При здійсненні міжнародних економічних зв'язків транспорт забезпечує переміщення товарів (вантажів) і людей (пасажирів) між двома країнами і більше, тобто у міжнародному сполученні (морське, річкове, повітряне, залізничне і автомобільне сполучення).\nСвітова торгівля формує великі потоки товарних мас між країнами, регіонами та континентами. Сумарний обсяг світових зовнішньоторговельних вантажопотоків у міжконтинентальному повідомленні наприкінці 70-х років оцінювався в 4,0-4,5 млрд. т і в кінці 80-х - початку 90-х років - 3,5-4,0 млрд. т на рік. Спад в основному відбулося в результаті скорочення обсягу світової торгівлі енергоносіями та сировиною.\nВ обслуговуванні міжнародної торгівлі між країнами, відокремленими один від одного морями і океанами, незамінний морський транспорт, який по праву вважається найбільш універсальним і ефективним засобом доставки великих мас вантажів на далекі відстані. Цей вид транспорту забезпечує перевезення більше 60% обсягу міжнародної торгівлі.\nОсновну частину міжнародних морських вантажопотоків складають масові наливні і навалочні вантажі: сира нафта, нафтопродукти, залізна руда, кам'яне вугілля, зерно. З інших вантажів виділяються так звані генеральні, або тарно-штучні, вантажі (готова промислова продукція, напівфабрикати, продовольство), що займають в цілому близько 70% світового товарообігу.\nСерйозним конкурентом морському транспорту в міжконтинентальних перевезеннях цінних вантажів в останні десятиліття став повітряний транспорт. Залізничний, річковий і автомобільний транспорт широко використовується в основному під внутриконтинентальной зовнішній торгівлі, а також при перевезеннях експортних та імпортних вантажів по території країн-продавців та країн-покупців. Важливу роль відіграють трубопровідні системи в міжнародній торгівлі нафтою і газом. Крім того, повітряний транспорт, враховуючи його незаперечну перевагу перед іншими видами транспорту в швидкості доставки пасажирів при далеких маршрутах поїздок, міцно зайняв лідируюче положення в міжнародному пасажирському сполученні.\nУ світі немає відокремленого від національних транспортних систем будь-якого особливого міжнародного транспорту, призначеного виключно для міжнародних перевезень вантажів і пасажирів. Насправді міжнародні перевезення обслуговують національні перевізники різних країн , що використовують для цього свій рухомий склад (морські та річкові судна, літаки, вагони, автомобілі), а також транспортні мережі (залізничні, автомобільні, річкові, повітряні) і транспортні вузли (морські та річкові порти, аеропорти, залізничні станції та автостанції, вантажні та пасажирські термінали, що відносяться до транспортних систем окремих країн).\nТранспортна система Російської Федерації є частиною світової транспортної системи. Росія володіє розвиненою транспортною мережею, що включає в себе 115 тис. км залізниць, 115 тис. км внутрішніх водних судноплавних шляхів, понад 600 тис. км автомобільних доріг з твердим покриттям, 70 тис. км магістральних нафто-і продуктопроводів, понад 140 тис. км магістральних газопроводів. В транспортну мережу Росії входять понад 600 тис. км повітряних ліній і безліч морських трас різної протяжності.\nУ Росії для перевезень вантажів і пасажирів використовуються тисячі морських і річкових суден, локомотивів і літаків, сотні тисяч вагонів, кілька мільйонів автомобілів. Морський транспорт забезпечує більше половини її зовнішньоторговельного обороту. трубопровідним транспортом доставляються з Росії до країн СНД, Східної та Західної Європи великі обсяги нафти і газу. Істотну роль відіграють залізничний, річковий, автомобільний і повітряний транспорт в обслуговуванні зовнішньоторговельних і соціально-культурних зв'язків РФ із зарубіжними країнами.\nІнформація, релевантна "Транспортне обслуговування міжнародних економічних зв'язків"\nміжнародних економічних відносин. Як було показано, на сучасному етапі еволюції світового господарства відбуваються помітні зрушення в співвідношенні сил між основними його силовими центрами. Крім того, ряд країн і регіональних угруповань змогли домогтися серйозного прогресу на шляху економічного розвитку і, продовжуючи зміцнювати свої позиції у світовому співтоваристві, стали надавати досить\nтранспортні послуги, туризм, інші послуги. У СНР * послуги поділяються напотребітельскіе (туризм, готельні послуги), соціальні (освіта, медицина), виробничі (інжиніринг, консалтинг, фінансові та кредитні послуги), розподільчі (торгові, транспортні, фрахтові). * СНР - система національних рахунків. У свою чергу міжнародні послуги можуть бути факторні (disembodied) -\nтранспортним засобам, що використовуються для виконання статутної діяльності; - інваліди I і II груп, інваліди з дитинства; - професійні аварійно-рятувальні служби, професійні аварійно-рятувальні формування; - установи інтернатного типу, дитячі будинки, будинки дитини, притулки, стаціонарні установи соціального захисту населення, установи соціального обслуговування сім'ї та\nтранспортного засобу за вибором власника; - громадські організації інвалідів; - підприємства, єдиним засновником яких є громадські організації інвалідів, в яких інваліди становлять не менше 50% від загальної кількості працівників; - навчальні заклади - з сільгосптехніки, використовуваної в навчальних цілях; - автотранспортні підприємства, що містять автоколони військового\nтранспортні засоби, що визнаються об'єктом оподаткування. По транспорту, зареєстрованому на фізичну особу, придбаним і переданим їм на підставі довіреності на право володіння і розпорядження транспортом до моменту опублікування НК, платником податку є особа, зазначена в такої довіреності. При цьому особи, на яких зареєстровані такі транспортні засоби, повинні\nтранспортний податок на території Самарської області ". Фізичні особи сплачують транспортний податок не пізніше 1 березня року , наступного за минулим податковим періодом. Організації сплачують авансові платежі з податку не пізніше 30 числа місяця, наступного за минулим звітним періодом. Сума податку, що підлягає сплаті за податковою декларацією, сплачується у строк не пізніше 1 березня року,


У Гонконзі чоловік на інвалідному візку підкорив хмарочос заради благодійності — Світ — tsn.ua\nВдалося зібрати 730 тисяч доларів.\nПідкорити хмарочос на інвалідному візочку. У Гонконзі попри обмежені можливості чоловік здійснив неймовірне – не побоявся піднятися на одну із найвищих будівель міста.\nКаже, усе заради благодійності і зізнається, було дуже важко, бо погода видалася вітряною, ще й мотузки заплуталися. Були думки здатися, але зрештою він усе ж таки знаходив у собі сили, аби продовжити сходження. На подолання кількох сотень метрів знадобилося 10 годин. Вдалося зібрати 730 тисяч доларів. Ці гроші віддадуть клініці з лікування та реабілітації пацієнтів з травмами хребта.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що французький спортсмен видерся на 140-метрову будівлю за допомогою велосипеда. Підкорення хмарочоса, як зізнався чоловік, далося йому непросто. Своїм учинком відчайдух хотів привернути увагу до проблем дітей із серйозними недугами.\nФранцузький спортсмен підкорив 140-метровий хмарочос на велосипеді


Куди веде знищення християн у Нігерії? | Блог політолога і журналіста-міжнародника Віктора Каспрука\n← При худшем сценарии развития ситуации федеральная Нигерия будет разделена по региональным, религиозным и этническим линиям\nКанцлер Ангела Меркель здає залік на дієздатність своєї політики →\nКуди веде знищення християн у Нігерії?\nPosted on Червень 11, 2013\tby viktorkaspruk\n22 січня, 2012 ▪ журнал “Український тиждень”\nПереслідування християн у Нігерії за останні десятиліття стало вже недоброю традицією. Мусульманські екстремісти «зачищають» нігерійську територію від християн. Знищення християн в Нігерії цілком вписується у їхню концепцію насильницької ісламізації християнської частини Африки. «Нігерійські таліби» намагаються повністю усунути християнську присутність в Нігерії, створюючи новий оплот войовничого ісламу на території Африки.\n«Християноцид» став реальністю\nІсламісти, надавши собі право на насильство над християнами в Нігерії, влаштували «християноцид» в північній частині цієї країни. Християнські церкви та майно спалюються і знищуються мусульманськими фанатиками та екстремістами, християн вбивають, калічать; ісламські фундаменталісти явно поставили перед собою ціль перетворити Нігерію чи, принаймні, її північну частину на ісламістську державу.\nІсламські імами, направляючи екстремістів на невинних християн, чудово усвідомлюють, що винуватці християнських погромів не будуть притягнуті до відповідальності, а самим християнам не буде надана компенсація. У Нігерії запущено «годинник джихаду», і у своєму прагненні нав’язати закони шаріату по всій Нігерії ісламістське терористичне угруповання «Боко Харам» систематично і цілеспрямовано знищує християн і нігерійських чиновників, котрі насмілюються публічно говорити правду про цю терористичну організацію.\nВбивство християн стало майже буденним явищем з того часу, коли, починаючи від 1999 року, закони шаріату були введені в 12 північних штатах та на деяких частинах чотирьох інших штатів Нігерії. Відтоді загинули десятки тисяч нігерійських християн і було зруйновано близько тисячі церков. Сьогодні бути християнином в Нігерії не просто небезпечно, а й дуже ризиковано для життя.\nВарто відзначити, що нова хвиля насилля і жорстокості захлиснула Нігерію після президентських виборів, котрі відбулися в травні 2011 року. Перемогу на них здобув християнин Гудлак Джонатан. Це підштовхнуло терористів з «Боко Харам» ще жорстокішими методами добиватися запровадження шаріату по всій Нігерії і вимагати викорінення світської моделі західної освіти.\n31 грудня 2011 року президент Джонатан ввів надзвичайний стан у деяких районах Нігерії після вибухів, здійснених бойовиками «Боко Харам» у католицьких церквах. І якщо так продовжуватиметься далі, то напади ісламістів здатні розв’язати громадянську війну в цій найбільш населеній африканській країні, після якої Нігерія як цілісна країна може і не вижити.\nЩо далі? Чи не виникне на нігерійській території африканський відповідник «Талібану»? Адже ісламістське терористичне угруповання «Боко Харам», яке має тісні зв’язки з «Аль-Каїдою», ні на крок не збирається відступати від своєї наміченої цілі – якнайшвидше повністю ісламізувати Нігерію.\nЯкі досягнення» здатен принести всій Нігерії африканський «Талібан», уже зараз цілком можна передбачити. Адже в цій країні простежується разючий контраст між переважно мусульманською північчю і християнським та анімістичним півднем. Так, у деяких північних нігерійських штатах менше 5% жінок вміють читати і писати, тоді як в деяких районах півдня понад 90% жінок грамотні.\nНігерія не має запасу міцності\nСьогоднішня Нігерія – це нафтовий гігант, що не має запасу міцності. Хоча свого часу цю країну наводили як один із прикладів демократизації Африки. Найбільший у Африці експортер нафти опинився в епіцентрі насильницьких дій та «коктейлю нестабільності», де змішані політична криза і релігійний конфлікт.\nСтає очевидно, що «Боко Харам» угамовуватися не збирається. І як один із можливих варіантів розвитку подій в Нігерії, після введення надзвичайного стану в деяких штатах країни, можуть розпочатися бойові дії проти ісламістських терористів. До якого здатні підключитися і війська НАТО.\nБо ж чого можна чекати, коли представник «Боко Харам» Абул Куака відверто заявляє: «Миру не буде до того часу, поки не будуть випущені з в’язниць всі наші брати, поки вся країна не почне жити за шаріатом, а демократія і конституція не будуть заборонені»? За такої ситуації залишається, можливо, лише силовий шлях вирішення проблеми.\nВиглядає на те, що терористичне угрупування «Боко Харам» навмисне розхитує човен, щоб викликати цим появу християнських фундаменталістів в Нігерії. «Нігерійські таліби» чудово розуміють, що мають в країні не так вже й багато прихильників. І легальним та правовим шляхом вони прийти до влади ніяк не зможуть. Тому їхній єдиний шанс – влаштувавши «християноцид», спровокувати громадянську війну між християнами та мусульманами, і на цій хвилі нестабільності й хаосу спробувати захопити владу в країні.\nБурхливе терористичне відродження угрупування радикальних ісламістів із «Боко Харам» можна спробувати пояснити і активізацією його співпраці з «Аль-Каїдою». Адже сьогодні «Боко Харам» заявляє про себе, як про правомочну філію «Аль-Каїди Арабського Магрибу». Її бойовики проходять навчання в таборах «Аль-Каїди» і добре озброєні.\nТепер ця терористична організація, перегрупувавши свої ряди, вирішила вийти із підпілля. А уряд Гудлака Джонатана, схоже, не може знайти самостійно шляху для виправлення становища. Тому Нігерія все більше перетворюється в регіональний плацдарм тероризму під контролем «Аль-Каїди».\nУтім, на основі зростаючої кількості атак на християн можна зробити припущення, що терористи із «Боко Харам» організаційно та кадрово пов’язані з іншими організаціями, котрі знаходяться поза межами Нігерії.\nСтрімко зростаючий потенціал «Боко Харам», як географічно, так і з точки зору можливостей отримувати сучасне озброєння, здатен означати, що це угрупування отримує допомогу від ширшої терористичної мережі в регіоні. Адже використання «Боко Харам» потужних вибухових речовин свідчить, що до її традиційних методів – перестрілок і вбивств з-за рогу – додаються нові.\nМожливо, краще розділитися?\nСтатистика вбивств в Нігерії приголомшує. Так, лише за два тижні (з 22 грудня 2011 року до 7 січня 2012 року) до 54 тисяч нігерійців, яких було вбито з 1999 року, додалося ще 215 безневинних жертв. Ці трагічні факти вказують на те, що Нігерія знаходиться лише за кілька кроків від геноциду типу Руанді чи Сомалі, або від «балканізації» своєї території.\nУ такому разі, президент Гудлак Джонатан може бути останнім президентом єдиної Нігерії, якщо його уряд не знайде шляхів вирівнювання нинішньої катастрофічної ситуації. Якщо ж ні, то є всі підстави, що його президентська епоха закінчиться таким же чином, як у колишнього президента СРСР Михайла Горбачова чи генерала Мохаммеда Сіада Барре в Сомалі.\nГіпотетично Нігерія може розпастися на шість геополітичних утворень: Південно-східну Нігерію, Південно-південну Нігерію, Південно-західну Нігерію, Північно-центральну частину Нігерії, Північний схід Нігерії і Північно-західну Нігерію.\nНародам, які засиляють ці частини Нігерії, має бути дозволено повернути новоутвореним незалежним країнам свої автохтонні назви. Для чого необхідно попередньо провести референдуми з цього питання.\nЗа таких обставин також виникає питання обміну територіями. Як вважають нігерійські експерти, північний захід штатів Адамава і Тараба повинен бути повернутий Північно-центральній частині Нігерії, і цій Північно-центральній частині має бути дозволено провести референдум, щоб приєднатися до Північно-західної Нігерії чи залишатися окремою територією. Так само Південно-південим частинам Нігерії варто було б дозволити за допомогою референдуму приєднатися до свої єдиновірців з Південно-Східної Нігерії і створити Ісламську республіку.\nМожливий й інший варіант: християни та анімісти створюють свою державу, яка буде здатна протистояти ісламістській загрозі, мусульмани – свою.\nКоли центральна влада в Нігерії не спроможна запобігти терору проти християн й утримати як одне ціле єдину і неподільну Нігерію, то чи не краще дійсно розділитися і цим зберегти тисячі життів нігерійців? Дрейф Нігерії в зону анархії краще зупинити на самому його початку. Оскільки перехід влади на нігерійських територіях до рук бойових командирів цілком здатен призвести до повторення геноциду в Руанді, під час якого за 100 днів у 1994 році було вбито до 1 мільйона чоловік, включаючи жінок, дітей і літніх людей. Тож, можливо, краще дійсно роз’єднатися і жити в мирі, ніж знищувати один одного через неприйняття релігійних і культурних цінностей?..\nОпубліковано у Uncategorized | Теґи: Виктор Каспрук, Віктор Каспрук, Каспрук, Куди веде знищення християн у Нігерії, Нігерія, геополітика, геостратегія, мир, міжнародна політика, міжнародні відносини, міжнародні зміни, политические стратегии, політична криза, політолог Віктор Каспрук, світ, Victor Kaspruk. | Додати в закладки: постійне посилання на публікацію.


