального, кримінально-процесуального права[8, c. 294-295].\nУ даній схемі суб'єктивне право не знаходить собі місця, оскільки розглядається як джерело колізії інтересів. Навіть лепети, які більше за інших займалися проблемами права і виступали за рівність індивідів перед законом, вбачали в «фа» насамперед покарання або нагороду і не порушували питання про які-небудь права підданих за законом. У питанні про співвідношення прав і обов'язків особи пріоритет віддається обов'язкам.\nДля уточнення китайського розуміння слова «право» слід звернутися до терміна «лю», який вживається як синонім слова «ксін». У юридичному значенні «лю» — кримінальне право, в етимологічному (широкому) смислі «право» (гама, гармонія) означає музичну гармонію. «Лю» відомо раніше за «ксін». Музика, як і традиції, віднесена китайцями до важливих сторін буттл, які необхідно вивчати, щоб бути доброчесними. Кримінальне право в Китаї завжди було суворим, тому право не викликало до себе такої поваги, як музика.\nЗа змістом і технікою виконання закони Японії не поступаються європейським, однак їхнє практичне застосування значно слабкіше. Як і раніше, в силі залишаються традиції, правові норми та інститути національно-історичного походження. Особливу роль відіграють правила зовнішньо пристойної поведінки — поступливість, примирення, доброзичливість, які виключають зовнішній тиск на особу. З сучасними кодексами і процесуальними нормами уживаються традиції позасудового вирішення спорів.\nРеферат на тему: Порівняльна характеристика та особливості права Японії та Китаю (курсова робота)


Доповідь до батьківським зборам на тему: «Розвиток мовлення у дітей дошкільного віку»\nДоповідь до батьківським зборам на тему:\n«Розвиток мовлення у дітей дошкільного віку»\nСлайд № 1-заставка\nШановні батьки, бабусі і дідусі!\nВи, звичайно, хочете, щоб ваші діти і онуки говорили правильно і красиво, щоб вони успішно навчалися в школі, не відчуваючи при цьому труднощів. Ні для кого не секрет, що під час навчання у початкових класах у дитини виникають труднощі, особливо в оволодінні російською мовою. З чим це пов'язано? Це пов'язано з недостатнім рівнем розвитку мовлення. Багато дітей з працею будують фрази, не вміють граматично правильно оформити пропозиції, у них бідний словниковий запас, порушено звуковимову.\nТакі недоліки не помітні будинку, але виявляються на уроках у школі. Для того,щоб запобігти ці труднощі, необхідно розвивати мовлення дитини в дошкільному віці.\nВажливо пам'ятати, що саме в дошкільний період мовлення дитини розвивається найінтенсивніше, а головне - вона найбільш гнучка й податлива. Тому всі дефекти мови долаються легше і швидше.\nПочинаючи з самих ранніх років життя мова дитини, розвивається по наслідуванню, тому велику роль у її формуванні відіграє чітка, некваплива, граматично і фонетично правильна мова дорослих.\nДеякі батьки необ'єктивні в оцінці мови своєї дитини. Часто в сім'ї, подлаживаясь до мови малюка, вони довгий час белькочуть з ним, спотворюють слова, імітуючи дитячу мова, як прийнято говорити сюсюкають.\nПодібна манера спілкування не тільки не стимулює дитину до оволодіння правильним. звукопроизношением, але і надовго закріплює його недоліки. А це абсолютно неприпустимо!\nВ сім'ї для дитини необхідно створювати такі умови, при яких він буде відчувати задоволення від спілкування з дорослими, не тільки одержувати від них нові знання, але й збагачувати свій словниковий запас, вчитись правильно будувати речення, правильно і чітко вимовляти звуки і слова, цікаво розповідати.\nВажливу роль у розвитку мовлення дитини відіграють дитячі книги. Вони повинні відповідати її віку, бути доступні розумінню. Не слід обмежувати дитину тільки пасивним слуханням того, що ви читаєте. Час від часу корисно переривати читання обговоренням почутого.\nПоняття «мова» дуже широко. Кожен з її найважливіших компонентів - звуковимову, лексичний запас, граматичний лад і розвинена зв'язкова мова - невіддільний від іншого. Всі вони формуються в тісному взаємозв'язку. Недорозвинення одного з них часто веде до недорозвинення іншого.\nБільш докладно зупинимося на одному з найважливіших компонентів мовлення - звуковимові.\nГрамотна, чітка і ритмічна мова дитини характеризується правильною вимовою звуків.