MamulkaPRO » Різне » Тест на вагітність - довіряй, але перевіряй\nКожна жінка сприймає вагітність по-різному. Для когось вона - довгоочікувана подія, а комусь вагітність може порушити всі плани в життя.\nБудь-яка жінка відчуває шалений хвилювання при затримці менструації, і виникає резонне питання: «Що робити?». До лікаря при затримці місячних всього на кілька днів немає сенсу звертатися, він не зможе точно виявити вагітність на таких термінах.\nДля визначення вагітності на ранніх термінах в аптеках продаються доступні і недорогі тести на вагітність. Цим тестом дуже легко користуватися, інструкція нескладна і не вимагає спеціальної підготовки.\nПринцип дії таких тестів полягає в тому, що в смужці або інших приладах знаходиться гормональний маркер, який дозволяє виявити вагітність на 12-й день після запліднення яйцеклітини за допомогою реакції на ХГЛ (хоріонічний гонадотропін людини).\nІснує три види тестів. Вони відрізняються за ціною, і, звичайно ж, за якістю.\nЧитайте також: Струменевий тест на вагітність\nПерша група - це тести у вигляді смужок, просочених гормональним реактивом. Ціна у цих «смужок» невелика, тому і якість теж не дуже хороше.\nЇм легко користуватися: потрібно опустити тест-смужку в ємність з сечею і за кількістю смужок визначити - настала вагітність чи ні (одна смужка - ні вагітності, дві - є). Але достовірними ці ознаки вагітності вважати не можна, так як смужка не завжди повністю просочується і не завжди показує точний результат.\nДруга група - планшети, які мають два «віконця». Ці «віконця» потрібні для того, щоб в одне піпеткою капнути сечу, а в другому через п'ять хвилин побачити результат.\nПланшети дорожче «смужок», а й якістю вище.\nТретя група - так звані, струменеві тести на вагітність. Якщо в крові жінки є ХГЧ, то блакитні частинки, які містяться в тесті, приєднаються до ХГЛ, і тест покаже результат вже через одну хвилину.\nДаний вид тесту найефективніший і дорогий.\nПереваги: прості і удобние- раннє виявлення вагітності-визначення вагітності з високою точністю (від 96-100%) - анонімність, що не маловажно для багатьох жінок. Недоліки: тест не може показати, що вагітність розвивається правильно, тобто якщо настала позаматкова вагітність, то тест покаже вагітність, тому після позитивного результату тесту обов'язково потрібно звернутися до лікаря-дорожнеча деяких тестів- можуть показати недостовірні результати.\nЯк правильно вибрати тест на вагітність?\nНа сьогоднішній день пропонується величезна кількість всіляких тестів. Не варто на них економити, краще купити один раз якісний тест, ніж потім витратити свої нерви, гроші і час на купівлю нового теста.Обязательно слід вибирати тест хорошою популярної фірми, це буде гарантією хорошої якості тесту на беременность.Точность тесту визначає його контрольна система, чим менша кількість хоріонічного гонадотропіну людини фіксує система, тим краще тест.\nЧим менше ціна товару, тим гірше його якість. Перевіряйте тест на термін придатності. Якщо він буде прострочений, то може показати неправильний результат, що, звичайно ж, стане приводом для непотрібного беспокойства.Шіріна смужки повинна бути не менше трьох міліметрів.\nТести не повинні зберігатися у вологому приміщенні, це призводить до їх непридатності.\nТест обов'язково потрібно проводити вранці, так як в сечі найбільше ХГЧ знаходиться саме в цей час доби. Після того як ви прокинулися, збираєте невелику кількість сечі, достатньо буде 30 мг.\nЇї не можна перед тестом ставити в холодильник. Ємність, в якій буде перебувати сеча, обов'язково повинна бути чистою.\nЯкщо ви використовуєте смужку, то її треба опустити в сечу до вказаної мітки і тримати близько 20 секунд. Результат оцінюйте не пізніше 10 хв, інакше, після закінчення цього часу, ознаки вагітності будуть недостовірними.\nЯкщо ви використовуєте планшет, то за допомогою піпетки капаєте сечу в перше віконце. Оцінити результат потрібно через одну хвилину.\nЧому тест показав помилковий результат?\nТест не завжди показує точні результати. Це може бути наслідком неправильного зберігання, що не придатності тесту, не дотримання правил проведення тесту, раннє проведення, гормональні порушення у жінки, пухлини, використання тесту після пологів (протягом перших двох місяців).


Михайло Мариніч - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Політики\nДень народження: 13.01.1940 року\nЗа день до настання 2005 року одним політв’язнів у Білорусі стало більше. Відомий політик Михайло Маринич засуджений до п’яти років посиленого режиму з конфіскацією майна. Суд визнав його винним у заволодінні оргтехнікою (безоплатно переданої очолюваної ним асоціації «Ділова ініціатива» посольством США в Білорусі).\nАбсурдне звинувачення і настільки ж абсурдний вирок, винесений дуже вчасно: коли весь світ занурений в солодке новорічну дрімоту, підкріплювана алкоголем. Здавалося б, нічого нового: влада просто позбулася чергового серйозного конкурента на президентських виборах-2006. Але історія почалася ще раніше — у 1999 році, коли у Білорусі з’явилася ідея апаратного перевороту…\nМихайло Маринич — тихий інтелігентна людина з «перебудовної» номенклатури. Був мером Мінська, депутатом Верховної ради Білорусі 12-го скликання. У 1994 році, при формуванні уряду після перших президентських виборів, Маринич став міністром зовнішніх економічних зв’язків. Був явно не з категорії публічних політиків, не наривався на скандали, не помічений в казнокрадстві. Тому й протримався на посаді чотири роки на відміну від інших, яких Лукашенко, за його власним визначенням, регулярно «ператрахивал». А в 1998 році Міністерство зовнішніх економічних зв’язків об’єднали з Мзс.\nВтім, міністром без портфеля Маринич залишався недовго — вже на початку 1999 року він був направлений послом Білорусі в Латвії. А влітку відпочити на Ризькому узмор’ї приїхав тодішній голова адміністрації Михайло Мясникович. Довгі розмови Мясникович і Маринича під час неспішних прогулянок по березі Балтики в відсутність прослушки і тихарей навколо були відверті: треба щось робити, так далі неможливо, нинішній шлях абсолютно тупиковий, і скоро можна уткнутися всією країною в глуху стіну десь на задньому дворі цивілізації, а вибиратися звідти доведеться десятиліттями.\nЗагалом, вирішили: змінити ситуацію може зовсім навіть не опозиція, а номенклатура. Михайло Мясникович сказав: через два роки вибори, я висуну свою кандидатуру, і мені потрібна буде міцна команда надійних людей з нашого кола; проти нас Лукашенко не попре, загрозою націоналізму народ не залякає — ми ж не Народний фронт…\nНе знаю, скільки таких вояжів і просто розмов встиг предпринятьМясникович. Але то не заручився підтримкою достатньої кількості однодумців-апаратників, то Лукашенко вчасно донесли підступні задуми внутрішнього перевороту — швидше за все, і те, і інше. Але влітку 2001 року, коли Михайло Маринич несподівано для непосвячених перервав свою вдалу кар’єру, пішов у відставку з державної служби і приїхав з Риги в Мінськ, голова адміністрації був тихий і бессловесен, а на питання про вже, здавалося б, сформованих планах реагував здивованим «ніхт ферштеен».\nДо речі, латвійські політики, з якими встиг подружитися посол Маринич, були в жаху, коли він оголосив, що йде у відставку і повертається в Мінськ. Йому говорили: «Нічого не вийде, тебе обдурять, тут тебе ніхто не чіпає, досиди до пенсії, потім займися бізнесом тут же, в Латвії, — зв’язки з діловими колами прекрасні, тобі допоможуть, і будеш спокійно заробляти гроші, а то ж у вас і посадити можуть»…\nТоді, влітку 2001 року, Михайло Маринич вирішив: напевно М’ясниковича залякали, але ідею апаратного перевороту все-таки потрібно здійснювати, а це значить, що необхідно підняти падаюче прапор, поки воно остаточно не извалялось в багнюці. І оголосив, що висуває свою кандидатуру в президенти. Правда, зареєструватися Мариничу так і не дали можливості: при тому, що він зібрав навіть більше, ніж необхідні сто тисяч підписів, при реєстрації близько 20 тисяч таємничим чином зникли. Так що відмова в реєстрації супроводжувався цілком благовидною причиною: не вистачає підписів виборців.\nПісля виборів від Михайла Маринича чекали чого завгодно: одні — публічного покаяння і повернення на державну службу, інші — примикання до будь-якої з опозиційних коаліцій. Ні того, ні іншого не сталося. Михайло Маринич створив асоціацію «Ділова ініціатива» і, здавалося, пішов з політики в економіку. Проте час від часу в білоруських політичних колах проносилася нова хвиля чуток: «Маринич готується до виборів 2006 року», «Маринич був прийнятий у Вашингтоні на найвищому рівні», «Маринич вчора був у Кремлі»… Так і консультації з білоруськими політичними групами відбувалися все частіше і частіше. А потім Михайло Опанасович і зовсім перестав приховувати свої плани щодо наступних президентських виборів…\nНавесні минулого року, після виборів у Росії, білоруську політичну еліту потрясла новина, найімовірніше, і коштувала Мариничу свободи: ніби через місяць після своєї інавгурації його прийме Володимир Путін… Невідомо, чи це правда, просто слух або провокація, але 26 квітня Михайло Маринич був арештований і поміщений в СІЗО КДБ.\nЗвинувачення висувалися з такою ж швидкістю, з якою тут-таки розсипалися в прах. Приміром, під час обшуку на дачі в присутності підозрюваного гэбэшные слідчі знайшли пістолет, який Маринич бачив вперше, — природно, незареєстрований. Михайло Опанасович інтуїтивно сховав руки за спину, щоб не взяти його в руки і не залишити відбитків. Як з’ясувалося, був правий: звинувачення у «незаконних діях стосовно вогнепальної зброї, боєприпасів і вибухових речовин» було знято лише в суді, як не намагалося звинувачення хоч яким-небудь чином використовувати лівий пістолет проти Маринича.\nСпівробітник посольства США в Білорусі дав у суді свідчення: комп’ютери, які фігурують у звинуваченні, дійсно передані асоціації «Ділова ініціатива» у тимчасове користування абсолютно безоплатно. Крім того, держдепартамент США зробив спеціальну заяву, в якій повідомив, що жодних претензій до Михайла Мариничу не має. Втім, ситуація була зрозуміла всім: справа «зляпали» для того, щоб викреслити колишнього міністра і посла з президентської кампанії-2006. Припускали, що дадуть умовне покарання чи відстрочку виконання вироку, — і нехай собі сидить весь 2006 рік тихо, наодинці з власною судимістю.\nАле п’ять років посиленого режиму з конфіскацією майна — такого не очікував ніхто. Правда, прокурор взагалі вимагав шість років в’язниці. І це при тому, що в Мінську зараз паралельно розглядається справа стосовно колишньої керуючої справами президента Галини Журавковой, для якої при доведеному розкраданні трьох мільйонів доларів — прокурор зажадав чотири роки позбавлення волі.\nУ своєму останньому слові Михайло Маринич сказав: «Я глибоко переконаний, що застосовані до мене беззаконня, насильство, цинізм рано чи пізно повернуться до замовникам і виконавцям. Я вірю і знаю, що чекати залишилося недовго. Зміни в дорозі»… Він ще нічого не знав про п’ять років. Коли вирок було оголошено, Маринич крикнув: «Ганьба!». Його син Павло закричав: «Земля горітиме у вас під ногами!». Прокурор, збиваючи стільці, кинувся геть із зали суду.\nДо Нового року залишалися ще цілу добу. Не в силах повірити в те, що за прийняту від американського посольства допомогу можна загриміти на п’ять років, багато, хто переживав за Михайла Опанасовича, сподівалися: а раптом це все розіграно як по нотах, а завтра, 31 грудня, Лукашенко візьме та й помилує Маринича? Думали так: можливо, це така піарівська багатоходівка — «ось який я великодушний президент та ще і впевнений у власній прийдешньої перемоги на чергових виборах, ніяких конкурентів не боюся»… Нічого подібного не сталося.\nУ випадку з Мариничем спрацювали кілька факторів: і класова ненависть (ну як не посадити людину, яка претендує на президентський пост, а сам при цьому носить окуляри та ще й правильно ставить наголос?), і особиста підлість, і магічне слово «Кремль», згадуване в зв’язку з Михайлом Мариничем. Як відомо, Кремля Лукашенко боїться більше, ніж внутрішнього змови і опозиційного протесту. І ненавидить — відповідно. Втім, він ненавидить усе, що яким би то не було чином може загрожувати непорушності його влади. Особливо тепер, після українських подій, коли під словами Михайла Маринича «зміни — в дорозі» може підписатися весь величезний, такий прекрасний для людини і такий страшний для Лукашенка світ…


Спекотна пропозиція на Hyundai Tucson | Хюндай Мотор Україна\nОдин з найкращих у співвідношенні ціна/якість компактних позашляховиків відсьогодні пропонується за надзвичайно вигідними цінами. Придбати кросовер Tucson з дизельним двигуном об’ємом 2.0 літрів та автоматичною 6-ступінчастою коробкою передач можна з вигодою до 59 300 гривень. Спеціальна цінова пропозиція діє на наступні комплектації:\nТакож в усіх офіційних дилерських центрах діє надзвичайно вигідна пропозиція на покупку Hyundai Tucson у версії з бензиновим турбодвигуном 1.6 T-GDi та роботизованою 7-ступінчастою коробкою з двома зчепленнями DCT. Вигода при покупці кросоверу у цій модифікації досягає 53 100гривень.\n* Пропозиція діє до 30 вересня 2018 року в ТОВ "Хюндай Мотор Поділля", м. Хмельницький, проспект Миру, 111. Ціни вказані з урахуванням ПДВ станом на 07.09.2018 року. Продавець залишає за собою право змінювати ціни на автомобілі без попереднього повідомлення.