Про внесення змін до Програми економічного та соціального розвитку м. Харкова на 2020 рік — Реєстр актів харківської міської ради\nПро внесення змін до Програми економічного та соціального розвитку м. Харкова на 2020 рік\nВід 18.03.2020 № 2080/20\n1. Внести зміни до Програми економічного та соціального розвитку м. Харкова на 2020 рік, затвердженої рішенням 31 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.11.2019 № 1818/19, згідно з додатком.\nдо рішення 34 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про внесення змін до Програми економічного та соціального розвитку м. Харкова на 2020 рік» від 18.03.2020 № 2080/20\nРозділ 3. Джерела фінансування Програми економічного та соціального розвитку м. Харкова на 2020 рік\nІнші основні заходи щодо забезпечення виконання завдань Програми\n(доповнити пунк 4 заходами)\nПередбачити виділення коштів із бюджету міста Харкова шляхом надання субвенції державному бюджету:\nХарківському національному університету імені В.Н. Каразіна: на капітальний ремонт території ботанічного саду Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 24, а саме:\nоблаштування еколого-освітньої стежки біля купальні з мінеральним джерелом Саржиного Яру; на капітальний ремонт території ботанічного саду Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 24, а саме:\nоблаштування еколого-освітньої стежки взжовж канатної дороги від вул. Отакара Яроша до річки Саржинка;\nЗміцнення матеріально-технічної бази Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна\nНаціональному технічному університету «Харківський політехнічний інститут»\nна відновлення елементів благоустрою території біля корпусу кафедри фізичного виховання НТУ «ХПІ» за адресою: вул. Алчевських, 50 А в м. Харків (капітальний ремонт);\nЗміцнення матеріально-технічної бази Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»\nГоловному управлінню Національної поліції в Харківській області на придбання дезинфікуючих, медичних та інших засобів індивідуального захисту;\nЗміцнення матеріально-технічної бази Головного управління Національної поліції в Харківській області\nДепартаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області на придбання медичних (хірургічних) масок.\nЗміцнення матеріально-технічної бази Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області


Дифузор "крапля" для ліхтарів Fenix AOT-S (46,5мм), білий купити за 270 грн в інтернет магазині з доставкою в Київ та по Україні - Fenix\nКод товару: 5-1158\nДифузійний фільтр Fenix AOT-02 може застосовуватися в туризмі та активному відпочинку. За допомогою моделі ви зможете легко змінити тип і колір світлового променя. Фільтр сумісний з різними типами тактичних ліхтарів. Якщо ви бажаєте покращити функціонал ліхтаря, зовсім не обов'язково для цього модифікувати саму його конструкцію. Достатньо всього-на-всього використовувати даний виріб, і ви швидко трансформуєте світловий потік.\nЗокрема, можна поміняти колір променя, а також трансформувати направлений світловий потік в розсіяний. Таким чином при необхідності ви висвітлите дорогу, а також подасте аварійний сигнал іншим учасникам походу або рятувальникам.\nУ довжину фільтр досягає 13,3 сантиметра, а діаметр його становить 4,65 сантиметра. Дифузійний фільтр поєднується з такими ручними ліхтарями, як TK26R, TK22 V2.0, TK22 UE, TK25 IR, TK25 UV, TK25 Red, TK25 R & B, FD41, та іншими. Модель зроблена з якісного пластикового матеріалу, з високою прозорістю, і забезпечує м'яке освітлення. Стійка до впливу високих температур.\nМіцний і зносостійкий дифузний фільтр має малими розмірами і вагою. Зручно взяти його з собою в будь-який тип походу, на вилазку або на інший захід за межами міста.\nпросте в зберіганні та використанні;\nневелике за вагою та габаритами;\nВідгуки на Дифузор "крапля" для ліхтарів Fenix AOT-S (46,5мм), білий


США домовилися про перемир'я з талібами - ЗМІ - Korrespondent.net\nСША домовилися про перемир'я з талібами - ЗМІ\nКорреспондент.net, 14 лютого 2020, 23:31\nПатруль афганських силовиків\nСторони погодили тимчасове зниження рівня насильства в Афганістані. За цим можуть послідувати мирні переговори.\nВашингтон досяг угоди про перемир'я з афганським радикальним рухом Талібан, яка незабаром набуде чинності. Про це у п'ятницю, 14 лютого, повідомило агентство Associated Press із посиланням на джерела із числа офіційних осіб США.\nУгода про "зниження рівня насильства" на сім днів стосується всього Афганістану, зокрема афганських урядових сил, зазначив співрозмовник AP. За дотриманням умов домовленостей спостерігатимуть США.\nЗа словами джерела, таліби погодилися припинити підриви смертників і ракетні атаки.\nУ разі виконання ними зобов'язань у рамках угоди далі послідують міжафганські мирні переговори.\nВ агентстві наголосили, що угода про перемир'я також може привести до виведення американських військ з Афганістану.\nЗа даними джерела в Талібані, угоду про початок переговорів може бути подпісаго вже 29 лютого, а самі переговори, можливо, почнуться 10 березня.\nРаніше у п'ятницю держсекретар США Майк Помпео і глава Пентагону Марк Еспер провели зустріч із президентом Афганістану Ашрафом Гані на полях Мюнхенської конференції з безпеки.\nНагадаємо, за підсумками дев'яти раундів переговорів між США і талібами, сторони погодили проект угоди із врегулювання з 11 пунктів. Документ, крім іншого, передбачав виведення із країни більше п'яти тисяч американських військовослужбовців.\nОднак у вересні минулого року президент США Дональд Трамп заявив, що переговори з угрупованням "мертві".\nТЕГИ: США, переговоры, Талибан


В Берегові змагалися шахісти Закарпаття - Трибуна\n· Оновлена 04.01.2014\nВ Берегові відбувся Новорічно-різдвяний шаховий турнір.\nЗмагання організували в приміщенні місцевого Будинку вчителя. Вже традиційний шаховий турнір проходив за швейцарською системою в п’ять турів. Усього за призи в дружній атмосфері змагалися 23 шахістів.\nСеред дорослих найкращими виявилися: Кенейз Юрій- перше місце, другий — Хімінець Юрій, а бронзовий призер — Бабенко Олександр. Діточки також старалися та фінішували в такому порядку: Русин Максим — перше місце, Бак Ернест- друге, а на третьому опинився Колодеев Олександр.\nУсі переможці були відзначені почесними грамотами. Про це повідомляється на персональному сайті Буній Степана\nУ Виноградові “продажних” суддів били чим попало В Берегові встановлять турніки та стрітбольні майданчики Представництво НОКу України запрацювало у Виноградові Loading...


Децентралізація викликає все більше запитань – видання (огляд преси)\nПід час акції під гаслом «Не перетинай червону лінію!». Київ, 4 липня 2019 року\nОдна з основних реформ в країні, яка триває вже сьомий рік і яка покликана відійти нарешті від радянського типу розподілу повноважень, структури і фінансів між центром і регіонами, місцями, викликає все більше запитань, наголошує газета «День». Особливо після останніх рішень Кабміну з приводу створення об’єднаних територіальних громад та укрупнення районів в межах областей.\nВлада поспішає втілити зміни до місцевих виборів 25 жовтня цього року. Але наскільки якісними вони будуть? – цікавиться видання. І нагадує, що днями було оприлюднено спільну публічну заяву понад двох сотень лідерів місцевого самоврядування, в якій вони звертаються до народних депутатів України, не голосувати за будь-які закони та постанови щодо реорганізації районів та оголошення виборів до райрад до моменту, доки не завершаться консультації щодо кінцевого бачення децентралізації.\nПро проблеми і перспективу реформи адміністративно-територіального устрою та децентралізацію газетярі розпитували експерта з політики та місцевого розвитку Олександра Солонтая.\nВін наголошує: «До голосування на місцевих виборах залишилося 4 місяці, а ми досі не знаємо правил. Політики не змінилися, переписують правила під себе, щоб взяти максимально владу». Докладніше з його думкою можна ознайомитись у статті «Децентралiзацiя: нове дихання чи сумний фінал?»\nГрадусів у й так спекотний червневий тиждень доплюсовує змінена орієнтація політичних протестів, зазначає газета «Україна молода». Видання пише, що дивується навіть уже звиклий до протестів обиватель, оскільки зазвичай мітинги й пікети ініціюють патріоти, а тут днями проросійські сили підтримали проросійського блогера Шарія.\nПричина його раптової активності є, на думку газетярів, – активація сутичок. Він цього й не приховував, зазначає видання. Поплічники проросійського блогера вимагали під Офісом президента захисту від нападів.\nМожливо, цей шквал пристрастей ситуативний. А можливо, все відбувається для того, аби відвернути увагу суспільства від перманентно актуальніших сценаріїв. Скажімо, намагання влади посадити за ґрати п’ятого президента України Петра Порошенка. Або несподіваного політичного демаршу Святослава Вакарчука. Докладніше йдеться в статті «Градус зростає: міжнародні партнери обіцяють ввести санкції проти офісу Зеленського через політичні переслідування».\n«Укроборонпром» презентував розроблений міжнародними експертами проєкт цільової моделі корпоративного управління компанією під час та після трансформації. За словами гендиректора концерну Айвараса Абромавічуса, ключовим для реформи «Укроборонпрому» є ухвалення закону про корпоратизацію державних підприємств Оборонно-промислового комплексу. Зараз цей законопроєкт проходить останні стадії погодження в Кабміні.\nУтім, як зазначає дописувачка газети «Україна молода», авіаконструктор, ексзаступник генерального директора Київського авіаційного заводу «Авіант» Любов Букреєва, законопроєкт містить чимало огріхів і далеко не завжди йдеться про захист державних інтересів.\nНа її думку, українці «стоять над прірвою повної втрати суверенітету країни: стратегічними галузями машинобудування керують саме особи з подвійним громадянством із відповідною командою». Вони, за її твердженням, користуючись доступом до державних активів, прагнуть їх монетизувати та вивести за основним місцем прописки.\n«Інакше розцінити лобіювання хитро виписаної в новому законопроєкті «цільової моделі корпоративного управління» вкупі з посиленими атаками концерну «Укроборонпром» на підприємства, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави (ДП НВКГ «Зоря» – «Машпроект», ДАХК «Артем», ДП «Антонов» та інші) складно», – наголошує дописувачка.\nЗа її твердженням, «сьогодні ми спостерігаємо безкінечні перевірки, зміни керівників стратегічних підприємств, звинувачення їх у корупційних оборудках і в конфлікті інтересів – будь-що, аби розставити на ключові посади «своїх» людей». Конкретніше йдеться в публікації «Ефект всевладдя: чиї інтереси боронить «Укроборонпром».\n(ПРИМІТКА: «За час роботи нової команди в Концерні змінено керівництво 32 підприємств. Ми залучили керівників нової формації, які поділяють наші цінності та не толерують корупції», – наголосив про результати трансформації відомства генеральний директор «Укроборонпрому» Айварас Абромавичус).


