Місяць і годинник. 1969.04. ч.2\n1969.01.20 – 1969.04.26\nЧ. 2. С. 101 – 191\n101. Це не один є чоловік, та ще не такий, як ми з вами опинилися. Світ стомлюючим вічно сидить у неволі. Я є за ділом Бог історії. Хто нам, людям, давав право розпоряджатися живим чоловіком, його годувати, його поїти, і одягати його? Ми, люди, це самі зробили. Між собою ввели вогонь палити природу через життя, ми в цьому рятувалися. Нас за це природа не жаліла споконвіку. У природі ми самовільні. Зробили шахту, і стали над нею за гроші господарювати. Ми для цього побудували завод. Стали плавити залізо для зброї. Ми сокиру з пилою ввели, в лісі стали заготовлювати багато лісу для продажу його за гроші. Стали лісом торгувати. Стали з лісу робити папір, а на ньому писати.\n102. Вчитися між людьми розумним бути. Це недобре душі й серцю. Треба не багатому і не розумному чоловікові державу будувати. Треба буде самому початковому чоловікові, хто починає жити в природі. Він хоче, щоб усім багатим сильним чоловіком. Якщо ми всі візьмемося за одне незалежне життя, всі ми, люди, станемо користуватися одним джерелом. Ми не будемо потребувати природи. Не будемо її до себе такий, як нам хочеться дочекатися. Ми повинні отримати від самого кінця і краю одне існування. Ми, всі люди, однакові, і всі хочемо, щоб було нам добре і тепло. А наше з вами бажання призводить до поганого і холодного.\n103. Якщо ми змінимо потік на інший, то ми не будемо отримувати цього. А якщо ми будемо продовжувати, то у нас не буде хорошого і теплого. Не будемо йти від людей не розвинених, але бідних. А треба їх знайти, і у них треба запитати: «Що тобі заважає?» І будемо вміло допомагати і сильно. Ніколи від цього зла не буде, буде в цьому любов і добре діло. Ми любимо по природі назад і вперед плавати, по оранці топтатися. А у виробництві руками деталь робити для того, щоб машина без цієї деталі не хворіла. А свої сили показувала для того, щоб людина в цьому ділі жила і розвивалася. У людей всякого роду бажання, і тільки своя думка, думалося якесь діло.\n104. 3 квітня, четвер. Він нам, людям всім, розповідає про нашу в природі залежність, яка народилася на наших людях. Особливо в природі між людьми такі весняні дні, їх чекають люди теплими, хорошими. Вони себе приводять такими добрими. Здоровій людині будь-яке діло, що починається, робити доводиться по затишній тихій погоді. Люди без форми залишаються. І такими бравими на волі гуляти залишаються як ніколи. Люди свого покрою люблять, щоб за ними хто-небудь доглядав. Каприз людський не завойовує, а от ввічливість все перемагає. Гора висока, вона робиться нижче від усіх гір при хорошій доброті. Ми здалеку на неї подивилися. Але людина пробиралася по ній легко. Це робилося все фізично вмілим способом.\n105. На годинник ручний людина дивиться. Сама визначає на цій місцевості відстань. А чим туди мені як такому без усякої втоми пробратися? Ми по-старому їздили від села до села волами, не боялися ніякої біди. Туди ведеш на налигачі пару волів, а сам батіжком помахуєш. Кажеш між собою: цоб, бички, цабе, воли. Як ми їхали до цього місця, але без втоми приїхали, хоч і господар сам уморився. Бути всьому діло, цьому ділу кермо. Я, він говорить, їздив в сусіднє село у важливій справі. Чоловік продавав ліс для побудови житлового будинку. А в мене, такого господаря, народилася думка для цього діла. Це буде моє перше бажання в цьому ділі, треба буде побудувати дім.\n106. 4 квітня, п'ятниця. Вона зустріла сон дрімучого діла. Живі плаваючі, начебто атома спущені на землю природою потягти один будинок своїми силами. А потім для мене потягнули і моє місце. А мені там через очі, які закрили видимість, начебто так треба. За одну годину часу можна будь-якого вола рогатого звалити. Так і людину живу можна вбити і зарити в землю. Ми привчили самі себе так робити. Є удача в цьому місці рибу ловити. Ми туди в це плесо для того, щоб там ми не прозівали. Дерево плодове цвіте цілими днями, і також тижні проходять, а квіти бушують, як якийсь у квітах килим. Ми його зустрічаємо і проводжаємо запашним ароматом.\n107. Як візьме людина за свою фізичну роботу, і що вона у природі буде робити. Робота – це дещо хороше у воді при сонці купатися. А хіба цьому чоловікові, хто сів біля столу, він хоче чаю напитися. Хіба тут година своє візьме. Або людина сідає за свій улюблений стіл досита наїстися, і себе задовольнити. Ми звикли це робити всі. Зустрічаються по дорозі. Як це вийшло, що внизу біля річки, що протікає, де був загачений став для набору води. Це люди розташувалися заможні, мали водяний млин для заводчиків, вода прибавлялася з джерел. А від дуже сильних дощів гребля не могла встояти, проривала, і вода йшла геть. А господареві збиток.\n108. Назустріч мені попався незнайомець. Він мене зупинив своїм селянським вибаченням. Він відстань не знав, скільки буде від їхнього села до села нашого. Люди вважали за предковим явищем всього вісім верст. Куди будеш їхати. Якщо на південь, то буде дорога легка. Якщо на північ, дорога гірська важка. Ми живемо ближче до заводу, вони ближче до рудників. Якщо тільки доводиться йти на північ, треба суху балку переходити. Якщо на південь, то джерело Колпаковське переходимо. Нам доручено ходити на шахту антрацитного вугілля. А на курних коксові заводи, більшість ідуть на заводи. А селяни працюють, отримують для топки вугілля антрацит.\n109. Важко доводиться з доставкою. А біля цієї зручності в цій місцевості ми бачимо дуже багато поселеного селянства. 5 квітня. Це люди, яким доводилося на ось цьому місці, де їхнє багатство розташувалося на нашій землі. І зроблена з ним снасть. Ми на землі робимо всякі потрібні діла для того, щоб це селище стояло на цій річці, і своїми садами красувалося щорічно. Як на пасці спеченій від цукру білий верх. Як ми з вами тільки не жили, і не творили своїми вигадками. А їх нам залишили на цьому місці наші предки. У природі проходить у році дуже багато днів. Всі вони бувають нехороші будні, в них доводилося не сидіти на одному місці зі своїм наявним.\n110. Нажита нами у нас для цього жива сила. Ми під свято у неділю зібралися під цю годину зі своїм добром, нікому слова не кажучи. Ще вночі в підводу запрягли пару конячок, поклали, що треба, щоб продати. Ми на це готувалися дуже довго. Проходили повз нас дні з ночами, і тягнулися тижні, наші місяці проходили, не зупинялися й роки. А наше таке діло в житті, як би цікавіше, легше прожити без усякого такого труда, без всяких таких важких начал. Наша, всіх людей, лежить по землі така непротоптана дорога. Особливо для нашого чоловіка одинака. Він своїм колесом не скоро протопчить, не скоро побачить свій хороший такт за прибутком, за врожаєм.