Наступного року у Чернівцях збудують новий стадіон (ФОТО) | Новини\nНаступного року у Чернівцях збудують новий стадіон (ФОТО)\n19:00, 15 грудня 2016 р.\nНовий футбольний стадіон має з’явитися на вулиці Головній. Загальна площа майбутнього поля складе більше 7 тисяч квадратних метрів. Об’єкт зводиться за концепцією UEFA, а загальна вартість його складає майже 16,5 мільйонів гривень.\nЗа словами заступника чернівецького мера Олександра Паскара, на місці пустира дуже скоро з’явиться сучасний стадіон із штучним покриттям, трибуною на 400 осіб, електронним табло та адміністративною будівлею. Завершення будівництва заплановано на ІІ квартал наступного року.\nЧитайте також: У Чернівцях шукають двох заступників губернатора


При виборі домашнього вихованця більшість людей зупиняють свій вибір на кішках - милих, пухнастих, ніжно мурликаючих тварин. У світі відомо багато порід кішок. Серед цієї різноманітності можна виділити ті, представники яких належать до числа найменших.\n1. Найбільшою популярністю серед найменших кішок користується сінгапурка. Охочим придбати кішку цієї породи доведеться заплатити велику суму грошей. Вартість може сягати понад 1000 $. Це добра, ласкава і рухлива кішка з привабливим світло-бежевим забарвленням. За вагою досягає 3 кг. Незважаючи на невелику вагу, її тіло м 'язисте і щільне. Дуже розумна і кмітлива. Будучи кошеням, розвивається дуже повільно і починає заводити потомство лише до 15-16 місяця життя.\n2. Ще меншими розмірами можуть похвалитися іржава кішка і той-боб. Індія і Шрі-Ланка є місцем проживання іржавих кішок. Короткі лапи, струнке тіло, невеликий хвіст роблять їх схожими на бенгальських кішок. Довжина тіла сягає 48 см. Вага цих кішок коливається в межах 1,5 кг. Живуть кішки в середньому 8-10 років. Як правило, віддають перевагу одиночному стилю життя.\n3. Той-боб - найменша порода. Вага особин не перевищує 1 кг. Кішки цієї дивовижної породи милі і грайливі. Володіють хоробрим і войовничим характером. Найцікавіше полягає в тому, що їх можна дресирувати. Вони з легкістю принесуть м 'ячик, фантик або інший предмет відповідного розміру.\n4. Мінскін - порода кішок, які нагадували своєю статурою такс. У них короткі лапи і подовжене тіло. Вага може досягати 2-4 кг. Вовна на тілі відсутня, за винятком невеликої ділянки лап, голови і хвоста. За характером вони добрі і цікаві. Ведуть активний стиль життя і добре спілкуються з іншими вихованцями в будинку.\n5. Якщо в сім 'ї є діти, можна завести Балійську кішку, вага яких не перевищує 4 кг. Вони дуже люблять маленьких дітей. За своєю природою вони товариські, розумні і цікаві. За зовнішністю нагадують сіамських кішок.\n6. Зовсім недавно виведеною породою кішок вважається скум. У порівнянні з тим, що кішки маленькі, так вони ще по своїй кучерявій вовні дуже нагадують барашка. Вони люблять грати і абсолютно не бояться води.\n7. Неординарною зовнішністю можуть похвалитися кішки незвичайної породи девон-рекс. У них м 'яка коротка шерсть, великі вуха і очі, маленькі вуса і довгі міцні лапи. Девон-рекси дуже активні і люблять спілкування з людьми.\n8. При придбанні кішки маленької породи необхідно стежити за її фізичним станом, оскільки всі штучно виведені породи не відрізняються хорошим здоров 'ям. Для цього потрібно раз на рік проводити повне обстеження вихованця у ветеринарній клініці.\n9. В цілому можна відзначити, що маленькі кішки дуже енергійні та грайливі. Вони завжди намагаються показати свою любов і прихильність господарям.


Скористайтеся правом на податковий компроміс\n» Скористайтеся правом на податковий компроміс\nІз 17 січня цього року бізнес має законний механізм податкового компромісу з державою, який дозволяє платникам уникнути фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності за заниження податкових зобов’язань з податків на прибуток та додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року\nІз 17 січня цього року бізнес має законний механізм податкового компромісу з державою, який дозволяє платникам уникнути фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності за заниження податкових зобов’язань з податків на прибуток та додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року.\nЗагальна тривалість процедури досягнення податкового компромісу складає до 70 календарних днів із наступного дня після подання уточнюючого розрахунку. При цьому загальний термін, протягом якого платник може прийняти рішення про застосування процедури податкового компромісу (подання уточнюючого розрахунку або заяви), складає 90 календарних днів із дня набрання чинності цим законом.\nПроцедури податкового компромісу поширюється й на випадки, коли у платника податків розпочата документальна податкова перевірка або складено акт за наслідками такої перевірки. У таких випадках платник податків за своїм рішенням може подати уточнюючі розрахунки податкових зобов’язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість.\nКрім того, якщо щодо платника податків розпочата документальна податкова перевірка або складено акт за наслідками такої перевірки, він також за власним бажанням може подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов’язань.


Білецька громада прощається з Героєм сучасності - Євгеном Данилків. | Білецька громада Тернопільська область, Тернопільський район\n» Новини » Білецька громада прощається з Героєм сучасності - Євгеном Данилків.\nБілецька громада прощається з Героєм сучасності - Євгеном Данилків.\nДата: 02.04.2022 21:04\nБілецька громада прощається з Героєм сучасності - Євгеном Данилків. Військовий загинув від рук окупантів, захищаючи нашу країну.\nТіло загиблого воїна зустріли в селі Біла .


ДО ХАТИ Вирощування Ґрунтові гербіциди для сої: аналізуємо у розрізі діючих речовин\nЗ метою максимального знищення бур’янів у посівах сої застосовують грунтові гербіциди на основі таких діючих речовин: ацетохлор, метрибузин, кломазон, пендиметалін, трифлуралін, прометрин, імазетапір, S-метолахлор.\nДавайте спробуємо розібратись в особливостях застосування та впливу на бур’яни кожної діючої речовини зокрема.\nАцетохлор. Селективні ґрунтові гербіциди на основі діючої речовини ацетохлор, 900 г/л застосовують для контролю найбільш поширених однорічних злакових і деяких дводольних бур’янів.\nNB: Механізм дії ацетохлору спрямований на інгібування процесів синтезу білка і порушення процесів поділу клітин, що призводить до пригнічення та загибелі рослин бур’янів. Активна речовина поглинається з вологого ґрунту проростками бур’янів, а також їх первинними корінцями. У рослини однорічних злакових бур’янів препарат, як правило, попадає через верхівку (епікотиль), у рослини однорічних дводольних бур’янів – через первинні корені.\nОсобливо ефективно впливає ця діюча речовина на такі бур’яни, як лобода біла, видів мишію, плоскуха звичайна, пасльон чорний, талабан польовий, видів щириці та інших.\nДля контролю однорічних злакових і деяких дводольних бур’янів препарати на основі ацетохлору застосовуються до посіву, одночасно з посівом або до появи сходів сої. У посушливих регіонах для отримання максимальної ефективності таких препаратів доцільно їх заробляти в ґрунт на глибину 3-5 см. У разі обприскування ґрунту після сівби препарати у ґрунт не заробляють, але необхідно здійснити боронування.\nNB: Стійкість виявляють гірчиця польова, гірчак розлогий, куколиця біла, амброзія полинолиста й інші малорічні дводольні види.\nЗахисна дія триває чотири-шість тижнів. Розкладається протягом одного вегетаційного періоду, тому не має обмежень у сівозміні. Допускається поєднання з препаратами на основі діючої речовини прометрин.\nМетрибузин. Гербіциди на основі діючої речовини метрибузин застосовують для контролю однорічних дводольних і злакових бур’янів.\nNB: Такі препарати вносять за допомогою обприскування ґрунту до появи сходів сої, з нормою витрати 0,5-0,7 л/га. При цьому рекомендовано для обприскування ґрунту до сходів культури на легких ґрунтах застосовувати норму витрати 0,5 л/га, на середніх і важких – 0,5-0,7 л/га. Оптимальними умовами для застосування препаратів на основі діючої речовини метрибузин є температура повітря і грунту 20-25 °С.\nПрепарати на основі цієї діючої речовини високоефективні для контролю таких дводольних бур’янів: лобода біла, щириця звичайна, волошка синя, рутка лікарська, жабрій звичайний, ромашка непахуча, види гірчаків, портулак городній, гірчиця польова, осот жовтий, зірочник середній та інші, а також однодольних – лисохвіст польовий, вівсюг звичайний, сить їстівна, куряче просо, пажитниця, види мишію. За допомогою таких гербіцидів знищуються бур’яни, які вже зійшли, а також ті, які проростають.\nПереваги препаратів на основі діючої речовини метрибузин:\nширокий спектр дії (контролюють широколистяні і злакові види бур’янів),\nвплив двома шляхами на цільовий об’єкт – через корені й надземні органи,\nпролонгований термін дії – тривала технічна ефективність зберігається довгий час за умов не пошкодження після обприскування гербіцидного «екрану».\nКломазон. Гербіциди на основі діючої речовини кломазон, 480 г/л проявляють високу ефективність під час контролю однорічних дводольних і злакових бур’янів у посівах сої та інших культур. Препарати на основі діючої речовини кломазон відрізняються високою біологічною ефективністю на всіх типах ґрунтів. На легких ґрунтах допускається застосування мінімальних норм, а на важких – максимальних.\nПроте для отримання максимальної ефективності необхідно дотримуватися низки вимог:\nздійснити якісний передпосівний обробіток ґрунту з дрібно-грудкуватою структурою,\nпровести обприскування ґрунту найкраще невідкладно після сівби або впродовж перших трьох днів,\nздійснити коткування ґрунту кільчасто-шпоровими котками у разі нестачі ґрунтової вологи після обприскування.\nПрепарати з вмістом кломазону (норма витрати 0,2 л/га) рекомендовано застосовувати у сумішах з гербіцидами ґрунтової дії для обприскування ґрунту до сівби, під час та після, але до появи сходів культури.\nNB: На сьогодні перейнято світовий досвід, а саме застосування препаратів на основі діючої речовини кломазон для знищення сегетальної рослинності під час вегетації сої, починаючи з фази одного справжнього до четвертого трійчастого листка, з нормою витрати 0,25-0,5 л/га. Під час застосування за таких умов гербіциди з вмістом кломазону, проявляючи контактну дію, забезпечують ефективний контроль на різних фазах розвитку лободи білої та падалиці соняшнику, зокрема і стійкого до імідазалінонів. При цьому рекомендовано для підсилення технічної ефективності щодо знищення бур’янів застосовувати гербіциди з вмістом кломазону у суміші з гербіцидами на основі діючої речовини бентазон, 480 г/л.\nЗастереженням щодо обмеження у сівозміні є те, що у разі внесення гербіцидів з вмістом кломазону під час вегетації сої з нормою втрати 0,35-0,5 л/га, восени поточного року протипоказано сіяти озимі зернові колосові культури. Наступного року сівозміна може включати такі культури як: соя, горох, польові боби, буряки цукрові, картопля й морква.\nЧутливими є такі основні види бур’янів: лобода біла, куряче просо, осот городній, спориш звичайний, зірочник середній, грицики звичайні, паслін чорний, підмаренник чіпкий, дурман звичайний, амброзія полинолиста, роман польовий, тонконіг звичайний, кропива глуха, талабан польовий, канатник Тео-фраста, пальчатка, портулак городній, череда волосиста, жабрій звичайний та інші.\nNB: Гербіциди з вмістом кломазону є ефективними препаратами для обмеження шкідливості хвоща польового. З цією метою їх доцільно вносити під час фази 2-3 листки у сої, застосовуючи при цьому норму витрати 0,3 л/га.\nДля розширення спектру дії під час контролю злакових бур’янів рекомендовано застосовувати похідні діючої речовини кломазону в баковій суміші з ґрунтовими гербіцидами на основі діючої речовини S-метолахлор. Також для розширення спектру дії доцільно застосовувати у сумішах з ґрунтовими гербіцидами на основі діючих речовин метрибузин, пендиметалін, пропізохлор, прометрин, ацетохлор.