Росткович ОлегЦі таємничі супутники 21 лютого 2015 р.\nОчі злипалися, текст на моніторі розлізався навсібіч. Слова втікали від спроб скласти їх у речення і, здавалося, постійно ховалися в пелені сонливого туману. Тому, щоб марно не мучитися, я вже збирався виключити комп та йти, врешті, спати. Аж раптом скрипнули, прочинившись, двері і хтось ледь-чутними кроками увійшов до кімнати. Чи то в нерішучості, чи то спеціально, незнайомець зупинився в мене за спиною. Я теж завмер, наче паралізований. Те що хтось стоїть у мене за спиною, я не побачив. На жаль, не маю очей на потилиці. Але повірте, відчув: чи то шостим, чи то дванадцятим чи то не знаю яким чуттям. Сказати, що я злякався та розгубився – значить не сказати нічого. Хто це вдирається посеред ночі? Третя ж година вже. Скоро світатиме. І двері я, здається, зачинив. Чи то вже за компом заснув і таке от вві сні приверзлося?\n- Кахи-кахи! – вирішив, врешті, делікатно звернути на себе увагу незнайомець. – Доброї ночі!\n- Д-д-д-доброї! – затинаючись, вичавив я, розвертаючи свого комп’ютерного стільця боком до гостя. Зовнішній вигляд візитера не обіцяв нічого доброго. Риси обличчя якісь ковзкі та безбарвні. Завтра на вулиці зустрінеш в натовпі – не впізнаєш. Років 30-ти, а може трохи більше, невисокий, зачіска - «їжачок», джинси, чорна майка з якимось довгим написом не нашою мовою. Неголений не голий не красень та ще й з мішками під очима. Як писав класик: «Мудило в цигейковій шапці», от тільки без цигейкової шапки.\n- Вибачай за пізній візит, але раніше приходити не було ніякого змісту.\n- Ви-ви-ви, х-хто такий? Чи-чого вам треба?\n- Не впізнаєш? Я ж Мейн Хіро.\n- Який ще Мейн Хіро? Не знаю такого, ніколи не чув.\n- Не який – а чий! Я твій Мейн Хіро! – незнайомець розтягував склади, сподіваючись, що це полегшить мені розуміння.\nЗа кілька секунд, усвідомивши, що мій ступор не минає, він продовжив:\n- Я ніколи не переоцінював твоїх інтелектуальних здібностей, але щоб усе було настільки кепсько? Не сподівався… Напружуй мізки, думай! Мейн Хіро!\n- Мейн Хіро, Мейн Хіро, – луною повторив я. Чи то від шоку, чи то через пізню годину, зрозуміти, хто це, було мені не під силу.\n- Ну! Згадай англійську!\n- Головний герой, чи що!?\n- Але який такий головний герой?\n- Повторюю: не який, а чий? Твій!\n- І чого тобі треба, мій Мейне Хіро?\n- Прийшов розпитати тебе: чому давно нічого не пишеш?\n- Та якось натхнення зовсім нема. Бач, що в світі діється. Війна, напевно, буде. Коротше кажучи, депресія і все таке. Ще й жінка он третій день не говорить.\n- Депресія, кажеш? А може в тебе готовий план твоєї ж мобілізації чи евакуації? Ти знаєш, куди вивозитимеш сім’ю? Що сам робитимеш?\n- Що це ти таке кажеш? Яка евакуація? Яка мобілізація?\n- А продуктів запас у тебе є? Вода, сухарі, цукор-сіль, чай-кава, свічки-сірники, консерви?\n- Ні, звичайно…\n- А дві каністри бензину відклав на чорний день аби мати чим машину заправити?\n- Теж ні!\n- І скажи, що ти не дебіл?\n- Ну-у-у-у, може ти все ж перебільшуєш? Щодо війни… І щодо дебіла…\n- Нехай перебільшую, в такому разі – чому ти з дня в день сидиш за компом та соплі жуєш, рефлексуєш та страждаєш, - останнє слово гість супроводив характерним жестом, маючи на увазі «лапки». А міг би замість того написати щось хоча б розумне, а якщо ні - то добре. Вічного від тебе, хоч як чаклуй-надихай, не діждешся. Давай, я десь присяду, а краще приляжу! Бесіда, бачу, буде довгою, – не чекаючи дозволу, гість влігся на дивані.\n- Сідай-лягай. Яка різниця. Кажи, в решті решт, конкретно, що тобі потрібно?\n- Потрібно, щоб ти, врешті, написав щось гідне. Спробуй уявити, що може бути ще гірше і теперішня ситуація здаватиметься раєм земним. Тому не втрачай час і пиши.\n- За чимось гідним – не до мене слід звератися. Це до Стівена Кінга, чи хоча б до Аренєва. В мене ж що не герой, то якийсь збоченець. Якщо не алкоголік, то шахрай-пройдисвіт. Ніякого прикладу для наслідування підростаючим поколінням.\n- Повір, це мені дуже прекрасно відомо. Глянь на мене. Я все це насправді відчуваю на своїй шкірі. Час тобі братися за щось серйозне. Вірніше, час НАМ братися.\n- Слухай, як тобі отака пропозиція: може я писатиму Мейн Гіро через «Г», а не «Х». Перший варіант значно пристойніше звучить, і не буде жодної двозначності.\n- Боїшся прикметника «хіровий»?\n- Не те, щоб боюся. Але це додатковий шанс всіляким критиканам кинути каменюку в автора. Так і напишуть: авторе, чому ви свого головного героя не назвали якось хоча б трохи більш загальноприйнятно?.\n- Відколи це тебе почала цікавити чиясь думка про твою писанину? Ніяких компромісів! Жодних потакань читачеві!\n- З таким хіровим Хіром, дійсно можна не думати про компроміси. Кому цікавий такий головний герой? З достоїнств тільки почуття гумору та й те, навіть не знаю як назвати, збочене якесь.\n- А такий персонаж читачів зацікавить? – Мейн Хіро встав з дивана і я не повірив своїм очам. Зовнішній вигляд гостя почав швидко змінюватися. Наче я дивлюся не на людину в двох кроках від мене, а на події фільму з комп’ютерною графікою. Перш за все, замість звичайного сучасного одягу невисокої ціни та якості, на Мейн Хіро з’явився блискучо-білий гібрид військового костюму з скафандром, прикрашений чудернацькими петлицями, нашивками та невідомого походження медалями. На голові, невідомо звідкіля, «виріс» хвацький білий берет з сяючим знаком невідомої військової організації. Але найцікавіше, що і сам Мейн Хіро ніби виріс. З’явилася військова виправка, пивне черевце зникло - ніби й не бувало. Позитивні зміни не оминули обличчя: замість неохайної щетини виголена до блиску щелепа, мішки під очима також щезли.\n- Чи може я більше подобатимуся отаким?\nІ блискучо-біла уніформа трансформувалася в якийсь аналог одягу Бетмена, приправлений всілякими військовими лаштунками. Біцепси, тріцепси, півторацепси, кубики на животі, м’ясисті-м’язисті стегна, балерунська випуклість на місці балерунської випуклості.\n- Чого ще потрібно вимогливому читацькому оку?\n- Ні-ні! Давай краще попередній варіант, повинна ж бути межа моїй деградації. Хоча оці військові мотиви, бойова фантастика – це так примітивно, бе-е-е-е!\n- А яка ще буває фантастика, крім бойової? Вся фантастика - це або війна, або те, що буде після війни.\n- Можливо, ти й правий. Не будемо ж ми опускатися до драконів, ельфів, магів, вампірів та іншого ширвжитку? Хоча, зачекай, а роботи?\n- В пи-пи-прірву роботів.\n- В прірву, то в прірву. З таким потужним Мейном Хіро зайве навіть думати про якихось роботів. А як щодо подорожей у часі?\n- Я зараз піду геть. В Жмеринці нині такий же графописака не спить. Явлюся йому. Він дурних питань не ставитиме.\n- То про що писатимемо?\n- Глянь на мене! Які спадають на думку варіанти?\n- Міжпланетні війни, завоювання галактики, інопланетяни…\n- О! Можеш, якщо хочеш! Хоча, щодо інопланетян, скажу тобі наступне. З точки зору забезпечення екшену, зображення інопланетян страшними і могутніми, звісно, виправдано. Але от, якщо спиратися на земний досвід: наскільки військово могутніми були перший космічний апарат та перший космонавт? Наскільки майбутня експедиція на Марс буде технологічно та військово забезпеченою. Двійко-трійко марсіян, озброєних луками та списами, зроблять з нашими першопрохідцями навіть не хочу казати що. Так само і міжпланетний розвідник прилетить в якомусь горшку завбільшки з «Запорожець» та буде ховатися на далекій орбіті, з острахом збираючи інформацію. Так що на вторгнення інопланетян надії мало.\n- Якщо ти такий же прогнозист, як і я, то завтра зранку армада інопланетних крейсерів зависне над, скажімо, Нью-Йорком. А згадаймо Колумба: той з пасажирами свого «Запорожця» немало дров при відкритті Америк нарубав.\n- Як би не було, на мою думку, потрібно писати про війни людей з людьми. Для них у нас завжди причини знаходяться та й виходить непогано.\n- Тема війни, на даному етапі, уже й із щоденних зомбоящицьких новин у читачів оскомину викликає.\n- До речі, про зомбоящик. Ти не замислювався, що книги - то його прообраз. Наприклад, священні книги, які стількох людей зазомбували й зомбують досі? І ще, дивися, яка несправедливість: коли весь день дивишся телевізор – то тебе вважають імбецилом, а коли весь день читаєш книжку – то ти інтелектуал-молодець. Хоча чи така вже суттєва різниця між цими заняттями?\n- Звісно, читаючи книгу – людина забезпечується алібі на лінь та лежання на дивані. Письменник створює ілюзію, що пізнання світу можливе, не виходячи за межі квартири. Читач деякий час живе життям персонажів, замість того, щоб жити своїм, вирішувати свої проблеми. Таким чином, письменники сприяють людській інертності та ліні. Ніякого відкриття тут для мене нема. А що письменникам робити? Не писати? Тоді ж доведеться працювати для того, щоб заробити на хліб з маслом. А уяви собі працюючого письменника. Яку роботу йому можна довірити, щоб не сталося техногенної катастрофи? До речі, забув про ще один важливий фактор: а увага читачок? Це ж вони замість того, аби до опівночі читати, займатимуться сім’єю, чоловіками. Звісно, чоловіків нам не шкода. А чим діти завинили? Так що не писати нових книжок – теж ніяк не можна.\n- Якщо письменники перестануть писати – то що ж я робитиму? – засумував Мейн Хіро.\n- Слухай! Ідея! Давай я Тебе роздвою! – ні з того ні з сього, мене осяяло.\n- Ну, зроблю тебе парою! Один буде розумний, а інший сильний. Або один буде красивий, а інший з почуттям гумору. Як Холмс і Ватсон, як Салліван і Вазовські, як, кого би ще згадати… Вінні Пух і Паць!\n- Досить, досить! Я зрозумів про що ти! Не треба мене роздвоювати! Краще придумай для мене якогось гідного антигероя.\n- Почекай з антигероєм! Спочатку потрібен сюжет!\n- Це вже щось новеньке! Раніше ти ніякими сюжетами особливо не заморочувався.\n- Цить, капосний! Краще замість своїх жартів креативні ідеї генеруй.\n- Ідеї? Лечу оце я…\n- З точки А в точку Б.\n- І весь отакий напуцований, пихатий та самовдоволений.\n- Гм, нехай! Лечу туди не знати куди, щоб знайти то не знати що.\n- Послали тебе як найхитромудрішого капітана, щоб з’ясувати, хто посилає незрозумілі сигнали з якогось закутка галактики.\n- Це так виглядає, наче мене хотіли здихатися.\n- А чому б і ні? Ти себе в дзеркало бачив? Хіба зграї посередностей потрібний під боком отакий мегакрасень-мегарозумник? Але це деталі.\n- Припустимо, прилетів я туди і що далі?\n- А це, поки, невідомо. Там щось таке коїться, що не коїлося ще в жодному науково-фантастичному творі. Як зараз модно писати: там – аномалія! І не проста аномалія, а дуже-дуже аномальна.\n- Звучить інтригуюче. Але таке вже мені здається в когось було.\n- Усе в більшій чи меншій мірі вже колись у когось було. Треба тільки придумати, що таке незаношене може статися.\n- Аномалія з людьми чи з інопланетянами?\n- Мабуть, з людьми. Люди стають зовсім неадекватними. Як зомбі. І доведеться тобі їх розчаклувати- розкодувати. Вилікувати, коротше кажучи.\n- Я навіть собі уявляю цих зомбі. Сидять цілими днями в інтернеті. Ледь жевріють від недосипання та недоїдання. Ніхто ні з ким не зустрічається. З квартир ніхто нікуди не виходять. Як у нас зараз, тільки в чистій, довершеній формі.\n- Як для четвертої години ранку, сюжет просто шикарний!\n- Але головне не в тому, що ти повернеш цих нещасних до повноцінного життя…\n- А що головне? – Мейн Хіро, як здалося, щиро здивувався.\n- Головне, що з пихатого телепня ти перетворишся на добро- чи милосердного рятівника, який переосмислює своє минуле егоїстично-безтурботне життя і, як зараз кажуть, займає чітку громадянську позицію!\n- А хто тебе питатиме?\n- А без оцієї толстовщини ніяк?\n- В цьому весь цимус! Не в неймовірних пригодах та порятунку всесвіту вручну, а в тому, щоб герой виріс над собою.\n- Ну, виросту я, а що далі? Яка перспектива для майбутніх сиквелів?\n- Не переживай, варіанти знайдуться. Люди ж не залізні. Довго бути ідеальним ніхто не витримує. Те ж саме й тебе можна буде кільканадцять разів то збивати з шляху істинного, то знову на нього повертати.\n- Гм, ти, бачу, талант. Побалакати, у всякому випадку! Ще б так кучеряво писав – ціни б тобі не було.\n- Славно ми сьогодні попрацювали! Може час уже й по норах? Дивися, яка пізня година. Приходь краще завтра! Сядемо, деталі продумаємо. Може якусь любовну лінію додамо – піпл таке любить. Завтра я швидше своїх спати повкладаю і зможу писати спокійною. Гм, але це ж доведеться ще один день з дружиною не миритися. Давай краще приходь післязавтра!\n- Отак з вами, писаками-невдахами, завжди. Сьогодні йому спати хочеться, завтра з жінкою миритися, а післязавтра в кума день народження.\n- Справді, про кума я й забув. Виходить, не раніше понеділка попрацювати вдасться.\n- Знаєш, мабуть, явлюся я чувакові з Жмеринки! Він неодружений: ані жінки, ані кума. А оскільки я ще далекий до морального еталонства, то й сюжет йому розкажу.\n- Давай тоді так: завтра я з дружиною не мирюся, а мирюся післязавтра перед днем народження кума. Ти приходиш не в третій ночі, а опівночі і до ранку синопсис буде готовий.\n- Які жертви! Які жертви! Що ж, вмовив: тоді до завтра! – Мейн Хіро піднявся з дивана, на мить завмер в стійці «струнко», і виписавши рукою якогось чудернацького кренделя, що мало означати «оревуар», просто розчинився у повітрі.\nЯк кажуть, простенько, але зі смаком.\nПриємне чтиво перед сном. Може, й мені явиться Мейн Хіро і ми разом зліпимо шидевр на нинішній конкурс\nСподобалося. Хоч і не глобально - а відчувається, що потенціал автор якраз на рівні отого глобального. Тут вийшла невигадлива гумореска, легка, ненав'язлива і без зайвого моралізаторства.\nДякую Доку та Зіркоходу за добрі слова!\nНавзаєм, успіху на конкурсі!\nОй, авторе, у хворе місце б*єте. Щоб це його нове вигадати, що ще не вигадане було.\nЩе й жінка он третій день не говорить.\nЯ зі своїм теж не завжди балакаю. Але надовго мене не вистачає. Зазвичай це виглядає так:\n- а я ображусь і розмовляти з тобою не буду\n- І Слава Богу!\nкілька спотикалочок, моїх, особистих\nпивне черевце зникло - ніби й не бувало.\nА що було? Ніщо не наштовхнуло мене на те що було\nне впевнена, що лаштунки те слово - це нібито занавіс на сцені\nдякую, Ліандро! спотикалки - Ваші мабуть слушні) але не є настільки кричущими - щоб зіпсувати враження читача від цього загалом гарного твору)\nя й не говорю, що вони кричущі\nСильні сторони твору гумор, але і він мені видався трохи таки вульгарним місцями, можна було таки дебілів, хірових, пи-прірву та всяке таке трохи зменшити. Погоди воно не робило, та й не посміхнуло. Здалося, що в кінці забагато діалогів, суто діалоги і нічого більше. Я навіть загубився, хто, де, і що говорив. Та загалом позитивненько так.\nА як це неголонений не голий не красень?\nЯкась штучна конструкція.\nЩодо вульгарності, то, можливо, ви маєте рацію. Однак, ніби старався не переходити якоїсь межі.\n11Віталій Павленко07-03-2015 15:42