\n111. Хороша і погана їзда себе тягнути на своїх колесах. Який би ти не був у цьому силач, а втомлюватися треба, і сильно треба через таке колесо. Воно йде і ріже землю. Ми хоч і важко в цьому ділі жили від свята до свята, не кидали це все, що робили майже весь рік. А одне знали – збирали да складали в купку. Треба було заводити у дворі гуси, ми це починали. Треба були кури племінного характеру, ми це мали. Треба було, щоб господар тримав у дворі заводські свині. Працював, і збирав зерно, і робив амбарний запас. А коли в засіках лежить хліб, тобто пшениця, це вже в кишені золото. Для нас базар на своєму місці, на базарі люди сидять комерційні, мають справу з іншими комерсантами. А наше діло селянське – не забувати про час.\n112. Тільки що сонечко повернулося, воно не стало нагрівати, вже пішло в цьому ділі інше життя. Люди стали думати про холод. А холод – це є ми з вами, наші уми, вони зосередилися. Ми все робили, робимо, і будемо робити. Каже незалежний чоловік. Мені треба люди ображеної сторони усього світу усього людського життя. Якщо люди визнають самі себе. У цьому винна держава наша. Ми її створили руками, вона цінна, вона наша. Ми в неї протягнули руки, наша в цьому воля. Так не судити за це діло, треба свідомість зробити. Треба чоловіка навчити цьому, щоб він спільне не брав, а його зберігав. 6 квітня, неділя. Вранці о сьомій годині. Якраз в цей час люди на білий світ народилися, а іншим доводилося відступати, тобто вмирати.\n113. А є ті, яким треба через діло багатіти. У нього у дворі є все. Він цю хвилину думає про інше. У нього для цього не одна лежить у житті своєму дорога. Ми колись будувалися, у добрий день робили собі хату. То нам знадобився дах, червона черепиця. А вона лежала в Ковпаковому. Ми звідти на конях, на бричках перевозили. «Стій дядько, куди ти такий їдеш?» А він сказав про свій час, вибрався по цій дорозі. «Я їду на базар, хочу продати зайве, що зібрав». Знадобилися гроші, хочу для себе новеньке що-небудь купити. А за гроші можна все робити.\n114. Заходиш в магазин якого-небудь діла, перед тобою лежить у штуках мануфактура. Вона продається людиною, будь-яку штуку бери. А для тебе колір є, краса, вона від ока не йде. А тут продавець попався такий, що не відв'яжеться. Він дуже красномовний. Не взяв би, але він умовить. І грошей не жаль такій людині в житті заплатити. Я туди не один заходжу. За мною заходять інші такі ж самі, як і ми, нужденні. А гроші якщо є, то тут вже не питай, товару повний прилавок. Підходь, і вимагай, який тобі треба. Господар на цей рахунок, йому не орати, волочити, не зерно сіяти. А він бере аршин, по-старовинному робиться. І починає міряти по аршину, доти він рахує, поки йому не скажеш: досить.\n115. Сюди заходять не одні мужики, вони з собою ведуть своїх дружин. І починають очі весь цей товар розглядати. Є й це діло. Люди в добрий час, вони у людей з кишень гроші витягують. Це їхня професійність. Вони за цим ділом чимало часу слідом ходили. А той, у якого гроші є, він законно захищається. Раз він свої гроші втратив, у нього чужі руки взяли. Треба провину знайти, а вина є людини. Він це зробив, за це отримав, і хотів цю копійку в кишені зберегти. Ми так і робимо. Якби не чужа у цьому ділі кишеня, та ще з грошима. Хіба не можна це робити. Гроші ніщо таке, як вода. Сьогодні вони в тебе, завтра будуть вони в іншого.\n116. А перш ніж їх отримати, треба буде розбитися. Треба буде чогось у господарстві позбутися. Або бідняк на роботу таку потрапив, де копійка попалася не так даремно. Я, каже скромний господар, живу давно за годинами. Якщо зібрався їхати туди, де люди можуть по шляху образити. Годинник говорить. Нині понеділок, 7 квітні. Він нам з вами розповість про таке життя людини, воно у неї таке є. Думає про свою людську чесність. Вона дуже важка тоді, коли людина живе в природі. Вона спочатку думає. А що треба буде для того, щоб у житті було легко і добре? Ми всі зв'язані за рахунок одного дня. Він нас з вами змусив один час радіти, бо це буде треба, час такий прийшов.\n117. Я, як вдова, також приїхала на базар у цій справі. Була зайва пара бичків. Я їх продала за гроші, як і всі люди роблять. Але зберегти, ми їх не зберегли. Я їх між людьми загубила. Треба буде сказати спасибі за скромність. Чоловік такий знайшовся, він виліз на свій віз, і став криком кричати: «Чиї гроші?» А господар обізвався не чоловік, а жінка. Вона каже: «Мої». – «Скільки?» – «136 карбованців». Так і записали. Без хорошого поганого не отримаєш. Але коли ти загубиш з кишені, це вже не те, зроду не знайдеш. Ти цього чоловіка примусив своєю кишенею робитися злочинцем. Він же тебе пестив розумом, придивлявся. Це його була спеціальність.\n118. Він професіонал у цьому ділі. Я, говорить злодій, мені все одно, як нам, всім людям, хтось зробив якусь річ. А вона потрібна людині, за неї треба взяти більше, кому треба. А чесний чоловік крутиться над землею, йому як хліборобові без цього не залишатися. Він хоче догодити, сьогодні такий гарний день випав, на моє щастя. Я легко з цим ділом упорався. Ще до зрілості цього хліба багато діл. Але треба буде вперед думати і робити, словом, себе в цьому підготовляти. Хоч і погана коса, буде треба нам вона. А до неї потрібно рукоятка, та ще коса з ремінцями. А до цього всього треба, в чому тримати воду, і брусок, чим точити цю косу. А ми зобов'язані до цього самі себе змусити.\n119. І сказати перше це, мовляв, Господи, благослови цю ось пайку закінчити. Ми цей час стали мати, хочемо сказати про своє одне – у нас добре. А як би ми з вами не жили, і що б ми не мали, але приходить усьому цьому кінець. Ми вмираємо. Це не наше, а чиєсь. Ми не зуміли самі себе зберегти, наше здоров'я пішло геть далі через наше діло. Ми, всі люди, нелегально живемо за рахунок природи. Вона нам зобов'язана давати. А хіба торговець будь-якого свого діла не хотів від свого більше взяти. Він каже: я заклав на це чимало копійок. Тепер хочу сказати: мої гроші робляться для цього діла довгими рублями. Людям треба про них думати, і за них треба брати стільки, скільки треба. Ми, люди, потребуємо в цьому ділі.\n120. А раз потребуємо, значить треба купити. Природа для людей недарма ввела в містечках ярмарки. Там можна у селянина купити, що хочеш. А купець зі своїми грошима бородою ворушить. Ми сюди з'їхалися для того, щоб у інших багатих людей вчитися. Та чого-небудь мені, людині, сказати, що знаєш. А він мені годину говорить про тих минулих предкових людей, які були національні. У них у руках було все, що хочеш. Лише б захотіли, те вони зробили. У них була палиця, вони кидалися камінням. А зло не втримати. Ми, як ледве щось таке, вже завоювали. У них між собою миру немає. Це ж властиві люди. Який би годинник не був у нас, ми по ньому починаємо і закінчуємо.\n121. А от самого сонця немає. Є одні люди, які до себе тягнуть час. А місце кожне зустрічають і проводжають. 8 квітня, вівторок. Сонечко за годинами не рухається. А от людина годиннику вірить, по ньому вона живе, і всякого роду діло робить. Навіть свої кроки по ньому прокладає. А коли вона зустрічає ранок, день початковий, обов'язково подивиться на свій стінний годинник. І скаже: у мене на моєму годиннику стільки-то часу. За годинами людини життя на землі відбувається. Будь-яке діло робиться на виробництві. Є години, які змушують людини на цьому виробництві для себе гроші заробляти. І за годинами намагається досита нагодувати. Людина без цього всього не залишається, завжди дивиться вгору на сонце.