\nПід час застосування препаратів на основі діючої речовини кломазон необхідно враховувати те, що за умов надмірних опадів може відбуватися пригнічення рослин культури. Тому дуже вадливо дотримуватись регламенту внесення та обирати оригінальні препарати.\nНа сьогодні провідними компаніями рекомендовано для застосування у посівах сої гербіциди системної дії на основі діючої речовини кломазон, 360 г/л, для контролю однорічних одно- і дводольних бур’янів.\nNB: Такі препарати застосовують виключно у бакових сумішах. У посівах сої рекомендовано гербіциди з вмістом кломазону, 360 г/л, з нормою витрати 0,2 л/га поєднувати з гербіцидами на основі діючої речовини метрибузин, 600 г/л, з нормою витрати 0,5 л/га. Здійснюють обприскування ґрунту до появи сходів культури за температури повітря від +15°С до +25°С, оптимальної вологості повітря та ґрунту та швидкості вітру 3-4 м/с.\nВажливою перевагою таких препаратів є те, що вони не леткі, мають високий показник розчинності у воді, що забезпечує їх ефективність за посушливих умов, завдяки чому під час застосування їх не потрібно заробляти у ґрунт.\nПри цьому необхідно враховувати їх вплив на наступні культури у сівозміні. У разі необхідності, для пересіву використовують ріпак через 30-60 днів після застосування, додатково рекомендовано перед посівом здійснювати поверхневий обробіток ґрунту на глибину 8-10 см. Зернові колосові культури рекомендовано висівати через 120 днів, перед сівбою рекомендовано обробіток ґрунту, ретельне перемішування, на глибину 18-25 см.\nПендиметалін. Гербіциди на основі діючої речовини пендиметалін, 330 г/л належать до ґрунтових гербіцидів вибіркової дії і застосовуються для контролю однорічних злакових і дводольних бур’янів у посівах сої. Використовують такі препарати для суцільного обприскування ґрунту до появи сходів культури з нормою витрати 3,0-6,0 л/га.\nДіюча речовина пендиметалін поглинається колеоптилем та корінням, пригнічуючи поділ клітин у меристемі, що призводить до загибелі рослин бур’янів, які проростають. Відразу після проростання ці бур’яни гинуть. У разі якщо на час обприскування на полі уже росли бур’яни і мали 1-2 листки, такі рослини також будуть чутливі до дії цих препаратів і загинуть.\nNB: Завдяки діючій речовині гербіциди, маючи низьку розчинність у воді, здатність активно адсорбуватися часточками ґрунту і низьку летючість, під час обприскування утворюють захисний «екран», який менш руйнується під дією зовнішніх факторів. При цьому загортання в ґрунт такі гербіциди не потребують. Наявність вологи у ґрунті, наприклад опади чи зрошення на рівні 2530 мм впродовж 7-10 днів після внесення підсилюватимуть дію препаратів з вмістом пендиметаліну. За умов дефіциту вологи у верхньому шарі ґрунту, для отримання максимальної ефективності, все ж таки буде доцільним заробляння цих гербіцидів у ґрунт.\nНорма витрати препаратів з вмістом пендиметаліну залежить від механічного складу ґрунту і вмісту гумусу. На важких ґрунтах з високим вмістом гумусу норма витрати повинна бути максимальною з рекомендованої.\nГербіциди на основі діючої речовини пендиметалін мають високу технічну ефективність для контролю таких основних видів дводольних бур’янів: лободи білої, видів щириць, канатника теофраста, злинки канадської, галінсоги дрібноквіткової, рутки лікарської, видів жовтецю, зірочника середнього, портулаку городнього, видів гірчаків, маку дикого, незабудки польової, сухоребрика лікарського, видів вероніки, фіалки польової гірчиці польової та інших. Не менш чутливими до дії пендиметаліну є широкий спектр однодольних видів: просо куряче, мишій зелений і сизий, метлюг, пальчатка криваво-червона, ценхрус, просо колосовидне і звичайне, тонконіг звичайний, гумай.\nПри цьому для контролю пасльону чорного, підмаренника чіпкого, ромашки непахучої, лисохвосту, у яких відмічається дещо нижча чутливість до дії пендиметаліну, необхідно застосовувати максимальну з рекомендованої норму витрати – 6 л/га.\nТрифлуралін. Препарати на основі діючої речовини трифлуралін, 480 г/л, під дією сонячних променів швидко розкладаються, тому потребують негайного та ретельного загортання в ґрунт на глибину 6-7 см. Для отримання високої ефективності такі гербіциди обов’язково необхідно ретельно перемішати з верхнім шаром ґрунту, щоб він добре закріпився в ґрунті. Це забезпечується за одночасного внесення й загортання препарату. У посівах сої під час обприскування ґрунту вносять препарати на основі цієї діючої речовини з негайним їх загортанням у ґрунт до посіву, під час посіву, після посіву, але до появи сходів культури, з нормою витрати 2-5 л/га.\nГербіциди на основі діючої речовини трифлуралін забезпечують зниження забур’яненості посівів однодольними бур’янами та, у свою чергу, сприяють значному підвищенню урожайності зерна сої.\nТоксичність препарату проявляється під час проникнення у рослину у процесі проростання насіння бур’янів у грунті, ще до появи їх сходів над поверхнею грунту.\nПригнічують ріст бур’янів, негативно впливаючи на синтез нуклеїнових кислот та порушуючи процеси фотосинтезу.\nДля таких гербіцидів характерним є те, що вони ефективно контролюють злакові бур’яни, але майже неефективні для контролю пасльону чорного, видів осоту та гірчаків, нетреби звичайної, щириці звичайної, бур’янів з родини капустяних. Для контролю цих бур’янів доцільно застосовувати гербіциди на основі діючої речовини бентазон, 480 г/л.\nПрепарати на основі діючої речовини трифлуралін допустимо поєднувати з гербіцидами на основі діючих речовин S-метолахлор, 960 г/л, або ацетохлор, 900 г/л, з метою розширення спектру дії.\nПрометрин. Гербіциди на основі діючої речовини прометрин, 500 г/л, застосовують у посівах сої для контролю однорічних дводольних і деяких злакових бур’янів. З цією метою здійснюють обприскування ґрунту до появи сходів культури, з нормою витрати 3-5 л/га.\nNB: Завдяки пролонгованій ґрунтовій дії вплив препаратів на основі цієї діючої речовини зберігається від чотирьох до десяти тижнів у залежності від ґрунтово-кліматичних умов і норми витрати препарату.\nПрепарати на основі прометрину поглинаються проростками і коренями бур’янів, а також надземними вегетативними органами бур’янів, які проросли, рухаючись ксилемою. Діюча речовина блокує процес фотосинтезу у чутливих бур’янів, а також утворює сполуки, які руйнують мембрани клітин рослини внаслідок цього і відбувається загибель бур’янів.\nЧутливими до дії цієї активної речовини є такі бур’яни: вероніка персидська, галінсога дрібноквіткова, геліотроп, види гірчаків, види буркуну, дурман звичайний, види нетреби, зірочник середній, конюшина повзуча, жовтозілля звичайне, тонконіг однорічний, курячі очка, грицики звичайні, переліска однорічна, види проса, шпергель звичайний, види фізалісу, види череди і щириці, льонок малий, королиця посівна, герань розсічена, кропива жалка, пальчатка криваво-червона. Помірно чутливі – лобода біла, гірчиця польова, редька дика, осот городній і рожевий першого року вегетування, види ромашки, портулак городній та інші.\nОкремі однорічні дводольні бур’яни краще знищуються під час фази ранні сходи. Також такі гербіциди є ефективними для контролю злинки канадської.\nNB: Для найбільш ефективного контролю однорічних злакових і дводольних бур’янів гербіциди на основі діючої речовини прометрин допускається змішувати, наприклад з гербіцидами на основі діючих речовин S-метолахлор, 960 г/л, або ацетохлор, 900 г/л. Ефективною відмічена комбінація прометрину з S-метолахлором.\nОбприскують посіви до появи сходів культури при цьому важливо, щоб не тільки структура ґрунту відповідала вимогам, але й сам ґрунт був достатньо зволоженим. На норму витрати препарату впливає забур’яненість і вміст гумусу в ґрунті. На важких за механічним складом ґрунтах і з великим вмістом гумусу рекомендовано використовувати максимальну рекомендовану норму витрати. Перевагами є те, що в залежності від норми витрати і ґрунтово-кліматичних умов, захисний період препарату тривалий і може бути від 4 до 8 тижнів.\nІмазетапір. Препарати на основі діючої речовини імазетапір – гербіциди для захисту сої від широкого спектру однорічних злакових і дводольних бур’янів, зокрема, карантинних – видів повитиць й амброзій та зниження забур’яненості полів багаторічними бур’янами. Крім усього, гербіциди на основі цієї діючої речовини мають значну перевагу перед іншими гербіцидами, а саме гербіциди з вмістом імазетапіру застосовують перед посівом (з неглибоким зароблянням у ґрунт), перед сходами культури (після висіву до сходів) і після сходів, коли розвиток бур’янів перебуває у фазі 1-4 листки.\nNB: Загальнорекомендована норма витрати гербіцидів з вмістом імазетапіру становить 0,5-1,0 л/га. Під час внесення до посіву культури гербіциди з вмістом імазетапіру неглибоко заробляють у ґрунт (3-5 см). Необхідно враховувати, що глибоке загортання (понад 5 см) знижуватиме ефективність цих препаратів за рахунок зменшення концентрації діючої речовини у верхньому шарі ґрунту, з якого можуть сходити бур’яни.\nПід час застосування після посіву до появи сходів сої гербіцидів на основі цієї діючої речовини необхідно враховувати, що важливою умовою є створення дрібно-грудкуватої структури ґрунту, та максимальне зменшення наявності на ньому рослинних решток. При цьому норма витрати гербіцидів залежить від видів бур’янів, які поширені на полях. Наприклад, за умов забур’яненості гірчицею дикою і талабаном польовим норма витрати може бути мінімальною з рекомендованої, а за умов забур’яненості нетребою звичайною – норма витрати повинна бути максимальною з рекомендованої.\nРаннє післясходове застосування таких препаратів у посівах сої стане найефективнішим заходом у разі, коли перед обприскуванням буде здійснено фітосанітарну оцінку стану посіву. За таких умов не тільки технічна ефективність гербіцидів буде максимальною, але й стане можливим суттєво (на 25-50%) знизити норму їх витрати. Максимально ефективним буде знищення у цей період дводольних бур’янів, які матимуть не більше 4, а злакових – 2-3 листків. Бур’яни, які активно ростуть і перебувають у чутливих до дії таких гербіцидів фазах розвитку, найбільше пригнічуються та знищуються.\nВажливою перевагою гербіцидів з вмістом імазетапіру є повільне розкладання їх у ґрунті, що й забезпечує контроль бур’янів впродовж тривалого часу. Завдяки такій особливості препарати на основі діючої речовини імазетапір, проявили себе більш раціональніше у вузькорядних посівах (ширина міжрядь 15 см), ніж гербіциди з вмістом ацетохлору.\nNB: За інформацією українських науковців, останніми роками відмічена стійкість окремих бур’янів до дії імазетапіру, зокрема чистецю однорічного, лободи білої. Також недостатня чутливість відмічена як до гербіцидів з вмістом імазетапіру так й ацетохлору (група імідазолінонів) фіалки польової та рутки лікарської.\nНеобхідно враховувати, що застосування гербіцидів з вмістом імазетапіру створює умови щодо обмеження у сівозміні. Діюча речовина імазетапір негативно впливає на наступні культури сівозміни впродовж такого періоду: 4 місяців – на пшеницю озиму; 18 місяців – на соняшник, просо, сорго, рис; 11 місяців – на пшеницю яру, овес, кукурудзу, ячмінь, жито озиме; 26 місяців – на буряк цукровий, ріпак та овочеві культури.\nS-метолахлор. Для контролю однорічних злакових і деяких дводольних видів бур’янів до сівби або до сходів культури застосовують гербіциди на основі діючої речовини S-метолахлор, 960 г/л, з нормою витрати 1,2-1,6 л/га. Діюча речовина S-метолахлор блокує процеси поділу клітин, що призводить до блокування початкових стадій мітозу, в результаті чого у чутливих бур’янів призупиняється ріст на ранніх фазах їх розвитку. Діюча речовина, проникаючи у злакові бур’яни через колеоптиль, викликає скручування і відмирання проростків. Бур’яни гинуть у момент проростання під час контакту з гербіцидним «екраном» на ґрунті.