У відсотковому відношенні Туреччина займає перше місце в світі за кількістю приватних власників цифрових валют. Згідно з статистичними даними 18% населення (більше 14 млн чоловік) мають ті чи інші віртуальні активи.\nПри цьому до недавнього часу угод з токенами було небагато. На території країни існувало всього 6 цифрових бірж, серед яких найбільші Paribu, Koinim і Btcturk, а максимальний денний обсяг торгів не перевищував $ 11,6 млн.\nНагадаємо: Курс біткоіна впав до мінімальних значень за рік\nДля порівняння: щоденний оборот на найбільшій в світі біржі Binance перевищує $ 5 млрд. Іншими словами, громадяни Туреччини воліли зберігати, а не інвестувати, але ситуація недавно отримала цікаве і несподіване розвиток.\nЗ початку року турецька ліра втратила майже 40% вартості. Багато експертів вважають, що поштовхом для такої різкої девальвації стала розв’язана американцями торгова війна. У Вашингтон було чотири основних причини для тиску: невизначена позиція Реджепа Тайіпа Ердогана в сирійському питанні, рішення Анкари купити у Росії З-400, позиція турків з приводу «Південного потоку-2», а також історія з арештом американського пастора Ендрю Брансон.\n«Туреччина веде себе дуже погано … Туреччина веде себе недружньо», — з гіркотою написав в Twitter Дональд Трамп і крім імпортних мит на сталь (50%) і алюміній (50%) пригрозив ввести додаткові, ще більш жорсткі економічні санкції.\nАле коли ви тягнете маятник надто сильно в одну сторону, то заряджаєте його енергією і він з більшою силою рухається в протилежний бік. Якщо США роблять будь-які агресивні дії по відношенню до іншої держави, то громадяни цієї країни шукають притулок для своїх коштів в активах, які пов’язані зі наддержавою прямо або побічно. Одним з таких інструментів є децентралізована цифрова валюта, пише портал bitnewstoday.com.\n«Кріпторинок в Туреччині розширюється з кожним днем. Якщо дев’ять місяців тому в країні було всього шість кріптовалютних бірж, то зараз їх вже понад 20″, — стверджує директор турецької IT-компанії Девід Тевфик Сайин. Іншими словами, з початку торгової війни активність громадян і компаній на цифровому ринку збільшилася в 3,5 рази.\nЦе не могло не вплинути на позицію турецької влади щодо створення національних цифрових платіжних інструментів.\n«Світ переходить на нову цифрову систему. Поки не пізно, Туреччина повинна створити свою власну цифрову систему і валюту», — заявив нещодавно міністр економіки країни Ахмет Кенан Танрікулу. Але Туреччина далеко не перша країна в світі, яка намагається подолати кризу за допомогою цифрового ринку.\nДумки експертів про те, чи може національна криптовалюта стати успішним інструментом, розділилися. На думку фахівця European blockchain association Ендрю Розенбаума, «турецьким компаніям не вистачає регресу для погашення боргів в іноземній валюті, і цифрові активи можуть стати новим джерелом доходу для погашення боргів». З цією точкою зору згоден і незалежний фінансовий експерт Мустафа Кізгін: «Головна причина світової кризи — це фіатние гроші і використовувана нами кредитна система». Більш стабільне, більш надійне і швидке рішення, засноване на кріптотехнологіях, піде на користь турецької економіці, яка має великий виробничий сектор. Але за однієї умови — активи повинні бути централізованими.\nЄ й ті, хто скептично ставляться до національного проекту криптовалюта. Так, наприклад, Давид Саїна вважає, що турецькі громадяни поки не готові використовувати цифрові гроші в своєму повсякденному житті: «Культурні інстинкти турецького народу не схожі на американські або європейські. Покоління Z, звичайно, націлене на цифровизацию, але я думаю, що турецький народ в цілому хоче зберегти свої фізичні матеріальні цінності «.\nНезважаючи на суперечки про доцільність національної віртуальної валюти в Туреччині, цифрова монета вже розробляється. Передбачається, що це буде stablecoin, забезпечений цінними паперами Turkish Airlines, Turk Telekom і Стамбульської фондової біржі. Влада намагається використати сприятливий момент і активно підтримують позитивне ставлення до криптовалюта в суспільстві.\nЗ одного боку, це сприятиме дедоларизації споживчого ринку за рахунок зміни структури заощаджень. З іншого боку, віртуальні активи можуть стати засобом боротьби з санкціями США.\nСьогодні Америка веде відразу кілька торгових війн, і в кожній з них в тій чи іншій мірі беруть участь національні цифрові гроші. Венесуела вже випустила свою цифрову грошову одиницю, іранський кріптовалютний проект затверджений Центральним банком країни. Китай активно розвиває блокчейн, який з часом може стати інфраструктурою для державних віртуальних активів.\nТоргові війни, які ведуть США, економічні санкції і фінансовий тиск Заходу можуть накачати ліквідністю цифрові монети знаходяться в економічній блокаді країн. У разі якщо Росія, Китай і Саудівська Аравія візьмуть політичне рішення продавати-купувати нафту за криптовалюта, то навіть венесуельський Petro може стати популярним платіжним засобом.\nЗовнішня політика Вашингтона щодо не тільки супротивників, але і союзників, веде до того, що Туреччина, один з найстаріших членів НАТО і головний військовий партнер США на Близькому Сході, захоче попрощатися з доларової системою. А це говорить про кризу всієї західної геополітичної моделі: принцип «бий своїх, щоб чужі боялися» явно не приносить економічних плодів.


У Молдові десять людей заразилися сибіркою\n11.09.2014 15:27 65\nКількість заражених сибіркою в Молдові збільшилася до десяти осіб, усі постраждалі заразилися від хворої худоби, про це повідомляє Національний центр громадського здоров'я республіки.\nУ відомстві зазначили, що всі хворі - працівники ферми, які брали участь у забої худоби. Вони заразилися від хворих тварин на фермі села Вадул луй Ісак, у Кагульском районі, за 150 км від Кишинева. Підтверджено 10 випадків захворювання: 4 - у Кагулі та 6 - у Кишиневі.\nКрім того, напередодні ще троє людей - мати та двоє дітей, були госпіталізовані в інфекційну лікарню з підозрою на сибірку, повідомляє «Інтерфакс-Україна».\nВсього у республіці зареєстровано 38 осіб з підозрою на це захворювання.\nпопередня новина «Газпром» скоротив постачання газу в Польщу ще на 45% наступна новина Соціолог: Кількість акцій протесту в Україні зросла у рази


Стрілок з Клочківської підірвав себе при переслідуванні поліцією - MediaPort\nГромадянин, який, за даними поліції, сьогодні опівдні застрелив чоловіка, поранив ще одного на вулиці Клочківській, а потім втік, згодом підірвався насмерть гранатою. За попередньою версією — щоб не здаватися поліції.\nПро це розповів начальник обласного управління поліції Валерій Сокуренко.\n«Його наздогнали на Новій Баварії патрульні поліцейські, дістали зброю, а він дістав гранати і підірвав себе... В нього було ще чотири гранати Ф-1 і пістолет. Замість того, щоб здатися патрульним, він підірвав себе. Напевно, це був не нещасний випадок. Ми не можемо за півтори години після сказати конкретно», — повідомив Сокуренко.\nВід вибуху загинув раніше судимий 37-річний житель міста Горлівка Донецької області. За даними слідства, саме він сьогодні стріляв у двох жителів Харкова на парковці супермаркету «Восторг» на вулиці Клочківській.\n«Зав’язалася перестрілка, вони теж були озброєні. Один внаслідок тяжких поранень помер у швидкій, інший із пораненнями бедра, плеча, голови доставлений до 4-ї лікарні (за уточнении даними — в Інститут невідкладної допомоги — ред.). Він у тяжкому стані в реанімації. Зловмисник на RAV-4 намагався зникнути з місця, від‘їхав на декілька кілометрів, зупинив автомобіль, підпалив його. Зброю, яка була, всі скинули тут», — сказав Сокуренко.\nПерестрілку начальник поліції назвав «бандитською розбіркою». Щодо осіб вбитого та пораненого сказав: «Вони відносяться до тих людей, які порушують закон системно».\nВидання «Ґрати» із посиланням на адвоката Святослава Пархоменка повідомляє, що вбитий на Клочківській був свідком у справі про вбивство ексдепутата Держдуми РФ Дениса Вороненкова.\n«Нам важливо вийти на замовників цього вбивства, тому що таке враження, що кілер замовників боявся більше, ніж поліції», — прокоментував Сокуренко.\nПоліція розслідує подію за ч. 2 ст. 115 (умисне вбивство) та ч.2 ст.15 ч.2 ст. 115 (замах на умисне вбивство) Кримінального кодексу України.