\n122. Якщо воно хмарами не загороджено, людина приблизно вгадує, скільки буде в цей час годин. Вони служать для людини віхою. Куди тільки свій ніс не засуне, там для нього треба буде годинник. А раз годинник у господаря є, то треба буде і люди, щоб їх по годинах примушувати працювати. Я для цього діла народився, щоб самого себе кому-небудь продати. Нехай він мною розпоряджається, як якоюсь твариною. На тварину надягають хомут або ярмо, а потім чіпляють посторонки або войці для того, щоб будь-яку тяжкість везти. Ми цього не робимо. Нам дають в руки якусь зроблену здатність, або лопатку, або молоток з сокирою, чим людина будує своє життя. Треба буде рити яму, тут перед тобою виявилася лопата.\n123. Треба що-небудь розбити, от тобі молоток, він людині допомагає. А раз чоловікові це потрібно, він взяв у руки, то вже не питай. У нього в голові в цьому хвороба. Він якщо не буде робити, йому життя ніякого. Годинники наші людські, вони вченим говорять. Природу не обдуриш. Це наші люди, у них вся є сила, але вони безсилі. Їх оточив закон, хазяйська рука, він йому приніс безсилля. У нього одне – від природи отримувати, як ми навчилися, і весь час своє брали, і хотіли цим збагатитися. Це вам, як агрономам Ростовської області управління. Ви пам'ятаєте, коли я був у вас, з вами розмовляв. Я вам точно.\n124. Якщо ми отримаємо нестаток, ми з вами до цього нестатку підготувалися. Ми, всі люди, залежні від природи, не сильні з природою боротися. Як і зараз робиться природою. Ми з вами технічно сильні, але премудрістю ні. У нас один я такий чоловік, якого між нами не було. А зараз є, і буде він зі своїми силами, загартованими в тренуванні. Це буде незалежність. Це буде чоловік Бог природи. Вся техніка не буде працювати, всі колеса призупиняться крутитися через умови. Ми з вами побачимо зимою початок. А кінець ми з вами не побачимо, це нестаток, який для нас буде важкий.\n125. Ми цьому чоловікові не повірили, і не хотіли цього зрозуміти. Вважаємо техніку в цьому силою. А найголовніше – це чоловік. Він для цього придбав в житті годинник, по ньому робив. Злочин робився, і пізнання теж. За годинами справа створювалася для того, щоб засудити. Ми його прозвали, як злочинця. Хотіли засудити за його діяльність. Вона виявилася права говорити. Люди не повірили цьому. Я прошу вас, як учених людей, з цим треба погодитися. Стихія народжується природою, вона на землі робиться, у воді, і в повітрі. Ми з вами можемо жити, і то ми повинні робити, що люди не робили. Треба нам іти дорогою Бога, але не людською, якою всі наші люди проходили.\n126. Я чоловік не такий, як усі люди залежні. Я незалежний чоловік. Ходжу не так, як усі ходять у прекрасному взутті, вони хваляться ним. А я хвалюся свавіллям, босими чистими ногами по снігу, по морозу, по зеленій траві. Але ніколи я не скажу, що мені погано. А яка в мене думка працює. Хоче людей від свого серця і душі попросити, як ображених природою. Вона людям помічниця зробити, щоб між нами всіма не народжувався за наше багатство злочинець, і не хворів чоловік у природі. Я, говорить цьому всьому, у себе маю пораду, якою треба всій молоді користуватися, і її держати в голові усно.\n127. Хіба це буде погано людині. Якщо він свої ноги буде мити холодною водою по коліна два рази на день. Це його система така. А хіба це буде комусь погано, якщо людина, він або вона, не буде чекати, поки хто-небудь з зустрічних йому скаже: «Здрастуй». Це не його буде душа з серцем до дідуся і бабусі, дядькові з тіткою і молодій людині. Твоє діло буде одне – їм своєю голівкою низько вклонитися і ввічливо сказати: «Здрастуйте». А їхнє діло, як вони хочуть. Ти повинен бути перед ними ввічливий, це твої заслуги перед усіма. Ніякого зла в природі ні перед ким. Також третій пункт. Між нами є нужденні такі люди, у яких велика нужда. Їх треба шукати, і розуміти, щоб не помилитися, хто він такий.\n128. А коли знайдеш, вивчиш, йому треба допомогти, щоб він не потребував. Коли намітиш, що дати, скажи: я даю це для того, щоб мені було добре. І віддай без усякого. 42 години не їсти і не пити. Це твоє вічно не вмираюче живе свято. Ти поїж у п'ятницю ввечері о шостій годині. А потім будеш терпіти всю суботу до самої неділі до 12 годин дня. А потім треба сідати їсти. Перш ніж сідати, треба вийти надвір для того, щоб з висоти повітря через гортань тягнути до відмови, просити Учителя. Три рази тягни повітря і проси: «Учителю, дай мені здоров'я». Це твої будуть плоди, твоє діло.\n129. Ти виграєш цим ділом, отримаєш те, що буде треба. П'яте, останнє. Не плюй слину на землю і не харкай. Це все одно. Не нападає на іншу людину. Не пий вина і не кури тютюн. А в цю хвилину цього дня отелилася корова, привела бичка. 9 квітня, середа схвалює цю найкращу природну пораду життєву, як найголовніше це нашій людині. Він не буде піддаватися захворюванню через один людський близький вчинок. Люди робляться друзями в природі. Самі себе звільняють від вічно вмираючої залежності. Вона нашого брата примусила лягати в землю. Ми у неї частково багатіли.\n130. Один від іншого відходили, намагалися бути в цьому мудрецями, тобто розумними людьми. А для свого здоров'я нічого вони не робили. Були гордими, злими і злочинними. Їм красти – ніщо таке. Їм вбити – теж ніщо. Хто буде вчити скромної ввічливості, або щоб були ми друзі природи, якщо ми боїмося її. Ховаємося, йдемо, робимося красотою. Це ми в природі не люди. Ми для неї є свавільні, вічні розбійники. Для нас паличка, що росте – ніщо таке в житті. Ми так вважаємо людину, і також свою рідну землю, яка оточена повітрям, і також живе вона разом з водою. Ми ці три тіла не вважаємо силою, ліземо ми на них на рожен, від них відбираємо.\n131. Ми з природою воюємо, і всю бутність воювали. Ми – штучно, а природа – нас природно. Вона вічна жива, а ми смертні люди через війну нашу. Ми в природі знайшли в землі надра. Ми виявили ліси, і також у воді спіймали рибу. Для чого? Ми самі себе оголосили господарями. У нас для цього залізо. Воно нам допомагало різати ліс, з нього робити деталі, потрібні на землі. Ми це діло робимо для себе особисто. На землі обгородилися своїм наявним у природі багатством. Ми через нього на білому світі довго не живемо. Нам потрібна не одна хата, або для зерна комора. А для тварин треба сарай, холодні стіни, укриті чим-небудь від сонця і дощу.\n132. Людям цього двору мало. Люди не одну хату мають, до неї ставлять ворота, в які виїжджають і в'їжджають. А колодязь виритий для пиття і потреби в домі. Ще виритий погріб, а там чого тільки немає. Огірки в діжці, помідори теж, потім капуста, синенькі і картопля, що потрібно для кожного дня. А в цьому хазяйському дворі не перерахувати. Особливо велика рогата худоба і коні, треба їм упряж. Хомути, або ярмо з войцями, та одне дишло, за що чіпляється плуг або борони, щоб за землею доглядати. А в природі які є поля з різними видами, є така рівнина чорноземна. А є яри, балки з високими горами, там стоять дрімучі ліси. А все це буде потрібно для людини.