\nГербіциди на основі цієї діючої речовини під час внесення до сівби культури рекомендовано загортати у ґрунт на глибину 3-5 см. Під час обприскування до сходів культури і бур’янів глибину загортання доцільно корегувати в залежності від глибини сівби сої.\nГербіциди на основі діючої речовини S-метолахлор, завдяки довготривалій захисній дії, стримують появу «другої хвилі» бур’янів у посівах культури. У цих гербіцидів відсутня фітотоксичність, що дозволяє у сівозміні застосовувати їх без обмежень.\nNB: Високочутливими видами є бур’яни: пальчатка криваво-червона та кровоспинна, види проса, плоскуха звичайна, елевзина індійська, галінсога дрібноквіткова, види мишію, лисохвіст та інші. Середньо-чутливими видами є такі бур’яни: лобода біла, види щириць, грицики звичайні, портулак городній, гумай, сорго дике, ромашка непахуча, паслін чорний, види гірчаків, дурман звичайний.\nЗ метою розширення спектру дії допускається такі гербіциди поєднувати з препаратами на основі діючої речовини прометрин, 500 г/л.\nЗастосування для обмеження шкідливості сегетальної рослинності вищезазначених препаратів ґрунтової дії є важливим аспектом у системі контролю сегетальної рослинності та має на меті знищення її на найбільш ранніх етапах росту і розвитку.\nДіючи через ґрунт, перебуваючи у верхньому шарі, і завдяки тривалій системній дії, вони створюють умови за яких сегетальна рослинність позбавляється активного розвитку ще на початку проростання. Сходи бур`янів поглинають діючу речовину у процесі проходження проростків через верхній шар ґрунту, в результаті чого пригнічується ріст коріння та стеблової частини паростків, і бур’яни гинуть, не з`являючись на його поверхні. До переваг ґрунтових гербіцидів належить можливість контролю декількох хвиль бур’янів, що створює умови для потужного старту сходів культури.\nРазом з тим, для отримання задекларованої регламентом технічної ефективності, під час обприскування ґрунтовими препаратами необхідно дотримуватися ряду загальноприйнятих правил та рекомендацій.\nВажливо правильно обрати спосіб внесення ґрунтових гербіцидів. Відомо, що найбільш простим і менш трудомістким способом застосування ґрунтових гербіцидів є обприскування поверхні ґрунту. Однак, за посушливих погодних умов гербіцид, який перебуває на поверхні, може вивітрюватися або розкладатися під дією сонячних променів. Також окремі препарати не рекомендовано застосовувати у такий спосіб через їх особливість до випаровування.\nNB: Деякі гербіциди, що перебувають у сухому шарі ґрунту, не проявляють токсичної дії. Тому обприскування поверхні ґрунту доцільно здійснювати за умов наявності достатньої кількості опадів або на зрошуваних землях. В інших випадках необхідно заробляти гербіцид у ґрунт.\nПравила застосування ґрунтових гербіцидів\nВнесення гербіциду на задану глибину у ґрунт у вигляді екрану здійснюється, зазвичай, під час передпосівного обробітку ґрунту або сівби. При цьому вся кількість препарату заробляється у ґрунт, краще зберігається волога у верхніх шарах.\nДосходове застосування гербіцидів здійснюють після сівби або по сходах бур’янів, але переважно до появи сходів культурних рослин. Цей захід доцільніше здійснювати на третій-четвертий день після сівби, коли співпадають поява проростків бур’янів (у фазі “білої ниточки”) і час проведення досходового боронування. Однак внесення досходових гербіцидів має обмеження щодо застосування. Обробку гербіцидами здійснюють під час періоду від посіву до появи сходів культури, щоб не пошкоджувати сходи досходовим боронуванням.\nNB: Здійснення заходу залежить від погодних умов. За умов затяжних дощів, втрачається оптимальний строк обприскування, за умов, коли температура повітря і ґрунту вища 20-24°С період обприскування ще більше скорочується. У разі пересихання верхнього шару ґрунту технічна ефективність гербіцидів буде низькою.\nВеликі грудки, наявність стерні і велика кількість пожнивних решток суттєво знижують ефективність ґрунтових гербіцидів. Тому під час застосування ґрунтових гербіцидів для їхньої ефективності необхідно створити на полях дрібно-грудкувату структуру ґрунту, для того щоб гербіциди могли максимально рівномірно розподілятися по поверхні поля. Розмір грудок не повинен перевищувати 20 мм у діаметрі.\nДля прояву гербіцидної дії необхідна помірновисока вологість ґрунту – тільки за таких умов гербіцид може почати діяти. Зокрема, під час внесення гербіциду необхідно чітко дотримуватися рекомендованої норми витрати робочої рідини.\nТип ґрунту, а також кількість органічних речовин, які містяться в ньому, здатні вплинути як на технічну ефективність ґрунтового гербіциду, так і на тривалість захисної дії.\nNB: Чим легший ґрунт, тим менша кількість препарату використовується для обприскування одиниці площі. Наприклад, на піщаних і супіщаних ґрунтах з невеликою кількістю гумусу ґрунтові гербіциди можуть використовуватися в мінімальних зареєстрованих нормах витрати.\nНа ґрунтах з високим вмістом гумусу норма витрати гербіциду повинна бути збільшена через те, що такий ґрунт має властивість надміру поглинати діючі речовини гербіциду, натомість ґрунт з великою кількістю органічних речовин швидко зв’язує і практично повністю їх деактивує. Так, на грунтах, що містять більше 6% гумусу, гербіциди інактивуються або адсорбуються, в результаті їх дія щодо контролю бур’янів суттєво знижується. За таких умов доцільно вносити препарати, які діють через надземні органи.\nNB: Необхідно також враховувати, що ефективність ґрунтових гербіцидів напряму залежить від кліматичних умов. Чим тепліше і м’якше весна й початок літа, тим вищою буде технічна ефективність гербіцидів, і навпаки, за низьких температур повітря і відсутності опадів технічна ефективність гербіцидів буде меншою. Дія ґрунтових гербіцидів найкраща в помірно теплу погоду з температурою повітря 15-20°С і вологістю ґрунту не менше, ніж 20-22% польової вологоємкості.\nЗа наявності помірних опадів будуть найбільш сприятливі умови для проявлення технічної ефективності гербіциду. Верхній шар ґрунту змочується, і насіння бур’янів, що містяться в ньому, починає активно проростати. У той же час дощ сприяє проникненню гербіциду до цих проростків і він починає діяти на них у момент проростання.\nNB: Надмірна волога в ґрунті негативно позначається на технічній ефективності гербіцидів – разом з водою вони вимиваються в нижні шари родючого ґрунту, де в подальшому вилуговуються. Отже, проростки бур’янів будуть не ушкодженими.\nУ цілому комплекс найбільш поширених і шкідливих видів бур’янів у посівах широкорядних культур інтенсивно сходять протягом 30-45 днів від моменту появи сходів культурних рослин. Технічна ефективність ґрунтових гербіцидів триває впродовж 30-40 днів від моменту їх внесення. Традиційно, це третя декада квітня. Висока ефективність дії таких препаратів на проростки рослин бур’янів можлива лише за наявності достатньої кількості вологи у верхньому шарі ґрунту у квітні-травні. У разі раптової та сухої весняної погоди раціонально застосовувати ґрунтові гербіциди до сівби, в умовах прохолодної та вологої – до появи сходів рослин культури.\nВнесення ґрунтових гербіцидів дозволяє більш ніж на місяць відстрочити появу бур’янів. Ефективність ґрунтових гербіцидів не тільки залежить від вищезазначених чинників, а також від якісно проведених усіх заходів.\nПопередня статтяЗа наступні вісім років світовий імпорт пшениці зростатиме на 22 мільйони тонн у рік — FAO\nНаступна статтяЗа десять місяців Україна експортувала понад 34 млн тонн зерна


У Бородянці стартує еко-марафон ➢ Погляд ➢ Новини Києва та Київщини онлайн\nГоловна › Новини › Бородянка › У Бородянці стартує еко-марафон\nАвтор: Юлія Бобрик 04.01.2019\nАвтор: Юлія Бобрик 04.01.2019 | 08:59\nЧи вдасться школярам «побити» минулорічний рекорд?\nВ Бородянській школі №2 оголошено збір макулатури. Протягом 14-25 січня у Бородянській СЗОШ І-ІІІ ст. чекають на активних небайдужих учасників екомарафону.\nНагадаємо, в минулому році еко-марафон проходив в стінах закладу навесні, тоді школярі зібрали більше 1 тони макулатури. Але найбільше всіх вразив першокласник Лісовий А., який здав 196,5 кг макулатури.\nПоводження з побутовими відходами являється гострою природоохоронною проблемою всієї країни. Питомі показники утворення відходів у середньому становлять 220-250 кілограмів на рік на одну особу. Організатори еко-марафону вірять в те, що таким чином вони зможуть зробити крок у вирішенні важливої для всього району проблеми.\n«Збір макулатури – благородна справа. Це піклування про чистоту навколишнього середовища. Не треба забувати і про те, що 60 кг зібраного паперу чи картону – це одне збережене від вирубування дерево». – йдеться у повідомленій Бородянської другої.


Ключ від всіх дверей – ЛІТавиця\nТим вечором я ледь досидів до закриття кафе. З якогось дива мені було тривожно, хоча жодних приводів не було. День минув тихо. Відвідувачі рано розійшлися, я прибрав у залі, порахував касу, уп’яте вимив шинквас, але мусив-таки дочекатися одинадцятої.\nТож сидів, гортав місцеві новини на телефоні. Але там було суцільне лайно.\nНа Хімселищі знайдено труп, особу не можуть встановити, настільки пошматований. А ще зникла людина – адмін одного з ресторанів. Шукають, але як корова язиком злизала. Іще один спотворений труп на березі Дніпра, і ще якась штука поряд. Типу оббілованої тваринки. У замітку навіть вставили затерту фотку багрового кольору. Гидота та й годі.\nЯ зиркнув на годинника – одинадцята вечора. Я замкнув кафе, погасив у залі світло і пішов на кухню. Напарниця ще возилася біля холодильника, на столах досі валялися крихти хліба, ножі, калюжки олії, обгортка від ковбаси і картопляні очистки. Потік людей в «Ярославні» ніколи не закінчувався, хоч меню у нас тут було й невибагливе.\nСвітло горіло тьмяно, трошки мерехтіло.\n– Прибереш сама чи допомогти? Бо я ще хотів гайнути на базу нічну, продуктів доку…\n– Стасе, є розмова, – напарниця розпрямилася і уперла руки в боки. – Мені потрібна відпустка. Негайно.\n– Любко… – тільки й зміг видихнути я. – Тільки не зараз, будь ласка. Фестиваль за п’ять днів, і я…\n– Фестиваль станеться по-любому, буду я тут чи ні. А я гарую щодня і вбилася. У мене болить спина, я днями не бачу дитину, я більше нічого не хочу. Я помру, якщо не відпочину. Це не жарт.\n– Але я сам не справлюся. І теж помру! – зашипів я. – Ти ж знаєш, будуть важливі гості! Навіть з самого верху! – я багатозначно глянув на стелю. Там треба було замінити пару ламп, одна починала блимати, а ще дві здохли. Тому на кухні й було темнувато. За усім треба слідкувати, а працюємо тут ми з Любкою удвох. З купи причин узяти помічника не можемо.\n– Та хоч би й з самого низу! – гаркнула напарниця. – Жоден з цих типів не замінить мені сина. І мого здоров’я! А воно у мене не гумове!\n– Слух, – я зробив ще одну спробу достукатися до Любомири. – Я би теж залюбки гайнув у Відень на чашечку кави з круасаном. Але давай зробимо це після…\n– А це, до речі, чудова ідея, – заявила Любка. Ця скажена жінка розвернулася до мене спиною і почала діставати з шафки джезву і кавомолку – не ті, що для відвідувачів, а наші власні – а ще кілька баночок зі спеціями. – От візьму і гайну. До. Відня! – відкарбувала вона. – Якнайшвидше!\n– Люб, ну це вже не смішно, їй-бо, – забелькотів я, спостерігаючи, які вона обирає спеції і скільки відміряє кави. – Я розумію, що ти втомилася. Окей, я визнаю, що ти справді скажено втомлена… набагато більше, ніж я! Але я правда…\nЗадні двері ляснули об стіну так, що я прикусив язика. Любка теж підскочила, кава і цукор розсипалися по столу.\nУ проході, що вів із нашої кухні на вулицю, стояло двоє чоловіків. Вони шкірилися пащами, в які, судячи з усього, зубна паста роками не потрапляла.\nОдин з гостей був щелепастий, кремезний – на голову вищий за мене – і так грубо скроєний, що він, мабуть, міг би грати посіпаку головзлодія у «бондіані». Ну, знаєте, такого божевільного гіганта, який перекушує арматуру страшними залізними зубами і пекельно регоче. Коротше, щось хтонічне. Другий візитер більше скидався на людину – невеличку і опасисту, проте він постійно смикався, перебирав плечима, дрижав, по круглому обличчю щосекунди пробігав нервовий тік. На обох чоловіках були розляписті коричневі плащі.