Реєстрація на ЗНО 2021 | | 2 Лютого, 2021\n2 Лютого, 2021 13 Квітня, 2021 Володимир Щука\nДоводимо до відома випускників середніх загальноосвітніх закладів, що відучора розпочалась реєстрація для участі в зовнішньому незалежному оцінюванні ЗНО-2021.\nЦьогоріч здобувачі повної загальної середньої освіти проходитимуть державну підсумкову атестацію (ДПА) у вигляді оцінювання з чотирьох предметів. 11-тикласники шкіл і гімназій, а також студенти випускних курсів коледжів і вищих професійних навчальних закладів складатимуть іспити з:\nісторії України або іноземної мови;\nодного навчального предмету — на вибір.\nЗауважимо, що у цьому році у вступній кампанії вступ-2021, для ЗНО можна обрати щонайбільше 5 шкільних дисциплін. Тому вже зараз надважливим моментом стає обґрунтування раціонального вибору предметів.\nЗ одного боку, обраний «пакет» має дати змогу ще учням гідно підготуватися до складання іспиту з кожного предмету. З другого боку, вибір не повинен обмежувати коло відповідних освітньо-професійних програм, за якими можна буде навчатися у стінах ВУЗу (ВИШу, або як сьогодні прийнято говорити ЗВО — закладу вищої освіти). А з третьої сторони випускник 2021 середньої школи, ліцею, гімназії повинен мати право складати іспити з тих дисциплін, які він опанував найкраще, для того, щоб забезпечити собі максимальний вступний бал. У цьому сенсі економічна кібернетика надає школярам 11 класів надзвичайно широкі, оскільки, крім української мови і літератури та математики дозволяє вибирати ще шість (!) предметів:\nПредмети для ДПА і для ЗНО\nВажливо також пам’ятати, що для випуску зі школи пріоритетними є предмети ДПА. Результати складання іспитів з предметів ДПА відображатиметься у свідоцтві про здобуття повної загальної середньої освіти.\nУ той же час, для вступу до університетів за бажаною спеціальністю найвищого пріоритету набувають предмети ЗНО.\nПро те, як правильно зареєструватися, фахівцями центру Українського центру оцінювання якості освіти (УЦОЯО) створено відеоролик. Ми його із задоволенням пропонуємо до уваги відвідувачів нашого сайту.\nУ ролику детально розповідається про деталі реєстрації 2021, якими не варто нехтувати. Заповнюючи анкетні дані, слід бути уважними. Не потрібно квапитися.\nПісля знайомства з поданою у відеофільмі інформацією доцільно завчасно підготувати власні основні дані. Якщо у бабусі з дідусем, чи рідної тітки (дядька) пошта працює з меншими наріканнями, є сенс зазначити їхню поштову адресу для надсилання результатів зовнішнього незалежного оцінювання.\nНаостанок зауважимо наступний важливий момент.\nТих з випускників-2021 (чи попередніх років), хто бажають пов’язати своє студентство з навчанням за освітньою програмою «Економічна кібернетика, Економіка 051», просимо зважити на наступне. У поточному 2021 році для вступу на нашу спеціальність знадобиться скласти ЗНО не просто з дисципліни «українська мова», а з «української мови і літератури» (!). В іншому випадку вступ на дійсно найперспективнішу економічну і водночас айтішну спеціальність стане неможливим…\nЗаходьте на наш сайт. Задавайте питання, про будь-які зміни у порядку реєстрації та проведення ЗНО в межах вступної кампанії 2021 ми будемо повідомляти негайно!\nМатеріал ліцензовано на умовах Ліцензії Creative Commons (із зазначення авторства) 4.0 Міжнародна.


Музичні інструменти впливають на різні органи:\nтонкий кишечник – скрипку.\nЗвуки природи для нашого здоров’я\nЧисленні дослідження довели позитивний вплив спокійної музики на сон. Прослуховуючи ніжну музику природи за 45-60 хвилин до засинання, Ви отримуєте не тільки позитивні емоції, а й відмінний природний заспокійливий засіб. Ваше дихання стає рівним і глибоким, кров’яний тиск вирівнюється, голова наповнюється світлими і радісними почуттями.\nДіти, яких забавляють, у період свого найпотужнішого розумового, психічного і фізичного розвитку отримують надзвичайно важливий творчий поштовх. Адже забавлянки збагачені джерелом словесної, музичної та драматичної творчості, тож мають здатність формувати потужний творчий потенціал, зокрема й музичні здібності. Відтак у процесі дитячого виховання забавлянкам треба приділяти якомога більше уваги.\nТекст забавлянок має віршовану форму, що дає змогу зацікавити дитину. Сприяти розвитку її уяви та мислення. Зазвичай забавлянки ритмічно промовляють, не використовуючи сталу мелодію. Утім, їх можна виконувати на прості мелодії як пісеньки, поєднуючи з мімікою, жестами та елементами гри. Це спонукає доодного віршованого тексту забавлянки багатьох мелодичних варіантів.\nГрайтеся разом зі своїми дітьми\nДитину підкидають на колінах, гойдають на руках або ставлять ніжками на ноги дорослого, який сидить, і приспівують:\nБеруть дитячий вказівний пальчик, постукують ним по стопі і приспівують:\nПоїду в доріжку.\nТам ніжкам ночувати,\nТреба коника кувать.\nШило, шило, шило!\nДай, бабо, молотка,\nНе підкуєм чобітка.\nПідтрушуючи дитину на руках чи на колінах, приспівують:\nНамочив штанці ще й сорочечку.\nБаба рибку пече, сковорідка тече.\nЗ актуалізацією завдань естетичного виховання дошкільнят особлива роль відводиться музичним іграшкам та дитячим музичним інструментам. Вони викликають у дітей значний інтерес, а відтак використання їх удома та в дошкільному закладі сприяє залученню дитини до сфери музики, розвитку творчих здібностей.\nМалюки вчаться грати знайомі поспівки, імпровізувати нескладні ритми чи окремі інтонації, добирати на слух прості знайомі мелодії, грати в «музичну луну», співати та підігрувати собі. Для цього дитячі музичні інструменти мають звучати чисто, бути зручними за розміром. Назви «музичні іграшки» та «дитячі музичні інструменти», власне, досить умовні. До музичних іграшок частіше звертаються в сюжетних та дидактичних іграх, а дитячі музичні інструменти є ніби маленькою подобою справжніх.\nДля розвитку почуття ритму краще користуватися інструментами ударної групи. Для розвитку динамічного слуху доцільні всі інструменти, на яких діти можуть довільно посилювати чи послаблювати звучання залежно від ігрової ситуації (ігри «Холодно-гаряче». «Тихо-голосно» та інші).\nГра на музичних інструментах – цікава і корисна для дітей музична діяльність. Музичні іграшки та інструменти прикрашають життя дошкільника, розважають його, викликають прагнення до власної творчості, які можна розвивати і в родині.\nНетрадиційні музичні інструменти можна виготовити власноруч в домашніх умовах. Так, пластмасовіяйця з-під кін дер-сюрпризів, балончики з- під мильних бульбашок, металеві баночки з-під чаю, кави можуть замінити маракас, якщо всередину покласти крупу, зернята кукурудзи, дрібні горішки, гвинтики. Музичний інструмент, який замінить румбу, можна зробити з металевих кришечок з-під напоїв. Для цього в кришечках роблять дірочки, нанизують їх на велосипедну або в’язальну спицю, яку вгорі та знизу закріплюють. Ролі тріскачок виконуватимуть вкладки з коробок з-під цукерок, а супровідним тлом буде шурхіт целофанових обгорток для квітів. Чудовий звук, який нагадує стукіт дерев’яних ложок, можна замінити постукуваннямбудівельних кубиків.


uaFilm » Серіали » Українські та Рос. серіали » Второе зрение 2016\nПро що серіал «Второе зрение»:\nСлідчий відділу розслідування вбивств Єфремов допускає непрощенну помилку, в результаті якої гине його колега, друг і наставник. Сам герой позбавляється зору, але домагається повернення на службу. Сліпота до межі загострює інші почуття, що дозволяє йому «бачити» те, що упускають інші. Тепер Єфремов віртуозно розслідує заплутані злочини, але минуле не дає спокою. Чи зможе унікальний слідчий розкрити ту фатальну злочин і якось виправити досконалу їм помилку?\nсеріал «Второе зрение» (2016) варто дивитись онлайн усім шанувальникам .