Сайт ДНЗ "Рукавичка" - Інформація для батьків\nНеділя, 12.07.2020, 19:02\nДля деяких батьків болючими є питання, пов'язані з особливою поведінкою їхньої дитини, вродженою нервовістю. Це для них справжнє випробування. Проблема невротичних відхилень у поведінці та труднощів у навчанні дошкільників в останні десятиліття займає одне із центральних місць у психолого-педагогічній науці. Адже надмірно рухливий малюк може вивести з терпіння найспокійніших і звичних до всього батьків. У майбутньому така поведінка позначається на стосунках дитини з батьками, на здатності успішно навчатися у школі, перебувати в колективі ровесників, зрештою, вплине на повноцінний психологічний, соціальний та інтелектуальний розвиток.\nДитина найбільше потребує вашої любові саме\nтоді, коли найменше її заслуговує.\nМайже всі діти люблять багато рухатися, непосидючі, нетерплячі й часто неуважні. Утім, щонайменше у 3 % дітей, особливо шкільного віку, ці характеристики виражені надмірно і невідповідно віку, а тому призводять до значних поведінкових проблем. Батьки нерідко звертаються до лікарів із приводу підвищеної рухової активності дитини, яка важко піддається контролю і корекції. У медицині подібні стани позначаються як гіперактивність або розгальмованість. Історично вони мають багато назв і синонімів — мінімальна мозкова дисфункція, синдром психомоторної розгальмованості, гіперкінетичний розлад тощо.\nЦьому питанню присвячено багато спеціальних досліджень як вітчизняних, так і зарубіжних учених. Що це таке і чому виникає? Гіперактивність вважається нормальним фізіологічним явищем, чи це одна з ознак хвороби?\nСлово гіперактивність походить від грецького Ьурег— багато і латинського асііуиз —діяльний. Отже, гіперактивність у дослівному перекладі означає «підвищена діяльність». У медичному розумінні гіперактивність у дітей — підвищений рівень рухової активності у школі та вдома. Це може бути як природним проявом фізіологічних потреб дитини (особливо молодшого віку) до руху, виникати під впливом конфліктних психотравмуючих ситуацій і недоліків виховання, так і проявитися з першого року або навіть із перших місяців життя.\nУстановлено, що при гіперактивності дитини перебіг вагітності в матері часто був ускладненим: виражені токсикози вагітності, соматичні захворювання, недотримання режиму праці й відпочинку тощо.\nВідомо, що піклуватися про здоров'я дитини слід ще до її народження. Адже життя людини починається не з народження, аз перших днів вагітності. І нині у деяких країнах Сходу вік обчислюють із моменту зачаття. Наукою доведено, що певні захворювання дітей можуть виникати ще в допологовий період, під час розвитку в утробі матері. Неправильний спосіб життя, неповноцінне харчування матері, нестача вітамінів і амінокислот порушують розвиток майбутньої дитини. Вагітній жінці, як ніколи, слід бути обережною в застосуванні різних лікарських препаратів, особливо таких, як психотропні засоби, снодійне, гормони. Також доведено, що у виникненні дитячої гіперактивності важливу роль відіграють спадкові чинники. При детальному розпитуванні дідусів і бабусь нерідко вдається з'ясувати, що батьки їх онуків також у дитинстві були гіперактивними або мали подібні неврологічні порушення.\nРух є одним із проявів життєдіяльності організму, що забезпечує його зв'язок із зовнішнім середовищем. Як відомо, з віком рухова активність людини піддається фізіологічним змінам. Вона особливо розвинена у дітей перших 3—4 років життя і значно сповільнюється в літньому і похилому віці. Усе це має конкретне фізіологічне пояснення. У дітей молодшого віку процеси гальмування виражені слабо. Унаслідок цього малята не можуть тривалий час зосередити свою увагу на одному предметі або одній грі. Прагнення пізнати все, що оточує, багато в чому ще невідоме, спонукає дітей часто змінювати рід занять. Вони постійно в русі, їм хочеться все побачити, до всього доторкнутися, навіть зламати, щоб заглянути всередину. Через малу рухливість основних нервових процесів (збудження і гальмування) дитині 2—5 років важко зупинити свою діяльність. Якщо ж дорослі, втручаючись, несподівано переривають її заняття та ще й кричать або карають, у дитини часто виникає реакція протесту у вигляді плачу, крику, відмови виконати вимоги батьків. Це фізичне, нормальне явище. Тому не слід намагатися обмежити природну рухливість дитини. Якщо вам заважає крик дитини або шум, що створюється під час гри, намагайтеся відволікти її чим-небудь іншим, цікавішим, але не вимагайте негайно припинити заняття чи гру.\nБатьків у деяких випадках хвилює рухова активність дитини. Вони бачать інших дітей такого ж віку, які можуть бути спокійнішими і менш рухливими. Тоді з цими побоюваннями мати повинна звернутися до лікаря (дитячого невролога, психіатра), який її заспокоїть і щось порадить. Тільки лікар може розсіяти ваші сумніви, зробити правильний висновок про стан здоров'я дитини і, якщо потрібно, призначити лікування. Не слід займатися самолікуванням без рекомендації лікаря!\nВарто зауважити, що гіперактивність у дітей виникає внаслідок різних зовнішніх дій. У подібних випадках батьки відзначають, що раніше спокійна дитина раптом стає надмірно рухливою, неспокійною, плаксивою. Це особливо часто трапляється під час першої фізіологічної кризи у віці від 2 до 4 років. Причиною гіперактивності можуть бути різні захворювання, зокрема нервової системи, але найчастіше — це недоліки виховання.\nОстанні можна підрозділити на три групи:\n- занадто суворий (такий, що пригнічує) стиль виховання;\n- відсутність єдиних вимог, що дотримуються всі члени сім'ї'.\nОдна з причин гіперактивності — виховання, коли дітям дозволяється робити все, і вони не знають спочатку ніяких заборон. Така дитина є кумиром у сімгї. Але на певному етапі батьки переконуються в тому, що виховання було неправильним, і вирішують змінити ставлення до дитини: висунути певні вимоги й обмеження, зламати старі звички, укорінені роками.\nВиховати дитину нормально і правильно набагато легше, ніж перевиховати. Перевиховання вимагає більшого терпіння, сил і знань, і не всім батькам це під силу. Нерідко під час перевиховання дитини, особливо якщо воно здійснюється не зовсім правильно, у дітей можуть виникати різні невротичні реакції, зокрема гіперактивність, негативізм, агресивна поведінка.У більшості подібних випадків не потрібне спеціальне лікування, досить правильно побудувати свої взаємини з дитиною, бути постійним у вимогах.\nНа жаль, трапляються так звані соціально запущені сімгі стосовно дитини, коли нею взагалі займаються мало, часто без причини карають, висувають непосильні вимоги. Якщо при цьому діти є свідками сварок між батьками,\nта до того ж один із них або обоє страждають від алкоголізму, то причин для гіперактивності й інших невротичних розладів більше ніж достатньо.\nУтім, дітям із гіперактивним розладом можна допомогти. Надання допомоги завжди має носити комплексний характер і поєднувати різноманітні підходи. Сучасні методи психологічної допомоги та медикаментозної терапії, грамотно застосовані у тісній співпраці з батьками й педагогами, можуть суттєво зменшити поведінкові проблеми дитини, допомогти їй повноцінно розвиватися і реалізувати себе.\nЯк батькам, так і педагогам потрібно пам'ятати про те, що застосування сучасних методів допомагає дітям із гіперактивним розладом досягти суттєвих результатів, поступово подолати труднощі в навчанні, поведінці та спілкуванні. Необхідними умовами для цього є своєчасність, послідовність і довготривалістьу наданні допомоги, але найголовніше полягає втому, що дорослим ніколи не слід утрачати надію на успіхи дитини.\nНайпершим і найважливішим кроком у допомозі дитині є вчасна діагностика гіперактивності, а також обізнаність батьків щодо причин і проявів цього розладу та ефективних способів допомоги. Більшість поведінкових проблем дитини обумовлені не її злою волею чи неадекватним вихованням із боку батьків, а біологічними особливостями мозку дитини. Тільки добре знаючи особливості своєї дитини, батьки можуть допомогти їй подолати поведінкові проблеми, повноцінно розвиватися, вчитися, інтегруватися в колектив ровесників. Своєчасна діагностика гіперактивності вже у ранньому віці дає дитині шанс успішного старту вжитті.\nІнструкція. Спробуйте оцінити поведінку своєї дитини за нижченаведеною анкетою, відзначте наявність у вашої дитини основних симптомів гіперактивного розладу.\nМоя дитина часто:\n- безперервно рухається, не може довго сидіти на одному місці;\n- багато говорить, перебиває інших, недоречно втручається в розмову інших;\n- не може витерпіти, коли треба чогось чекати (наприклад, своєї черги у грі чи у крамниці);\n- має проблеми з утриманням уваги на завданні, легко відволікається на сторонні подразники;\n- не чує, не звертає уваги, коли до неї говорять;\n- не зосереджується на деталях, через неуважність робить помилки у класних, домашніх завданнях;\n- діє «імпульсивно», не подумавши про наслідки чи правила;\n- не має страху, часто діє надто ризиковано;\n- створює проблеми своєю поведінкою в сім'ї, у садочку, школі, у стосунках із ровесниками.\nЯкщо ви позитивно відповіли на більшість із цих запитань, то ймовірно, що у вашої дитини гіперактивний розлад. Проте остаточний діагноз може встановити лише команда компетентних фахівців, які всебічно обстежать вашу дитину, зможуть відрізнити гіперактивність від інших причин, що призводять до схожих порушень поведінки, виявляють можливу присутність інших проблем. Лише тоді, надавши вам повну інформацію обстеження, разом із вами фахівці спланують і реалізують необхідну програму допомоги.\nОсобливо варто відзначити важливість співпраці між батьками та вчителями дитини. Від конструктивності цієї співпраці залежить успіх у навчанні та соціальний розвиток маляти. Позитивна роль учителя може бути надзвичайно вагомою ужитті дитини і визначальною в її долі.\nАле, шановні батьки, пам'ятайте: шкільне навчання гіперактивної дитини має починатися не раніше 7 років. У б-річному віці дитина психологічно та фізично не готова до навчальної ситуації, коли діти повинні сидіти за партами, відповідати, суворо дотримуватися вимог шкільного життя. Усе це вимагає значної концентрації уваги. Навіть за умови високого рівня інтелектуального розвитку такий режим гіперактивній дитині, як правило, не під силу.\n1.У своїх стосунках із дитиною дотримуйтеся «позитивної моделі». Хваліть її коли вона цього заслужила, підкреслюйте успіхи. Це зміцнює впевненість дитини у власних силах, підвищує її самооцінку.\n2.Уникайте повторень слів «ні» й «не можна»\n3. Розмовляйте з дитиною завжди стримано, спокійно, м'яко.\n4.Давайте дитині лише одне завдання на певний проміжок часу, щоб вона змогла його завершити. Розділяйте роботу на короткі, але часті періоди.\n5. Давайте короткі, чіткі й конкретні інструкції. Щоб підкріпити усні інструкції, використовуйте зорову стимуляцію.\n6. Заохочуйте дитину за виконання нею будь-яких видів діяльності, що вимагають концентрації уваги.\n7.Використовуйте гнучку систему заохочень і покарань.\n8.Дотримуйтеся вдома чіткого розпорядку дня.\n9.Давайте завдання на початку дня, а не ввечері.\n10.Намагайтеся у вечірній час обмежити фізичну активність.\n11.Уникайте, за можливістю, скупчення людей.\n12.Під час ігор обмежуйте дитину одним партнером.\n13.Оберігайте дитину від утоми, оскільки вона призводить до зниження самоконтролю і наростання гіперактивності.\n14. Дайте дитині можливість витрачати надлишкову енергію. Корисні щоденна фізична активність на свіжому повітрі, тривалі прогулянки, біг, спортивні заняття, ігри.\nШановні батьки, пам'ятайте: ваша дитина — дар, який потрібно розвивати і формувати. Саме від Вас залежить те, яким стане цей подарунок долі.


Сковорода для паельї Bergner Utiel Ø38см з нержавіючої сталі, емальована за найкращою ціною! Купити сковорода для паельї Bergner Utiel Ø38см з нержавіючої сталі, емальована і інший товар з категорії сковороды, вок, сотейники. Магазин посуду - ПосудоГрад.\nПосудоград > Кухонний посуд > Сковороди, вок, сотейники > Сковорода для паельї Bergner Utiel Ø38см з нержавіючої сталі, емальована\nКод товару 32323106\nСковорода Bergner Utiel для паельї, діаметр 38см. Виготовлена з харчової нержавіючої сталі без шкідливих домішок. Потовщені стінки накопичують тепло і рівномірно розподіляють його по корпусу посуду. Емальоване покриття захищає метал від впливу зовнішнього середовища, кислот і лугів. Протистоїть корозії і окисленню. Колір емалі - чорний з мармуровими вкрапленнями. Потовщене дно з теплоакумуляційним ефектом. Дві надійні сталеві ручки.\nМатеріал: Емальована нержавіюча сталь\nРозмір: Ø38 см\nСковорода для паельї Bergner Utiel Ø34см з нержавіючої сталі, емальована\nСковорода для паельї Bergner Utiel Ø42см з нержавіючої сталі, емальована\nСковорода для паельї Bergner Liria Ø34см з нержавіючої сталі, емальована\nСотейник Vitrinor Dolomiti Ø28см з антипригарним покриттям\nСковорода Fissman Prestige Ø20см з антипригарним покриттям Greblon С3


Грунтосуміш для кактусів купити в інтернет-магазині Семка\nГоловнаМагазинГрунти та торфосумішіІнші грунтиГрунтосуміш для кактусів\nАртикул: 94734 Позначки: грунтосмесь для кактусов, Ґрунтосуміш для кактусів, земля для кактусів, почвосмесь для кактусов Бренд:\tЗелен Дар\nГрунтосуміш для кактусів вже готова для використання. Виготовлена з низинного торфу високого ступеня розкладання, торфу верхового, піску річкового та агроперлиту.\nПризначена для вирощування та пересадки в кімнатних умовах рослин: всіх видів кактусів, алое, каланхое та інших рослин з масивним стеблом та листям.\nСклад: торф низинний високого ступеня розкладу, торф верховий, річковий пісок, агроперлит, мікроелементи (B, Fe, Zn, Cu, Mo, Mn).\nКислотність рН 5,5 – 7,0.\nВисаджування та пересаджування кактусів:\nна дно горщика насипають дренаж (керамзит та ін.), додають необхідну кількість ґрунтосуміші та висаджують рослину. Потім шарами додають ґрунтосуміш, притискаючи її до коренів рослини. Верхній шар ґрунтосуміші залишають розпушеним. Після висадки рослину поливають.\nвисадка у відкритий ґрунт – під корінь рослини насипають 5-10 см ґрунтосуміші, після чого повністю засипають сумішшю корінь рослини.\nСубстрат зберігають у непошкоджених упаковках, окремо від продуктів харчування, добрив, дезинфікуючих речовин, у сухому, недоступному для дітей місці.