\nНайбільше ці люди скидалися на буйних клієнтів дурдому.\n– Ми вже не працюємо, – процідив я, непомітно стискаючи в обох руках по великому ножу для м’яса. Краєм ока я помітив, що Любка вхопила за ручку нашу велику мідну джезву – вона цілком могла зійти за молоток.\nАле гості не відповіли, а стрімко зайшли всередину. Менший з ляскотом затраснув двері і вишкірився на Любку, а більший, той, що був схожий на божевільного посіпаку, посунув на мене.\n– Ми знаємо, що він тут! Його більше ніде немає! Віддай нам його!\n– Кого?! – вирячив очі я.\n– Ключ! – заверещав менший посіпака, і від цього вереску його фігура ніби пішла брижами – так його зсудомило.\n– Хлопці, ви, мабуть, дверима помилися…\nАга. Точніше, будівлею. Їхня природна локація стояла за кілька кварталів звідси і на місцевому жаргоні звалася «водолєчєбніца».\nЯ почав злитися. Отак хочеш додому, а тут якісь укурки тягнуть тебе у пригоди, та ще й явно з мордобоєм. І нічого ж не зробиш, доведеться.\n– Можемо вам тільки телефонний дзвінок запропонувати, – озвалася Любка. – Приїдуть люди в білих халатах, допоможуть. Який ще ключ, до дідька?!\n– Ключ. Від. Всіх. Дверей, – відкарбував кремезний. – І тобі краще покласти руки на стіл, пацанчику. Пусті руки, чуєш?! І тобі, дівко, теж.\nНа цих словах він сунув праву руку до кишені плаща.\nЯ обережно розтиснув пальці на ножах і підняв руки. Любка з явним небажанням повернулася до стола і поставила джезву, але очима так і шарила, що би тут ще використати, як зброю. На кухні таких речей було валом, але проблема – я поняття не мав, що при собі у цих божевільних. Любка це теж чудово розуміла, зиркала на візитерів з тривогою.\n– Чуваки, у мене є купа ключів. Від кафе, кухні, комори, від моєї тачки, але я вам жодного не дам. Це раз. А два – я зроду не чув, щоб існували ключі, які все відкривають. Хіба що відмички, але я не по цим…\n– Ти мені мізки не пар! – верескнув кремезний. Його обличчя теж почало дрібно судомити. – Він тут, ми знаємо! Він нам потрібний! Ключ!!\n– І навіщо ж вам така дивовижа? Той ключ? – лагідно, як психіатр на прийомі, запитала Любка. Проте у неї в очах зблиснуло таке небезпечне полум’я, як у кота, що помітив здобич. А я раптом зауважив у Любки за спиною, на столі, телефон. Чи могла вона встигнути?…\n– Щоб відкривати Всі Двері!!! – менший глянув на мою напарницю, як на дурепу. – Пойнялі?\n– Та ми то пойнялі. Але ніякого спецключа у нас точно немає, пацани, – товк я. – Ми працівники старого дешевого кафе, шо неясно?\n– А сюди вже їде поліція. Їм тут близенько, – докинула напарниця.\nПарочка психів перезирнулася, й тут-таки здалеку, з вулиці, почулася сирена, навіть дві. Посіпаки зашипіли, вишкіривши зуби – їм обом треба було до стоматолога, якби знайшовся хтось, хто не злякався би лізти в ці звірячі пащі – і притьмом кинулися з кухні.\nПоліцейська машина влетіла у двір будинку, з вулиці замерехтіли сині відблиски люстри, почулися крики, а тоді пролунав сухий хлопок – постріл! У дворі хтось залаявся, що тут не чорта не видно.\n– Дідько… – тільки й сказала Любка.\n– Не те слово, – погодився я. – Добре, що ти все-таки вивела виклик охорони на «швидку кнопку».\n– Життя стало надто бентежне, щоб цим нехтувати. Особливо, після минулого року.\nПоліція цих божевільних так і не спіймала. Хоча й побачила, як ті тікали з задніх дверей кафе. Хтось з психів вистрелив, принаймні, був спалах і звук, а тоді парочка як розчинилася у темряві. Ще й ліхтарі там, у дворі, всі, як один, згасли. Сержант нервово озирнувся, коли розповідав нам це.\nМи з Любкою простирчали у кафе ще хвилин сорок, заповнюючи заяви і описуючи покидьків. Любомира ще й нашвидкоруч накришила копам бутербродів і зварила какао – терпке і солодке, з присмаком осені, як вона вміла – хоча хлопці і відмовлялися, але Любку не переговориш. Вона вперлася, що вечір холодний, а поліцейські так вчасно приїхали, та ще й ризикували життям! Так що хлопцям довелося взяти бутрики і випити по горнятку.\nКопи пішли, а ми й далі стирчали на кухні.\n– От тому ти й втомлена, якщо хочеш знати мою думку. Вічно всіх рятуєш. Не треба було аж так вкладатися у це, – припустив я.\n– Я цинік, Стасе. Наступного разу ці хлопці примчать так само швидко, бо ми вже ЗНАЙОМІ, а я їх зігріла, лишила гарні враження. Ти ж розумієш, що наступний раз буде? Бо ці божевільні навряд чи відстануть. Ти маєш припущення, що це взагалі було? Стасе?\nЯ зітхнув і перевів на неї очі.\n– У цих типах було щось дуже дивне, напарнице. Крім їхніх дурнуватих питань. Мені це муляє.\nЯ думав про новини, яких начитався перед кінцем зміни. Маніяк, трупи, зниклі люди. А тут два озброєних психа. Напрошувалися чудові висновки…\n– Еге ж. Дивне. Я тобі навіть скажу, що! – заявила Любомира. – Вони смикалися, як моя сусідка, директорка, коли їй чоботи ноги натерли, а треба було йти на якісь там збори. От і тут враження, що, гм, цим двом людська подоба погано пасувала, – Любка невесело хихотнула. – Натирала астральне тіло.\n– Це просто твоя уява, – незворушно буркнув я. – Гайда по домам. Я тебе підкину.\nЯ довіз напарницю до воріт її будиночка, а тоді сказав:\n– Не думаю, що копи їх шукатимуть, навіть за твої бутрики. Спробуємо самі щось з’ясувати, бо мені не подобається, коли у мене на хвості висять якісь… натерті астральні тіла, – гмикнув я.\n– Я поговорю із Зеленим, а там буде видно, – Любка підхопила наплічник і вилізла з машини.\nКілька днів я ходив на роботу назирці, обережно, і щоразу забирав і відвозив додому Любку на машині. Але все було тихо. Ми працювали, як і в попередні багато років: варили каву, подавали тістечка і бутерброди, Любка шаманила з м’ясом і сиром, а я слухав базікання клієнтів і чаклував над їхніми горнятками.\nТрошки цедри лимону, крихта цукру, зірочка бад’яну, помішати тричі направо і двічі наліво. Тримай, дядьку, вона пахне літнім ранком, коли йдеш по ґрунтовці, із вудкою на плечі, і бачиш схід сонця.\nАбо – дрібка білого перцю, лід, крапля яблучного соку, мішати п’ять разів проти сонця і додати морозива. Привіт, рання весна, коли всі шляхи відкриті, а голова обертом.\nАбо – кава на вині, з гвоздикою, перцем і яблуками, тричі наліво, двічі направо, і ще дрібку солі, і от, вдихайте розпечений серпень, вечір, коли сонце помаранчеве, життя повне всім.\nЯ варив свою каву – щоразу іншу, і люди йшли від мене щасливі. Іноді людям просто треба випити смачної кави, їй-бо. Кави, яку зварить уважний бариста. Віконечко у кращі часи чи мрії. Смак, який ставить все на місце.\nКоли людям було зовсім зле, я готував коктейлі. Але це все-таки було не моє. Я по каві. Та й з бутербродами Любомири вона чудово поєднувалася.\nОтак ми працювали, а у вільний час – надвечір і ранніми ранками – я мчав на гуртові бази і склади, на пошту і по супермаркетам. Я закуповував продукти для нашого щорічного фахового Фестивалю. Хоч земля трісни, а свято треба було провести за всіма правилами – з бенкетом, канапками і усім цим. Гостей ми чекали дві сотні мінімум, а пригощання цьогоріч доручили мені. Бо саме наше місто нині приймало Фест.\nЯ планував кілька перемін страв, десерти, кілька спеціальних меню, і все це ми з Любкою мали зробити, не зупиняючи роботу «Ярославни» – вечорами, у проміжках, у вільну хвилинку.\nТож ми за три дні забили всі холодильники молоком, вершковим маслом, яблуками, грушами і персиками, наробили заготовок домашньої локшини і м’яса, змішали десятки маринадів, я зранку набрав у гуртовиків три види помідорів – рожевих, білих і жовтих, перцю всякого, м’яса свинячого і баранячого, і качиного філе, і картоплі мішок, і червоної цибулі, і прекрасних буряків, і моркви, і ще я отримав посилочку з хорошого магазину – два десятки індійських та азійських спецій, і чудового чаю, а тоді з повним багажником забрав Любомиру, і ми поїхали на роботу. Голова у мене була зайнята одним – як це все розкласти в холодильниках і шафах «Ярославни», вже й так затрамбованих під дверцята.\nМоя машина повернула за ріг і стала на світлофорі.\n– Як думаєш, може, попроситися в морозилку до «Підводного світу»? Це поряд з нами, я перенесу, і…\n– Стасе, дивись! Це ж вони, – Любомира тицьнула пальцем уперед. – Високий і малий психи, отам. Бикують на Сашка Довженка.\nПеред нами блимала вивіска «Кавоварки», популярної забігайлівки в центрі – турка в оточенні кавових зернят. У ранній час відвідувачів ще не було, але бариста «Кавоварки», лисуватий і опасистий Сашко, задкував від уже знайомої нам парочки божевільних!\nА кремезний тип тримав перед собою ножа! Ще й якогось дивного!\nБлимнув зелений, я газанув, скерував машину на узбіччя і понісся прямо на ґанок «Кавоварки». Сашко з вереском відстрибнув, пара психів кинулася навтьоки. Любка з олімпійським спокоєм спостерігала, як я гальмую мало не на ногах Довженка, а тоді повільно відстібнула пасок безпеки.\n– Ніколи не можна нехтувати засобами захисту, – і з цими словами вона вийшла з машини. – Сашко, ти в порядку? Дзвони 102, негайно! Тобі ж щойно погрожували!\n– Я… – Сашко зковтнув. Нервово озирнувся. – Блін, та шо ж це робиться… Серед білого дня… Але в поліцію… не знаю…\n– Обов’язково викликай їх, ти що?! – я вибрався з-за керма. – Наступного разу злякати їх у мене не вийде.\n– Поліція нічого їм не зробить, Стасе, пом’яни мої слова. До вас вони ще не приходили? Ці бандити? – у Сашка трусилися руки.\nМи з Любкою перезирнулися і обидва сказали:\n– Та… нічого… Дякую, тоді краще йдіть, – раптом заявив Довженко. – Прямо негайно!\nМи з напарницею знову перезирнулися, Любомира лагідно узяла Сашка під руку.\n– Санько, а звари мені кавусі? От прямо зараз. І Стасу теж. У нас тут аварійна ситуація сталася, як бачиш, – вона вказала на машину, – треба нерви заспокоїти.\nОбхопивши Сашка з обох боків, ми чи не під конвоєм завели його в кав’ярню. Сашко глипав очима, але тільки мукав:\n– Стасе… Любо… ну, ви…\nМи посадили Сашка. Я діловито включив його кавоварку, забив ріжок кавою і вибрав перший-ліпший напій на дисплеї. Любомира завбачливо тримала Сашкову руку, не даючи йому вирватися і кудись втекти.\n– Сань, ми ж свої, і ми колеги. Якщо є якась небезпека, чому б тобі нас про неї не попередити?\n– Любко, я…\nДовженко з переляком обертав очима, смикався. Горнятко наповнилося американо, я поміркував і досипав трішки спецій з вертушки. Дрібка гвоздики, дві дрібки цинамону, крапля карамельного сиропу, крупинка солі, промішати раз туди і двічі назад. Треба було би додати сухих цукатів, але у Сашка їх не було. Та й кориця у нього була паршива, але що вже зробиш.\nЯ поставив напій перед Сашком і сів поруч.\n– Розповідай! – наказав я. – Бо інакше я сам тебе поб’ю, щоб мені тріснути!\nКава, яку я йому зварив, пахла груднем, коли ночі найдовші, а стіни – найтонші, під ногами лід з брудом і старе листя, і лиш біля вогню люди захищені, а навколо стискається темрява. Запах миті, коли світ проходить через найменшу дірочку. Але й коли всі запони і бар’єри – найтонші.\nДовженко шумно вдихнув той аромат.\n– Ці типи… тепер власники «Кавоварки», – вичавив Сашко. – Льонька продав їм кав’ярню на тому тижні. Ну, не прямо їм, їхньому юристу. Такий тип чемний, в піджачку, з краваткою.\n– Уперше чую, щоб божевільні мали своїх юристів.\n– Ще й яких! – вибухнув Довженко. – Цей дуже крутий, мабуть! Я його бачив! Сірий такий, плаский, але Льоньку уламав дня за три. Може, й швидше! Я ні про що не знав. А Льонька грошики взяв й здимів. Ніби до Києва. Нічого мені не сказав, тільки листа прислав, сучара! Що ось, тепер у закладу нові власники, вибачай і прощавай. Гадаю, багато узяв, бізнес же у нас прибутковий. Був.\n– Що значить «був»? – вклинилася Любомира.