\n133. Він у двір поліно не привезе, щоб так даром. А камінчик везе не один, а багато їх, і вони різні. Ми з них будемо класти стіну. Вона не одна кладеться. Камінь без усякого лісу теж не в моді. Камінь не тримає сам вікна чи двері. А раз чоловік облюбував місце в свою указану годину, він на ньому все робить. Треба було йому, як господареві, в цю дорогу запрягти коней пару в бричку. Він на це дивиться просто так. Якби у нього цього не було, він би цю дорогу не намічав. Він добре знає про свою пару коней. Особливо у господаря був добрий кучер, лише б тільки сказав своє слово. А коли у господаря кучер отримав право на те, щоб тварину бити, господареві кучер говорить. У мене в руках віжки і батіг, тільки тримай таких конячок.\n134. Я господар такому шляху. Як ми зібралися, поклали, тепер наше діло одне – їхати. Колеса наші не зупиняються, просять у господаря сил. А місце наше за кілька кілометрів. Ми з вами будемо там завтра. А коли ми приїдемо, нас кучер привезе. Він нам і скаже, як своїм людям, про цю дорогу, по якій ми проїжджали. Ми їхали через села, і стоянки міста. Прості зупинки ми не робили і не зробимо. А от наша одна гостинна зупинка. Нас привезли сюди коні, ними правив кучер. А зараз нас, як гостей втомлених, зустріли з налитими склянками вина і закускою. Ми не їли того, що нам поставили. Ми як свої. 10 квітня, чистий четвер. Він змусив людей у загартування запитати про становище, яке повинно жити для того, щоб правами користуватися.\n135. Я, говорить людям загартування, допомогло ображеному, хворому, забутому всіма. Вчені визнали, це дійсність, але це все не те. Мені треба практика. А її треба на собі зробити, щоб люди бачили, як буде треба природі допомогти як такій. Вона не хоче, щоб її хто-небудь з людей примушував. Загартування людський вчинок у режимі недолюблює, і не хоче, щоб люди це мали. А загартування про своє наявне запевняє. Якщо ми зрозуміємо, вивчимо це, і станемо засоби вводити, ми зробимося в житті мудрецями. Нам у природі не буде треба годинник. Ми час так скоро не будемо від себе проганяти, щоб він від нас вихором летів.\n136. Це буде сила наша. Ми цю силу в собі стали мати жити на землі так, як ми не пробували. Буде наше самих таке діло. Ми перестанемо боятися в природі нашого для життя нестатку. Ми будемо на все багаті. Наші тіла такими безсилими не будуть. Від нас піде наше вічно розвинене життя в залежності, що вмирає. 11 квітня, п'ятниця. Перед святкуванням предкового свята Великодня. Люди їй дуже сильно вірять і зберігають її. Вона багатьох людей примусила не дочекатися через свою людську неправду. Ісусові Христу, як чоловікові, його стражданню повірили. Але щоб зробити, виконати, і зробитися таким чоловіком, як був він у людях!\n137. Він не був таким, як ми. Він був в природі уболівальник за бідного, хворого, нужденну чоловіка, кому і зараз не дають люди, що не знають, його право. Він просить людям те, що знайшов у природі. Йому хочеться, щоб люди не жили так, як вони весь час прожили. Самі себе клали в лікарню, і садили у в'язницю через своє наявне багатство. Якби в природі не було цього, то не було і війни з нею, і не було між людьми злодійства. Все це зробила нам природа, вона нас в себе втягнула, і змусила бути у себе залежним. Ми такі є люди на білому світі, привчили самі себе жити за рахунок природи. Жодного двору на місці немає, щоб без природи обійшлося. І немає того місця, щоб не було.\n138. Усе створено на живій природі, вона є ніколи не вмираюча. А що якщо я, чоловік загартування-тренування, завоюю життя. Я не буду вмирати, як помирають усі. Що тоді буде в історії? Вона прийде і запитає в мене, чоловіка такого. Я йому стану малювати, як це вийшло в природі переді мною. Мені він повірить як такому. Природа не дурна, як ми думаємо. Природа – друг моєму тілу. Золото зі сріблом не допоможе так, як допоможе вона. У неї є друг любимий. 12 квітня, субота. Наші люди роблять суботник для показу самих себе. Це не порятунок у житті. Природу не обдуриш. Як було людині потрібно в її житті снасть, техніка, так воно і залишилося перед нами.\n139. Автобус вийшов з водієм під народ. А народові треба буде їхати в своє місце, де його чекає робота. Він там майструє, це його повсякчасна робота. Він за неї гроші отримує, і ними один час живе. У нього це місце – його тимчасове явище. Він у цьому живе, і розраховує надалі жити. Природа йому дає для цього своє діло. Він за нього вхопився як ніколи. Йому хочеться зробити, та ще від цього діла краще і більше. Йому в цьому ділі потрібно. Він росте, у нього прибавляється одне за одним. А він як їв щодня, так він і залишився із цим їсти. Як він одягався, так він і одягається до цього часу.\n140. А будинок будувався кожен раз, йому це треба. Ми звикли за собою армію людей вести, як яких-небудь трудівників. Годинник підказав, що сьогодні 13 квітня, Паска релігійних в Христа людей. Він у природі був гідний, заслужений між людьми усіма за бідних, нужденних людей. Їм тоді важко доводилося придбавати цю ганчірку, цей шматочок хліба, та на місці свій житловий дім. Цього режимного, воюючого порядку і Христос не хотів бачити. Його природа прислала на цю землю своїми силами бунтувати. Він своїми притчами людей, віруючих у нього, примусив з народом разом заважати багатіям, воїнам землі. Хто в цей час, коли історія Христа вводилася.\n141. Люди воювали, відбирали один в одного права. Землею користувалися, а тварину ростили. Самі їли, вино робили. Рицарі були, найголовніше, з розбійниками. Хто їм заважав, вони сміливо з ним розправлялися на хресті, як і воїни. Найголовніше, в житті люди, які очолювали в народі, вони цього діла бачили силу, як Христос укоренявся між ними без усякої війни, без усякого бою. Воїни налякалися, зійшлися разом купою, і сказали на Христа так. Щоб нам таким законом не заважав, то ми йому одному завадимо, його відберемо у народу. А знищимо його сили судом, осудом, і на хресті, як усіх розбійників, повісимо. Нам вони так говорили: не треба нам таких бунтівників, щоб нам заважати. Ми з ними розправлялися за тим законом.\n142. Хто заважав нам, ми його шукали, знаходили шляхом нелегальності. Як знайшли між тими людьми, хто Христа оточував. Він був ними, учнями близькими, проданий за тридцять срібників, Іуда його продав. Христа Юда перед судом поцілував. Його взяли, робили слідство. Шукали на ньому провину, від кого він. Він не відмовлявся, а говорив: я син людський, прийшов в народ любов ввести. А сам, як Христос, посилав до людей, що живуть, у них відбирав тварину осла, і на ньому їхав до Єрусалиму. Цей день святкувати? Осел народився не для того, щоб люди на ньому їздили верхи. Христос сильний був по горах лазити, по хвилях морських лазити. А от від природи не відмовився їхати на віслюку. Тому його ідея і провалилася між тодішніми людьми. Його взяли воїни для того, щоб убити, зжити із землі як такого.