Не тільки про себе. Частина XI. (Автор: Горинь Богдан) - Vox populi. Всеукраїнський часопис для розумних та небайдужих\nНе тільки про себе. Частина XI. (Автор: Горинь Богдан)\nопубліковано 29 груд. 2013 р., 02:22 Степан Гринчишин [ оновлено 1 січ. 2014 р., 11:48 ]\nУ Львові я не був з 4-го до 22 травня. Коли повернувся, на головпоштамті до запитання отримав кілька листів. З Одеси прислав картку Лесь Танюк, датовану на поштовому штампі 27.4.63. Лесь був по-сучасному лаконічний:\nЯ в Одесі у театрі ім. Революції. Напиши, як і що у тебе. Привіт усім-усім (особливо воякам австрійським).\nТисну руку. Твій Л. Т.\nОдеса-1, Жуковського, 10, кв 30.\nШиршого листа з багатьма запитаннями написав Микола Холодний:\nЯк то ся маєш? Що дала Москва і навпаки? Чи був ти в Києві? Якщо так, то чому б не знайти, було, мене?\nБогдане, дійшло до мене через десяті вуста, ніби в "Жовтні" твори загальмувалися. І я змушений нав'ючувати тебе турботою. Напиши, будь ласка, негайно Лазаруку. Підбадьор його. Ти ж один, хто до нього найближче і хто розуміє долю нашу. Тим паче зараз.\nВідносно Києва – то нічим і не порадую. Щоправда, відвідував Івана Дзюбу, і справи його не гаразд. З рештою справ – така задуха, що всі люди зриваються вийти!\nА як там Танюк? Він же в Одесі дипломну захища. Що на семінарі робиться і в Одесі взагалі? І що, повторюю, залишилося від Москви, бо я нині в колодязі, в глибокому. Глибокому колодязі. Звідки шле тобі уклін і Юрко Коваль.\nТож не дивуйсь з цього, а дай потиснути руку.\nЗ привітом твій М. Холодний\nдо запитання, М. К. X.\nНаступного дня прийшов лист-подяка з Москви у великому конверті з написом "Правление Союза писателей СССР":\nДорогой тов. Горынь Б. Н.!\nСекретариат Правления Союза писателей СССР сердечно благодарит Вас за активное участие, которое Вы приняли в работе Четвертого Всесоюзного Совещания молодых писателей.\nВаш опыт работы с молодыми литераторами, искренняя заинтересованность в творческих успехах каждого из них и всей советской многонациональной литературы в целом способствовали созданию хорошей плодотворной обстановки, в которой протекали занятия семинаров.\nОт души желаем Вам доброго здоровья и новых успехов в Ваших трудах.\nСекретарь Правления Союза писателей СССР (К. Федин).\nЗ листуванням пов'язана одна пригода, під час якої я мало не влип у поважну халепу. Річ у тому, що у Львові, у військовій частині 33138 відбував військову службу Іван Низовий. Познайомився я з ним на семінарі в Одесі як з молодим поетом, він дав мені для ознайомлення кілька своїх віршів.\nНародився Іван на Сумщині, початок його життєвого шляху, що почався у с. Марківці Білопільського району Сумської області, не був легким, але він вперто виборював право бути поетом. На головну пошту до запитання прислав мені поштову картку:\nЯ дуже хотів би побачити тебе. Коли в тебе немає можливості прийти до мене на Міцкевича, 10, то напиши по моєму адресу свою адресу і напиши, де можна зустрітися з тобою. З привітом Іван Низовий. 12. VI 63. Львів.\nЯ мав намір зайти до Івана, бо служив він у самому центрі, від головної пошти рукою подати. Отримання листів я поєднував із відвіданням "пиріжкової" або "пельменної", що були розміщені навпроти головпоштамту. Після праці отримав чергову порцію листів і зайшов у "пельменну". До мого столика підсів молодий говіркий чоловік, поцікавився книжками, які я завжди носив з собою. Сказав, що сам багато читає, що радий знайомству і що його праця неподалік на вул. Міцкевича, і він запрошує мене в гості, – поговоримо, вип'ємо чарку, бо його праця – то страшна нудота і він мало не щасливий, що познайомився з людиною з мистецького світу.\nНе можу пояснити, як тому чоловікові своєю балаканиною вдалося затуманити мою голову, що я погодився піти з ним на його роботу. Виявилось, що його робота – то військова частина. На прохідній черговий суворо запитав: "Вы к кому?", але за мене відповів мій знайомий: "Он со мной". Ми зайшли в якусь конуру, і мій знайомий поставив на стіл пляшку горілки, якусь дешеву закуску й після чарки запитав мене, чи знаю я, де перебуваю. Очевидно, що я заперечив, а він з широким усміхом:\n– Тут ми слухаємо ворожі голоси!\nЩойно після цих слів я зрозумів, що потрапив у халепу і треба з неї якось вибратись. Не було сумніву, що "прохідна", в яку я зайшов, має безпосереднє відношення до тих вишок, що стоять у Святоюрському саду і відомі як глушителі "ворожих голосів", а тому, скривившись, сказав, що не привик до чарки, що погано себе почуваю і мушу йти додому. Мій знайомий дуже був невдоволений з моїх слів, але вивів мене за прохідну і сказав, – що кожного вечора буває у "пельменній", щоб я приходив і що йому цікаво зі мною розмовляти.\nКоли я добрався на своє помешкання, то картав себе на чім світ стоїть за те, що вступив у розмову з незнайомою людиною та ще й погодився піти з ним "на роботу", яка виявилась військовою частиною. Довго ламав собі голову і не міг знайти відповідь, чи цей знайомий був п'яницею-шалапутом, чи спеціально підісланим, чи має це якесь відношення до поштової картки Івана Низового і чи військова частина, де він служить, і та, де я був, одна й та ж, чи різні. Єдине, що мене заспокоювало, що не запитав того чоловіка, чи знає він Івана Низового, бо тоді взагалі вийшло б чорт знає що. Після тої пригоди і довгого ламання голови, що б це могло значити, я зробив певний висновок і довгий час моя нога не ступала на поріг "пельменної". Я став уважніше приглядатись до людей, але якщо вони були мені симпатичні, то й далі заводив знайомство, бо мені дуже хотілось, щоб якнайбільше людей перейнялись тими захопленнями, почуттями, думками, які заполонили мою душу.\nНа початку липня 1963-го на адресу музею – Драгоманова, 42 прислав листа Володимир Міщенко. З ним я також познайомився на семінарі молодих письменників в Одесі. Володимир справив на мене гарне враження, він дуже хотів, щоб я продиктував йому ті вірші Вінграновського, які читав з пам'яті, але у мене на це уже не було часу. Дещо дав йому автор, а Володимирові хотілося мати все, що його зацікавило, тому писав:\nЗ щирим привітом до тебе Володимир Міщенко. Позавчора В. Стус дав мені твою адресу, і я вирішив негайно написати тобі листа.\nДуже велике прохання. Надішли, будь ласка, вірш "Спалений, спечалений..." Справа в тому, що Микола не встиг його нам переписати. Зате дав такі вірші, як "Вже зеленіє синій сніг...", "Тринадцять руж...", "Так, є народ...", "Грім грому, блискіток аркани..."\nАле я вважаю, що "Спалений..." – це найсильніше з останнього доробку М. Окремі рядки його вірша я повторюю день у день, і так хочеться вивчити його напам'ять весь. Вищезгадані вірші я вже давно знаю напам'ять. Отже, дуже прошу, Богдане, напиши. Можливо, в тебе є ще щось цікаве з новинок, надішли, бо тут ми мов на безлюдному острові.\nЯк справи? Читав "Молодь України" за 8-ме? Там – вірші одеських семінаристів і фото, на якому закарбовано бесіду молодого критика Б. Гориня з молоддю. На цьому закінчую, м. Донецьк-16, Телевізійна, 1-а, кв. 28. Міщенко Володимир Іванович.\nЗ палким привітом Володимир.\nР.S. нетерпляче чекаю листа. Привіт від Василя. 2. VII 63 р.\nТим же числом датований лист Юрія Бадзя:\n5. VII приїжджає до Львова Зіновія Тарасівна Франко з родиною. Вона їде з нами на Закарпаття. Зустріньте, будь ласка, її – вона їхатиме поїздом Москва-Прага чи Москва-Чоп.\nЗі Львова усі разом приїдете до мене. Вітання Світличним і Караффі-Корбут. Я хочу виїхати завтра. До зустрічі!\nПісля повернення з Москви й Одеси директор музею, колишній партапаратник Львівського обкому компартії Георгій Якущенко влаштував мені скандал. Сказав, що більше такого не потерпить, що має через мене неприємності, що мусить покласти цьому край, що забороняє мені займатись літературою, а тому ставить ультиматум: або література, або мистецтво. Це означало: або праця в музеї, або шукайте собі іншого місця.\nТі погрози я не дуже брав до серця, тим більше, що чув їх не вперше. Івана Дзюбу мені не вдалося розшукати – він мав звичку, працюючи, відгороджувати себе від усього світу, але трапилася нагода і я передав нові вірші Вінграновського разом зі спогадами про Куліша та іншою літературою Світличному. Вже на початку червня отримав від нього листа, в якому він писав:\nДуже-дуже шкодували ми з Сонею, що ти не заїхав до Києва з Москови. Для нас були б цікаві справи...\nДуже вдячний за спогади про Куліша – це для мене дуже цінна річ. На жаль, я тобі не можу передати таких же вартісних речей – зараз немає, коли приїду, привезу сам: і Жиленко, і Симоненка, і Драча. Все буде, тільки почекай – ніяк було переписувати...\nДуже шкода, що ти майже нічого не написав про Вінграновського – тут ніхто про нього нічого не знає. А "Пісня" його чудова – вже пішла між люди. Отже, до зустрічі у Львові.\nІван Драч і тріо Світличних у Львові\nЗ Іваном Світличним ми домовились, що на початку липня я оформлю відпустку і вирушимо у Карпати. Світличний мав скласти список киян, які виявлять бажання познайомитись з горами, а я – переговорити з львів'янами. Перебираючи у пам'яті, хто б ще міг до нас приєднатися, згадав Івана Драча, який у той час перебував на Вищих сценарних курсах у Москві. Написав йому листа, розповів про заплановану подорож, просив приєднатися. І ось 26 червня отримую від нього листа:\nм. Львів, Драгоманова, 42. Гориню Богданові\nМосква, И-254, Добролюбова 9/11. Ів. Драч\nСпасибі тобі за запрошення. Я обов'язково маю бути у Львові, не знаю, чи матиму змогу приїхати до 1 липня, хоча з великим задоволенням приєднався б до вас. Коли я поїду у Ленінград, то буду у Львові числа 2-3, не пізніше, коли ж ні – то числа 30 ц. м.\nЧи не могли б ви мене день зачекати, бо понеділок, крім всього, ще і вихідний день, га, а серед вас, думаю, є ж і забобонні люди?\nПрошу тебе написати мені зразу і послати авіа – лист встигне.\nУклін. Твій (підпис).\n30 червня, неділя (1963 р.) Згідно з графіком мені випало чергування у музеї. Це означало, що цілий день доведеться водити екскурсії. Приходжу ранком в музей і очам своїм не вірю: на лавочці сидять Іван Світличний з дружиною Леонідою (Льолею) і сестрою Надійкою. Моїй радості не було меж.\n- Коли ви приїхали?\n- Приїхали сьогодні зранку, – відповідає, всміхаючись Іван. Але адреси твоєї домашньої не знаємо, тому вирішили прийти в музей. Поїздка в Одесу зірвалася. Судячи з усього, комусь не сподобався список тих, що мали їхати. Але дехто таки поїхав.\nМені треба було якось вийти із ситуації, тому вирішив звернутися за допомогою до Івана Денисюка – молодого університетського викладача з кафедри української літератури. На щастя, він не відмовився бути гідом і повів київських гостей на екскурсію у Стрийський парк, а потім до себе на обід. О 17 годині прийшла в музей наречена Івана Дзюби Марта Ленець, а Світличних ще нема. Було зрозуміло, що Денисюк не хотів так швидко відпускати милих його серцю людей. Не було іншої ради, як піти з Мартою до нього на помешкання. Забрали гостей і, за порадою Марти, попрямували в Зелений театр, щоб послухати бандуристів. Концерт справив на усіх нас величезне враження. Під час антракту пересіли на ближчі до сцени місця. Якось мій погляд почав розсіяно блукати по людських головах, наче когось підсвідомо шукав. І справді. Кажу Марті:\n- Дивись, хто он там сидить. Якщо мені не привиділось, то це Драчева лисина.\n- Щоб не сумнівався, піди подивися зблизька, – дала пораду Марта.\nПідійшов я до того ряду і переконався, що то справді Драч.\n- Як ти опинився у Львові?\n- Прилетів сьогодні з Москви.\n- А у Львові тріо Світличних! От уже радість для всіх нас!\nІван Світличний також уже побачив Драча і видно було, як радісно зустріли цю несподіванку його вуса. Винятково багатий на емоції день! Головне, що дивовижна випадковість. Не глянув би я на людей, що прийшли послухати концерт, то і не побачив би Драча! Марта, спостерігши, як я радію, штовхає мене в бік:\n- Бачиш, а ти не хотів йти на концерт. А як би зустрів Драча?\n- Визнаю, Марто, що ти мала рацію, – мусив я якось виправдатись, визнати заслугу Марти, і їй було приємно усвідомлювати свою перемогу.\nПісля концерту цілою навалою прийшли до Миколи Петренка, а від нього мали намір йти до славного подружжя Бриж – Безніско, бо ж треба десь переночувати трійці Світличних. Дзвоню від Петренка Фані й Жені. Коротко інформую їх про унікальний день. Чую по телефону, як Фана з Євгеном перекинулися словами. Прийняли узгоджене рішення. Голос Фани:\n- Богдане, тільки не затримуйтесь, щоб не дуже пізно. Чекаємо.\nПереповідаю вголос розмову. Світличні готові йти, але тут втрутився\n- А може, і не треба нікуди йти? Бо то ж іти, якщо таким темпом, як ходить Богдан, коли спізнюється на роботу, добрих 20 хвилин, а якщо нормальним кроком, то і 30 хвилин треба добиратись. Залишайтеся краще в мене, і проблема вирішена.\nЗнову дзвоню Фані. Чую її сердитий голос. Мовляв, треба було спочатку вирішити, їдете чи не їдете, а тоді вже дзвонити. А то (щось невдоволено сказала) і поклала трубку. Розумію, що вийшла неув'язка, але я не міг передбачити, що Микола запропонує Світличним залишитись у нього. Пора було йти додому.\n- В такому разі і я йду, бо краще з Богданом, ніж самій, – шляхетним голосом сказала Марта, і ми попрощались. По дорозі розповіла багато цікавого. Ще раз переконався, що доля кожної людини – то неповторна сторінка в історії народу.\nНаступного дня, 1 липня (понеділок) Світличні прийшли до музею, як домовились, о 12-й. А тут, як на біду, екскурсія за екскурсією – початок відпочинкового періоду. Як-не-як, а надворі липень. Не можу відірватися, стараюся скорочувати інформацію, але навик до екскурсійних стереотипів бере верх. Коли закінчив, на мене вже чекав Драч. Розповів йому про прохання його нареченої бути о першій в неї.\n- Але я не знаю, де це є, не потраплю.\n- То давай поїду з тобою, а світле тріо нехай дочекається Караффи, разом підемо до майстерні Фани Бриж, а ти підійдеш трохи пізніше.\nДо Марії Луцишин на вулицю Котляревського приїхали трамваєм. А вона – наче переповнена соками брунька. Клубок емоцій. Багато хоче розповісти, перестрибує з одного питання на інше. Аж задихається, аж захлинається словами. На обличчі Драча не перестає вигравати усмішка. Він дивиться на Марію з замилуванням, обличчя, очі світяться захопленням. Я ніколи не бачив у нього такого радісного обличчя. Побув би ще, але мушу йти, бо на мене чекають. Домовились, що о 14.30 Іван з Марійкою будуть у майстерні Бриж.\nПо дорозі в музей зайшов у майстерню Фани, повідомив, щоб чекала гостей. Зустріла мене словами:\n- Я ображена. От думай собі, як хочеш, але я ображена. Вчора ти подзвонив, сказав, що їдемо, а потім: "Не їдемо, гості залишаються в Петренка". Так не можна робити, бо то мене ображає. Ти мусиш знати, що коли людину повідомляють, то вона настроюється приймати гостей. А коли дзвонять, що гості передумали, то який в мене має бути настрій?\nУ такій ситуації випадало тільки одне – тихо залишити майстерню. Якщо б то стосувалося тільки мене, то так можна було б зробити, але тут ситуація інша – я повідомив людей. Фана побачила, що я хочу йти і сама затримала. Не було іншого виходу – треба було стерпіти і вислухати всі докори. Коли Фана призупинила атаку, я почав доводити їй, що вона даремно на мене нападає, бо я тут ні при чім. Заспокоїлась. Якось безпорадно розвела руками. Мовляв, що покажу і чи буде це їм цікаво? Я вперше побачив, що Фана якось розгублено прийняла моє повідомлення, що в майстерню прийде стільки колоритних постатей. Вона почала мені пояснювати, що все, що нею зроблено, то ще не те, що вона згодом створить. От якщо б вони прийшли через якийсь час, через рік-два, коли вона зробить те, що задумала, то було б що показувати, а так вона не дуже хотіла б, щоб хтось бачив той хаос у майстерні, ті незакінчені роботи. Крім того, все в майстерні розкидано, брудно, треба хоч підмести, а то, можна собі уявити, яке в них буде враження.\nМені нелегко було її переконати, що все, за що вона переживає, то дрібниці, на які серйозні люди не звертають уваги. Майстерня є майстерня, і тут не потрібна якась ідеальна чистота, бо не це головне в майстерні. Бачив, як неохоче приймала вона мої аргументи, але з дечим усе ж погодилась. Домовилися, що приблизно через годину приведу гостей.\nКоли відчинила нам двері, то я звернув увагу, що майстерня підметена, роботи, які безладно були розкидані по майстерні, розставлено так, щоб їх можна було розглянути.\nНайголовніше, що обличчя Фани випогодилось, не залишилося й сліду від тої сердитості й невдоволення, які були ще годину тому. Гостей прийняла привітно, радісно. Драча немає. Видно, ще не наговорився з Марійкою. Залишаю майстерню із внутрішнім вдоволенням. Слава Богу, що все перемололося, що Фана в доброму настрої.\nЗнову їду на вулицю Котляревського до Марійки і Драча, та вже не застав їх вдома. Залишив Іванові записку, щоб був о 21 год. на помешканні у Бриж, там всі зберуться – Петренко, Караффа, Крип'якевич, може, ще хтось. А якщо самому незручно добиратись, то хай прийде до мене на роботу й підемо разом. Трохи переживав, чи не шукають за мною в музеї. На щастя, все тихо.\nДесь о 15-й в кабінет заглянула чергова і сказала, що хтось мене чекає. Виходжу.\n- То я тебе покликав, – каже, всміхаючись, Драч.\n- Дуже добре, що ти прийшов, бо самому тобі добиратись до Бриж було б важче.\nУ вестибюлі музею постійно рух. Хтось іде на другий поверх, хтось сходить вниз, хтось щось запитує. Бачу, що Іван почуває себе якось незручно, ніяково. Дивлячись на нього, важко було повірити, що він знає шумну, галасливу Москву, що йому постійно доводилось жити серед різноманітних людей, розмовляти із Сартром, бути учнем Чухрая. Став собі скромно збоку і мовчить, слухає мою розповідь про Бриж. Але в усій його поставі, в очах відчувається велика сила характеру, інтелекту, сила притягання. Директор музею Якущенко, проходячи мимо, наче прикипів очима до Драча, не знав, хто це, не міг вирішити – підходити чи не підходити. І все ж підійти не посмів.\nХодимо з Драчем по експозиції. Звертає увагу на триптих "Сосни" Івана Труша. Кажу йому, що мені більше імпонує Новаківський. Порівняно з Новаківським, Труш споглядальний.\n– Але то гетівський спокій, а Новаківський зовсім інший.\nІван уважно розглядає експонати, шукає до кожного з них свій ключ.\nЧас минув швидко, мій робочий день закінчився і я запропонував Драчу піти до мене на Театральну, де я винаймав помешкання. Іван радо погодився. Витягую з-під ліжка папки із колекцією графіки і показую аркуш за аркушем. Найбільше робіт Караффи-Корбут. У мене майже всі її перші, пробні відтиски. Іван звертає увагу на деякі написи, адресовані тільки мені, всміхається. Довго затримує погляд на ліногравюрі "Іван Вишенський".\n- Я мушу мати цю роботу. Сильна річ.\nВиказую йому свої критичні зауваження до тої роботи: стильова різномовність, нижня частина гравюри читається як аплікація, а це порушує композиційну цілість. Обличчя – очі, вуса, ніс – передані виразно і переконливо, лінії і плями несуть смислове навантаження, передано могутній дух проповідника, полеміста, слова якого вилітали, як гарматні ядра, а у нижній частині роботи – спрощене трактування, не зовсім виправдана світла смуга із правого боку.\nДрач не погодився з моїм зауваженням про композиційно невмотивовану світлу смугу. Сказав, що ця смуга підкреслює рівний великий ніс, суворість обличчя. Це не є недоліком. Навпаки, та смуга виправдана. Ті слова заставили мене задуматись, але я й далі наполягав, що найслабкіше місце твору – нижня частина. З другим зауваженням Іван погодився, але зробив це неохоче, мовляв, хай буде по-твоєму, а я залишаюсь при своїй думці й головне, щоб ти подарував мені Вишенського.\nПоказую йому фотографії скульптур Теодозії Бриж (не терплю звернення до неї "Фана", але всі так звертаються, то й я так називаю, але у її відсутності називаю повне ім'я). Іван уважно вдивляється в кожну фотографію. Потім ще раз передивляється. Коли оглянув, то сказав з особливою твердістю:\n- Мушу добитися, щоб помістили репродукції її творів в "Юности" – так, як помістили Красаускаса. Бачив?\n- Бачив. Хочу написати про Красаускаса. Добре було б, якщо б наші графіки так оформляли збірки поезій, як Красаускас оформив збірку Межелайтіса "Человек", що вийшла у російському перекладі.\n- А ти читав її?\n- Я надрукував про неї минулого року статтю в журналі "Жовтень".\n- Ти не розгніваєшся, якщо скажу, що не читав.\nЯ не знав, що в такому разі маю відповісти, і промовчав, а Іван продовжив розмову про Бриж.\n- Як домовлюся в "Юносги", то, може, якісь фотографії в тебе візьму. Можеш не переживати, я поверну. Бриж – то справжній талант, і такі таланти треба цінити.\nЩоб уникнути одноманітності, я знову перейшов до графіки. Витягнув папку із гравюрами Анатолія Зубка. Кажу:\n- То ваш, київський, але Львів його знає більше, ніж Київ. Минулого року я організовував його виставку в Будинку архітекторів і він подарував мені більшість виставлених робіт. Сказав, що має по кілька відбитків, але не має надії виставити їх у Києві.\nЯ бачив, як Драч буквально "з'їдав" очима кожний твір Зубка. Він не міг приховати свого захоплення.\n- То талановитий художник.\nЯ чекав на ту похвалу, підтвердив її словами:\n- У нього досконало продумані цілість і деталі, кожна гравюра, ніби міцна споруда, яку не можна похитнути з місця, щоб не зруйнувати її цілості. У тих творах поєднався талант архітектора і художника. Нема жодної лінії чи плями, яка б органічно не трималася цілості.\nІван тих слів ніби й не чує. Так реагують, коли наче повторюєш думки співрозмовника або коли співрозмовник заглибився у свої думки. Коли я припинив свій аналіз, Іван зробив, всміхаючись, резюме:\n-Ти переконав мене, Зубок має свій почерк.\nКажу йому, що і Караффа-Корбут має свій почерк, але Іван нічого не відповів. Я бачив, що йому вже досить і того, що показую, і того, що говорю. Маємо ще трохи часу, тому вирішили побродити по місту.\nНаша екскурсія тривала більше двох годин. Пам'ятаємо, що о 20-й повинні бути на головній пошті, а поки є час, даємо волю думкам, враженням. Розмова про вірші, про сценарій. Кажу Іванові, що слова в його віршах несуть особливу напругу, якої не відчувається у віршах інших поетів. Це така різниця, як між проводом, що лежить змотаний у магазині, і проводом, по якому струмить електрична енергія. Іван відповів, що сам це відчуває, і що та напруга властива його віршам, звичайно, кращим віршам. Зробив мені докір, чому не завершую праці над психологією творчості.\n- Треба організувати себе. Вставати щодня о 6-й ранку і дві години працювати. Це означає, що кожного дня ти гарантовано будеш мати щонайменше 2-3 сторінки тексту. Я знаю по собі, що важко привикнути до такого режиму, але іншого виходу нема. Ти цілими днями на ногах, тож залишаються тільки ранки.\nПогоджуюсь, кажу йому, що тягнуть мене в усі боки різні задуми. Розповів про Івана Северу, про якого хочу написати книжку. Додав, що то мусила б бути розкована розповідь, на кшталт тих книжок, які виходять на Заході про художників і письменників. Я під враженням від Стефана Цвейга, Сомерсета Моема, Андре Моруа, Ірвінга Стоуна.\nДрач назвав ще якісь імена, на жаль, мені не відомі. Я подумки зазначив, що так уважно стежу за всіма новинками в книгарнях, здається, жодне видання не пропускаю, а виявляється, що Іван знає книжки, про які я не чув.\nРозмова перейшла на сучасне кіномистецтво. Іван довго і докладно розповідав про інсценізацію "Вершників". Його мова настільки образна, а жестикуляція така переконлива, що можна було тільки пожалкувати, що поруч нема кінооператора – то були б надзвичайні кадри. Мову доповнювали руки. Кожен жест багатозначний, пальці то змикаються в кулак, то вільно розлітаються, наче несуть думку. Напруга в кожному вимовленому слові, в губах і така ж напруга в руках, що аж вени нап'ялись. Говорить уривками, окремими кадрами. Говорить так, що уявляєш собі всю дію, ніби перед очима не слова, а стрічка уже знятого фільму. То мусить вийти дуже сильна річ.\nІван передихнув від розповіді про "Вершників" і згадав про задуманий ним сценарій, в якому старий не може вмерти.\n- Там будуть цікаві місця, як старий собі дошки шукав на домовину.\nВидно, та ситуація дуже яскраво постала перед очима Івана, бо він засміявся, а я подумав, що, мабуть, старий тягав дошки з колгоспу, і через такі моменти можна багато що розповісти, розкрити психологію колгоспника, ставлення до колгоспної власності. Запитав Івана, як у нього виник сюжет.\n- Видумав. Пригадались випадки, які зустрічав в житті. Знав я одну бабу, яка щоразу говорила, що вмиратиме і не вмирала.\nІван здогадався, чому задаю йому такі питання.\n- Хочеш докопатися до секретів психології творчості? Розкажу тобі один випадок, він може бути для тебе цікавим. Коли я летів з Москви до Львова, то народився образ – "літак обняв крилами землю". Ще не знаю, де я його використаю, але десь він знайде своє місце. Думаю, що є письменники двох планів. В одних твори народжуються з туманностей, як усе живе на цій землі. В інших, як у Сартра, випереджує інтелектуальний процес, філософське мислення, і такі письменники більше філософи, ніж художники. Хоч Сартр попри те особливий, прекрасний художник. Він більше сильний у своїй філософії, ніж у своїй художності. У справжніх художників усе народжується, наче планети з туманності.\nЗадумався і додав:\n- Хоч зараз є і інша думка про виникнення Всесвіту. Знаєш яка?\n- Не знаю, – відповів я.\nПеред Драчем мені не соромно признатись, що чогось не знаю, бо він не має навику глянути на співрозмовника зверхнім поглядом, а ділиться своїм знанням. Іван почав пояснювати цю теорію на прикладі двох бігунів. Один з них наче відштовхнувся від якоїсь точки і біжить швидше, першим, а другий його доганяє. Суть теорії полягає в тому, ніби планети відштовхнулися від якоїсь умовної точки і розлетілися в сторони. Процес цей має закінчитись новим розпадом, закінчив свою розповідь і всміхнувся.\nРозмова зайшла про Вінграновського. Мені запам'яталось із зустрічей з ним таке. Коли зайшла розмова про книжки, Микола признався, що майже нічого не читає, тобто читає, але дуже мало, тому сказав Іванові:\n- Мені здається, що поет має бути забезпечений нормальними інтелектуальними харчами. Не можна бути повністю байдужим до того, що появляється в книгарнях, бо може настати інтелектуальне виснаження і це неминуче відіб'ється на творчості, – поділився я з Іваном своїми роздумами про поета, чимало віршів якого, як і Іванових, знав напам'ять.\n- Річ не в тому, що Микола мало читає, – відповів Драч.\n- Хай він читає мало, але щоб витиснув з прочитаного всі соки.\nПісля тих слів Іван стиснув у кулак жилаві пальці й після хвилинної паузи продовжив думку:\n- Микола обмежується навіюваннями, асоціаціями. Я починаю думати, що то вже так буде і надалі.\nНа хвилину зупинив хід думок і додав:\n- А може, це і краще. Деяким відомим талантам велика інтелектуальність не помагала, а навіть шкодила, як, наприклад, Гете або Толстому. У творах Достоєвського цього не відчувається, і кожне його речення читаєш з великим хвилюванням.\nНаведені приклади не були для мене переконливими.\n- Не знаю, в чому Гете як поету зашкодили знання, начитаність, глибокий філософський розум. Без них Гете не був би тим, ким він став, не піднявся б до таких широких узагальнень. Він належить до числа перших письменників, що можуть бути прикладом, до яких вершин може сягнути людський дух.\n- Я розумію всю велич Гете, але він для мене холодний. Я розумію його розумом. А відносно Гегеля – безумовно, то одна з найбільших філософських величин.\nПримружив очі й запитав:\n- Чому ти не пишеш про те все, що думаєш і говориш? І чому ти не закінчуєш своєї психології творчості?\nЯ повторив, що мене роздирають різні задуми. Багато з них швидко народжуються і швидко всихають. Хотілося б написати про розвиток монументалізму в мистецтві, простежити розвиток мистецтва від імпресіонізму до Гогена, Врубеля і Ван-Гога, тут цікаве співіснування двох напрямків, двох стильових різновидностей – станковізму, камерності й широкого монументального мислення. Ці дві лінії існують понині.\nДрач перервав плин моїх думок:\n- Гогена я не люблю, він не бере мене за душу, як Ван-Гог. Я не чую в ньому тої великої сили, про яку ти говориш.\n- А Матіса ти любиш?\n- Матіс став до певної міри породженням Гогена. Течія декоративізму, причому філософського декоративізму бере свій початок від Гогена. То один із митців, який найглибше зрозумів особливу силу японської гравюри. Він думав над секретом впливу японського мистецтва і вирішив проторювати власний шлях у творчості. Гоген стоїть окремо від тодішнього мистецтва. Його поїздка на Таїті була пов'язана з його мистецькою філософією. Його твори мають глибину, філософський підтекст.\n- Які? Я цього не відчуваю. Може, та глибина є у його творі "А ти ревнуєш?"\n- І в тому, і в інших, особливо у картині "Хто ми, звідки, куди йдемо?"\n- Ти мене не переконуй, від того нічого не зміниться, тут аргументів замало. Треба самому відчути.\n- Якщо не заглибитися в задуми художника, то і не відчуєш його сили.\n- Може, колись відчую, – сказав примирливо Іван, але я хотів вичерпати цю тему, а тому продовжував:\n- Мені здається, що коли уважно і спокійно вдивитись і вдуматись у твори Гогена, то їх не можна не сприйняти, бути холодним до них.\nДрачеві того було досить і він невдоволено запитав:\n- Чому ти позбавляєш права кожному мати якісь свої симпатії, своє сприйняття і несприйняття?\n- У сприйнятті істин великих розходжень бути не може.\n- Але ти мусиш зрозуміти, що Ван-Гог більше підходить мені по темпераменту, по експресії.\n- Думаю, що Гогена ти не приймаєш тільки тому, що не заглибився в його задуми, не зробив зусилля, щоб відчути їхню силу.\n- Якщо я тобі скажу, що зроблю таке зусилля, цього тобі буде достатньо, щоб закінчити нашу дискусію?\nІван знову всміхнувся, відчуваючи, що знайшов спосіб, як зупинити мої настирливі намагання нав'язати йому свою думку.\nГлянули на годинники: 19.30. Час було прямувати до головпоштамту. Там о 20-й мав чекати Роман Крип'якевич із Іваном Гречком: вони взяли на себе всі клопоти, пов'язані з підготовкою спільного походу групи киян і львів'ян у Карпати. По дорозі Драч розповів про одного дуже цікавого хлопця, який грає на кількох інструментах, пише вірші, хоча не має гуманітарної освіти і його спеціальність далека від світу прекрасного.\nТа розповідь навела мене на думку про поліфонічність теперішніх талантів. Ліна Костенко пише вірші і сценарії, Вінграновський – режисер, сценарист, поет і прозаїк, Драч – поет, прозаїк, критик, сценарист, і, як я відчув сьогодні, майбутній режисер. Сказав Драчеві, що поліфонічність талантів, мабуть, ознака 60-х років, в які живемо. Поети 30-40-х років були задоволені писанням віршів і не дуже розширювали свій творчий діапазон, за винятком Рильського.\n- Ти помиляєшся. Не тільки Рильський, а й Тичина, і Бажан – то дуже ерудовані люди, всім цікавились і всім цікавляться. Тичина добре знає музику і образотворче мистецтво, а Бажан – музику. Якось я сказав йому, що ніхто з наших композиторів не піднявся до європейського рівня – він розсердився. Став так докладно розповідати про нашу музичну культуру, що я був здивований...\n- А я вже почав нервуватись, – такими словами зустрів нас ще здалеку Роман Крип'якевич. Поруч мовчки стояв Іван Гречко. Вони ще не знали, що з Москви прилетів Драч, а тому хвилинна розгубленість і здивування перейшли у радісне вітання. Я сказав їм, що о 21 годині всі збираємось у Фани Бриж. Роман "на козі" поїхав полагодити якісь справи, а ми склали план, як нам найкраще добратись.\nПо дорозі купили пляшку "Фетяски" й сіли в тролейбус. Коли приїхали до Бриж – Безніска, там уже були Світличні, Караффа-Корбут і Петренко. З кухні в кімнату то заходила, то виходила заклопотана Теодозія, іноді показуючи нам два рядки білих зубів, і тоді її обличчя зовсім перемінювалося, ставало привітним і привабливим. Петренко з усмішкою від вуха до вуха разом із Безніском крутили два млинки – мололи каву. Ми похвалили їх за працьовитість, і вони тут же з охотою передали млинки в наші руки, мовляв, доведіть, що і ви на щось здатні.\nДрач крутив ручку млинка з такою серйозністю, немов заглибився в науковий експеримент, а я не вгавав молоти язиком. Закінчував все ж Петренко, постійно кидаючи свої дотепи – то дуже вдалі, під загальний сміх, то грубувато нетактовні – під його сміх і загальне зніяковіння інших.\nТим часом прибули Роман Крип'якевич, Лариса Крушельницька (мабуть, повідомлена Романом), не відома мені чорненька дівчина і ще якийсь чоловік, що приїхав машиною. Фана від такої кількості людей почувала себе наче не в своїй хаті. Покликала мене на кухню і чи то із докором, чи з проханням сказала:\n- Ти вже тут якось із ними всіма, розумієш, ти ж їх всіх знаєш...\nСказала це дуже невиразно, як це вона звикло говорить – більше рухами кисті рук, пальцями, мімікою, ніж словами, реченнями, які виходять у неї не завжди синтаксично оформлені.\nЗа столом серйозної розмови не вийшло, бо було забагато людей, до того ж – не всі були між собою знайомі. Випили вино, випили каву, поговорили про те і про се й розійшлися.\nКоли повернувся додому, зрозумів, що про сон не може бути й мови. Дві чашки чорної кави дали мені відчуття такої свіжості, наче то була не ніч, а ранок. Залишалось єдине – якось продуктивно використати тих кілька годин. Подумав, що є нагода зробити щось конкретне і корисне. Твори письменників прочитають, будуть вивчати, захоплюватись, але скільки людей хотіло б хоч кілька слів почути, які вони в житті, як і про що говорять, чим захоплюються. Пригадав, яку велику справу зробили брати Гонкури, що залишили щоденники, котрі до сьогодні дають уявлення про тогочасне літературне життя. Отож вирішив відтворити в пам'яті прожитий день і зафіксувати його на папері.\nНе впевнений, що всі слова, подані в прямій мові, були саме в такому порядку, як я їх відтворив. Для мене важлива не механічна точність, а дух розмови, дискусії, думки та емоції. Можливо, що при передачі на папері усна мова дещо стилізована, та цього важко уникнути, бо неможливо передати все багатство інтонацій, жестів, рухів, міміки тощо. Виправдую себе тим, що допущені неточності все ж будуть більше правдиві, ніж спогади, написані через кілька чи кільканадцять років. А ми віримо спогадам і часто послуговуємося ними, як живим подихом часу, тоді як в них закладено подих іншого часу, того, коли писалися спогади.\nТакі роздуми зігрівають мою душу надією, що мої записи збережуть інтелектуальний та емоційний пульс тих днів. Так я роздумував, схилившись над блокнотом, щоб зробити підсумок прожитого дня. Подумав, якщо не зроблю запис сьогодні, то тим більше не зроблю завтра, бо новий день дасть нові враження. Я розумію, що то не буде фотографія дня, але в тих діалогах – живе тепло слів, думок, почуттів, вони ще не охолонули, а тому необхідно зберегти їхнє тепло, бо через місяць-два, а тим більше через кілька років від того тепла не залишиться і сліду.\nУ вікно заглянуло світло ранку. Переглянув написане. Був задоволений. Перша за багато прогаяних днів блаженна радість і блаженна втома.\n4 липня (четвер) о 13 годині під час обідньої перерви подзвонив Михайло Косів. Сказав, що всі у зборі й чекають на мене. Не знаю, чи то була моя ініціатива, чи когось іншого, але ми рушили на обід у "Вареничну".\n- Може, ще комусь варто дати знати – Ільницькому, Лубківському, тій Мирославі, що вчора була з нами, – звернувся до мене Світличний.\nЗ тих його слів я зрозумів, що Іванові хотілося якнайширше пізнати львівське інтелігентське середовище. Можливо, то була його мета – не тільки ознайомитись з архітектурними і мистецькими пам'ятками Львова, побувати в майстернях, придбати букіністичні видання, а, найголовніше – розширити знайомства з людьми. Я не міг у тому йому відмовити, бо так робив він, коли я приїжджав до Києва, а тому побіг в редакцію за Миколою Ільницьким.\n- Чому ти повів їх в таку погану їдальню? Краще було б у "Барвінок" або в "Інтурист", – зробив мені докір Микола, коли прийшли у "Вареничну". Мені було незручно пояснювати йому, що я звик обідати в найдешевших їдальнях, бо це була єдина можливість зекономити щось із мізерної зарплати, якої мені ніколи не вистачало на книжки. Якщо б я обідав, як дехто із моїх друзів, в "Інтуристі", то не зміг би придбати тих книжок, якими була заставлена хата.\n- Я також не дуже маю охоту тут їсти, – сказала з невдоволеною міною на обличчі Льоля.\n- Але ж уже підійшла наша черга і пиво взяли, – намагався виручити мене Світличний, який напевно розумів, що обід в ресторанах не для мене.\n- Тоді давайте вип'ємо пива і підемо в іншу їдальню, – розсудливо порадив Ільницький.\nЯ глянув на годинник: за кілька хвилин чотирнадцята. Моя обідня перерва закінчувалась. Я змушений був іти в музей, бо хтось міг мені подзвонити чи прийти в якійсь справі, а це означало, що будуть мене розшукувати. Надійка зупинила мене:\n- Візьми хоч "натюрморт" із собою!\nВзяла у Льолі й подала мені бутерброд. Мені завжди подобався її природний гумор, вона вміла про звичні речі сказати незвично, чи то в листах, чи в усному спілкуванні. Надійка до певної міри антипод Льолі, яка не промине нагоди, щоб не кинути якесь шорстке, критичне слівце, тоді як Надійка чекає моменту, щоб сказати або зробити щось приємне. "Ти не зважай на то, що Льоля бурчить, вона не сердиться, то в неї така натура", – неодноразово казав мені Іван. Я переконався, що Льоля в душі дуже добра людина, але характер у неї зовсім інший, ніж у Надійки. З усіх присутніх тільки Надійка могла здогадатись, що я не зовсім добре себе почуваю. Мабуть, моє обличчя після безсонної ночі виглядало не дуже свіжим. Боліла голова. По дорозі вирішив купити пляшку мінеральної води. Біля буфету стояла нерозлучна трійця, яку рідко коли можна було побачити тверезою.\n- Не знаєш, де Іван? – звернулися до мене.\n- Ні, не знаю, – відповів я, здивований таким запитанням. Трійця пила вино і про щось жваво розмовляла. Можливо, що обговорювали приїзд до Львова Світличних. Вирішив уникнути з ними розмови, тим більше, що спішив у музей.\nНа мій робочий стіл хтось поклав фотографію, на якій я розмовляю з Іваном Драчем і не підозрюю, що нас фотографують. Хто б це міг крадькома зробити таке фото? Не встиг я ще роздивитись фотографію і пригадати, де це нас піймав фотооб'єктив, як покликали до телефону. Дзвонив Лубківський. Кинув докір, чому не даюся чути, чому не подзвонив йому. Я сказав, що о 21 годині зустріч в Івана, дав йому адресу.\nО 17 годині зустрілись у сквері, щоб вирушити, як домовились, до Петра Лінинського.\n- Де ви встигли побувати? – запитав я Світличних.\n- Оглянули Кривчицьку церкву, яку перевіз Шептицький, і ще дещо, – відповів Іван. – На більше не вистачило часу.\n- Як же там гарно, – додала Надійка з таким захопленням, що воно аж іскрилося з її обличчя.\nМи вирушили у Брюховичі до Петра Лінинського.\nКарпатський рейд шістдесятників\nПісля зустрічей у Львові відбулася запланована липнева поїздка у Карпати. Ця подорож потребувала б окремої розповіді. Завдяки Надії Світличній збереглося багато фотографій – чудовий матеріал для відтворення нашого "карпатського рейду"\nВважаю, що поїздка в Карпати була переломним моментом у нашій діяльності. Тепер ми вже знали, що хочемо, як будемо працювати – чимало організаційних питань, мета і завдання руху були докладно і неодноразово обговорені. У Карпатах усі про все наговорилися досхочу.\nПісля Карпат у нашій організаційній діяльності поєднувались легальні і нелегальні форми боротьби.