\nПравильне вимова звуків забезпечується гарною рухливістю та диференційованої роботою органів артикуляційного апарату (язика, губ, піднебіння тощо).\nВиробити чіткі та узгоджені рухи органів артикуляційного апарату допомагає артикуляційна гімнастика.\nСлайд № 6-заставка\nПропонуємо вашій увазі деякі вправи артикуляційної гімнастики, з допомогою яких можна оволодіти нормами звуковимови\nКожна вправа артикуляційної гімнастики має свою назву. Назви ці умовні, але важливо, щоб діти їх запам'ятовували.\nПам'ятаєте! Якщо дитина говорить, не розтискаючи губ або під час промови мова його недостатньо рухливий, млявий, лежить на дні ротової порожнини, якісного вимови не вийде.\nАртикуляційна гімнастика не тільки розвиває мовленнєвий апарат дитини, але і є профілактикою виникнення деяких мовленнєвих порушень.\nВстановлено, що для засвоєння правильного звуковимови необхідно не тільки достатньо підготовленого артикуляційного апарату, але і уміння добре слухати, чути, розрізняти правильне і неправильне вимова звуків в чужому і власному мовленні, контролювати власну вимову, диференціювати звуки: дзвінкі і глухі приголосні (б-п, д-т), м'які і тверді свистячі і шиплячі (с-з, с-ш, ш-з, сь-з і т.д.), тобто у дитини повинен бути розвинений фонематичний слух.\nФонематичний слух - здатність сприймати на слух і точно диференціювати (розрізняти) всі звуки мови.\nДо 4-5 року в нормі дитина повинна розрізняти всі звуки мови.\nДобре розвинений фонематичний слух у поєднанні з артикуляционными вправами сприяє більш швидкому засвоєнню правильного звуковимови в цілому.\nГоворячи про звуковимові, слід враховувати, що дитині в 1-2 року необхідно вимовляти такі звуки: а про е п б м;\nУ 2-3 роки: і и у ф у т д н г к х ї;\nУ 3-4 роки: з з ц ш ж ч щ;\nУ 4-5 років: р л\nЗ таблиці видно, що до 4-5 років дитина повинна оволодіти правильною вимовою всіх звуків мови. Спотворена вимова звуків дошкільнят до 4-5років вважається нормальним явищем і носить назву вікова або фізіологічна порушення.\nІ тільки після 4-5 років порушення звуковимови - це патологія.\nСлайд № 19 - заставка\nТаким чином, саме з цього віку потрібно починати логопедичну роботу з розвитку мовлення.\nНеправильне вимова звуків приносить дітям трохи неприємностей і труднощів: вони соромляться своєї мови, відчувають себе невпевнено, стають сором'язливими, замикаються, погано йдуть на контакт з оточуючими, болісно переносять глузування.\nСлайд № 21 - заставка\nЯкщо в дошкільному віці у дитини не вироблено правильне звуковимову і виразність мови, то в шкільному віці труднощі значно зростають.\nДитина стане комплектувати при відповіді вчителю і при спілкуванні з однолітками, буде погано справлятися зі звуковим аналізом слів, писати так, як говорить, відчувати труднощі при читанні.\nПочнуть страждати увагу і пам'ять, з'являться проблеми в поведінці - агресивність або млявість, загальмованість. Безумовно, це відіб'ється на інтересі дитини до навчання, його характер, завадить засвоєнню шкільної програми, послужить причиною поганої успішності. Проблем можна уникнути, якщо вчасно, в дошкільному віці приділити належну увагу виправлення порушеної звуковимови.\nНадання логопедичної допомоги практично неможливо без участі батьків.\nОднією з важливих обов'язків батьків, діти яких займаються з учителем-логопедом, є продовження логопедичної роботи з дитиною вдома, тобто виконання домашніх завдань.\nДля автоматизації (закріплення) правильної вимови звуків і формування фонематичного слуху ми часто використовуємо на заняттях і вам дуже рекомендуємо наступні завдання.\nЯк ви пам'ятаєте, фонематичний слух - це здатність сприймати на слух і точно диференціювати (розрізняти) всі звуки мови.\nЗавдання на розвиток фонематичного слуху.\nСлайди № 23-28\nВеликий ефект у логопедичній роботі дає використання чистоговорок, скоромовок.\nЧудові вправи для відпрацювання правильної, чіткої мови. Вони розвивають фонематичний слух і дикцію, збагачують словниковий запас.\nЧистомовки - Слайди № 29-30\nСкоромовки - Слайди № 31-32\nМова - чудовий дар природи - не дається людині від народження. Має пройти час, щоб малюк почав говорити. А ми, дорослі, повинні докласти чимало зусиль, щоб мова дитини розвивалася правильно і своєчасно, тобто дуже важливо допомогти, якомога успішніше оволодіти прекрасним даром.