\n143. Христос своєю силою через це діло в природі програв. А взяв нам себе, вічно живе легенда Господа Бога. Розіп'яли, вбили воїни Христа. І повісили його на хресті так само, як повісили з ним разом розбійників, які так само висіли разом із Христом. Але з історії людей, віруючих у нього, так вони про подальше говорили. Нібито він воскрес із мертвих, разом був з ними. Не Христу ми вірили тоді, коли Петро відмовився з ним іти на смерть. Це була істина, правда, півень проспівав. А тоді Петро визнав себе винним, обіцяв іти. Христу доводилося йти на смерть за правду. Він навчав народ, але його не зрозуміли, а взяли і засудили на смерть. Його ідея усно жива між нами всіма.\n144. Вона раніше жила, і живе зараз. І Христос був, вона жила, але ніхто її не хотів продовжувати. Це природа, незалежна сторона. Люди всі її знали, що вона не хороша є в житті, погана і холодна в живому людському тілі. Але ми з вами вмирали за це діло, але не хотіли ми залишатися такими, як залишився в даний час наш дорогий Учитель. Його навчила природа так по нашій землі ходити зиму і літо роззутим, без усякого самозахисту. І не треба був дім. Це дорога, по якій ступає наш Іванов. Вона ніким не захоплена, і ніхто не має повного права її в цьому ділі привласнювати, як своє. Це буде дорога всіх нас, що живуть на білому світі, люблять природу, які визнають нас усіх.\n145. Один-єдиний час, це Лазаря суботу, коли він через свою бідність воскрес із мертвих. А наше це в цьому свято, народжене для таких людей ображених, хворих, забутих усіма. Ми з вами по природі дуже давно шукали, та все ж через Іванова знайшли, ним користуємося, як джерелом, загартуванням-тренуванням. Воно у нас усіх питає. Невже вам, таким людям, це все для життя нашого незрозуміло? І недобре, що ми знаємо про природу, але не знаємо про життя, в якому з-під снігу квіточки з'явилися, і стала зелена трава рости. А от всі тварини так само навесні народжуються, і відтворюють свої сили в цьому. Це все зробила природа.\n146. У людей цих запитує загартування-тренування. Хіба цьому не можна вірити, що ракове захворювання грибка скасовується силою розуму? Це тільки дано право скористатися в природі цим ділом. Іванову все одно повірите, все одно прийдете, все одно попросіть його сили. Він не відмовиться. А своє нам усім скаже, щоб ми робили те, що буде корисно нам. Загартування – це наш є чоловік, він нас буде вчити цьому. Ми не будемо так думати, як ми весь час думали, та все робили. Це наше діло є, ми його не доробили, а померли. Це наша смерть. Ми повинні цього збутися, смерті між людьми не буде такої, як вона була через наше пізнання самих себе в природі. Ми не будемо цим займатися, чим ми займалися.\n147. Земля, як джерело, піде від нас таких. А буде цвісти квітками. Кожному маленькому і великому в природі буде вільно жити. Цього в нас не буде, щоб люди в законі в режимі відповідали, або сиділи, нудилися.14 квітня. Старий стиль перше число. Він каже про загартування тренування. Чоловік мислить у природі не так, як усі люди. Щорічно самі себе до бою в природі готують зі зброєю в руках, зі снастю, зі своїм хитрим умінням. Загартування буде проти цього діла, у нього сили людські від цього піти. Це буде людей залежних війна в природі, хто кого. Земля не для того, вона цілинна є. Вона тримається повітрям разом з водою. Але людина в цьому сама себе озброїла.\n148. Від цього всього брати необхідне в житті. Люди без прибуткового дня не зможуть своє життя продовжувати. А загартуванню дні однакові. 15 квітня, вівторок. Він прийшов зі своєю теплою погодою. І настала середа, 16 квітня. Вона всіх людей змусила хворіти в природі. Вона тягне всіх за ніс, щоб ми з вами не сиділи на одному своєму місці. І не чекали того, чого слід. Наші сили прийшли до того, щоб не дивитися ні на які особливості. Ми зі свого будинку пурхнули, полетіли в степ. Нам і це не допомогло. Як було перед нами, такими людьми. Хто на сьогодні думає, він вже цим хворіє. Не хоче сидіти в домі так, як йому доводилося всю нашу зиму просиджувати.\n149. Він знав про свою здатність, про те, що якщо нічого не робити, нічого не побачиш. Ми повинні писати. А як була болісність, писали. У черзі вони чекали, і будуть вони чекати зі своєю хворобою. Як вони вмирали, вмирають, і будуть вони вмирати через це хороше життя, яке буде заважати людині скрізь і всюди. Ми тільки хвалимося, ми тільки танцюємо, співаємо, але у нас під ногами земля, ми топчемо її. Збувається світ. 17 квітня, це четвер. У городі з картоплею копалися. І люди жаліли мене, вони берегли моє здоров'я в цьому ділі. Кажуть, що треба буде допомагати нашим бідним нужденним, забутим усіма. Їм треба буде від душі з серцем допомагати. Коли ми з вами це діло візьмемо, і станемо це діло робити самі.\n150. Дніпропетровські хворі люди, у них проявилося одне з усіх бажання, щоб Учитель був у них зі своєю порадою. А порада така, щоб бути в житті здоровим, що найголовніше в природі. Всі люди зараз хворіють, їм треба велика допомога. А Учитель є Учитель цього, вболівальник нам, всім нужденним. Ми хочемо це отримати. 18 квітня, п'ятниця. День не теплий. За всім минулим, вже треба буде вербі зі своєю зеленню розвитися. А ми в цьому ділі не заслужили своїм учинком. За нашій землі, що не вмирає, вчинили свій людський бій для того, щоб вона від наших рук терпіла.\n151. Вона щорічно свою форму змінює. А люди поділилися на землі. Стали мстити один одному за його розвиток у природі. Нікому в житті своєму не вірять. Вважають себе в цьому самовільними. У природі шукають. Те, що люди за 1917 років зробили. Їх у цьому ділі не визнали за ділків. Це їм робили ті люди, у яких розуму не вистачало. Власність, індивідуальність розросталася по всій нашій землі. Вона себе показувала в своїй національності. Ми вміли жити в цьому ділі. Своїх людей, що належать до цього діла, нікому не віддавали. Зростали за рахунок доброго багатства в природі.\n152. Материк такого розуму, як він почав себе розвивати в своїй хитрості. Ми з вами сьогодні здорові люди, і не винні ні перед ким. Навіть природа нам нічого поганого не зробила. А от люди на нашій землі, вони зробили самі собі свою неприємність, як за власність взялися. 19 квітня, субота. Ми їхали навпростець на конях, кого доводилося через балку доганяти. Мою підводу люди з вантажем підняли. А потім корову Дмитра Миколайовича кладуть лікарі на лікування. У школі сиджу на іспитах. Мені не запевнив, що я складу. Я прошу, щоб педагог дав сліпому право грати на гармошці. Так що він разом з одним ходять, і говорять вони.\n153. Якщо доведеться за своє взятися, і природа заступиться за мої сили. Вона врахує всі мої важкі в житті переживання. Природа на цей рахунок бачить правду. А в правді живе жива сила, яку потрібно кожну годину людям. Але її вони не шукали, і не бралися по природі шукати. Годинник, який би він не був для нашої людини, він нічого такого в житті не шукав. А як був він на своєму місці, так він і досі висить. Він не розмовляє з людиною. А от говорить про нього чоловік. Він завжди готовий подивитися на нього. Сказати як на що-небудь таке. Чоловік спирається, і в цю хвилину запам'ятовує своє діло. Він його намітив.