\n– Ну… вони, ці покупці. Льоньку вони обдурили, коротш. Обіцяли інвестиції, то да сьо. Льонька так мені писав. Ми у «Кавоварку» стільки років вкладалися, а ці типи вчора обнишпорили всі кутки, а тоді кажуть: ніяких закупок не буде. Розпродуй, кажуть, що є: каву, продукти, бухло – і все, фініта. Ну тобто вони нас вижили, розумієш?! Купили, щоб знищити! І я майже без роботи!!! А я сам у них кав’ярню не викуплю! От я і… спробував… – Сашко пожував губами.\n– Обуритися? – підказала Любка. Сашко завжди був боягузом. Його мали реально дістати, щоб він почав суперечку з тими божевільними.\n– Та де там… Обуритися! Ви б їхні пащі бачили… І очі! Я так… Лише запитав, чи вони… гм… певні, що так буде краще? І що у мене є бачення стратегії розвитку підприємства…\n– І той тип відразу дістав ножа?\nДовженко гаряче закивав, обхопив руками горнятко кави.\n– Ніж у нього дуже страшний, Стасе. Як у якомусь жахастику, їй-бо. Кістяна ручка, якась гидота намальована. Пентаграми там чи шо. Козел якійсь з мацаками… І лезо чорне! Й сичить: зараз відправлю тебе у місце вічної темряви! Там твою душу жратимуть ті, хто ніколи не наїсться! А той другий, малий, стоїть і регоче!\n– Господи боже, – відгукнулася Любка. – Точно божевільні. Цікаво, чому вони не в дурці?\n– Мені було пофігу! – вереснув Сашко. – Я ж чув, що вони у місті вже накоїли! Тому як це побачив і почув, то аж в землю вріс, кажу тобі!!!\n– В місті накоїли? А от з цього місця детальніше, громадянине Довженку, – спробував пожартувати я. Та Сашка це лише налякало.\n– Вони уже відсотків шістдесят кав’ярень у місті викупили, чуваки, ви що, з Місяця впали?! – хрипким шепотом відгукнувся бариста.\nМи з напарницею вчергове перезирнулися.\n– Кав’ярні, ларки, рестики. Усе беруть, грошей не рахують. І то за тиждень, мабуть. І всюду, кажуть, одне й те саме. Ніяких закупок, всіх звільняють, все знищують. Мені Маринка з «555» про це казала, і дівчата з «Маяка», і з «Гогі», і та тітка, Свєтка Масько, яка бургерну тримає, ну, в туалеті, – нервово хихотнув Сашко. – Ну, там де громадський туалет був, а Маськи бургерну присобачили… Хтось реально зачищає місто, чуваки! Ще тиждень, і тут закриється все! Невже до вас не приходили?! «Ярославну» важко не примітити, вона ж у самому центрі, та й немаленька!\n– До нас ломилися одні хулігани, але ми викликали поліцію, та й все на цьому, – обережно уточнила Любомира.\n– Значить, то були не Дикі люди, – Сашко гучно відсьорбнув кави. – Дівчата з «Маяку» так назвали цю парочку. У цих типів, кажуть, вже й поліція куплена. Коли якісь сварки з ними, не приїздять.\n– Мабуть, нам пощастило, – ухильно, не уточнюючи, в чому саме нам щастить, заявив я. – Добре, Сашко, дякую тобі. Бережи здоров’я.\nНе дивлячись одне на одного, ми з Любкою вийшли з «Кавоварки» і сіли в машину.\n– Я уперше про таке чую. Й Зелений теж ні про які заворушення в місті не знає. А Зелений, Стасе, зараз дуже уважний.\n– Шеф зараз по вуха у Фестивалі. І ми теж. От і проґавили якусь заваруху. Хоча, певен, ми з нею ще стикнемося. Тож краще подумати про захист.\n– А я би краще подумала про превентивний напад, – скривила носа Любка. – Тільки треба розібратися, що це за мудаки… І хто це за ними стоїть, такий цікавий . Давай, я ввечері піду на розвідку? Заклади, які називав Сашко – усі допізна працюють, досить престижні. Ну, крім бургерної в туалеті, – реготнула напарниця. – Я розпитаю дівчат-хлопців, зберу інформацію. Нафіг мені розклади, коли по місту бігають чуваки з чорними ножами і вбивають хороші бізнеси. Хай навіть і наших конкурентів, Стасе.\n– Довженко нам не конкурент, – устряг я.\n– Тепер – точно! – гаряче кивнула Любомира. – Але мені це все одно не до смаку.\n– Це небезпечно, Люб, і я читав новини, і я думаю, що ці типи причетні до…\n– Тільки не кажи, що спробуєш мені щось забороняти, – вишкірилася напарниця. – Їдемо, нам відкриватися за п’ять хвилин.\nМи дісталися до «Ярославни», Любка відкрила кафе, ми цілий день гарували між стійкою і кухнею – як завжди.\nВ проміжках я таскав запаси в шафи, маринував м’ясо для Фестивалю, змішував спеції – і напружено думав. Я не уявляв, як зупинити Любку від походу в розвідку – потенційно самогубчого, бо у будь-якому з ресторанів напарниця могла нарватися на Диких людей! Любомира – бойова пані, і вміла дати раду з хуліганами і не тільки. Але супроти маніяків із ножами навіть у Брюса Лі були би непевні шанси.\nЗвечоріло, я зварив собі іншу каву, не таку, як для Сашка, а вересневу – трішки паленого цукру для присмаку диму, горіхова карамель для згадок про каштани, дві дрібки солі, трави, які ще не встигли зів’янути з літа, п’ять разів наліво – і паличку кориці. Стояв і пив її посеред кухні, концентрований вересень, що згасав, йшов до рівнодення, до Фестивалю, ці запахи літа і смерті водночас – пив і заїдав обрізком маринованої у сичуанському перці качиної грудки, присипаною апельсиновою цедрою і чорним кмином.\nІноді – з роками все частіше – я жалкував, що не можу відкрити ресторан, де подавав би людям те, що НАСПРАВДІ вмів робити. Я не міг ставати відомим. І Любка теж.\nАле так, я жалкував. Маринована качка й печена риба з особливими соусами, сто видів реберець – кожне з іншим запахом і атмосферою, найвигадливіші соуси, хрумкий хліб, пироги з тисячами начинок, двадцять видів плову… Може, й більше. Я ніколи не рахував це. Я складав страви просто на ходу, без жодного рецепту. Дивився на гостей, прислухався до себе – і складав. Любка швидко вхоплювала це, переймала принципи, запам’ятовувала смаки – і так само легко вигадувала страви. Якщо зі мною, старим хріном, щось станеться, у місті лишиться хороша майстриня.\nАле у кафе ми готували і подавали набагато простіші речі.\nІноді єдине, що можна робити – це не привертати до себе уваги. Тут варять чудову каву, от і все, що казали про «Ярославну».\n– Цікаво, Сашко не згадував, щоб ці монстри питали у когось про ключ від всіх дверей, – Любка витерла руки і почала знімати фартуха. – До чого б це?\n– Ми взагалі з тобою не знаємо ні про який ключ, чи не так? – я пропік напарницю поглядом. – Тож питання це, пробач, в нікуди. Немає сенсу обговорювати маячню.\n– Якщо би ми зрозуміли цю маячню трошки краще, ми могли би скласти план. Принаймні, можна звернутися до наших гостей на Фестивалі. Це ж правда, вони будуть із самого верху. Хтось з них може допомогти, якщо ми принесемо їм побільше інформації. Добре, я пішла.\nЛюбомира вхопила сумку і рушила з кафе на вулицю.\n– Бережи себе!\nЛюбка реготнула і зникла у темряві за дверима.\nЯ допив каву, вдягнув куртку і погасив світло.\nЗробив крок на вулицю – і раптом відчув, ніби потрапив у желе. Тільки зварили його з помиїв.\nЗагусле повітря смерділо гнилою цибулею – і так щільно обліпило мене, що я не міг смикнутися.\nМіркувати, що відбувається, лякатися, дивуватися – не було часу.\nЯ пробував крикнути, покликати на допомогу – але помийне желе влилося мені прямо в горлянку! Я не міг дихати, затрусився, і я би негайно зблював, якби міг. Мій шлунок поштовхами вивертало, я й далі звивався, аж мої ноги відірвалися від землі, в скронях застукало від нестачі кисню, і я мусив ковтнути цю гидоту, аби дихати!\nВ очах потемніло, тіло скрутило, ніби у м’ясорубці, а за мить – або, може, за рік – я вдарився потилицею об щось тверде.\nЯ не відразу зрозумів, де я – мені було холодно, гидко, я погано себе відчував і задихався від смороду.\nЯ учора десь напився і проспав на роботу?\nЧому я не можу рухатися?\nСпогади про помийне желе і вечір в «Ярославні» звалилися на мене і примусили засмикатися, пробувати скочити на ноги. Та я був прив’язаний. Мої руки і ноги, які я, нарешті, відчув – були занурені у якійсь холодець. Усередині тих драглів мене тримало щось типу лещат – вони перетискали зап’ястки і кісточки. Я поворушився, смикнувся, але звільнитися було годі.\nДе я, в біса?! Що це таке?! Події все більше нагадували дурнуватий жахастик – от тільки я був у ньому насправді!\nМене охопив абсолютно дикий, некерований страх. Та все ж якась крихітна дрібка логіки підказувала, що я маю зберігати спокій. Я дихав – поверхнево, ковточками, бо смерділо несамовито – стискав кулаки і намагався утриматися в здоровому глузді. Що б це не було, де би я не був, дуріти не варто.\nХвилини чи години минали, допоки я зміг якщо не виборсатися із того жаху – але, принаймні, опанувати себе. Я спробував огледітися.\nУ повітрі клубочився слабкий туман чи серпанок. Сморід був настільки складним і відразливим, що він навіть мав якусь схиблену логіку і структуру. Яскраві ноти гнилої картоплі і тухлого м’яса були урівноважені сухими тонами чорної плісняви, із післясмаком формаліну і старої могили. Я одночасно відчув огиду і, гм, навіть захоплення. Такі відчуття бувають, коли бачиш якусь маргінальну фігню в новинах, знаєте?\nРоздивитися свої пута я не міг – з якоїсь причини я дивився лише перед собою. Та зміг усвідомити, що я знаходжуся – гм, де? Мабуть, у кімнаті три на три кроки розміром, з голими стінами без швів. Я не був певен, чи вони сталеві, чи обшиті якимось пластиком.\nМені й далі паморочилося, бо з цим місцем щось діялося. Чи з моєю головою? Якщо скосити очі, стіни кімнати могли здатися надто далекими, ніби розташованими на кілька кроків, а тоді різко «стрибнути» на мене. Від цього у мене ще більше розболілася голова, і я вирішив не обертати очима надто різко.\nЯ навіть не був певен, чи ці стіни існують – так дивно вони виглядали. Часом здавалося, що вони… розпадаються? Пливуть? Ніби паршиво зроблена графіка в дешевому кіно.\nДе я, до дідька? Хто і навіщо мене схопив? Я почувався, ніби я божеволію. Цього місця не могло існувати.\n– Ага, ти прокинувся.\nЯ смикнувся – крихітна камера на мить здалася довгою, як танцювальний зал, а тоді знову крихітною – аж мене занудило від цієї ілюзії.\nА тоді я побачив перед собою чоловіка років п’ятидесяти. Мабуть. Бо у нього було настільки невиразне й непримітне обличчя, що годі було зачепитися за нього очима.\nСірий і плаский, – сказав Сашко про юриста божевільних. На чоловікові був діловий костюм з краваткою. Одяг мав в собі якусь дивину, та я не міг уторопати, яку.\nІ я був певен, що секунду тому в кімнатці нікого не було.\nБожевілля. Мене пропікла думка про Любку. Напарниця вийшла за пару хвилин до мене. Що, як її теж схопили ці психи, прицвяхували у смердючих драглях? Але я зараз нічим не міг їй допомогти. Тобто запитати про напарницю міг, але щось підказувало, що цей тип збреше.\nТі, хто готові домовлятися по-людські, не прив’язують людей в помийному холодці.\n– Ви – юрист цієї парочки з гнилими зубами?\nГоворити тут було дивно, ніби повітря бракувало. Мені трошки заклало вуха.\nСірий тип гелготнув, широко розкривши рота, і я принишк.\nУ нього в пащі, замість людських 32 зубів, було кілька рядів гострих, жовтуватих, щільно натиканих голок.\nЦе й далі нагадувало поганий сон. Щомиті гірший, ага.\nМоя із таким трудом здобута незворушність хитнулася.\n– Парочки? Цієї? – з-під його піджачка висунулися якісь два м’ясисті відростки. Потягнулися до мене, і я з жахом побачив, що вони закінчувалися пиками Диких людей, отої парочки, що лякала нас і Сашка. Тільки наразі вони були маленькі, як кулак.\n– Парочка моїх рук, – повідомив монстр.\nА миттю потому я зрозумів, що за дивина була у його одязі.\nТам, де мав бути запах піджака і сорочки, виднілася хіба що лінія з прикріпленими гудзиками. Цей піджак було неможливо зняти. Ніби цей одяг був ілюзією, імітацією з картинки.\n– Стасе, чи як там тебе звуть ці людиська, – проговорив сірий. – Давай чесно. У тебе є Ключ. А мені потрібно Вийти. І пошвидше. Бо тут тхне вашим світом!\n– Це якась божевільна, укурена, скажена маячня, – прохрипів я.\nСірий наблизив до мене свою чужинську тисячозубу пащу.\n– Я за тиждень все з’ясував, – від його подиху тхнуло так, що у мене попливли кола перед очима. Помийне повітря вже здавалося непоганими парфумами. – В місті є Двері, і вони десь серед того, що люди вважають харчем. Але я їх не знайшов.\n– Тобто твої… ти шукав якісь-то двері у всіх кафешках, а коли не знаходив, кидав їх напризволяще? А грошей у тебе звідки стільки, цікаво? Щоб повикупати всі заклади?\nСірий видав щось типу гарчання, і я подумав, чи гроші, які він платив рестораторам, не нагадують піджак цього чудовиська. Ілюзія, ага.