Підтримую. --vityok 09:57, 11 грудня 2006 (UTC)[відповісти]\n+1--Leon II 10:24, 11 грудня 2006 (UTC)[відповісти]\nНаписано, що парадигма мови - мультипарадигмна. Я не питаю, чи можна це вимовити, адже на що тільки не здатні люди, :D мені цікаво інше: так буває? І що, справді мова ЯваСкрипт називається ЯваСценарій? Чесно кажучи, - зустрів вперше. Піду подивлюсь, часом C++ не ЦеХрестикХрестик. :D А якщо серйозно, то чим панові, який вдався до таких викрутасів, "мультипарадигмова" не сподобалась? 92.242.103.205 04:31, 28 лютого 2010 (UTC)МайжеАнонімус[відповісти]\nЗауважити недоліки статті можна і без образ автора. Але, дякую за зауваження, дещо виправив.--vityok 18:08, 28 лютого 2010 (UTC)[відповісти]\nЩо означає твердження "Функції - об'єкти першого рівня", і що це за рівні об'єктів? --Bunyk 09:58, 27 липня 2010 (UTC)[відповісти]\nдві речі: 1 функції є об'єктами. 2 функції є вбудованими об'єктами (зокрема на їхній основі можна конструювати нащадків - об'єкти n-порядку)--Deineka 13:55, 27 липня 2010 (UTC)[відповісти]\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 05:45, 23 травня 2022.


Викрадачку немовляти в Києві посадили під домашній арешт - Korrespondent.net\nВикрадачку немовляти в Києві посадили під домашній арешт\nКорреспондент.net, 23 жовтня 2017, 18:28\n20-річна викрадачка грудничка\nЖінку заарештували на 60 діб.\nЖінку, яка викрала 20 жовтня півторамісячну дитину зі столичного дитсадка, посадили під цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслета. Відповідне рішення Оболонський районний суд Києва ухвалив у понеділок, 23 жовтня, повідомляє прес-служба столичної прокуратури.\nДії 20-річної підозрюваної кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України - незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинене щодо малолітньої особи. Санкція статті передбачає до п'яти років позбавлення волі.\nПричетність її співмешканця до згадуваного злочину перевіряється.\nНагадаємо, жінку і її співмешканця затримали через добу після викрадення, дитина не постраждала.\nТЕГИ: Киев, ребенок, арест, домашний арест, похищение


Сантехнічні роботи - послуги сантехніка, ціна доступна, Київ (Україна)\nВи недавно придбали квартиру або будинок, і вам слід встановити нову сантехніку?\nВи вже зіткнулися або боїтеся мати справу з проблемою затоплення?\nВаше сантехнічне обладнання вийшло з ладу?\nЗвертайтеся в «Атлант-Буд» - ми впораємося з будь-якими сантехнічними труднощами в найбільш стислі терміни. Результат нашої роботи - це завжди професійно встановлене обладнання, грунтовний демонтаж труб водопостачання і каналізації, якісна заміна комплектуючих будь-якого виробника.\nУ перелік основних послуг входить проектування, монтаж і демонтаж систем водопостачання та каналізації. Крім монтування та демонтажу труб, також можлива заміна стояка водопроводу.\nДана робота проводиться в випадках:\nушкодження стояка та його протікання;\nперепланування системи водопроводу.\nТакож надаємо послугу по заміні, монтажу і демонтажу системи опалення. Доступна установка як металопластикових, так і поліпропіленових труб, зняття заглушок і заповнення системи водою, розповітрювання стояка опалення, перепакування радіаторів.\nКрім того, до основних послуг належать монтаж і заміна:\nванни і душової кабіни;\nумивальника і мийки;\nунітазу, пісуару і біде;\nпіддону для душового боксу.\nСантехнічні роботи необхідно проводити не тільки за допомогою професійного обладнання,\nа й важливо здійснювати їх фахівцям своєї справи.\nЗасмічення труб системи каналізації - небажана проблема для мешканців. Причинами засмічення можуть бути первинна установка труб під неправильним кутом, викидання великих предметів, надмірна жорсткість або недостатня напруга води.\nЦе питання вирішується професійним прочищенням системи каналізації за допомогою спеціального оснащення.\nІноді трапляються аварійні прочищення, але бажано їх попередньо не допускати. Якщо ви змушені регулярно проводити прочищення системи каналізації, необхідно задуматися про заміну труб, адже вони мають властивість з часом зменшуватися у внутрішньому діаметрі, завдяки різним відкладенням.