\n154. 20 квітня, неділя. День наш тижневий відпочинок. Ми його в процесі життя нашого заробили в повній формі. Ми відпочиваємо, на роботу не поспішаємо. Наша діло одне – що краще з усього, нам належить повне право солодкого, жирного, смачного поїсти. Ми так і робимо. Спочатку встанемо з ліжка, пробудимо самі себе. А потім холодною водою обличчя миємо. По святковому одягнемося. Подивимося на погоду, а яка вона перед нами є. Природа буває не однакова, і не однаково людина щодня одягається. Сьогодні по труду наше свято. Ми намагаємося на себе одягнути, що краще та красивіше.\n155. Ми вважаємо себе гідною людиною, для цього і труд закладаємо. Для цього дні ми не однаково зустрічаємо зі своїм тілом. У нас всередині хороша для травлення сторона. І також на нас який цивілізований хороший одяг. А де ми живемо, який наш у цьому ділі житловий дім. Ми не живемо, як це наші предки прожили. У них їжі хорошої не було, і одяг був поганий. А дім руїна. Що тепер сказати одне. У нас на кожній людині можете побачити на руці будь-якої марки годинник. Це небувала наша в природі рідкість. Ми її отримали самі, дуже чесно працюємо, і робимо для себе річ. Особливо для нашої сільської людини.\n156. Він у нас до цього часу відставав через своє незнання. У нашого чоловіка теперішнього є все. Аби він хотів зробити, він все одно доб'ється. А от одного він боїться в природі – холодної води. Словом, поганого в житті. Особливо він губиться тоді, коли своє здоров'я втратить у природі. Важко його відновити, і дуже важко, засобів немає, людини не знайшлося. Велике є горе, це безсилля, дуже важко жити без здоров'я. Ми отакі всі люди, не хочемо звертатися, або звертати увагу на те, що наш Іванов у цьому ділі зробив. Він добився в природі, сам собою зробив. Випробував на собі грибок злоякісність.\n157. Ми з годинником народилися, і мабуть ми в цьому помремо. Наша така випала доля, без якої ми жити не зможемо. Як ледве щось таке. Ми зібралися з вами для цього діла, щоб зустрітися з трудом. Ми без нього жити не зможемо. Нам потрібен хліб. А його придбавають у труді на землі. Люди доглядають за нею для того, щоб з неї зробити грядку. А по ній посіяти зерно, щоб воно впало у вологу, і там швидко підхопилося сходити. Ми цими сходами живемо, красуємося, для того чекаємо. Нас примушують умови. Ми за рахунок цього плани робимо у себе.\n158. Немає того, що буде треба в господарстві. Ми для цього діла живемо. Одне за одним проектуємо, щоб хороша річ була. А коли ми спроектуємо, поставимо це все на колесо, то нам треба для цього профіль дорога, по якій доводиться без усякої аварії прокотитися. І на свій годинник на руках подивитися на час, як і робиться всяким нашим аматором. Ми змалечку вибираємо на це все любительську спеціальність, на що потрібно обов'язково вчення, і свій такий обов'язок, якого ніхто в тебе не відбере.\n159. А от цей годинник тобі ні в чому не допоможе, не скаже, а примусить. Він примусив тебе носити. Ти як людина своєї спеціальності. Як ледве щось таке з тобою зробилося в твоїй покладеній дорозі, у тебе на це є очі. Ти туди глянув, а він показують точно скільки годин і хвилин. У тебе ця історія зародилася. Ти в цьому ділі не сам один з усіх цей годинник носиш, та придивляєшся до нього вдень і вночі. Ти боїшся залишитися без нього, бо він у тебе це одне щастя на руках носити. Особливо золотий годинник, він твоє тіло прикрашає видом. Цей годинник не кожен має.\n160. Але є годинник господарський. Я, каже годинник людям, не стану на цю дорогу йти лише тому, що мені, як годиннику, не треба другий годинник. А ти такий собі господар, та ще який любитель, на все свій є ризик. Сюди в цей дрімучий густий ліс не хочеш іти. А в лісі, та в такому величезному, водяться звірі. Починай від самого вовка до самого ведмедя, є тигри, леви є і борсуки. Словом, там жити нашому братові без усякої зброї важко, тобто неможливо. Ми з вами звикли на материку зустрічатися з сіреньким нешкідливим зайчиком. Та зустрічається лисиця-сестриця, вона турбує наших курей.\n161. Зустрічаємося з качками дикими, начебто не велено, у нас не в усіх є рушниця. От інша людина цього щастя не має, у неї такої спеціальності немає. Я, говорить він нам, теж у цьому ділі. Не скаже нам чоловік про свою здібність, що це зробив, розвинув таку свою техніку. Про неї наша мова йшла, вона йде, що ми, вчені, примусили у себе в палаті тримати на ліжку хворого. Ми піймали злочинця, його посадили, тепер радіємо, за його недобре діло він у нас покараний. Ми його в режимі тримаємо. Це вже наші такі умови є, зроблено нами іншій людині неприємність. Ми це самі зробили.\n162. 21 квітня, понеділок. Годинники йдуть по природі. Ми крутильною зміною видавали вугілля на-гора з лави. А відбійник свій годинник загубив. Він на нас, крутильників, криком кричав. Тихіше годинник цокає. Він ніколи не обзивається, як обзивається людина людині. У годинника механізм курський, і у людини своя народжена душа з серцем. У нього є милість така, яку треба представити всім. Хороший господар бере годинник, він його надягає тоді, коли хоче перед іншим похвалитися. Він хвалиться, він співає пісні. Знає, які вони є тепер в житті. Їх люди у себе зберігають, прислухаються до них, як до хорошого голосу. А він по леваді розстилається.\n163. Нам, таким пустунам, як ми зростали, на руку цей голос. А в селі, та ще в такому руському, було прийнято на людях, щоб на них, як на окремих людей, люди дивилися. Говорили вони, як на якихось особливих наших односельчан. Вони вміли жити. Їхні батьки були порядного характеру, грошові були. Любили зустрічатися з іншими такими, як і він був видатний господар. За що не візьмись, а у нього воно є. Кланятися не ходить до сусіда, якщо надумав щось зробити сам. У нього свої діти, треба буде робити. Ну що ж, зробимо, тільки самі. Майструвати вміли, самі клали стіни кам'яні, самі робили стелі, і двері ставили, крокви. Словом, за цим не ходили.\n164. Весна далеко зі своїми днями. Вони на своєму місці зі снастю готувалися, та думали зустрітися з новим роком, що наступає. А він нам ніс із собою великий урожай. Ми будемо сіяти пшеницю горновку, на це діло у нас приготовлена земля. Ми її живою силою зорали. Поклали під сніг цю оранку для того, щоб зима оточила своїм снігом. Які ми в цьому люди хитрі. Ми зробили 10-дюймовий плуг. А для цього наші воли рогаті в ярмах, вони це все нам зробили. Ми їх годуємо, ми їх поїмо, як самого себе. Під боки соломи підстилаємо. Говоримо з ними про труд. Він для нас такий є, ми для них. А бики для нас все зроблять своєю силою. Ми три пари волів в ярма запрягаємо, та всю осінь по степу оремо.