Львівський Rainman, Мар'яна Мусій | КРИТИКА\nПавло Ґранкін, Графіка, Львів: Центр Європи, 2008.\n«Павло Ґранкін – дослідник львівської старовини, історик архітектури, мистецтвознавець, автор багатьох публікацій у наукових та популярних виданнях, талановитий художник-графік» – так окреслено масштаби творчої особистости в анотації до книги-реквієму, покликаної зберегти пам’ять, а для багатьох і відкрити ім’я людини, великою мірою виняткової для львівського мистецького середовища. Виняткової своєю сердечністю й дитинним захопленням Містом, яке не завжди відповідало йому взаємністю. Втім, настав час, коли Місто повинно йому віддячити.\nЦе перший альбом, який відкриває широкій авдиторії грані творчих виявлень митця. Графічні твори колажовані тут із мистецтвознавчими, біографічними розвідками Романа Яціва, Ігоря Сьомочкіна, зі спогадами людей, які завдяки своїм фаховим зацікавленням мали змогу співпрацювати з Ґранкіним. Бібліографія його історичних і мистецтвознавчих текстів демонструє не тільки обшири його досліджень, але й нагальну потребу видати їх збіркою, яка суттєво збагатить ресурс «першоджерел» майбутніх наукових праць. Образотворчість Ґранкіна-художника унаочнює талант тонкого спостерігача, майстра медитативного споглядання. Інтуїтивне розуміння «законів жанру»: композиції, філософії лінії, ритму штрихів, фактур підсилене перманентним прагненням «прожити» своїм твором іще одну львівську історію, щоразу народжувало щодалі вправніші взірці творчої взаємодії Міста та його поета.\nКрізь кожен графічний аркуш, навіть репродукований, у глядача проникає відчуття безнадійної самотности. Одинокість, окремішність рефреном лунає в його творчості. Вона тримала Ґранкіна на відстані від стандартизованих мірил успішности, що їх накидає цивілізаційний поступ. У цьому сенсі він існував «поза системою». На межі 1980–90-х покоління Ґранкіна мріяло будь-що вийти за межі «системи», вивільнити надлишок творчої енергії, оголити живі нерви у зашкарублому тілі режиму. Суспільна реструктуризація дала марґіналам шанс змінити свій периферійний статус. Павло Ґранкін був у ті роки серед тих, хто прагнув своїм ентузіязмом та альтруїзмом розворушити, оновити мистецьке життя Львова. «Якби Павло побачив світ на рубежі XІX – XX віків, то дуже можливо, що на сьогодні про нього писали б у шкільних підручниках як про героя, державного діяча, або, щонайменше, одного з яскравих представників епохи соціяльних здвигів», – каже про нього Андрій Дорош [с. 37]. Однак на румовищі старих цінностей мало-помалу звелася інша «система», яка знову залишила його й тих, що були поруч із ним, поза «мейнстримом». Надто різко дисонували його спосіб мислення та світосприйняття із прагматикою та боротьбою за виживання нових кон’юнктурників. У новому суспільстві способом самозахисту його ідентичности так само стала внутрішня ізоляція, якa визначила його марґінальний статус.\nПавло Ґранкін – людина «пограниччя»: він існував на перехресті дискурсів – українського, російського, польського; він працював на межі фаховости й аматорства (якщо називати цим словом відсутність профільної освіти), що, однак, не завадило кандидатам наук консультуватися із ним у фахових питаннях. Проте злеґітимізуватися у середовищі функціонерів від науки йому не вдалося. У спогадах близьких до нього людей, у теплих захоплених словах про нього повсякчас вчувається наголос на «аматорстві» його діяльности, і теоретичної, й образотворчої. Якщо автор іґнорує академічні приписи, щоби викласти безцінну інформацію, дістатися до якої більшості фахівців забракло терпіння чи натхнення, – чи варто намагатися підлаштувати це під ті чи ті штампи?\nЙого і без того розривали внутрішні суперечності, що незмінно приводили до конфлікту із соціюмом, зазвичай ворожим до такого роду особистостей. До його творчої праці складно допасувати якісь означення, що вмістили б його у контекст якоїсь конкретної групи – хоч «богеми», хоч «науковців». Таку «незручність» відчував і він сам, не знаходячи порозуміння у світі «зовнішньому» й тому занурюючись у свій, внутрішній, де був Він та його Місто. Іноді складається враження, що між ними існував якийсь неосягненний, містичний зв’язок. Місто ревниво оберігало свій домінантний статус у його свідомості, не давало шансів на «зраду» з іншими зацікавленнями.\nҐранкінові тексти залишають відчуття метафізичного існування автора в історії Міста, синхронного у різночасових просторах. Тому очевидно зайвими, «надлишковими» виглядали би потуги їх прагматичної реструктуризації. Його дослідження – живі. У них історичні особи – не бронзові монументи, а постаті з цілком вітальними рисами; хронологія подій постає радше низкою драматичних колізій, а крізь архітектоніку споруд із-під тиньку прозирають тіні історичних драм та індивідуальних трагедій. Нескінченні архівні джерела, серед яких для Ґранкіна не було «зайвих» чи «другорядних», вимальовують картини з реального життя, не бажаючи вкладатись у вихолощену схему «систематизації емпіричного матеріялу». Втім, теоретичне осмислення колосального фактажу, що його зібрав Ґранкін – широке поле для роботи дослідників.\nОбсяги інформації, якими Ґранкінові вдавалося вільно оперувати у розмові чи в письмі, досі викликають незмінне зачудування навіть у тих, кому трапилося спілкуватися з ним бодай раз чи двічі. Дослідник мав вроджений хист втягувати в орбіту своєї унікальної обізнаности всіх, кому пощастило стати з ним до розмови у фаховому полі. Феноменальна пам’ять фіксувала найдрібніші документальні деталі. «Описи окремих фондів ДАЛО він знав напам’ять», – згадує Ігор Сьомочкін, його близький друг; книжки «проглядав зі спринтерською швидкістю, але запам’ятовував усе. Деколи він сам дивувався своїй пам’яті, в якій відкладалося навіть те, що він зустрічав випадково і зовсім не бажав запам’ятовувати – наприклад, латинські назви у каталозі океанських рослин» . Юрій Смірнов: «Він міг просто на вулиці або за келишком коньяку прочитати людині цілу лекцію на задану тему, пригадати необхідну дату, або порекомендувати відповідну літературу і підказати, де її шукати» . Альтруїстична щедрість, із якою він ділився унікальною інформацією з усіма охочими, розбурхувала заздрість і ревнощі недоброзичливців.\n«Бог наділив Павла винятковим талантом та, на жаль, до цього дару він сам віднісся безвідповідально» . Не маючи наміру зараз вдаватися у теорії творчости чи геніяльности, зауважимо лише, що людина, маючи екстраординарну здатність до певної справи чи ділянки знань, не завжди наділена вміннями соціяльно адаптуватися. У цьому їй зазвичай допомагають близькі... Людям, що перебували поруч із Ґранкіним, добре відомо, яким тягарем може бути Божий дар.\nЯкби доля не вберегла його від офіціозного академічного середовища – хтозна, чи не загубилася б самість Ґранкіна в бюрократичних коридорах академій? А чи зумів би він завершити свої починання, сповнений буденних родинних клопотів? Чи мали б ми нині ці виняткові історії Порохової вежі, львівської каналізації, інвентаризацію вітражів, численні дослідження тем, повз які десятиліттями байдуже проходили науковці? Його місія сталася. Попри те, що не вивершив (не встиг чи не наважився) жодної канонічно-наукової монографії. Натомість немов похапцем «висмикував» епізоди з історії міста, невгамовно визбирував крихти інформації, розпорошеної в архівах і бібліотеках. Може, мав передчуття власної недовговічности?\nДрібними цеглинками, фактурами Павло Ґранкін викладав композицію і тексту, і графічного твору. Серії графіки із краєвидами Львова та околиць теж стали документами своєї епохи, як журливий меморіял тотальній байдужості. Нюанси дбайливо зафіксовані рукою людини, без міри залюбленої у кожну деталь невблаганно розточених часом пам’яток колись величних споруд столиці Східної Галичини. Такий собі візуальний архів. Самотні руйновища посеред буйної зелені столітніх дерев, цвинтарі із давно забутими іменами й напівзнищеними нагробками, вихоплені оком художника із плину днів, що обіцяли стати для них останніми. Серед них йому комфортно: він ловить їхній ледь чутний подих, вони вдячно промовляють до нього, огортають затишком своїх історій. Великою зневагою до них було би просто фотографувати. Чи можна було б їх тоді почути?\nМісто віднаходить у творах Ґранкіна поезію, котру багато в чому тільки він зумів роздивитися під нашаруваннями леґенд і псевдонаукових фікцій. Здається, втомлене від них Місто забажало відхилити заслону перед своїми таємницями й довірило це Павлові Ґранкіну – ревному дослідникові, що спраглий кожного нового штриха до незавершеного, а тому може, трохи викривленого профілю Міста...\nЗа соціокультурною природою Майдан був потужним перформативним актом, який вийшов поза усталені межі української реальности у сферу якісно нового тілесного й емоційного досвіду. Та найважливіше те, що Майдан винайшов і показав нову модель суспільства завдяки колективній діяльності українців, їхній унікальній співпраці та підтримці.


Палетка Chantecaille Save The Sharks\nКожен рік компанія Chantecaille випускає нову лінію тіньових палеток. Чим же вони порадують покупців на цей раз? Чи варто чекати обновки? Про це детально розповідається в цій статті.\nНавесні нинішнього року вийшла чергова палетка Chantecaille Save The Sharks. Цього разу компанія вирішила присвятити новинку акулам. Коробочка з тінями і самі тіні красиво прикрашені акульими плавниками.\nІ все це не з проста. Адже цілих 5 % від продажів компанія Chantecaille відправляє в фон благодійності проти несанкціонованого відлову акул для володіння їхніми плавцями. Тому косметична фірма залучає покупців не тільки красивими і якісними тінями, але і благодійністю.\nЗа розмірами палетка не маленька, важка, зроблена з міцного сірого пластику. До складу палетки Chantecaille Save The Sharks входять цілих 4 сектори: троє під тіні і один під рум’яна. Взагалі, це дуже зручно, мати все відразу в одному місці. Нічого не втратиться, всі завжди з собою. Такі багатофункціональні аксесуари дуже зручно брати на відпочинок, коли потрібно привести себе в порядок. Так як палетка за розмірами більша, то, відповідно, і самі сектори не маленькі. В цьому теж є плюс.\nДеякі покупниці жартують, що такого набору їм вистачить на все життя. Всередині кожного відділу є основний колір тіней – коло, і допоміжний – плавник акули. Всі вони ретельно підібрані один під одного. Можна сміливо їх використовувати. Хоча, найчастіше, дівчатам шкода псувати таку красу, і вони просто залишають такі тіні припадати пилом на полиці. Але цього робити ні в якому разі не можна. Тому що такі багатофункціональні тіні стануть в нагоді будь-якій дівчині. З ними вона буде виглядати чарівно.\nПалетка Chantecaille Save The Sharks має такі кольори в своїх секторах: бежево-білий, колір мокрого асфальту з коричневим плавцем, синьо-чорний, і рожеві рум’яна різної світлості. Також в палетці є дуже зручне велике дзеркало і міні-інструкція, як у куди накладати той чи інший тон. Всі відтінки можуть виконувати і сольну партію, так і йти разом з іншими тонами. Але найчастіше темні тони використовуються для зовнішнього куточка ока або для підводки нижнього століття.\nВзагалі можна дуже легко запам’ятати, що всі світлі відтінки наносяться або як база, або на внутрішній куточок ока, середні відтінки йдуть на рухому повіку, а темними закінчують макіяж на зовнішньому столітті або нижньому підводкою. Рум’яна можна використовувати як тіні, тільки якщо дівчині йде рожевий колір макіяжу. Часто буває, що при нанесенні таких тонів у дівчини виникає “ефект запаленого століття”. Треба бути з цим обережніше.\nАбсолютно всі кольори мають якісний яскравий пігмент, який добре набирається пензлем і розтушовується з іншими квітами. В тінях Chantecaille Save The Sharks немає окремих блискіток, всі мерехтіння загальне, ледь помітне, але чарівне. І рум’яна і тіні дуже якісні, триматися цілий день навіть без нанесення бази. Кольори при носінні не тьмяніють, немає необхідності поправляти макіяж.\nПалетка Chantecaille Save The Sharks рекомендується тим дівчатам, які люблять добре виглядати, наносити якісний макіяж і вражати суперниць і чоловіча стать яскравим поглядом.\nНатуральні маски для обличчя з крохмалем від зморшок\nТканинна маска Suhada Vitamin C Ion+ Mask\nVichy Hyaluspot – швидка допомога вашій шкірі\nЯк впоратися з віковими порами?