Кабачки в духовці з фаршем помідорами і сиром — швидкий і смачний рецепт | Кулінарія\nГоловна › Кулінарія › Кабачки в духовці з фаршем помідорами і сиром — швидкий і смачний рецепт\nКабачки фаршировані фаршем, запечені в духовці з сиром і помідорами\nЦе стовідсотково сезонне блюдо. Кабачки — продукт, який важко заморозити так, щоб взимку вони стали придатні для фарширування (тим більше — святкового). Тому ними краще наїстися про запас влітку, поки ці овочі максимально свіжі і ніжні\nЯкщо провести деякі приготування (відварити рис, перекрутити м’ясо на фарш), фаршировані кабачки можна приготувати дуже швидко. Тому рецепт підійде для сімейного вечері, навіть якщо ви дуже втомилися після роботи.\nВтім, страва виходить настільки привабливим, соковитим і легким, що його не соромно і для запрошених гостей приготувати. Особливо вони оцінять запечену сирну скоринку, пропитавшуюся соками молодих овочів\nПісля приготування цієї страви у вас залишиться багато кабачкової м’якоті. Її не обов’язково викидати. Складіть її в пакет, заховайте в холодильник. На наступний день можна приготувати овочевий крем-суп, рагу або соте.\n2 кабачки середнього розміру (якщо святкове блюдо, бажано вибрати овочі з більш яскравим забарвленням — скажімо, з жовтою шкіркою)\n70-100 г рису (відварити)\n200 г фаршу (бажано свинячого)\n4-5 великих свіжих печериць\n3 столових ложки відвареного солодкої кукурудзи (можна замінити консервованою)\n100 р «Російського» сиру\nДля цієї страви краще вибирати кабачки з ніжною шкіркою. Моєму їх, зрізаємо кінчики (без фанатизму). З допомогою великої ложки выскабливаем серединку, формуючи човник з товстими краями\nЗлегка змащуємо форму маслом, викладаємо кабачки. Трохи присаливаем їх. Після цього «тушки» потрібно відразу ж начинити, поки від солі вони не почали пускати сік і «в’янути»\nДля начинки змішуємо відварений рис, фарш, подрібнені моркву і цибулю (ці овочі бажано злегка підсмажити в олії, так вийде смачніше). Додаємо дрібно нарізані печериці, помідори, кукурудзяні зернятка, трохи дрібно порізаної м’якоті, витягнутої з кабачка. Солимо всі\nЩільно викладаємо начинку в «човники», можна злегка з гіркою. Приминаем руками. Зверху розкладаємо шматочки сиру. Буде краще, якщо він виявиться не нарізаним з допомогою магазинної машинки, а брусковим. Поріжте його самі, шматочки вийдуть товщі, а сирна скоринка — «серйозніше» і зажаристее\nЗапікаємо фаршировані кабачки в духовці при 200 градусах близько 30-40 хвилин\nЦя страва добре саме по собі. Але якщо кабачків мало, можете відварити трохи картоплі\nТакі кабачки можна приготувати і простіше, тобто дешевше, в якості начинки використавши тільки рис, м’ясо і цибулю (або обсмажені цибулю з морквою). Але в цьому випадку фарш буде не таким соковитим. Зробити начинку «жвавіше» можна з допомогою свіжої рубаною зелені, а також будь-яких спецій.\n0 ← Млинці з припеком — 5 простих і смачних рецептів млинців з припеком Грибний суп-пюре з печериць з вершками на курячому бульйоні →