\n165. Працюємо, ходимо слідом за ними, щоб вони нікуди не поділися. Це все багатство одне з усіх тягло. Як хороші і досвідчені в цьому господарі, не чекаємо інших, а самі вперед їдемо в степ. Захоплюємо своє місце, починаємо там свою роботу робити. У нас сила – це є воли, коні, кому треба ярмо з войцами. Ми їх ладнаємо до борін. А хомути на коней, теж у борони. Самі дивимося по сторонах, де більше є паша, або водопій. Все це у нас треба було, як якимось хліборобам, хто своєю силою перед іншими хліборобами хвалився. Я вмію жити, а ви не вмієте. У мене є, а у вас немає. Ну що ж, інший цьому господарю говорить, мабуть твоя доля така.\n166. У нас в селі сім сотень дворів, і всі вони не однаково живуть. А степ матінка нашої землі розташувався по всій нашій території, від Успенського села до Щетовской, від Ребрикова до Круглика, від Петропавловки до Голубівки. Все це наша зручна і незручна земля, на якій ми день і ніч всі думаємо. І хочемо, щоб вона у нас даром не лежала. Ми по ній без усякого діла не проходили. А от коли зима зі своїми маленькими і великими заметами. Вони до самого часу лежали, свого дня чекали. А він приходив до нас з яскравим ясним сонцем, та з південними вітрами. Цей сніг випаровується, водою біжить. Одна за одною крижини пливуть.\n167. А люди на це ось все зі своїх будинків виходять, і на цю швидку хвилю, на воду подивляться, і самі собі скажуть. Пливи ти, вода, від нас самотніх до самого свого моря. А в морі в такій глибині світ риб живе, свою таку, не нашу, власну будують. Свою особисто мирну, без шкідливих і кровожерливих живуть. Годинник ручний або кишеньковий не один би хлібороб мав, але тоді на це майстрів не було. Був для цього всього великий у цьому нестаток. А от ці годинники почастішали, тепер у наше таке діло. Ми на це навчилися зробити будь-якої марки годинник, які людина надівала і носила. До самого цього початку він їх несе, як свій.\n168. Я, говорить маленький хлопчик. Мені мій тато купить на руки годинник. А ними можна скрізь і всюди хвалитися, крім води, вона не дає їм ходу. А на них не я один у своєму житті дивлюся, на годинник свій дивиться сам міністр, і навіть усі його підлеглі. Годинник – це є для життя людини все. Жінка теж носить на руці годинник, та не який-небудь, золотий. Каже: я теж людина, у якої є, за що їх купити. А завод їх робить по конвеєру. Мертвій людині годинник не треба буде, він свій час віджив. А я тільки цим повинен хвалитися. Бідний, який не має зовсім засобів, теж хвалився б, але, на жаль, бідність важко оточила, ходу в цьому не дає. Ну що ж, зізнаюся, без годинника обійдуся я. Годинник це не все. У нас проходить по небу сонце, воно приблизно вирішує цю задачу.\n169. А от історія чия? Багача стоїть. Бідного або багатія підвищувати було весь час не можна. А от знижувати самого себе до бідності, це важко. А бідність є злидні, вона тягне вгору, хоче підняти себе так, як це треба. 22 квітня. Ленін народився для тимчасового свого життя, яке примусило все людство на своє все звертати увагу. Це є революція даного господарства, яке в житті своєму не виправдало. А як в залежності ми жили? Всі наші люди за рахунок природи росли і багатіли. Це багатство розвивалося на землі для того, щоб ним довелося хвалитися. Люди одні раніше жили, намагалися жити на материку за рахунок свого вміння, за рахунок хитрості свого діла.\n170. Ми його стали робити не для того, щоб чоловік у цьому ділі жив погано. Він для цього діла жив і озброювався від природи. Навчився, як буде треба людині землю примусити, щоб вона йому народила зерно, тобто годувала його, як нужденного чоловіка. Він для свого тіла почав придбавати в житті одяг і їжу, і житловий дім. Щоб не погане було, а все було добре і тепло. Так наші люди залежні робили, будь-яке діло в природі недоробили. А приходив такий час для чоловіка нашого, він від холоду йшов, на цілу зиму ховався в свою хату. А про весну думав, її очікував, як початкове діло. Знову у своєму житті за землею доглядав, як за матір'ю. Він робив з неї грядку, щоб в неї посадити зернини.\n171. І з одного зернятка набрати багато зерна, щоб мені вистачило, і зайве іншому продати за золото. Все діло вирішували, вирішують у житті гроші. Ми за них купуємо, ми продаємо, і природу, і самих себе. У цьому вся суть наша людська. Вона робилася для того, щоб у природі бути залежним чоловіком, не загартованим у природі, безсилим для свого життя. Як ледве щось таке, вже нежить, прохолов, захворів чоловік. А раз він хворий, куди ми його повинні подіти, якщо його природа стьобнула, він втратив своє здоров'я. А раз людина втратила здоров'я, то вже його важко знайти. Вона безсила в цьому природному ділі.\n172. Боїться води, цього пробудження. Його природа гнала з колії такого, і зараз вона також його жене. І буде гнати з колії людину озброєну, залежну від неї. Людині треба тепло, хороше, і людині не треба погане, холодне. Як і не хотів бачити у себе Ленін. Він шукав для цього діла вихід замінити приватну, індивідуальну державу на колективну. Вона теж хоче, щоб люди не жили погано і холодно, а жили вони добре і тепло. До цього схиляється весь народ. Вся історія шукає в природі таємницю. Вона не в природі є, а в людині. Вона розташувалася не у всіх людей, не в природі. Як ми думаємо, робимо, а потім у ділі помираємо. Це не наше завдання. Наше завдання – треба нам жити.\n173. А ми й раніше, і зараз не навчилися в природі жити незалежно від неї. Це наша велика була і є помилка. Куди це дівається? Все в прах переходить, як і не було. Пожило та красувалося один час героєм, а потім пішло з життя. Це не теорія, яка змусила чоловіка, щоб від трудився і вчився на якого-небудь теоретичного діяча. Чоловік не завоював у себе сил і волі для того, щоб цю залежну в природі теорію замінити мудрою практикою, яка свідомо на чоловікові робиться незалежно. Він не потребує нічого нашого. Навіть не радіє, що ми дітей народжуємо живими. А потім у процесі робимо їх усіх залежними, безсилими воювати з природою.\n174. Ми з вами воюємо доти, поки чоловік у природі здасться. Він так само помре, як і Ленін помирав, і помремо ми все. Я, Іванов, у цьому оголосив сам себе. Треба буде жити, та ще не так жити, як себе змусив Ленін. За народ воював, і говорив про майбутнє, а помер так само, як і всі вмирають. Ідея Іванова з цим не згодна. Вона каже. Народили людину, так зумійте виховати в духові свідомості. Погане і холодне, нас смерть примушує це отримати. Ми отримуємо всі до одного, лежимо в землі рівні. Вся наша історія не виграла, а програла тільки цим розумом. Не треба було дитя пхати в природу, не треба його змушувати, як всі його змусили.\n175. Він спіткнувся і загинув на віки віків, як загинула наша історія, в якій жив наш Ленін. Він не думав умирати, а його вбила природа. Він прахом оточений. Треба нам у природі жити. Це не годинник ручний і не стінний, в кишені, а еволюція. Будь-якій хворобі запобігаємо в природі. Треба буде робити. Хіба це не премудрість така в житті. Чоловік через важке зірвав живіт. А його ця свідомість відновила на місце. Або ж грибок на язику. Лікарі втрутилися в це діло, нічого не зробили. Він заважає людині. А грибок на язику ріс, і зростає доти, поки не взявся за це діло Іванов.