27 Кві 2018 о 09:05\nМіська рада погодила Інвестиційну програму комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на 2018 рік.\nЦя програма спрямована на виконання заходів з енергозбереження, технічного переоснащення теплових мереж з заміною на попередньоізольовані труби, що мають сприяти зменшенню втрат теплової енергії у магістральних трубопроводах.\nВиконання заходів, передбачених Інвестиційною програмою, дозволить забезпечити стале функціонування об’єктів теплопостачання; провести модернізацію теплових мереж з метою зменшення витрат енергоносіїв і дотримання санітарних норм та норм охорони праці; довести стан теплових мереж до рівня експлуатаційної безпеки; забезпечити поступове виведення з експлуатації аварійних теплових мереж; підвищити якість послуг з теплопостачання. Серед заходів програми: технічне переоснащення теплових мереж котельні «Південна-1» від ГТП-2Ю до ВТ-109 вартістю 1989,73 тис.грн (без ПДВ), технічне переоснащення теплових мереж котельні «Південна-1» від ВТ-109 до ГТП-3Ю вартістю 605,83 тис.грн. Термн окупності заходів – до 11 років. Економічний ефект від впровадження заходів Інвестиційної програми в цілому складе 242139 гривень на рік. Фінансування заходів Інвестиційної програми на 2018 рік передбачається здійснити за рахунок амортизаційних відрахувань. Обсяг фінансування Інвестиційної програми складає 2595,56 тис. грн. Загальна протяжність теплових мереж у двотрубному вимірі становить 92,6 км, в тому числі 25 км магістральних мереж та 67,6 км розподільчих мереж.\nДовідково МКП «Чернівцітеплокомуненерго» забезпечує послугами з теплопостачання 39364 абоненти, з них 78,6% – населення, 19,9% – бюджетні установи та організації та 1,5% – інші споживачі. Середньооблікова кількість штатних працівників підприємства у 2017 році складала 422 особи. На сьогоднішній день міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» експлуатує 85 котелень, на яких встановлено 611 котлів різних марок потужністю від 0,027 до 35 Гкал/год. Температурний графік найбільш потужних котелень – 105/70 ºС, решти – 95/70º С. Для транспортування теплової енергії підприємство експлуатує теплові мережі загальною протяжністю 92,6 км (у двотрубному вимірі). Термін експлуатації більшості теплових мереж перевищує 20-25 років. З огляду на значний термін експлуатації таких мереж, стан залізобетонних конструкцій та теплової ізоляції вже не відповідає нормативним вимогам, що призводить до збільшення втрат теплової енергії та зниження надійності роботи. Для покращення основних технічних властивостей мереж необхідно застосовувати новітні матеріали та технології.


Центри світу, яких не існує. Ua24.pro — Українські новини щодня чесно і оперативно 24/7\nУкраїнські новини | 24 жовтня, 16:50\nТут була дзвіниця, ось тут. Зараз заходимо досередини… на підлозі була біло-чорна цементна плитка. Але, як розбирали церкву, мабуть, вона їм сподобалась – то зірвали. На святилищі чомусь лишили – може, у них стався якийсь напад чесності. Ось тут був вмурований вівтар. А на всьому цьому лежала величезна гора каміння і цегли. Перший раз після виселення у Лази я приїхав 1954 року, це було ще перед поверненням на постійне проживання. Просто щоб відвідати, з цікавості. Іду собі пішки від Радимна, наближаюся до села, серце починає битися швидше, бачу – купол церкви аж світиться на сонці понад хатами. Я пришвидшую крок, заходжу до села, а там – все не таке. У моїй уяві залишилося інше, більше, гарніше. Навіть річка… така маленька! А я в неї заходив по живіт, по плечі! На дверях церкви ще була колодка. Хто мав до неї ключ – не знаю. * * * Польське слово «cerkwisko» (церквисько або церквіско) знають Google і Wikipedia. Знають також сайти, які описують туристичні місця південної та східної Польщі. Воно, звичайно, відоме і серед місцевих – тубільців, колоністів чи, щоб не лізти в подробиці, – теперішніх жителів згаданої частини країни. «Церквиська» на своєму шляху зустрічають, зокрема, бескидські мандрівники. Це здебільшого місця, порослі деревами і кропивою, де часом можна помітити насипані з річкового каміння залишки стін колишньої споруди чи залізний хрест. Буває, що довкола «церквиськ», серед буйного лісу, можна знайти ще декілька надгробків з кутими хрестами чи наступити на пластмасові квіти або вигорілі свічі, що їх залишили якісь прочани. Відтак слова «cerkwisko» не знайдемо в офіційних словниках польської мови чи Енциклопедії PWN (Польського наукового видавництва). Це лише розмовне означення не дуже популярного фрагменту польської культурної ідентичності. Слово це також важко перекласти на українську мову. «Церквисько» – це щось менше, ніж руїна церкви, але все ж щось більше за її залишки. У самому звучанні відчувається щось дике, неприємне, спотворене. Оскільки «церква» – це храм, серце певної спільноти, центр її світу, то «церквисько» – це якийсь антицентр, недостойне завершення певної історії, маргіналізоване у суспільній свідомості. Мабуть, невипадково слово «cerkwisko» схоже на «cmentarzysko» – могильник, стародавнє кладовище. «Церквисько» – це цвинтар церкви. Як робиться щебінь У регіоні Закерзоння, де до 1947 року проживало багато українців, сьогодні можна знайти десятки «церквиськ». При цьому після багатьох споруд не залишилося і сліду, на їхніх місцях збудували нові римо-католицькі храми або інші будинки громадського використання. Рік тому, коли горів Собор Паризької Богоматері, історик Євген Місило опублікував статтю про трагічну долю церкви Успіння Пресвятої Богородиці у Радимні. Велетенська споруда з трьома куполами та портиком (галереєю з відкритою колонадою – ред.), встановленим на чотирьох колонах, була побудована 1911 року за кошти українського, польського та єврейського місцевого населення. Її звели за проєктом найвідомішого на той час архітектора Галичини – Василя Нагірного. Монументальність була доречною, оскільки храм у Радимні був місцем щорічного серпневого паломництва греко-католиків з цього регіону. Спершу церкву знищили під час бомбардувань ще на початку І Світової війни, і протягом кільканадцяти років місцеві віряни її відбудували. Утім, після завершення ІІ Світової війни та депортації українців вона стала зайвою в оновленій Народній Польщі. У 1959 році в уряді вирішили, що храм не є пам’яткою архітектури, отже, 1960 року його почали зносити. Солідна конструкція не піддавалася, тому до процесу долучили підприємство, яке займалося підривними роботами у кар’єрах – його працівники висадили церкву в повітря. Будівельні матеріали були тоді на вагу золота, але внаслідок вибуху понад 60% цегли не надавалося до повторного використання. На місці, де стояла святиня, довго знаходилось футбольне поле, зараз це – зелена галявина у центрі невеликого підкарпатського містечка. Перший «Нагірний» у регіоні За неповні сім кілометрів від Радимна, над річкою Скло, простягається село Лази. На початку ІІ Світової війни воно налічувало 1650 мешканців, з них 1515 були українцями. Лазяни мали свою школу та читальню; була там молочарня, канцелярія солтиса (голови села – ред.) та греко-католицька парафія. Церкву святого Миколая збудували у 1894 році на місці колишньої дерев’яної споруди, яка згоріла за декілька років до того. Історичні довідки вказують, що перший храм на цьому місці був встановлений ще у першій половині ХІІІ століття. Утім, мурована споруда, побудована наприкінці ХІХ століття, була важливою, оскільки ознаменувала новий етап розвитку українського архітектурного стилю на Галичині. Церкву святого Миколая була одним із перших проєктів згаданого вже архітектора Василя Нагірного, а згодом стала його першим будівництвом на території Ярославського повіту. Хоча зараз це важко уявити, але тоді церков Нагірного ще не було на Перемищині, Любачівщині чи Бойківщині. Це був початок феномену. Оригінальний стиль храмів Нагірного не переплутаєш ні з чим. В описаних регіонах церков багато, і всі вони мають щось спільне. Більшість із них побудована за кресленнями у формі хреста, з одним куполом над середхрестям. Проте кожен із 204 проєктів Нагірного був винятковим. У лазянській церкві особливим був наближений до візантійського стиль, помітний, наприклад, у дванадцятигранному барабані (підбаннику – ред.) з вікнами, який підтримував купол, увінчаний невеликим ліхтарем та маківкою з хрестом. У нас було три празники: голодний або бідний Миколай, пісний і зимний. Голодний або бідний був навесні, на травневого Миколая – це був переднівок. Пісний – тому що на Чесного Хреста, тоді був піст. А холодний – взимку, 19 грудня. Нещасливі празники. Коли родичі приїжджали в гості з сусідніх сіл, треба було їх чимось при гостити, і тато все журився. Бо інші мали празники у кращі дні, а нам – що приготувати на переднівку, або під час посту – звідки взяти стільки риби? Швидке звикання Останню літургію в Лазах тамтешній парох, отець Іван Левицький, провів у травні 1946 року – потім його депортували до радянської України. Після повного виселення українських мешканців церква декілька років стояла закрита. У 1955-1956 роках будівлю поступово почали зносити. Її цеглою, плиткою, бляхою користувалися кілька місцевих жителів, які придбали будинок як – здається – джерело будівельних матеріалів. Вони побудували собі хліви, стодоли та інші господарські приміщення. На початку 60-х років від церкви залишився лише метровий підмурівок, на якому де-не-де видно фрагменти білявого тинку на червоній цеглі. До цього рівня церква засипана щебнем, землею, елементами конструкцій, які з часом гниють і заростають травою та бур’яном. Немов паралельно з величезною церквою Нагірного в Радимні зникає її на дванадцять років старша церква у Лазах. Тим чином у самому центрі села з’являється «церквисько». Знищення відбувається привселюдно та поетапно. Нові жителі Лазів звикають бачити ту гору каміння; ноги уже машинально обходять місце, яке треба оминути. Здається, це не проблема, що в селі роками немає святині. На недільні літургії ходять за кілька кілометрів до сусідніх Мощан, де користуються каплицею при старечому домі. Лише у 2015 році їм вдається побудувати сучасний костел і створити новий центр життя села. «Церквисько» – за 25 кроків від нього. У 2019 році завдяки фінансуванню управління ґміни Радимно та приватним пожертвам вдається розкопати і вивезти щебінь та все, що поросло навколо за майже 60 років. При нагоді виявляється, що під землею збереглися несподіванки: оригінальна плитка, яка вкривала підлогу святилища і сакристії. Її виробляло підприємство «Barta&Tichy» з Праги, а постачав і встановлював у Львові та довколишніх регіонах піонер будівельної промисловості на Галичині – професор Іван Левинський. Василь Нагірний, якого з Левинським поєднували не лише будівничі справи, а й відкрита народницька позиція та активна суспільно-політична діяльність, завжди ставив плитку Левинського у своїх будівлях. Утім, далеко не кожне село могло собі дозволити керамічне покриття на підлозі святині – і це показує ще одну особливість церкви святого Миколая в Лазах. Та дає уявлення про декоративні деталі потужної споруди в сусідньому Радимні. Той великий, металевий хрест, що стоїть на цвинтарі, – це ініціатива одного місцевого поляка. Він сам запитав мене, що може для нас зробити. Потім, коли я розповідав про це в селі, мені сказали: «Ти не знаєш? То ж його батько розбирав ту церкву». Я собі думаю: хто знає, може, його чи батька мучило сумління? Тьмяні кольори Під час археологічних розкопок у Лазах дослідники знайшли фрагменти глиняного посуду з часів бронзової доби. Це спричинило великий ажіотаж. Плитка, що має більш ніж сто років, на фоні такої знахідки вже не є сенсацією. Отже, уже рік у Лазах – просто неба, як у Помпеях – серед трави і каміння лежить собі відносно добре збережена різнобарвна цементна плитка. Кольорове «церквисько», що дійшло до наших днів випадково, у цьому регіоні – абсолютно виняткове. Ще один блискучий фрагмент мозаїки небажаної багатокультурності на карті Підкарпаття. Або лише така собі цікавинка, виняток. Черговий пункт у записах Google і сайтах для мандрівників. Якщо придивитися зблизька – кольори тьмянішають. І в ширшій перспективі все це відображає незмінний статус: нічиє і не таке. * * * Інформація про церкву в Радимні подана за статтею Євгена Місила; населення Лазів – за даними сайту «Apokryf Ruski»; розповідь про Василя Нагірного та церкву в Лазах – на основі публікації «Нагірні, Леви: історія Родини»; консультували щодо походження плитки Арета Ковальська (Forgotten Galicia) та Тетяна Казанцева (Музей Івана Левинського). Спогади та прогулянка по Лазах – від уродженця села Андрія Чорного. Авторка Кася Комар-Мацинська, Наше Слово, Варшава Фото авторки статті