\n– Цікаво, а чому ти не обшукував заклади просто так, не купуючи? Може, ти…\n– Заткнися, слухай мене. Тоді я не зжеру тебе.\nЯ не мав сумніву, що він все одно збреше і зжере. Я стиснув кулаки всередині драглів.\n– Ключ у тебе. Ти – не людина. Ти так пахнеш! Й жінка з тобою – теж. Ви непогано заховалися, але не надто добре. Просто віддай мені Ключ! Бо я не хотів сюди, я маю йти додому!\nЯ дивився на його нібито людське, але чужинське обличчя.\n– Ти так квапишся, – глухо сказав я. – Час підтискає? Багатьох ти вбив, поки шукав оце якісь ключі?\n– Вона у мене, – заявив монстр. – Жінка. І вашого повітря у тому місці, де вона лежить, менше. Вона умре. Віддай Ключ!\nЯ зковтнув. Любка.\n– Ну припустимо. Якби у мене був якійсь Ключ, що я мав би зробити, чуваче?\n– Віддати його мені! А я відкрию Двері! – ревонув зубастик. – До мене додому!\nВ моїй голові раптом визрів план порятунку – але я поняття не мав, чи він спрацює.\n– Чуваче, я вмію тільки варити каву. Дуже хорошу, кажуть. Каву, яка схожа на кожного гостя. Яка йому чи їй має допомогти. Й вона допомагає, – я говорив максимально щиро – наскільки це можливо у місці з нічного жахіття в компанії з чудовиськом. – Це правда єдине, що я вмію. Якщо це допоможе тобі, я зварю для тебе напій. Я правда більше нічого не вмію, чуваче.\nЙого сіра пласка пика стала… збентеженою? Він наблизив до мене обличчя, по ньому пробігли судоми, ніби він нюхав мене всією шкірою.\n– Чи таке можливо? Ти точно Воротар! Неможливо, щоб ти не знав про свій дар!\n– Чувак, – сказав я. – Я сказав тобі правду. Я варю каву і готую пожерти. Поверни мене на нашу кухню, я зроблю це. Але мені буде потрібна допомога Любомири. Покажи її мені і поверни теж.\n– Працюй сам!\n– Тобі взагалі потрібно додому? – оборзів я. – Покажи мені Любку, і я спробую допомогти тобі!\nТілом зубастика знову пройшли хвилі. Цікаво, як він насправді виглядає, – відсторонено подумав я. Тобто, звісно, я не хотів би цього побачити, але не щодня ж зустрічаєш фігню з-поза меж здорового глузду!\n– Сам! – гавкнув зубастик. – Самсамсамасам!\nУ нього не було ніякої Любомири, от чому він нервував, – сяйнуло мені.\n– Ну добре, сам то сам. На кухню, – нагадав я. – Мені потрібні продукти. І вільні руки!\nВмить стало темно, і я ще встиг подумати, чи монстр мене не вбив?\n…а тоді, після довгої, вбивчої хвилини задухи – я впав на коліна.\nМене вивертало всуху, і добре, що шлунок був геть пустий. Пройшов якійсь час, допоки позиви до блювання минули. Голова боліла, руки і ноги затерпли, в роті лишався присмак помийки і жовчі.\nПахло старою ганчіркою, пилом, кавою і деревом – життям! Я лежав на порозі між залом і кухнею «Ярославни» і жадібно дихав.\n– Ключ, – гавкнуло у мене над головою.\nЗубастик стояв наді мною, теж на порозі. Було темно, на вулиці біля кафе не горіли ліхтарі. У пустому залі кафе ледь вгадувалися столики, стільці, квіти на вікнах…\nЯ зі стогоном встав і на здерев’янілих ногах почовгав на кухню.\nВключив світло, поставив на вогонь не нашу з Любкою велику джезву, а алюмінієву каструльку.\nПісля того, що я збирався у ній варити, її вже не можна буде тримати на кухні. Навіть в руки брати буде не варто.\nЯ висипав у воду пачку дешевого чаю, три ложки солі, плеснув трошки хлорки, додав очистки картоплі, гнилий хвіст цибулини, осклізлий лист капусти, тухле яйце, яке нам підсунув поставник, гниль з картоплиння, уражений грибком помідор…\nЯ подумки просив вибачення навіть у зіпсованих продуктів – за те, що я мусив з ними зробити.\nНавіть гниль з нашого світу не була варта такого.\nТридцять разів наліво, двадцять направо.\nВарево почало закипати.\nНіколи в житті тут не бзділо такою помийкою…\n– Мені потрібна твоя кров, – сказав я. – Або що у тебе замість неї.\nЯ озирнувся і глянув на зубастого. Його очі, досі людські, враз стали повністю чорними, без білків. Я зковтнув.\n– Я завжди додаю щось, – пробелькотів я. – Точку. Останній акорд. Це робить напій досконалим. Дивлюся на гостя і додаю. І тут потрібна твоя кров, – я приклав усі зусилля, щоб це прозвучало твердо.\nЗубастий видав незрозуміле гарчання, з-під його одягу виповзли – і вже не ховалися – два червоні мацаки із обличчями його посіпак. Кремезний шкірився гнилим ротом, товстун щось стиха верещав.\nВід цього можна було втратити залишки глузду.\nМонстр провів пальцем по власним зубам і легко, від одного доторку, розпоров його. З-під тонкої шкірочки випнулася крапля пінистої, слизької маси, від запаху якої тухлі яйця здавалися парфумами. Я квапливо, пробуючи не дихати, підставив каструльку. Крапля монстра впала у киплячу помийку, яку я зварив.\n– Пий. Це все, що я можу зробити.\nЗубастик узяв каструлю непораненою рукою і мацаками. Принюхався.\n– Це як дім, – у його голосі вчулося схвалення. – Жінки у мене немає. Я брехав.\nІ він залпом всмоктав зварене.\nСпалахнуло – ніби у кухню вдарило кількадесят блискавок – і у повній тиші я, цілковито оглушений, відлетів до стіни і вирубився.\n– Прокидайся, а то все вистигне.\nЯ відкрив очі і сів – хоча від цього мені запаморочилося. Але більше не нудило і голова не боліла.\nДивно. Після того вибуху я був певен, що помру. Або хоча б покалічуся.\nПоруч зі мною на підлозі сиділа Любомира і її батько. Ми звали його Зелений. Теж непримітний чоловік років сорока, в джинсах і картатій сорочці. Він був нашим шефом. Справжнім власником кафе.\n– Ми чекали на тебе. Сподівалися, що ти здогадаєшся заманити ЦЕ в наш світ. А я робила Двері, щоб допомогти тобі. Двері, які би тримали тебе тут.\nЛюбка простягнула мені металеву кружку зі своїм фірмовим какао.\n– Пий, бігом, ну!\nКакао було трошки солодкаве, в міру гаряче, м’яке – як вечір після успішного робочого дня, коли ти прийшов, зняв черевики, ліг на диван і завмер.\nЛюбці вдавалися неймовірно заспокійливі Двері.\n– А ще ми тут провели розвідку і з’ясували багато цікавого, – сказала напарниця.\n– Угу, – докинув Зелений. – Якійсь мудрагель – чи мудрагелиця, зараз уже не з’ясувати – відкрила Двері Навстіж і викликала демона. Справжнього. Не Злого Сусіда, не хтонь якусь ворожу, ні. Прямо насправді сутність з іншого світу.\n– Гадаю, йому тут було несолодко, – кивнула Любка. – Й гірше того. Коли ВОНО опинилося тут, то вбило кличника. Гадаю, ненароком, хоча, може, було розлючене. Будь-хто збіситься, якщо тебе раптом висмикують в інший, досить-таки ворожий світ. Стоїш, нікого не чіпаєш, вариш суп з мацаків під слизистим соусом! І от, ти на якійсь Землі, а у тебе там суп пригоряє і дітки плачуть… – Любомира похитала головою. – Але кличник був такий тупий, що чаклував прямо своїми силами. Коли він загинув, створені ним Двері навічно закрилися.\n– Це були не Двері, а таке, дірка під парканом, – похмуро заявив Зелений. – Тож демон почав шукати вихід. Збирати інформацію, нюхати. Ховався у якійсь зморшці Міжсвіття, бо довго жити тут не міг. А по місту бігали його мацаки. Ще й прихопили ножичок того, прастігоспаді, відьмака, який оце наробив.\nЯ пригадав два хобота з обличчями, що стирчали з-під «одягу» чудовиська, і здригнувся. Якби я порізав когось з них тоді, при першій зустрічі, цікаво, чи полився би з них слиз?\n– Але він дуже швидко зорієнтувався у наших реаліях! Ще й вбивав… Чому би просто не запитати дорогу?! Не попросити про допомогу?\n– Ну, воно ж демон. Інша швидкість мислення, інша логіка, інше все, – гмикнув Зелений, і мені почудилася заздрість у його голосі. Ще б пак! Він не мав й дрібки такої могутності.\n– До речі, він вбив одного з наших, – похмуро заявила Любомира. – Малого водяника. Ото його й знайшли під видом чупакабри. Так, я теж читала новини, Стасе.\n– Водяник і щонайменше троє людей… – підсумував Зелений. – Не те щоб я міг засудити того демона за це. Нам ще пощастило, що для нього працювали фундаментальні закони. Ключі він не міг отримати насильно – лише з доброї волі чи внаслідок покупки. От він і бігав по місту, пробуючи купити дорогу додому. Вбивав він, ймовірно, через погане розуміння сил. Аж поки дістався до нас. Але з погрозами і в не надто спокійні для країни часи.\nНу так, і ми з Любкою навряд чи погодилися би публічно визнати, що й справді не зовсім люди! Бо це було небезпечно. За візитерами міг стояти не демон, який просто хотів додому – а місцеві, земні, сили, які хотіли нас знищити.\n– Здуріти можна, – я допив какао і поставив кружку на підлогу.\nНа білій плитці, там, де перед зникненням стояв зубастик, лишилася темна пляма.\nЗелений протер її ганчіркою, а тоді вона спалахнула і зникла прямо у нього в руці.\n– Сподіваюся, наша каструлька, яку він потяг із собою, у його світі не почне бігати на ніжках і не влаштує якусь антиктулхіанську революцію, – пожартував я.\n– Від каструль з України й не таке можна очікувати, – серйозно кивнула Любомира. – Ти в порядку? Працювати можеш? Розумієш, просто ти просидів у тому Міжсвітті цілу добу, і Фестиваль уже наступної ночі. У нас лишилося десь двадцять годин.\nЯ підстрибнув, ніби мене вкусили за дупу.\n– Я вже повісила на двері кафе табличку «санітарний день». Гайда до праці. Тато нам допоможе.\nЯ кивнув, встав і пішов варити собі каву. Хай там що, а вчасно поїсти і покавувати – у нашій справі головне.\nМи смажили, пекли, варили і запікали цілий ранок, день і вечір, а тоді почали відкривати Двері – ми, два живих Ключа, два майстра із даром прошивати світи, два сплітача смаків і запахів.\nБо ніщо не відкриває Шляхи краще, ніж їжа. Дороги у інші часи, інші місцини – або хоча б вікна у мрії. Гадаю, ми з Любкою були найкращими українськими Ключами, і ми любили свою справу.\nНастала ніч, почали прибувати гості, і Зелений, як цьогорічний господар, вітав кожного і кожну з них.\nСтарі боги, старші мавки і водяники, головні русалки і лісовики, духи великих річок України, герої і Захисники. Вони приходили крізь мої Навстіж Відкриті Двері – щоб набути тіла й ходити між людей, як колись.\nМи ділили кутю і м’ясо, і пили мед, і пиво, і заїдали їх попкорном, і чізкейками, і пирогами з маком, і ковбасами, що аж текли від жиру і перцю, і варениками із вишнями та грибами, притрушеними шкварками, і пухкими китайськими булочками, і розпеченим борщем, ясним, як захід сонця, повним по вінця, як серпень, і шніцелями, і верещакою під чорним квасом, і медальйонами під каперсовим соусом, і індичкою в яблуках.\nМи танцювали, сміялися, слухали новини і обмінювалися чутками, а я подавав гостям особливі рамен, пасту, бургери, запечені у листі овочі, рибу з картоплею і ще десятки страв. Гості куштували їх – і бачили Двері, відкриті Навстіж, і пірнали у них. Йшли гуляти далекими країнами, милуватися небом і містами Японії, Америки, Західної Європи, Африки, островів, блукати їхніми святинями, танцювати із їхніми духами і людьми.\nА коли поверталися, то часто просили відкрити й інші Двері – прозорі, але непроникні. Двері крізь час – щоб побачити тих, кого-таки незворотньо забрала Вічність, і хто ніколи більше не танцюватиме з нами.\nГості виходили з кафе, і сміялися до перехожих, і люди йшли до їхнього танку, і кружляли із богами і силами, і обіймали річки, гори і землі, і слухали жарти героїв – а потім думали, що бачили дивні сни. Найдивніші. Такі, які змінюють світ.\nА як настав ранок, гості прощалися і йшли, розчинялися у вересневому повітрі – щоб повертатися знову і знову, рік за роком, допоки житиме ця земля.\nСходило сонце, ми з Любкою і Зеленим сиділи у пустому залі «Ярославни».\nЯ меланхолійно догризав запечене в пиві реберце і облизував пальці – надто втомлений, щоб дотягнутися до серветок.\n– Знаєте, я от думаю, – Любомира роздивлялася свої руки, спухлі від нескінченних ручок, держаків, ножів, щипців і лопаток. – А чи ми колись зможемо влаштувати щось більше за Фестиваль? Ми зі Стасом, інші Ключі з України… Зібратися разом і відкрити Навстіж особливі Двері. Щоб усі вони – боги, Сусіди, духи – повернулися в світ – і більше не зникали. Хоча з настільки потужними Дверима потрібна обережність, розумію.