Сплачувати комуналку українцям допомагатиме держава\n27 грудня 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову про надання житлових субсидій населенню у грошовій формі. Монетизація відбуватиметься у три етапи. Вже зараз з 1 січня 2019 року участь у процесі братимуть ті сім’ї, які звернуться за допомогою вперше.\nЦим сім’ям не потрібно буде щомісяця сплачувати свій обов’язковий платіж окремо за кожен вид послуги. Держава через банк сплачуватиме частину комуналки, в межах виділеної субсидії, а субсидіанти доплачуватимуть другу частину рахунка.\nСкажімо, домогосподарству виділена субсидія на газ, воду, електроенергію у загальному розмірі 1 500 гривень, а сума всіх комунальних платежів складає 2 000 гривень. 1 500 субсидійних гривень держава через банк перерахує надавачам послуг та поінформує сім’ю субсидіанта про те, що йому залишилося доплатити за комуналку 500 грн.\nСплачувати комуналку українцям допомагатиме держава Обласна рада Прес-служба\nДругий етап почнеться з 1 травня 2019 року, і монетизація торкнеться тих, хто отримує субсидію чи пільгу вже багато років, в тому числі користується допомогою в літній період. А вже з 1 жовтня 2019 року запрацює повномасштабна монетизація, коли кожен, хто є одержувачем житлової субсидії, отримуватиме за результатами опалювального сезону готівкою все, що було заощаджено.\nНа Дніпропетровщині механізм монетизації пільг та субсидій у повному обсязі запрацює з 1 травня. Для усіх жителів області, хто вже отримував субсидію, нічого не потрібно робити, процес налагодиться автоматично. Ті ж, хто вперше оформлюватиме субсидію, мають звернутися до органів соцзахисту за місцем проживання.\n«Без зайвих обіцянок про зниження тарифів у 2, 4, 10 разів. Вже прийнята постанова, що починає працювати. Сьогодні, попри дійсно складну ситуацію у державі, така ініціатива говорить лише про те, що інтереси громадян стоять у пріоритеті влади. І Дніпропетровська обласна рада разом із Президентом мають одну мету – підняти умови життя населення на гідний рівень!» - зазначив голова Дніпропетровської обласної ради Гліб Пригунов.