Мнения Смерть Богдана Ступки\nЗавжди Богдан Сильвестрович був таким, завжди! Він, як ніхто, вмів носити капелюха, що зближувало його з моїми уявленнями про стиль Леся Курбаса. Учень Бориса Тягна, він по школі був "онуком" Курбаса. А ще й львівський парубоцький шик, що був на межі батярства і академічного фасону, а ще гени, а ще – юнацькі враження від моря музики, що оточувало його – статиста у львівській Опері. Ось звідки оце усе! Мій батько теж був львівським стилягою і зіркою балів, поки ми не переїхали у Черкаси…\nВродженим інтелігентом був Ступчин дядя Ваня – з його пронизливим монологом "а я б міг стати Шопенгауером!..". А поруч, у "Дикому ангелі" – маленька роль сантехніка, неймовірно гротескова і трагічна. І звичайно ж, Артуро Уї, у легендарній виставі Валентина Козьменко-Делінде на малій сцені театру Франка. Роль ця, як й уся вистава, були маніфестом нового українського театру. Ступка наче брав тебе всього, гіпнотично оволодівав твоєю волею і вів по лабіринтах страху, народжуючи усвідомлення власної беззахисності у тоталітарному світі. Його Уї й сам боявся, і цей страх призводив до жорстокості. Чи мала ця вистава, у підніжжя ЦК КПУ, шанси на публічний показ? Жодних! Але її на безкінечних "закритих прогонах" передивився увесь театральний Київ. Малу сцену закрили пожежники – це був єзуїтський спосіб знищити виставу, та й осередок молодої режисури.\nСаме у ті дні, під час Андроповських шмонів, у театрі Франка відбулись загальні збори – треба було виконати чергову настанову керівної сили і обрати у колективі Комісію з партійного контролю. Безпартійний Ступка на цих зборах не сів у партері, а зайняв ложу бенуар, вже цим жестом відсторонюючись від безглуздя. Але коли директор і голова парткому (не називаймо прізвищ) перейшли на пафос – встав і спокійно так, безконфліктно сказав: "Ну добре, ми створимо ще одну комісію, щоби вона слідкувала за нами, потім – ще одну комісію, щоби вона слідкувала за цією комісією… А скажіть, коли ми будемо створювати нові вистави, нові образи?". Директор дозволив собі сказати фразу, яка приголомшила: "Ступка! Якщо ви думаєте, що незамінні – ми швидко знайдемо вам заміну".


Готуємо вершкове масло в домашніх умовах – ЦЕ EASY\nГотуємо вершкове масло в домашніх умовах\nСьогодні я хочу поділитися з вами геніально простим та швидким способом приготування вершкового масла у домашніх умовах. Знадобиться всього 1 інгредієнт, 10 хвилин вашого часу, і натуральне вершкове масло без будь-якої хімії та добавок на вашому столі, в каші, і на бутербродах!\nСпробуйте, приготувати масло самостійно, ви будете здивовані як це легко, швидко та просто. Шкода, що я не дізналася цей простий спосіб раніше.\nДля приготування вершкового масла нам знадобиться:\n1 літр вершків, жирністю, 33%.\n1. Виливаю холодні вершки у миску. Вони повинні бути холодні – прямо з холодильника, завдяки цьому вершки швидше і краще збиваються.\n2. Збивайте на середній швидкості міксера.\n3. Можна збивати будь-яку кількість вершків, стільки – скільки поміститься у чашу для міксера.\n4. Коли вершки вже збиваються близько хвилини подивіться що виходить.\n5. Коли вершки збиті до трохи густої консистенції – вони чудово підходять для приготування десертів, кремів, тортиків і мороженого.\n6. Продовжуйте збивати.\n7. Вершки стали ще густішими. І з них вийде чудовий крем для торта, якщо додати цукрову пудру. Але ми робимо масло, тому продовжуємо збивати.\n8. Швидкість можна збільшити до максимальної або збивати вершки на середній швидкості.\n9. Подивіться, вершки стали більш густими та вже починають розшаровуватися.\n10. Ось такі вони густі. Ну а ми продовжуємо збивати масло з вершків.\nЗагалом, все, що нам потрібно зробити для приготування вершкового масла в домашніх умовах – це надати всю роботу міксеру, більше по суті, і нічого робити не потрібно. Все настільки просто, що впораються навіть діти.\nМожна почистити стінки миски, щоб маслиця вийшло більше, і нічого не пропало.\nІ ось подивіться, які пухкі вже стали вершки і це те, що потрібно. Це означає, що вже зовсім скоро з вершків вийде масло.\n11. Ще трохи збиваємо. Швидкість міксера зберігайте середньою чи високою. І ось-ось настане кульмінаційний момент і ми отримаємо те, заради чого затіяли всю цю історію. Сироватка відокремиться і в нас вийде готове вершкове масло. Можна трохи зменшити швидкість міксера, щоб рідка сироватка не розплескалася від високих обертів міксера і не забризкала кухню.\nОсь воно – справжнє вершкове масло.\nПросто на очах відбувається маленьке кулінарне диво. Для дітей весь цей процес є справжнісінький фокус\n12. Тепер візміть миску, налийте до неї холодної води.\n13. Зніміть олію з віночка. Мені зручніше та швидше робити це руками. Але можна взяти лопаточку або одягти рукавички.\n14. І тепер просто збираю масло в одну велику грудку.\n15. Трохи промиваю його у холодній воді та віджимаю.\nМожна залишати масло в мисці, щоб з нього вийшло ще більше зайвої вологи – пахти/сироватки.\nМасло дуже м’яке, пластичне дуже смачне і головне – НАТУРАЛЬНЕ! А як воно пахне – друзі, це справжнісінький запах вершкового масла.\nМожна їсти одразу.\nА можна загорнути в харчову плівку і прибрати в холодильник на годинку, щоб олія застигла.\nОскільки масло дуже м’яке можна надати йому будь-яку форму. Можна згорнути ковбаскою. А можна зробити у формі прямокутного бруска, як у магазині.\nЗ 1 літра вершків у мене вийшло 390 г натуральної вершкового масла. Вершки можна придбати на ринку або в магазині. Головне, щоб вершки були із коров’ячого молока (не рослинні).\nЯ навіть спробувала перетопити цю олію і в мене вийшло справжнє топлене масло.\nДрузі, якщо вам сподобався рецепт, напишіть, будь ласка, в коментарях.\nВсім смачного, прекрасного настрою, будьте здорові, готуйте натуральну домашню олію та будьте щасливі!\nPREVIOUS Попередній запис: Батьки чоловіка без попередження вигнали нас з житла\nNEXT Наступний запис: 15 років все було добре, а тепер він раптом згадав мою зраду


Мешканці області сплатили до бюджетів 2,7 мільярда гривень • Новий Чернігів\nЗа січень-лютий поточного року до бюджетів усіх рівнів платниками сплачено 1,9 млрд грн податків, зборів та обов’язкових платежів, повідомили у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області. Приріст до минулого року становить 10,5 %, або майже на 180 млн грн більше минулорічного показника.\nДо державного бюджету спрямовано 847,6 млн гривень, що становить майже 45 %, сплачених податків за цей період. Збір платежів перевищив минулорічний на 3,1 % або на 25,1 млн грн, в основному за рахунок зростання сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору (на 17,4 % або на 39,8 млн гривень).\nДо місцевих бюджетів усіх рівнів платниками перераховано 1047,5 млн гривень податків. Факт минулого року перевищено на 17,3 % або на 154,5 млн грн за рахунок зростання сплачених сум по всіх бюджетоформуючих податках: податку на доходи фізичних осіб сплачено більше на 16,7 % (86,2 млн грн), податку на майно – на 22,4 % (28,5 млн грн), єдиного податку з підприємницької діяльності – на 11,6 % (21,1 млн грн), рентної плати за користування природними ресурсами – на 29,9 % (10,3 млн грн), акцизного податку від реалізації підакцизних товарів – на 23,1 % (4,4 млн грн).\nПереважна більшість коштів до бюджетів усіх рівнів сплачена платниками самостійно (98,3 % загальної суми), від проведення контрольно-перевірочної роботи надійшло 5,3 млн грн та від застосування заходів стягнення боргу – 9,2 млн гривень.\nКрім того, страхувальниками для перерахування до Пенсійного та інших фондів сплачено 798,5 млн грн єдиного внеску на загальнодержавне обов’язкове соціальне страхування. Минулорічний рівень перевищено на 15,7 % або на 108,6 млн гривень. Відсоток добровільної сплати ЄСВ залишається значним (99 %).\nУспіх чернігівської боксерки\nЗаконом України від 16 січня 2020 року удосконалено податкове законодавство. Повідомляє ДПС у Чернігівській області. Зміни торкнулись і місцевих податків, а саме: - змінюються строки прийн\nКошти надійшли від установ сфери державного управління, освіти та охорони здоров’я, промислових підприємств. За січень 2020 року місцеві бюджети Чернігівщини отримали майже півмільярда гривень. На


Туалетний стіл Тиса АКМ БС-01 — купити за 3266 грн в Києві | Lamelio\nСпальні Туалетні столики Туалетний стіл Тиса АКМ БС-01\nТиса АКМ БС-02 →\n← Метал-Дизайн Дуо LOFT (Металл-Дизайн)\nХарактеристики. Ширина - 1 м; Висота - 0,8 м; Глибина - 0,4 м. Туалетний столик Тиса АКМ БС-01 виготовляється з ЛДСП 1,6 см. Торці покриті кромочним шаром ПВХ 2 мм, меламіновим покриттям. Виріб з роликовими напрямними. Можлива комплектація телескопічними напрямними. Шановні покупці! Відбулися зміни у формуванні цін. 1. При замовленні стандартного виробу: корпус в одній колірній гамі, а стільниця в іншому колірному виконанні або все зроблено в єдиному кольорі - традиційний виріб за вартістю, вказаною в прайсі. Розташування і дзеркала не вплинуть на ціноутворення. 2. При коригуванні колірної гами, при якому змінюються структурні компоненти забарвлення на «Нестандарт», до ціни готового виробу додається 10%. 3. При зміні конструктивних елементів виробу (розмір, комплектація та ін.) остаточна ціна уточнюється у менеджера. Виріб виготовляється в будь-якому колірному виконанні відповідно до заявленої палітри. Надбавка стягується в разі зміни структури забарвлення елементів.\nОпис Туалетний стіл Тиса АКМ БС-01\nФотографії Туалетний стіл Тиса АКМ БС-01


Діти впливають на тривалість життя батьків\nУ сучасному суспільстві активно пропагуються певні соціальні установки, звеличується роль материнства і дитинства. Жінка, яка не може виконати покладену на неї репродуктивну функцію, мучиться різними фобіями і нав'язливими думками, в окремих випадках навіть виникає шизоїдна симптоматика.\nБездітні жінки вмирають у відносно молодому віці в чотири рази частіше, ніж ті, у кого є свої або усиновлені діти. У чоловіків в аналогічній ситуації смертність вища у два рази.\nДо такого висновку прийшли дослідники з університету Орхус у Данії (проаналізувавши дані 21 276 бездітних парах, які проходили лікування за допомогою екстакорпорального запліднення (ЕКЗ) з 1994 по 2005 рік).\nУчені виявили, що у жінок, які не народжували, більше шансів померти передчасно, ніж у жінок, які змогли завагітніти і народити. Також дослідження показало, що ті, у кого ЕКЗ вдалося (як і у тих, хто усиновив дитину), в два рази менше ризик виникнення захворювань, пов'язаних із розладами психіки.\nПри цьому підкреслюється, що ризик ранньої смерті був все ж досить низький: за 11 років дослідження померли всього 316 осіб (220 жінок і 96 чоловіків).\nМожливо, що ризик смерті від нещасних випадків, хвороб системи кровообігу, онкологічних захворювань та травм у сімейних пар, які мають дітей, набагато нижча через зміни життєвих пріоритетів. Це зміна передбачає зміщення домінати в бік збереження сім'ї. Ще однією причиною довголіття є значна сімейна підтримка, що надається виросли дітьми, і почуття стабільності, що відчувається батьками.\nНавпаки, у бездітних людей дещо інший уклад життя, вони більш схильні до подорожей, екстремальних видів спорту, більш імовірно також наявність у них шкідливих звичок ― куріння і пристрасті до алкоголю.\n«Наше дослідження не було достатньо великим, щоб довести, що ризик самогубств вищий у бездітних пар, але достовірно відомо, що число нещасних випадків значно вище: сімейні пари менш схильні купувати великий мотоцикл або швидкісний автомобіль, вони скоріше виберуть повільний сімейний мінівен», ― зазначив автор проекту, професор Есбен Аджербо.\nОсновною причиною смертності відносно молодих чоловіків і жінок у досліджуваній групі вчених вважають вплив різних факторів стресу, в тому числі в результаті численних невдалих спроб ЕКЗ.\nУ молодому віці, коли життя таке бурхливе, ця проблема не так відчутна, але вже до 30 років ситуація різко змінюється. Відбувається зміна пріоритетів, і відсутність дітей сприймається як неповноцінність. У зв'язку з цим відбувається наростання депресивних станів і зниження мотивації до життя. А пройшовши через невдалу процедуру лікування безпліддя, люди впадають у відчай, і депресивний стан посилюється, що призводить до зниження захисних властивостей організму.\nУ сучасному суспільстві активно пропагуються певні соціальні установки, звеличується роль материнства і дитинства. Жінка, яка не може виконати покладену на неї репродуктивну функцію, мучиться різними фобіями і нав'язливими думками, в окремих випадках навіть виникає шизоїдна симптоматика, зазначили автори статті.