\nЯ теж подивився на свої руки – не менш натерті, ніж у Любки, у жирі та соці, що аж в’ївся у шкіру.\n– Зараз навіть усім Ключам Землі таке не по силі, – похмуро озвався Зелений. – Але все змінюється. Щодня. Прямо зараз. Може, цей день настане. Ти звариш напій, який розірве Завісу і поверне голоси богів.\n– Це буде моя найвеличніша кава, – сказав я. – Чи, може, Любко, твоя. Якщо я не доживу.\nМи засміялися і пішли додому.\nА світ змінювався.\nЯ чув це.\nПопередній записНазад Нублади\nНаступний записНаступн. Світ широкий\nКлюч від всіх дверей: 16 коментарів\n18 Листопада, 2021 о 11:05\nЧудове оповідання, окрема поезія описи кави. Монстр нагадав прибульця з Людей в чорному, якому людське тіло теж муляло, як костюм юристу ) Гарний післясмак, і ідея цікава. Дякую, авторе, і удачі на конкурсі!\n18 Листопада, 2021 о 0:12\nЯкби у фіналі було лише 10 оповідань, то моя 10-ка була б вашою! Дуже круто! Дякую!\nХоча так, деякі слова варто було б замінити.\n16 Листопада, 2021 о 9:32\nСмачнюча історія! З нотками вічної боротьби й легким присмаком прийдешніх змін на краще і післясмаком обов’язкової перемоги 🙂\nНаписано чудово, тримає в напрузі.\nОт із назвою треба щось робити. Відколи побачив оповідання – усе муляла ненавмисна асоціація з однойменним фільмом 😉\n14 Листопада, 2021 о 14:48\nВітаю, авторе! Дуже сподобалося! Чудова стилістика, цікава історія, напружений сюжет з непередбачуванним розвитком – все, як на мене, на “відмінно”! А описи кави -то окремий плюсик.\n14 Листопада, 2021 о 16:58\nДякую, пані Сокиро!\nІ вам бажаю успіху (і чашечки гарної кави)!\n12 Листопада, 2021 о 22:18\nВам дуже майстерно вдається описувати смаки та аромати. Мушу сказати, навіть занадто! Бо коли демон повернувся у свій світ, я зраділа, що він прихопив із собою каструльку :)))\n14 Листопада, 2021 о 16:57\nОт і мені подумалося, що каструльку краще віддати демону, ніж знезаражувати. Бо хто зна, а що, як вона піде бігати на ніжках і тут? Краще вже антиктулхіанська революція! 😉\nTetiana Hlinchuk :\n5 Листопада, 2021 о 12:08\nТримаєте інтригу від початку до кінця! Яскраво та образно написано про каву, сподобалося! Бажаю удачі!\n6 Листопада, 2021 о 23:49\n31 Жовтня, 2021 о 9:53\nЦе просто щось магічне 🙂 я про стиль, а не саму оповідь 😉\n31 Жовтня, 2021 о 14:15\nАле ви мене заінтригували! А з оповіддю є проблеми? Якщо є критичні зауваження, то мені буде приємно і цікаво їх почути!\n1 Листопада, 2021 о 15:22\nТреба вичитати на правильні форми слів\nОт, наприклад, “Тим вечором” мені ріже вухо. Може, Того вечора?\nЦілий ранок – весь ранок.\nМоже я занадто прискіпуюсь, але то моє суб’єктивне, можете не зважати 😉\n30 Жовтня, 2021 о 21:19\nВітаю, Авторе! Бомбезна ідея про страви як магічні артефакти. І сюжет цікавий, динамічний, не без інтриги. Дякую і успіху на конкурсі!\n31 Жовтня, 2021 о 14:18\nДякую, пане Юлесе!\nХоча мені здавалося, що сюжет про страви-артефакти не надто оригінальний (згадаймо історії про магічні зілля тощо), але, можливо, це стверджує моя роздута самокритичність\nОбрази різних видів кави – це окрема насолода. Таке враження, що від них не лише пахне смачнющою кавою, але й усі ті пори року постають перед очима: торкнешся – і на пальцях лишиться зимова паморозь чи осіння мряка\n31 Жовтня, 2021 о 14:20\nДякую! Так, кава – то й справді магічне зілля! Ніколи не знаєш, на що після неї потягне – і які шляхи відкриються!


День закоханих у ліцеї | Васильківський професійний ліцей\nДень закоханих у ліцеї\n14 лютого – День Святого Валентина. В цей день люди відкрито говорять про найпрекрасніше у світі почуття- кохання.\nУ Васильківському професійному ліцеї у всіх на душі тепло, як ніколи, а в повітрі – відчуття щастя і романтики.\nРано-ранесенько почала працювати святкова пошта, що до кінця дня була переповнена валентинками.\nФішкою та приємною несподіванкою для всіх нас став «серцепад». Напередодні представники учнівського самоврядування під керівництвом вихователя Жукової Н.В. прикрасили серцями фойє ліцею та організували святковий концерт для учнів. На перервах лунала лірична музика, яка навіювала романтичний настрій, атмосферу радості й тепла.\nКожен учасник переконався в тому, що День закоханих – свято чудес, яскравих вражень і кохання. Усі отримали валентинки, позитивні емоції, піднесений настрій.


Ось як склалася доля немовля, яке рідна матір після народження викинула у смітник\n16 Листопада 2020, 10:37 | У світі\nПокинутий матір'ю новонароджений хлопчик виріс і став справжнім мільйонером.\n"Викинули у бак, як звичайне побутове сміття", — так описує початок власного життя Фредді Фіггерс, засновник і власник компанії Figgers Wireless, мультимільйонер, інформує Ukr.Media.\nТак, новонароджене немовля біологічна мати дійсно просто викинула. Дивний писк почули перехожі, і хлопчика, на щастя, вдалося врятувати: у нього виявилася рідкісна воля до життя. Крихітку виходили і віддали до дитячого будинку, де були десятки таких самих соціальних сиріт, як і він. А незабаром для Фредді знайшлася нова родина. І з цього моменту почалося його справжнє життя.\nХлопчика усиновила літня пара. Багатими вони не були, але свого прийомного сина щиро любили — а це було саме те, чого Фредді потребував найбільше.\nДуже швидко з'ясувалося, що Фредді — хлопець талановитий. Він з дитинства тягнувся до комп'ютерів, але грошей на новомодні речі у родині не було. Хлопчик накопичив на перший ПК зі своїх кишенькових грошей. Правда, виявилося, що придбаний за низьку ціну комп'ютер не працював. Але Фредді виявився наполегливим малим — возився зі своїм придбанням, поки не налагодив.\nУ 13 років Фредді вже працював у магазині у відділі цифрової техніки. Незабаром посаду просто продавця він переріс. Попри юний вік — йому ще 18 не було — він відкрив власний маленький магазинчик під назвою Figgers Telecommunications. Він став основою цілої цифрової імперії.\nПереломний момент настав, коли у батька Фредді діагностували хворобу Альцгеймера. Літній чоловік легко міг загубитися. І юнак... винайшов GPS-трекер, який вмонтував у черевик батька. Тепер він міг відстежити положення тата, куди б той не забрів.\nЦей винахід приніс хлопцеві 2 млн доларів. Але ж це був не єдиний вигаданий ним хитрий ґаджет. І тепер Фредді Фіггерс — мільйонер. Причому навіть не з нетрів, а буквально зі смітника.\n"Я не тримаю зла на ту жінку, яка викинула мене. Але і шукати її у мене ніколи не було бажання", — говорить він.\nХлопчик Доля Мільйонери Батьки Немовля Компанія Історія життя


Закон забороняє обмежувати доступ до водойм: що робити, коли це трапляється? - Slidstvo.info\nГоловна Сторінка » Історії успіху » Закон забороняє обмежувати доступ до водойм: що робити, коли це трапляється?\n18 Лютого 2022, 20:15\nМихайло любить відпочивати біля річки та на морі. Влітку, як і багато його знайомих, він намагається більше часу проводити біля водойм, ходити на пляж. Але він зіткнувся із тим, що частина узбережжя річки в його місті забудована та огороджена парканами, тож він не зміг туди потрапити.\nМихайло знає, що згідно із законодавством, берег річки — це захищена зона. І що ширина цієї захищеної смуги залежить від розміру водойми — для маленьких ставків це 25 метрів, більших озер чи річок — 50 метрів, а для таких річок як Дніпро, або ж для моря — щонайменше 100 метрів.\nЗгідно з законом, хлопець має право на безоплатний та безперешкодний доступ до води.\nОгороджувати частини берега, якщо це не санітарна чи охоронювана державою зона, — заборонено.\nТож хлопець також перевіряє, чи берег не належить до території небезпечного обʼєкту або ж гідроелектростанції чи дамби, природного заповідника, або ж території табору чи пансіонату — вони також мають право обмежити доступ до берега.\nВін має перевірити розпорядження місцевої санітарно-епідемічної служби та місцевого органу самоврядування, адже вони можуть заборонити купатися у цьому місці із міркувань безпеки.\nЯкщо ж хлопець зʼясовує, що це територія, яка не належить до винятків, він розуміє, що має право купатися у цьому місці безперешкодно. І держава захищає його право на це.\nОбмежувати можливість засмагати на березі, купатися чи плавати на човні заборонено законом.\nТому коли Михайло бачить паркан, який обмежує доступ до річки, та охоронця, який не пускає на цю територію, знає, що для того, аби відстояти своє право на відпочинок біля річки, йому потрібно спочатку зафіксувати факт обмеження доступу.\nВін дістає телефон чи фотоапарат, та фотографує усе, що відбувається, або знімає відео.\nТакож Михайло знає, що щобільше у нього свідків того, що його не пустили на пляж, тим краще.\nТому хлопець гукає оточуючих, які могли б теж зафіксувати, що його не пустили до води. Потім він збирає їх контакти та можливі фото чи відеозаписи.\nКрім того, хлопцеві відомо, що за недопуск до води передбачена кримінальна відповідальність, тому він викликає поліцію.\nПрацівникам поліції, які прибули на виклик, Михайло детально розповідає про обставини та просить, щоб поліцейські з’ясували особу порушника, отримали документи на підставі чого цей охоронець здійснює заборону доступу до води, та допомогли пройти до водойми.\nУ разі, якщо на місці є паркан, який перешкоджає доступу до води, або якась інша споруда, хлопець може усно заявити працівникам поліції про вчинення злочину. Він знає, що поліцейські зобов’язані скласти протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення і надати йому талон-повідомлення, що вони її прийняли.\nХлопцеві відомо, що всі складені документи працівниками поліції (протокол, пояснення, документи, що посвідчують особу порушника тощо) краще сфотографувати.\nКрім того, Михайло знає, що допомогти йому можуть не лише поліцейські, а й місцеві органи самоврядування.\nУ кожному регіоні є уповноважений підрозділ в органі місцевого самоврядування або державній місцевій адміністрації, які опікуються саме забезпеченням доступу громадян до водойм та островів.\nДля цього хлопцеві потрібно написати заяву, у якій вказати своє прізвище, імʼя та по батькові, поштову адресу, контакти, зокрема й електронної пошти, а також описати суть проблеми та докласти докази (отут і знадобляться фото та відео, які він отримав на місці). Підписану заяву можна відправити як звичайним, так і електронним листом, або ж навіть особисто віддати в канцелярію.\nЙого скаргу повинні розглянути невідкладно, але не довше 15 днів з моменту отримання, а якщо раптом потрібне буде додаткове вивчення фактів — не більше місяця.\nХлопцеві відомо, що після того, як місцева влада встановить порушника, має бути складена вимога про демонтаж паркану або інших споруд, які перекривають доступ до берега. Зробити це мають самі відповідальні за паркан протягом 10 днів. Якщо ж цього не відбудеться, то місцева влада має сама знести цей паркан.\nКрім того він може поскаржитися ще до одного місцевого органу — Державної екологічної інспекції, яка зможе притягнути власника паркану до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.\nДля цього йому потрібно направити туди скаргу, яка може виглядати так само, як і до місцевих органів влади.\nПри цьому, покарати порушника інспекція має не пізніше, ніж через 2 місяці після того, як Михайло надіслав свою скаргу.\nОднак не завжди відпочити на березі річки заважає паркан. Михайло вже зіткнувся із випадком, коли орендований пляж був щільно заставлений лежаками, які заважали хлопцеві вільно скупатися в морі, та за які треба було ще й сплатити.\nВін знає, що це теж порушення закону, і що може знайти умови оренди пляжів на сайті місцевого органу самоврядування.\nВін перевіряє, чи є компанія-орендар у списку договорів, та які саме умови договору у неї.\nЯкщо раптом таких документів не знайшлося – хлопець знає, що може отримати їх на запит.\nЯкщо ж ці правила порушено – має діяти так само, як і у випадку із знайденим парканом, тобто скаржитися до місцевих органів самоврядування та поліції.\nЗа цим посиланням ви можете завантажити інструкцію з покроковим алгоритмом дій, які треба робити, якщо вам обмежують законний доступ до водойм