Як стати незамінною і єдиною для чоловіка з самого початку стосунків — Irinin Journal Ukraine\nСуспільство 24 липня 2020\t Перегляди: 70\nСтати єдиною і незамінною для свого чоловіка може кожна жінка. Є декілька хитрощів, які допоможуть зберігати міцні стосунки упродовж усього життя.\n1. Будьте у формі\nПобоюючись зрад, багато жінок кидаються з крайності в крайність, переводячи себе і свого чоловіка скандалами, допитами і істериками. Насправді прив'язати до себе чоловіка і уникнути зрад можна простими і корисними методами. Ефект від цього буде набагато кращий.\nПісля заміжжя багато пані "зітхають вільно" і перестають стежити за собою, вважаючи, що штамп в паспорті служить гарантією вічної прихильності чоловіка.\nНасправді багато чоловіків поступово "остигають", щодня спостерігаючи за жінкою, що перетворюється з граціозної лані в огрядну домосідку. Стосунки швидко погіршуються, а чоловіки починають шукати спосіб розважитися зовні удома. Не допустити зрад, розлучення і скандалів можна, якщо доглядати за собою і підтримувати інтерес чоловіка до себе.\n2. Упізнайте "слабкі місця" чоловіка\nМудрі жінки вправно "управляються" зі своїми чоловіками, примушуючи їх випробовувати необхідність в них. Затишний будинок, смачна їжа, компліменти чоловікові утримують його набагато краще за скандали і причіпки.\nДо кожного чоловіка можна знайти індивідуальний підхід і зробити так, щоб він думав лише про свою обраницю і прагнув повертатися додому. Щасливі дружини знають слабкі місця своїх обранців і забезпечують ним ту турботу, без якої вони просто не зможуть бути щасливими.\n3. Не забувайте про розвиток\nЧоловікам подобаються самостійні жінки, здатні приймати рішення і розвиватися, а не сидіти удома і "переводити" благовірних нескінченними дзвінками. Успішні і самодостатні жінки притягають їх значно більше, та і до того ж такими обраницями можна похвастати перед друзями, а не соромливо "відмахуватися" при розмові про другі половинки. Самодостатність і упевненість в собі потрібна і самим жінкам, щоб почувати себе повноцінними і цікавими особами.\n4. Зачаровуйте чоловіка\nБезумовно, у жінок є безліч справ, у тому числі і виховання дітей, проте усе це — не привід запускати себе. Мінімальні фізичні навантаження, збалансоване харчування і красивий одяг допоможуть підтримувати прекрасний зовнішній вигляд. Жінки у безформних халатах і бігуді навряд чи зможуть зачарувати чоловіка.\nВідвідування салону краси — не розкіш у сучасному світі, адже послуги перукаря і майстра манікюру не настільки дороги. Балувати себе жінкам треба обов'язково. Доглянута жінка викликає інтерес, і це буде ще одним приводом для чоловіка відповідати своїй прекрасній дружині. У такому разі у нього просто не залишиться часу на флірт і загравання на стороні.\n5. Любіть свого обранця\nЛюбов прекрасна сама по собі, і її можна зробити сильною зброєю у боротьбі за благополуччя в стосунках. Зустрічайте свого чоловіка з посмішкою і навчитеся знаходити з ним компроміси. Поступайтеся один одному в дрібницях, щоб ваше життя не захмарилося скандалами.\nПобутові проблеми можуть стати каменем спотикання у будь-яких стосунках. Варто простіше відноситися до рутини: справи нікуди не подінуться, а ось чоловік цілком може "втекти", якщо удома його чекає черговий розбір польотів і лайка з приводу не винесеного сміття.\nПсихологи рекомендують парам частіше проводити час разом і міняти обстановку, щоб розвіятися і відпочити від рутини. Навіть нетривалі вилазки на природу і екскурсії в сусідні міста привнесуть до життя різноманітність і захистять від непотрібних конфліктів на побутовому грунті.\nСтати ідеальною дружиною може кожна жінка, і для цього не обов'язково ставати моделлю. Важливо лише уважно відноситися до потреб своєї сім'ї і підтримувати пристрасть в стосунках, яка з часом і через звичку може згаснути.\nЗвідки прилетів місяць?\nПро що мовчать чоловіки: 10 речей, про які чоловік ніколи вам не розповість