Створення української хокейної ліги відкладається - Тільки п'ять клубів підтвердили свою участь в чемпіонаті | СЬОГОДНІ\nСтворення української хокейної ліги відкладається\nТільки п'ять клубів підтвердили свою участь в чемпіонаті\nУ липні 2014 року, в українському хокеї, обговорювалося створення Української хокейної ліги (УХЛ) і проведення під її егідою чемпіонату України з хокею сезону 2014-2015. З клубами України, які були зацікавлені в участі, ініціативною групою було проведено зустрічі, велася розробка документації та інші підготовчі роботи, необхідні для реалізації проекту.\nНа жаль, тільки 5 клубів змогли підтвердити свою участь у рамках встановленого терміну. Як наслідок, Українська хокейна ліга не буде сформована в цьому сезоні.\nУХЛ не звертатиметься до національної федерації за правами на проведення чемпіонату України з хокею і, швидше за все, як і в сезоні 2013-2014, він буде організований і проведений Федерацією хокею України.\nСпонсори були зацікавлені в створенні професійного національного чемпіонату, під назвою Українська хокейна ліга. Був сформований і опрацьовувався формат співпраці, а також комплекс організаційних заходів для створення конкурентоспроможного спортивного продукту. Однак, умови для створення та залучення необхідного суспільного інтересу, залучення спонсорів, не можуть бути сформовані за наявності лише п'яти клубів, які можуть виконати необхідні організаційні умови. Істотну роль у відмові від створення в УХЛ зіграв і той факт, що серед клубів, які не змогли підтвердити свою участь, виявилися навіть такі відомі команди як ХК "Сокіл" і діючий чемпіон ХК "Компаньйон-Нафтогаз".\nхокей Сокіл Київ Компаньйон УХЛ


я, БУХГАЛТЕР, зобов'язуюся навчити це дитя проклинати Душі шляхом заманювання їх у підступну мережу Цифр, Форм, Позовів та Репресалій\nМістер Ді сидів у великому кріслі. Його пояс на штанях був ослаблений, на колінах лежали вечірні газети. Він мирно попихкував люлькою і насолоджувався життям. Сьогодні йому пощастило продати два амулети і пляшку приворотного зілля; дружина домовито господарювала на кухні, звідки долинали апетитні аромати; та й люлька курилася легко. Задоволено зітхнувши, містер Ді позіхнув і потягнувся.\nЧерез кімнату майнув його дев’ятирічний син Мортон, навантажений книгами.\n- Як справи у школі? – окликнув його містер Ді.\n- Нормально, – відповів хлопчик, сповільнивши кроки, але не зупиняючись.\n- Що там у тебе? – запитав містер Ді, вказавши на оберемок книг у руках сина.\n- Так, підручники з бухгалтерського обліку, – промовив Мортон, дивлячись кудись убік і зник у своїй кімнаті.\nМістер Ді підтяг ремінь, квапливо накинув сорочку і відчинив вхідні двері. На порозі стояла міс Грииб, вчителька і класний керівник його сина – четверокласника.\n- Будь ласка, заходьте, міс Грииб, – запросив Ді. – Дозвольте вас чим-небудь почастувати?\n- Мені ніколи, – сказала міс Грииб і, підперши боки, застигла на порозі. Сиве розпатлане волосся, вузьке довгоносе обличчя й червоні сльозливі очі робили її на диво схожою на відьму. Що, власне й не дивно, адже міс Грииб і справді була відьмою.\n- Я прийшла поговорити про вашого сина, – заявила вчителька.\n- Сподіваюся, він не пустує? – с тривогою вимовила вона.\n- Сьогодні ми писали річну контрольну. Ваш син ганебно провалився.\n- О, боже, – сказала місіс Ді. – Це, напевно, весна…\n- Весна тут ні до чого, – урвала міс Грииб. – Минулого тижня я задала Великі Закляття Кордуса, першу частину. Ви ж знаєте, наскільки вони прості. Він не вивчив жодного.\n- Гм, – промовив містер Ді.\n- З біології він не має ані найменшого уявлення про основні магічні трави. Ані найменшого.\n- Немислимо! – сказав містер Ді.\nМіс Грииб зловісно розсміялася.\n- Мало того, він геть забув Таємний алфавіт, який ми вчили в третьому класі. Забув Захисну Формулу, забув імена дев’яноста дев’яти молодших бісів Третього кола, забув навіть той мізер, який знав з географії Пекла. І що найгірше – він просто не бажає вчитися.\nМістер і місіс Ді мовчки перезирнулися. Усе це було дуже серйозно. Якоюсь мірою хлоп’яча неуважність була припустимою і навіть заохочувалася, тому що свідчила про силу характеру. Але дитина повинна знати основи ремесла, якщо сподівається коли-небудь стати повноцінним чаклуном.\n- Скажу прямо, – вела далі міс Грииб, – у давні часи я б його відрахувала, і оком не зморгнувши. Але зараз нас лишилося так мало.\nНа сьогодні тих, що володіли Давнім Мистецтвом, можна було перерахувати на пальцях. Вони зберігали його та викладали дітям у таких навчальних закладах, як приватна школа міс Грииб для дітей чарівників. Це була спадщина і священний скарб.\n- Це ж треба – хотіти стати бухгалтером! – сказала вчителька. – Не розумію, де він цього набрався. – Вона докірливо поглянула на містера Ді. – Не розумію, чому цю дурну забаганку не роздавили в зародку.\nМістер Ді відчув, як його обличчя наливається кров’ю.\n- Майте на увазі – доки в Мортона в голові ця дурня, він не зможе приділяти належну увагу Тавматургії!\nАле хто міг знати, що ця безневинна витівка переросте в нав’язливу ідею?\n- Міс Грииб, уся надія на вас. Що ви порадите?\n- Все, що могла, я зробила, – відповіла вчителька. – Лишається одне – викликати Борбаса, Демона Дітей. Але це, природно, маєте вирішити ви самі.\n- О, навряд чи все так серйозно, – швидко промовив містер Ді. – Виклик Борбаса – крайній захід.\n- Повторюю, вирішувати вам, – сказала міс Грииб. – Хочете, викликайте, хочете, ні. Але за нинішнього стану справ, вашому синові ніколи не стати чарівником.\nВона обернулася і попрямувала до виходу.\n- Може залишитесь чашечку чаю? – поспішно запропонувала місіс Ді.\n- Ні, я спізнююся на шабаш відьом у Цинцинаті, – кинула міс Грииб і зникла в клубах помаранчевого диму.\n- Фе. – сказав він. – Могла б скористатися ароматизованим видом.\n- Старомодна, – пробурмотіла місіс Ді.\n- Після вечері, – нарешті вирішив містер Дні, – я з ним побалакаю. По-чоловічому. Впевнений, що ми обійдемося без втручання демонів.\n- Гаразд, – сказала місіс Ді. – Сподіваюся, ти зможеш його напоумити.\n- Моя печеня! – раптом згадала місіс Ді, і вогники згасли. Вона поспішила на кухню.\nВечеряли мовчки. Мортон знав, що приходила вчителька, і їв, немов почуваючи свою провину, час від часу поглядаючи на батька. Містер Ді різав м’ясо, суворо насупивши брови. Місіс Ді навіть не намагалася заговорити.\n- Мабуть, почнемо, - сказав містер Ді. Він допив каву, витер рот і підвівся. – Спробую переконати його. Де мій Амулет Переконання?\n- Ось він, – сказала вона, витягаючи його з книги в яскравій обкладинці. – Я ним користувалася замість закладки.\nМістер Ді сунув амулет до кишені, глибоко зітхнув і попрямував до кімнати сина.\nМортон сидів при своєму столі. Перед ним лежав записник, помережений цифрами й дрібними акуратними записами; а також шість ретельно загострених олівців, гумка, рахівниця та іграшковий арифмометр. Над краєм столу загрозливо навис стос книг: “Гроші” Римраамера, “Практика банківського обліку” Джонсона і Келоуна, “Курс лекцій для державних фінансових інспекторів” Елмана та з десяток інших.\nМістер Ді відсунув убік розкиданий одяг і звільнив собі місце на ліжку.\n- Як справи, синку? – запитав він найдобрішим голосом, на який був здатний.\n- Усе гаразд, тату! – відгукнувся Мортон. – Я дійшов до четвертого розділу “Основ бухгалтерського обліку”, відповів на всі запитання…\n- Синку, – м’яко перервав його Ді, – я маю на увазі заняття в школі.\nМортон знітився і зачовгав ногами по підлозі.\n- Адже ти знаєш, у наш час мало кому з хлопчиків випадає нагода стати чарівником.\n- Так, знаю. – Мортон різко відвернувся і високим нервовим голосом вимовив: – Але, тату, я хочу бути бухгалтером. Дуже хочу, тату.\nМістер Ді похитав головою.\n- У нашій родині, Мортоне, завжди були самі чарівники. Уже понад одинадцять століть прізвище Ді відоме в надприродних колах.\nМортон продовжував дивитися у вікно й човгати ногами.\n- Адже ти не хочеш мене засмучувати, , синку? – Містер Ді сумно посміхнувся. – Розумієш, бухгалтером може бути кожний. Але лише лічені одиниці здатні опанувати мистецтво Чорної Магії.\nМортон відвернувся від вікна, узяв зі столу олівець, спробував чи гострий, і почав повільно обертати у пальцях.\n- То як, синку? Можеш ти займатися ретельніше, щоб міс Грииб була задоволена?\nМортон похитав головою.\n- Я хочу бути бухгалтером.\nМістер Ді зусиллям волі вгамував гнів. Що сталося з Амулетом Переконання? Може, заклинання ослабло? Треба було підзарядити його…\n- Мортоне, – вимовив він сухо. – Я всього лише Адепт Третього ступеня. Мої батьки були дуже бідні і не могли послати мене вчитися до університету.\n- Знаю, – прошепотів хлопчик.\n- Я хочу, щоб у тебе було все те, про що я міг лише мріяти. Мортоне, ти можеш стати Адептом Першого ступеня. – Містер Ді задумливо похитав головою. – Це буде важко. Але ми з твоєю мамою зуміли відкласти трохи грошей і якось назбираємо решту суми.\nМортон покусував губи і обертав олівець.\n- Синку, Адептові Першого ступеня не доведеться працювати в магазині. Ти можеш стати Прямим Виконавцем Волі Диявола. Прямим Виконавцем! Що ти на це скажеш?\nНа якусь мить Ді здалося, що його син зворушений. Губи Мортона розкрилися, очі підозріло заблищали. Але потім хлопчик поглянув на свої книги, рахівницю та іграшковий арифмометр.\n- Я буду бухгалтером, – сказав він.\n- Побачимо! – терпець містера Ді остаточно урвався. – Ні, хлопче, ти не будеш бухгалтером, ти будеш – чарівником. Так було краще для твоїх рідних, так буде краще і для тебе, присягаюся усім, що є проклятого на світі! Ти ще пригадаєш мої слова.\nІ він вибіг з кімнати.\nМортон одразу повернувся до своїх книг з обліку.\nМістер і місіс Ді мовчки сиділи на дивані. Місіс Ді в’язала, але думки її були зайняті іншим. Містер Ді сумно дивився на витертий килим у вітальні.\n- Ми його зіпсували, – нарешті вимовив містер Ді. – Одна надія – на Борбаса.\n- О, ні! – злякано вигукнула місіс Ді. – Він надто малий.\n- Хочеш, щоб твій син став бухгалтером? – гірко запитав містер Ді. – Хочеш, щоб він цілими днями длубався у цифрах замість того, щоб займатися важливою роботою Диявола?\n- Звісно, ні, – сказала дружина. – Але Борбас…\n- Знаю. Я сам почуваюсь убивцею.\nЯкийсь час вони сиділи мовчки. Потім місіс Ді сказала:\n- Може, дідусь міг би щось зробити. Він завжди любив хлопчика.\n- Мабуть, – задумливо вимовив містер Ді. – Але чи варто його турбувати? Зрештою, старий уже три роки як мертвий.\n- Знаю, – сказала місіс Ді, розпускаючи неправильний вузол на плетиві. – Однак третього нам не дано: або дідусь, або Борбас.\nМістер Ді погодився. Звісно, неприємно порушувати спокій Мортонового дідуся, але звертатися до Борбаса – набагато гірше. Містер Ді негайно зробив необхідні приготування, щоб викликати свого покійного батька.\nВін змішав докупи блекоту, розмелений ріг однорога, болиголов, додав уламок драконового зуба і все це помістив на килимі.\n- Де моя чарівна паличка? – запитав він дружину.\n- Я поклала її в сумку до твоїх ключок для гольфу, – відповіла вона.\nМістер Ді дістав чарівну паличку і змахнув нею над сумішшю. Потім пробурмотів три слова Закляття Вивільнення і голосно назвав ім’я батька.\nНад килимом одразу ж здійнявся струмінь диму.\n- Добрий вечір, дідусю Ді. – Сказала місіс Ді.\n- Вибач, що турбуємо, тату, – почав містер Ді. – Справа в тому, що мій син – твій онук – відмовляється стати чарівником. Він хоче бути… рахівником.\nСтрумінь диму затремтів, потім розпрямився і набрав форми знаку Старої Мови.\n- Так, – відповів містер Ді. – Ми намагалися його переконати, але він впертий хлопець.\nДим знову затремтів і склався в інший знак.\n- Гадаю, це найкраще, – погодився містер Ді. – Якщо налякати його до півсмерті, він раз і назавжди забуде про свої бухгалтерські вигадки. Це жорстоко – але краще, ніж Борбас.\nСтрумінь диму кивнув і попрямував до кімнати хлопчика. Містер і місіс Ді сіли на дивані.\nДвері до кімнати Мортона відчинилися, наче від протягу, і з тріском захлопнулися. Мортон підвів погляд, насупився і знову схилився над книгами.\nДим набрав форми крилатого лева з хвостом акули. Страховисько загрозливо заревло, ощирило ікла і приготувалося до стрибка.\nМортон поглянув на нього, підвів брови і почав записувати до зошита колонку цифр.\nЛев перетворився на триголового дракона, від якого огидно тхнуло кров’ю. Викидаючи язики полум’я, дракон рушив на хлопчика.\nМортон закінчив додавати, перевірив результат на рахівниці й поглянув на дракона.\nЗ несамовитим лементом дракон перетворився на гігантського кажана, він закружляв довкола голови хлопчика, стогнучи і видаючи пронизливі та невиразні звуки.\nМортон посміхнувся і знову перевів погляд на книги.\nМістер Ді не витримав.\n- Чорт забирай! – вигукнув він. – Ти не злякався?!\n- А чого мені лякатися? – здивувався Мортон. – Це ж дідусь!\nКажан розчинився в повітрі, а на його місці утворився струмінь диму, сумно кивнув містерові Ді, вклонився місіс Ді і зник.\n- До побачення, дідусю! – попрощався Мортон. Потім встав і зачинив двері до своєї кімнати.\n- Так і є, – сказав містер Ді. – Хлопець страшенно самовпевнений. Доведеться кликати Борбаса.\n- Ні! – запротестувала дружина.\n- Не знаю, – промовила місіс Ді, ледь не плачучи. – А тобі відомо, що Борбас робить з дітьми… Після зустрічі з ним, вони стають не схожими на себе.\nОбличчя містера Ді було тверде, мов граніт.\n- Я знаю, але нічого не вдієш.\n- Він ще такий малий! – заблагала дружина. – Це така травма для дитини!\n- Що ж, застосуємо для лікування всі засоби сучасної медицини, – заспокійливо вимовив містер Ді. – Знайдемо найкращого психоаналітика, грошей не пошкодуємо… Хлопчик повинен бути чарівником.\n- Тоді починай, - сказала місіс Ді, не приховуючи своїх сліз. – Але будь-ласка не змушуй мене допомагати тобі.\nУсі жінки однакові, подумав містер Ді, коли треба виявити твердість – перетворюються на желе. З важким серцем він почав приготування, для виклику Борбаса, Демона Дітей.\nСпершу довелося ретельно накреслити пентаграму довкола двенадцатикінечної зірки, в яку була вписана нескінченна спіраль. Далі настала черга трав та екстрактів – дуже дорогих, але абсолютно необхідних. Залишалося лише накреслити Захисне Закляття, щоб Борбас не міг вирватися на волю і знищити всіх, потім трьома краплями крові гіпогрифа…\n- Де у нас кров гіпогрифа?! – роздратовано запитав містер Ді, порпаючись у серванті.\n- На кухні, у пляшці з-під аспірину, – відповіла місіс Ді, витираючи сльози.\nНарешті усе було готове. Містер Ді запалив чорні свічки і вимовив слова Звільнення від Оковів.\nУ кімнаті одразу стало дуже спекотно, лишалося тільки Назвати Ім’я.\n- Мортоне, – покликав містер Ді. – Ходи-но сюди.\nМортон відчинив двері і вийшов з кімнати, міцно стискаючи в руках одну зі своїх бухгалтерських книг. Він видавався зовсім маленьким і таким беззахисним.\n- Мортоне, зараз я прикличу Демона Дітей. Не змушуй мене цього робити, синку.\nХлопчик сполотнів і притулився до дверей, але вперто замотав головою.\n- Що ж, гаразд, – промовив містер Ді. – БОРБАСЕ!\nПролунав гуркіт грому, війнуло жаром, і з’явився Борбас, головою підпираючи стелю. Він зловісно посміхався.\n- А! – заревів демон громовим голосом. – Маленький хлопчик!\nМортон розкрив рот щелепа його відвисла, очі викотилися з орбіт.\n- Неслухняний маленький хлопчик, – промовив Борбас, зареготав і рушив уперед; за кожним його кроком здригався весь будинок.\n- Прожени його! – вигукнула місіс Ді.\n- Не можу, – зривистим голосом промовив її чоловік. – Поки він не зробить свою справу, це неможливо.\nДемон простягнув величезні лапи до Мортона, але хлопчик швидко розкрив книгу.\n- Врятуй мене! – закричав він.\nТієї ж миті в кімнаті виник високий, страшенно худий дідуган, з голови до п’ят вкритий чорнильними плямами й бухгалтерськими звітами. Його оці зяяли двома порожніми нулями.\n- Зико-пико-рил! – промовив Борбас, обертаючись до незнайомця. Однак худий дідуган зареготав і сказав:\n- Контракт, укладений з Вищими Силами, може бути не тільки оскаржений, але й анульований як недійсний.\nДемона відкинуло назад; падаючи, він зламав стілець. Борбас зіп’явся на ноги (від люті його шкіра набула буряково-червоного відтінку) і промовив Головне Демонічне Заклинання:\n- ВРАТ ГАТ ГО!\nАле худий дідуган затулив собою хлопчика і вигукнув слова Анулювання:\n- Завершення, Анулювання, Припинення, Відмова, Скасування й Смерть!\nБорбас жалібно заскиглив, позадкував, намацуючи у просторі вихід; стрибнув туди і зник.\nВисокий худий дідуган повернувся до містера й місіс Ді, що забилися у кут вітальні, і промовив:\n- Знайте, що я – Бухгалтер. Знайте також, що це Дитя підписало зі мною Договір, ставши моїм Учнем і Служником. У свою чергу, відповідно до надаваних послуг я, БУХГАЛТЕР, зобов’язуюся навчити його проклинати Душі шляхом заманювання їх у підступну мережу Цифр, Форм, Позовів та Репресалій. Ось подивіться – моє тавро на ньому!\nБухгалтер підняв праву руку Мортона і продемонстрував чорнильну пляму на середньому пальці. Потім він повернувся до хлопчика і сказав лагідним голосом:\n- Завтра, дитино, ми розглянемо деякі аспекти теми “Ухилення Від Прибуткового Податку як Шлях до Прокляття”.\n- Так, сер, – радісно відгукнувся Мортон.\nНаостанок суворо поглянувши на родину Ді, Бухгалтер розтанув у повітрі.\nЗапала тиша. Потім містер Ді обернувся до дружини.\n- Що ж, – сказав він. – Коли хлопець так хоче бути бухгалтером, то особисто я йому не заважатиму.