\nПостійне використання миючих засобів також може спровокувати засмічення в трубах. Так як складно уникнути відмови від їх користування, необхідно проводити прочищення каналізаційних труб в профілактичних цілях двічі на рік.\nДо додаткових сантехнічних робіт зараховують установку і зняття лічильників, фільтрів води і водонагрівачів, монтаж і заміну радіаторів, перенесення рушникосушарки, а також підключення пральних та посудомийних машин, проектування та встановлення системи тепла підлога.\nУ будь-якого обладнання є певний термін служби. Важливо стежити за тим, щоб сантехніка у вашому домі завжди була справна. Несвоєчасна заміна застарілого обладнання або неякісна установка нового можуть спровокувати неприємні наслідки для вас і ваших сусідів.\nУберегти себе від прикрих наслідків застарілої сантехніки або засмічень у водопроводі вам допоможуть майстри «Атлант-Буд». Наші фахівці дотримуються всіх технічних норм, використовують в роботі сучасні інструменти та якісні витратні матеріали.\nМи гарантуємо, що ваші очікування будуть неодмінно виправдані, оскільки цінуємо кожного нашого клієнта і свою репутацію. Ми готові надати вам допомогу в будь-яких сантехнічних роботах за помірну ціну.\n«Атлант-Буд» - комбінація надійності і якості!


Всього сторінок: 74 |← ← 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 → →|\nМагнітогорськ, вул. Герцена, 6, Торговий комплекс Джаз Молл Мережа магазинів взуттядля чоловіків і жінок.\nКалінінград, вул. Генерала Озерова, 17-Б, Торговий центр Мега Центр Мережа магазинів взуттядля чоловіків і жінок.\nТелефон +7 (4012) 969104\nБарнаул, вул. Леніна, 60 Мережа магазинів взуттядля чоловіків і жінок.\nУжгород, Минайська 16 оф. 221 Продаж стокової одяг, взуттякаталогу ОТТО дрібним оптом.\nКиїв, Бажова вул. , 9a, офіс 18 Взуття - виробництво, продаж\nТелефон +380 44 5590294\nФакс\t+380 44 5590294\nСуми, Кірова вул. , 98 Взуття - виробництво, продаж\nТелефон +380 542 225134\nФакс\t+380 542 225134\nКиїв, Правди пр-т, 19 Взуття - виробництво, продаж\nТелефон +380 44 2369990\nФакс\t+380 44 2380846\nСТРОМА КОМПАНІЯ, ТОВ\nТелефон +380 57 7171464\nБровари, Чкалова вул. , 16/71 Взуття - виробництво, продаж· Чоловіче взуття\nТелефон +380 4494 65573


Скільки водіїв таксі в Чернівцях мають ліцензії на перевезення? :: Портал Таксопорт. Всё о такси в Украине\nГлавная Аналитика, публикации и ТВ Скільки водіїв таксі в Чернівцях мають ліцензії на перевезення?\nЗа даними Укртрансбезпеки фактично 80% таксистів у Чернівцях працюють нелегально. У нашому місті є тільки одна служба таксі (!). А диспетчерські служби, що позиціонують себе «таксі», працюють за принципом компаній, які надають лише інформаційні послуги з перевезення. А отже, не несуть відповідальності за таксиста чи пасажира. Є машини, які приїжджають на замовлення і називаються «таксі», не мають жодних розпізнавальних знаків, шашки чи наліпки на автомобіль.\nУ Чернівцях дістатися вчасно у потрібне місце, якщо ти не маєш власного автомобіля, важко, дорого, а ще не цілком безпечно. Є таксі, однак у годину пік замовити машину не завжди можна. Навіть, якщо пощастить і знайдеться вільна машина, на виклик часто приїжджають автомобілі без розпізнавальних знаків. Пасажири скаржаться на бруд у салоні та некультурних водіїв. Іноді – й на їхню неадекватну реакцію і поведінку за кермом. А ще на вартість поїздки, мовляв, шофери встановлюють вартість проїзду за незрозумілим тарифом.\nЗа даними інформаційних довідників, у Чернівцях є близько 20 служб таксі. Декотрі з них мають власні сайти, де є контактна інформація, тарифи на перевезення та дані про те, як влаштуватися на роботу у службу. Однак у соціальних мережах пасажири скаржаться на абсолютно інші тарифи, аніж ті, що вказані на сайті.\nАби дізнатися інформацію про послугу перевезення у таксі у Чернівцях, ми звернулися до чотирьох найвідоміших серед містян служб. Це «579», «Євротранс», «Чернівці» та «Браво». Однак коментар ми отримали лише від водія однієї служби таксі – «Браво».