Жуємо жуйку. Чи шкідлива гумка для здоров'я\nРеклама запевняє, що жувальна гумка виключно корисна для здоров'я, мовляв, з її допомогою зуби стануть здоровими і білосніжними.\nАле багато хто впевнений, що на додачу до голлівудської усмішки за допомогою жуйки можна заробити виразку і гастрит. Розберемося, хто правий.\nВід смоли до синтетики\nЗ самого початку свого існування людина прагнула щось пожувати, тому археологи час від часу знаходять прообрази сучасної жувальної гумки в різних частинах світу. Найдавніший з виявлених зразків відноситься до періоду неоліту.\nВідомо, що стародавні греки жували смолу мастичного дерева, щоб очистити зуби від залишків їжі. Індіанці майя для цієї мети використовували сік каучукових дерев, а індіанці, що жили на території сучасних Канади і США, користувалися соснової смолою і хвоєю.\nВ Індії і Південно-Східної Азії дихання освіжає за допомогою суміші перцевого листя і насіння арекової пальми і вапна.\nНа Русі теж не залишали щелепи без роботи - жували смолу модрини та берест. За століття склад жувальної гумки зазнав серйозні зміни: до кінця XIX століття бажаючих жувати смолу із залишками голок і гілочок не зменшилося, і хімікам в терміновому порядку довелося придумувати приємну альтернативу.\nУ 1869 році народилася ідея жуйки з каучуку, а в 1928-м - формула, якої в тій чи іншій мірі дотримуються і понині. Одна частина каучуку, одна - кукурудзяного сиропу, три частини підсолоджувачів.\nПравда, сьогодні замість натурального каучуку в якості основи для жуйки нерідко використовують парафін, нафтовий віск або поліетилен.\nВ якості підсолоджувачів додають цукор і численні замінники. Причому жодне рішення не може бути названо корисним для здоров'я.\nКрім цукру в якості підсолоджувачів використовуються аспартам, сорбіт, ізомальт, ксиліт. Практично всі вони в тій чи іншій мірі шкодять здоров'ю. Так, аспартам містить аспарагінову кислоту, яка є отруйною речовиною. Так, в жуйці її мінімальна кількість, але часте вживання може сприяти накопиченню речовини в організмі. Аспарагінова кислота призводить до порушення обміну сигналами між правою і лівою частками мозку, в результаті людина втрачає зв'язок з дійсністю і можливість адекватно реагувати на події.\nУ 1985 році було представлено дослідження про те, що аспартам при підігріванні до 30 градусів розкладається на складові - формальдегід, метанол і фенілаланін, небезпечні для здоров'я людини речовини. А південноафриканські вчені виявили, що аспартам підвищує ймовірність розвитку хвороби Альцгеймера.\nВтім, незважаючи на всі попередження вчених, на територіях США і Європи аспартам вважається речовиною, безпечною для вживання в їжу.\nВластивості ксиліту, який, як ми знаємо з реклами, веде сувору боротьбу з карієсом, також викликають сумніви у вчених. У 2015 році дослідження показали, що у людей, які використовували ксиліт, середня кількість каріозних зубів у роті виявилося всього на 13% менше, ніж у контрольної групи, що вживала цукор.\nКсиліт також звинувачують в тому, що він сприяє формуванню каменів у нирках і володіє проносними властивостями. Останнім грішать і інші підсолоджувачі - ізомальт і сорбіт.\nЛюдям з порушеннями шлунково-кишкового тракту, нирковою недостатністю, цукровим діабетом слід проявити обережність і подумати про необхідність жуйки. Також обережність слід проявити вагітним жінкам. У жуйці міститься велика кількість баластних речовин, які не перетравлюються організмом і можуть пошкодити зростаючої імунній системі дитини.\nОчищення порожнини рота від залишків їжі - головна функція сучасної жуйки. Однак найбільше користі жуйка приносить зовсім не зубам. Британські дослідники в 2013 році з'ясували, що концентрація уваги у людей, що жують жуйку, на 10% вище, ніж у тих, хто розмірковує без «допінгу».\nЖувальна гумка може також допомогти переварюванню їжі, адже в процесі жування виробляється слина, шлунковий сік і інші травні ферменти. Але, щоб не нашкодити шлунку, користуватися жуйкою можна тільки після їжі і недовго - хвилин 10-15.\nСпірна і реальна користь жуйки. Чому жуйка щодня потрібна під рукою\nКорисні і шкідливі властивості цукрозамінника під назвою ерітрітол\nЧи замінники цукру корисні для здоров'я


Олександр Богомолов. Імена революції: дискурс Арабської весни, Світлана Ославська | КРИТИКА\nУ дослідженні Олександра Богомолова йдеться про дискурс Арабської весни на прикладі Єгипту. Як зазначає автор, він прагне «реконструювати питомі ідеї та смисли Арабської весни, спираючись на засади семантичного аналізу концептуальної структури, що лягла в основу революційного дискурсу». Та для ширшого кола читачів будуть цікаві його висновки про природу повстання в Єгипті у 2011–2014 роках, а також про єгипетську культуру і світогляд.\nАвтор не раз зіставляє Помаранчеву революцію в Україні і Січневу в Єгипті. Він не зіставляє близькосхідних подій із Революцією Гідности в Україні, проте зазначає, що єгиптяни використовували лексему «гідність» як частину революційного гасла (повністю воно звучало як «Хліб, свобода, соціяльна справедливість і людська гідність»). У деталях українських і єгипетських подій можна знайти чимало подібностей. Бодай такий приклад: через масштаб протестів і брак адекватної лексики для опису і в Україні, і в Єгипті їх часто окреслювали як «те, що трапилося на площі», – а далі можна підставити майдан Незалежности або майдан Тахрір (або майдан Звільнення, якщо перекласти назву каїрської площі).\nБогомолов починає з аналізу того, як єгиптяни сприймали події революції загалом: їх розуміли як «чудо», що трапилося раптово, коли «воля народу» повстала проти корумпованого режиму. Усвідомленню революції як чуда посприяли медії. Вони перебували в гущині подій, і революціонери на площі постійно бачили себе на численних екранах. Для нових суспільних відносин, що виникли на площі не без допомоги медій, «було характерне незвичне відчуття спільності та рівності, товариськості, а насамперед – повної зміни владних відносин».\nОсновна частина книжки стосується аналізу структури революційного наративу. Єгиптяни боролися проти «держави несправедливости» (ẒULM), а бажаний результат перетворення країни відбито в згадуваному гаслі повстання: хліб, свобода, соціяльна справедливість, людська гідність. Окрім того, на початку активним було гасло «народ хоче повалення режиму», а пізніше протестувальники почали вимагати «відплати» (QIṢĀṢ) за мучеників, причому швидкої (модель «око за око»). З аналізу Богомолова випливає, що в багатьох текстах саме «відплату» розглядали як ключову цінність і мету революції. Ба більше, концепт відплати пов’язано з усіма елементами першого набору вимог, і він може відкрити їхні глибинні смисли. Чотири «конкретні» концепти легко перекладаються на европейські мови, і вони потрапили до західних медій, а гасла, у центрі яких перебуває концепт відплати, ці медії здебільшого іґнорували. Вони писали про демократичну революцію і падіння авторитаризму в Єгипті, та для «звичайних учасників повстання» саме ці поняття не відігравали ключової ролі. А тлумачення цих нібито простих елементів гасла могло відрізнятися в Єгипті і в журналістів та читачів на Заході. Наприклад, «свобода»: на думку Богомолова, в релігійно-політичному дискурсі революції свободу могли розуміти як «звільнення умми (тобто спільноти мусульман) від усіх зобов’язань, крім тих, що походять від Аллаха». Це не зовсім збігається з тим, як свободу розуміє европейська культура. Через різне розуміння понять, а також нехтування окремими елементами революційного дискурсу західні спостерігачі часто не могли усвідомити «суті арабського повстання як продукту іншої культури».\nДалі проаналізовано протагоністів революційної боротьби. Революція розгорталася як боротьба «молоді» (ŠABĀB) проти «ворогів революції», тобто захисників старого режиму (FULŪL). Рушійною ж силою є «воля народу» – її розуміють як дику силу, що узгоджується з баченням революції як «чуда». Молодь – це члени політичних організацій, що зробили внесок у революційні події (під цим поняттям в арабській мові мають на увазі здебільшого молодих чоловіків). Автор уважає, що єгиптяни приписували молоді виняткову роль у революційних подіях не через демографічні дані і не тому, що порівняно з іншими країнами в Єгипті молодь була активніша. Це пов’язано з тлумаченням соціяльної ролі осіб певного віку: молоді властиво мріяти, для молоді природно змінюватися. Тобто молодь здатна «трансформувати реальність силою власних мрій», і завдяки цим властивостям вимоги, які вона висловлює, більше важать.\nАналіз дискурсу свідчить, що на початку революції ліві ідеї впливали на революційний наратив, та згодом концепти, що походять із ісламського права, взяли гору. Вони були зрозуміліші народові: «мова релігії в сучасних арабських суспільствах продовжує функціонувати як найбільш загальнодоступна універсальна база знань». Після розколу в революційному русі, усунення президента Мурсі від влади та придушення протестів на площі Рабія 2013 року виникла потреба в новому наративі непокори. З’явилося поняття ṢUMŪD, за висловом Богомолова, «резервна стратегія Революції». Воно означає «силу слабких», щось близьке до сталого опору, тримання разом проти сильнішого супротивника, що передбачає терпіння і жертовність. Цей концепт дав змогу по-новому створити образ групової єдности, і на його основі виник новий дискурс спротиву.


Харчування при онкологічному захворюванні, — ВКурсе.ua новини України\nНовини / Здоров'я / Харчування при онкологічному захворюванні\n18 січня 2011, 08:32\nХарчування при онкологічному захворюванні\nЛікування раку чинить серйозний вплив на організм. Хіміотерапія взагалі викликає нудоту та відсутність апетиту. Лікування впливає не тільки на хворі клітини, але і на здорові, тому так важливо, харчуватися добре. Які продукти можуть особливо допомогти організму в боротьбі з хворобою і неприємними симптомами.\nЦільнозернові хлібці або цільнозерновий хліб\nВи можете перекусити хлібцем і це не викличе ніяких неприємних відчуттів в шлунку, але збагатить організм волокнами,необхідними для підтримання здоров‘я шлунково-кишкового тракту. Волокна також хороший засіб від діареї. Їжте хлібці по можливості сухими, або з невеликою кількістю масла.\nМінімальна рекомендована порція: 1 шматочок середнього розміру; 79 ккал\nМає здатність заспокоювати шлунок. Вже більше 2000 років використовується в Китаї як засіб проти нудоти. Свіжий і сухий мелений імбир можна додавати в супи, різні другі страви, наприклад, в рис, а також в чай.\nКількість вживаного імбиру не повинно перевищувати 4 гр. на день.\nПереважно, щоб білки у вашу дієту надходили не з м’ясних і молочних продуктів. В якості джерел білка добре підійде мигдальне масло і сочевиця.\nЦе дуже смачне джерело білка, який сподобається вам, незважаючи на побічні ефекти лікування:нудоту, втрату апетиту, зміну смакових уподобань. Мигдаль містить бензальдегід, які токсичні для ракових клітин. Намазуючи масло на цільнозерновий хлібець або яблуко, ви отримуєте смачне і поживне блюдо. Однак, на жаль мигдальне масло — це не дуже поширений продукт і його просто можна не знайти в продажу.\nМінімальна рекомендована порція: 2 чайні ложки; 200 ккал\nВсі бобові культури багаті білком і волокнами, але сочевиця засвоюється краще за інших, не викликаючи у вас дискомфорту у формі здуття живота і підвищеного газоутворення. Крім того, готується вона відносно швидко (близько 20 хвилин). Варену сочевицю можна змішати з мілконарізаною свіжою морквою, полити оливковою олією і вийде простий і корисний салат.\nМінімальна рекомендована порція: 50 гр. вареної сочевиці, 115 ккал\nМістить велику кількість алліцина, аллілсульфіда, який має здатність руйнувати ракові клітини, знижувати рівень розподілу ракових клітин і підтримувати імунну систему. Аліцин активізується під впливом повітря, тому після того, як ви мелконарежете часник, дайте йому полежати 10 хвилин, а потім вживайте в їжу.\nМінімальна рекомендована порція: 3 зубки на день. Однак, дослідження показують, що чим більше тим краще.\nТемно-зелені овочі містять фолати (солі фолієвої кислоти), які допомагають організму утворювати здорові клітини. Шпинат — хороше джерело антиоксиданту лютеїну, який значно знижує частоту виникнення ракових пухлин.\nМінімальна рекомендована порція: 110 гр. сирого шпинату містять 10 ккал.\nКорисні також всі інші фрукти і овочі, тому що в кожному з них містяться різноманітні антиоксиданти, тому, змішуючи фрукти і овочі, різних кольорів ви отримуєте більше корисних речовин.\ncrorkz (анонімно) 3 серпня 2014, 22:55 ссылка\nhzMoke Really appreciate you sharing this blog article. Cool.\ncrorkz matz (анонімно) 5 серпня 2014, 00:32 ссылка\ndnr1Oc A big thank you for your article post.Thanks Again. Awesome.