Вчора, відбулася XXI сесія восьмого скликання | Віньковецька селищна рада\n» Новини » Вчора, відбулася XXI сесія восьмого скликання\nВчора, відбулася XXI сесія восьмого скликання\nНа сесію прибуло 18 депутатів із 26 обраних, також були запрошені керівники комунальних установ та відділів селищної ради, представники громадськості та ЗМІ.\nПісля колективного виконання гімну, присутні вшанували хвилиною мовчання усіх загиблих у війні з російським агресором.\nДалі депутати ознайомились та проголосували за порядок денний, який включав 20 питань.\nСпершу народні обранці проголосували за визнання повноважень депутата Віньковецької селищної ради Нів’євського Володимира Віталійовича.У зв'язку зі складанням повноважень депутата Мельника Василя Степановича від фракції ВО «Батьківщина». Також депутати проголосували за оновлений склад постійних депутатських комісій, депутата ПІБ включено до складу постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони історичних пам’яток та благоустрою.\nЗаслухати звіти старостів та виконання програми соціально-економічного розвитку за 2021 рік. Через воєнні дії, на жаль, не вдалося організувати зустрічей із громадськість для публічного звітування. Впевнені, що наступного року, після нашої ПЕРЕМОГИ, ми обов’язково зберемося всі разом в залі селищної ради та старостатів для широкого обговорення усієї роботи проведеної в громаді та планів на майбутнє.\nПроголосували за передачу матеріальних цінностей з балансу Віньковецької селищної ради на баланс КП «Віньковецький комунсервіс» - передали LED - лампи для вуличного освітлення.\nТакож надано згоду виставити на аукціон для передачі в оренду будівлю колишньої Центральної районної бібліотеки, якщо знайдеться інвестор – громада зможе отримувати кошти від оренди цього приміщення.\nПроголосували за затвердження розпорядження голови, що стосувалося дозволу на використання продуктів харчування та транспорту, які знаходяться на балансі відділу освіти, молоді та спорту для потреб оборони. Наразі, на складах відділу освіти знаходять продукти, які швидко псуються – працівники відділу освіти – організували волонтерські кухні та із цих продуктів будуть готувати продовольчі вантажі для посилання на передову та для територіальної оборони нашої громади.\nТакож депутати підтримали рішення щодо використання комунального майна Віньковецької селищної ради в умовах правового режиму воєнного стану. В цей період майно селищної ради може бути використаним для потреб оборони.\nДепутати підтримали рішення про визнання гуманітарною допомогою товарів.\nВідповідно до Закону України «Про гуманітарну допомогу» гуманітарна допомога — цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.\nГуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об'єктивних потреб, згоди її отримувачів.\nПроголосували за передачу земельної ділянки в постійне користування КНП «Віньковецька багатопрофільна лікарня» Віньковецької селищної ради. Раніше ця ділянка була в постійному користуванні КНП «Віньковецька районна лікарня», зараз же необхідно передати її у користування «Віньковецька БЛ» селищної ради.\nПроголосували за рішення для створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану шляхом надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Йдеться про передачу в оренду земельних ділянок строком на один рік за спрощеною процедурою на період воєнного стану. Аби запобігти продовольчій кризі громадою було прийнято таке:\nорендарі, які готові взяти та обробляти землі комунальної власності — можуть використовувати цю земельну ділянку на період від посіву до збору врожаю в поточному році. Також громада отримає певний прибуток від оренди.\nНадано дозвіл на укладення договорів про встановлення земельного сервітуту.\nВстановлення земельного сервітуту в нашій громаді передбачено в селах Нетечинці та Пилипи-Олександрівські, для проходження електричних мереж.\nДалі депутати проголосували про надання дозволів на укладення договорів оренди нежитлових приміщень (нерухомого майна), за надання дозволу ДП «Новоушицький лісгосп» на санітарну рубку дерев, за укладення додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, орендну плату збільшено до 12% для орендарів, що обробляють земельні ділянки на території громади.


Загадковий кліп гурту LILOVIY на пісню “Тільки рай” на вірші Юрія Іздрика - Вісті Калущини\nопубліковано: 2020.07.17 | Коментарів: 0 | Переглядів: 387\nІнді-гурт LILOVIY презентував анімаційний кліп на головний трек свого другого альбому “Тільки рай”, який вийшов 3 липня. Це EP з 5 пісень, які об’єднує інтимна лірика культового українського прозаїка та поета Юрія Іздрика. Режисером, автором сценарію та художником-постановником кліпу є Андрій Щербак (режисер анімаційної стрічки “Причинна” за мотивами однойменної поетичної балади Тараса Шевченка, що отримала численні нагороди та номінації на українських та міжнародних фестивалях). У своїй роботі він створив загадковий пост апокаліптичний світ.\nОлена Ковернік, вокалістка та засновниця гурту LILOVIY - про пісню та кліп: “ТІЛЬКИ РАЙ - пісня про очікування, кохання. Про те, як закохані, прагнучи одне одного, створюють свій персональний Едем. Прагнення ідеального - це завжди конфлікт, бо нічого ідеального не існує. В цьому й полягає кайф художника.\nХудожник Андрій Щербак, автор анімації, відобразив у ній своє бачення. Спустошене місто - це метафора самотності, розчарування, порожнечі. Героїня дивиться на будинки, в яких колись мешкали люди. Так само світить сонце, небо так само голубе. Все створено для того, щоб жити та радіти, але радості немає. Це порожнє місто стає її світом. Неживим, холодним, спустошеним...’”\nПодивитись кліп можна за посиланням https://youtu.be/4G6CMZbVTr4