\nНа відповідь від служби таксі «Чернівці» ми чекали майже місяць. І дарма, її ми так і не отримали.\nДиректорка «Євротрансу» відмовилася коментувати будь-яку інформацію про службу. Лише поскаржилася, що наразі немає кому їздити, мовляв, «усі водії виїхали за кордон, працювати нема кому».\nВодій служби «Браво» пан Анатолій каже, наразі у Чернівцях ситуація з таксі така, що фактично кожен охочий може стати таксистом. Купити шашку «таксі» і без жодних ліцензій на право перевезення пасажирським автотранспортом возити людей.\nУ службі «Браво», продовжує чоловік, всі машини їздять із розпізнавальними знаками та лічильниками.\n«У мене на машині є велика шашка, наліпки. Я нічого не боюся, бо працюю законно», – каже Анатолій.\nОднак таксист вважає, що наразі у законодавстві на отримання ліцензії на перевезення є прогалина. Зокрема, щодо техогляду.\n«Аби отримати ліцензію на перевезення пасажирів, потрібно укласти угоду з гаражем чи СТО щонайменше, на два місяці. Це при тому, що термін ліцензії необмежений. Не розумію, в чому тоді зміст техогляду на два місяці», – каже таксист.\n«Тут кожен працює на власній машині, є приватним підприємцем. Із водієм укладають угоду, встановлюють програмку, він платить гроші за ефір і може спокійно таксувати. Але багато водіїв перейшли в інші служби таксі, бо тут жорсткі правила. Якщо є скарга на водія, і він не усунув недоліки, ефір закривають. Окрім того, перш, аніж укласти угоду з водієм, оглядають стан автомобіля. Є вимоги до зовнішнього вигляду шофера, заборонено курити в машині», – каже Анатолій.\nАнатолій вважає, аби поліпшити ситуацію з таксі у Чернівцях, потрібно насамперед закрити незрозумілі додатки, які беруть замовлення на перевезення людей. А ще – всі машини таксі перефарбувати у жовтий колір.\nЦе приблизно 81% із наявних чернівецьких так званих таксистів, які мають ліцензії на перевезення. Із них приблизно 200 водіїв, які мають ліцензію на перевезення, працюють у Чернівцях, решту у районах», – розповів Василь Косован.\n«Працівники Укртрансбезпеки виїжджають на роботу з комп’ютерами, фотографують номер таксі й у базі визначають, чи воно працює легально. Якщо у базі немає даних про цей автомобіль, машину зупиняють і на водія складають адмінпротокол», – каже Василь Косован.\nВодій, аби здійснювати перевезення пасажирів, повинен мати: таксометр і страховку. Таким чином, пасажир, який замовив послугу таксі, буде застрахований у машині, й у разі ДТП вам відшкодують збитки. Якщо цих речей немає, навіть якщо ви викликали машину через диспетчерську службу, ніхто не доведе, що це – таксі.\n«95-96% транспортних засобів у Чернівцях, які позиціонують себе як таксі, це нелегали. Штраф за нелегальне перевезення пасажирів становить згідно зі статтею 164 ч. 1, 17 тисяч гривень, повторне порушення, якщо упродовж року вчинив аналогічне правопорушення та 164 ч.2 від 34 до 85 тисяч гривень з конфіскацією транспортного засобу. У Чернівцях наші працівники одного нелегального перевізника зупиняли вже двічі впродовж цього року за правопорушення. Однак пасажири у Чернівцях пасивні, у суді не хочуть свідчити проти нелегальних перевізників», – каже Василь Косован.\n«Якщо пасажир перш, ніж сісти у машину таксі, перевірить її за номером у базі і не сяде у машину нелегального перевізника, такі водії залишаться без заробітку», – продовжує він.\n«Ми не підписували з таксі угоди чи квот. На балансі у міської ради немає навіть комунальних автобусів, тим паче таксі. На початку 2000-років рішенням виконкому затверджувалися стоянки таксі й укладали угоди з перевізниками (службами таксі – постачальник інформаційних послуг) угоду на утримання зупинок таксі. Відтак усі стоянки таксі були знищені, а угоди розірвані у зв’язку з введенням радіотаксі», – розповів Ігор Кожуленко.\nP/S: Таксисти, які працюють без ліцензії, до яких ми зверталися, відмовилися щось коментувати.\nAdministrator, 29-05-2019, hits: 287