\n176. Ніяка не теорія, а тільки вміла практика. Вона стала підходити під природне багатство акуратно близько тихо, щоб не було боляче. Ось яка в природі людині допомогти. А чоловік чоловіка пізнав, і йому хочеться в цьому допомогти, як нужденному в цій справі. Чоловік хворіє, страждає тілом. А чоловік знайшовся, і йому допоміг. Це буде він такий. Якщо чоловіка підніме, і скаже йому «здоровий», він зробиться здоровий. Годинником зацікавиться чоловік при достатку тоді, коли буде здоровий. Він у цьому ділі сильний волею, щоб носити на руках цей годинник. Він здоров'я людині не дасть, у нього вся техніка мертва. А людина будь-яка життєрадісна, природна.\n177. Ось якого треба нам чоловіка, щоб він був між нами корисний. Ми з вами, всі люди залежні, цього в житті не шукали, і не хочемо шукати такі якості. А вони є у будь-якої нашої людину, аби тільки людина погодилася на собі відчувати в природі погані і холодні моменти. Вони в природі є, їх дуже багато, але люди не хочуть цього робити. Вони живуть подібно орлу: живого свіжого, смачного м'яса. Орел мало живе, і трохи людина живе. У людини є свій мозковий розум, він вибирає. Йому хочеться, щоб у нього було на столі і в шафі, чого одягнутися і наїстися. Та в домі пожити добре і тепло. Ось це люди завоювали, і в себе мають.\n178. Годинник говорить. Можна обдурити сильно тільки людину, щоб вона знала, і в природі робила те, що буде треба для всіх нас. Ми люди такі, як вівці. Вони не йдуть самі в воду. А коли її кинеш у воду, то решта всі туди сміливо стануть потопати. Так і ми, люди, за своїм хорошим і теплим. А це все нашого брата тягне магнітом до поганого і холодного. Це наша для всіх смерть, від чого всі наші люди не гарантовані, від неї йти. Ми з вами від хорошого і теплого отримуємо все те, що в житті треба. Хочеться все це хороше і тепле. Мало цього люди отримують, а більше потрапляють в халепу. Не треба б поганого і холодного, але нічого не поробиш з природою.\n179. Вона як панувала своїми силами над людиною, так вона і досі панує. Що хоче людині на материку зробити, у неї це все в руках. Вона в силах чоловіка зробити для людей Бога, щоб їхню неправду засудити. Самі не хочуть помирати, а фактично помирають. А от за висновком Іванова, ми повинні обов'язково це завоювати, від природи добитися своїми заслугами. Нас за це природа пожаліє, своє все сильне людині дасть. Як вона віддала свої всі можливості для ображеного, хворого в природі чоловіка, забутого всіма. А тепер він випросив сили, волю, примусив сам себе в природі.\n180. 23 квітня, середа. Сонечко. Воно – це не годинник, щоб їх на руках носити. Земля – це природа. Вона зі своїми силами дасть знати, що вона нас в цьому народила. І примусила нас усіх, щоб ми робили діло, а в цьому ділі отримали живий факт. Ми, всі люди, знаємо, як наша земля себе змінює, свою поверхню. Вона кожен свій день показує нам, як буде треба цей самий час прожити. Ми такі є люди, яким треба своє особисте здоров'я. А коли ми здорові, то ми дуже багато робимо для себе. Щоб було у нас, що на себе одягнути, і що поїсти, та в будинку пожити. А до цього треба непогана для життя земля.\n181. Ми до цього всього стараємося. Від ложки, від голки все вище і вище. Треба буде хороше і завидне. Ми 24 квітня зустріли дощик теплий ранковий як ніколи. Він нашій людині приніс радість, яку дає в цьому році рідний великий урожай. Годинник говорить. Через цю людину одне те, що в житті буває. Не ми це все робимо для самих себе. Це шкода для нашого здоров'я. Але ми від цього більше в природі не шукали і не шукаємо, і не хочемо шукати. А в природі є для людини, вона лежить користю для того, щоб ця користь людям зробила в житті легке. Ми боїмося, страждаємо в цьому ділі. Нам є наука, вона змусила для людини все робити.\n182. Ми не пожаліли самих себе. Для нас це є гострий рожен. А ми зі своїми тілами ліземо, хочемо природі своєю зброєю довести. Природа, у справі, є друг життя людини. Це повітря, це вода, це земля. Це все дало людині. Ми від цього отримали благо своє. Правда, не всі ми на руках носимо годинник, і не в усіх висить на стіні він, і в кишені носять люди годинник. Ми від цього не відмовляємося, що для нас, таких людей, як ми в природі зароджені, час нашого годинника не стоїть. А все ж по секундах і хвилинах біжить, як і дні наші одні з іншими. Це наш тиждень, в якому сім днів є.\n183. А от найпотрібніший цей час ми по годинах і хвилинах чекаємо. У житті це буде треба. Земля є джерело. 25 квітня, п'ятниця. Ми від неї на материку розвиваємося шляхом свого багатства. У нас робиться велика техніка. Ми з природою боремося, хочемо змусити її, щоб вона нас не ображала, і не давала в житті на нас холодне і погане. Ми з вами цим закінчуємо життя, вмираємо на віки віків свого життя. Нас природа тримає в нашій землі прахом. Ми там не маємо у себе чинів, або адміністративних людей, кому доводиться командувати. Прах не буде там даром лежати.\n184. На це все зроблено людьми. Ми з вами дочекаємося того, що буде треба. Нашу молодь не будуть у природі через це пхати. Ми від природи отримаємо такі блага, які зберігають чоловіка будь-якого. Чоловік мудрець знайдеться для цього діла. Прийде до нас зі своїми силами, зі своєю любов'ю до природи, він не буде з нею так воювати, і не буде її час чекати. А почне з ображеного. Він буде забутий усіма нами за його в природі вчинок. Він хворий чоловік, що потребує. Йому для тіла треба одне, друге і третє. Ми хочемо, щоб було багато хорошого і якісного.\n185. Це бажають усі люди, але чоловік це не визнає. Це він нас за все зроблене наше осудить. Що ми робили, він у нас запитає? Ми скажемо: хороше і тепле. А що отримали? Та те, чого не хотіли – смерть. Вона для всіх погана і холодна. Що ми тоді скажемо, коли він нас не визнає за своїх. Ми природи вороги. А раз ми природи нехороші люди, то хто ж нас тоді пожаліє, якщо ми з природою воюємо. І не хочемо природу любити, як її полюбив Іванов. Він на руках годинника ніякого не носить. З нами не так, як усі, каже. Він нам показує дорогу. Залежність, не хочу на це дивитися, як непридатну штуку.\n186. Не хочу з вами учитися так, як учитеся ви всі індивідуально. Ви не хочете ображеному допомагати. У вас їх дуже багато, але ви їх не визнаєте, і не хочете їм допомагати, як хворій людині. Він лежить на ліжку в лікарні. А лікарнею адміністративно розпоряджається лікар, вчений чоловік, на ньому вся відповідальність лежить, і саме господарство. Він за це все отримує. А хворий до нього приходить з фронту боротьби, із війни пораненим. Його персонал зустрічає, його персонал купає і тримає в режимі. За ним дивляться, і доповідають лікареві загальне складне спостереження. Як хочуть, так і роблять. Їхнє право в цьому всьому, як якого-небудь садового сторожа.\n187. Він адже господар всякої першої ягоди. А хіба сторож зерна не зможе для себе взяти сумочку або мішечок. Це все робиться в колективі. Може будь-який керівник будь-якої людини змусити все, що хоче. Пише суботу 26 квітня. Треба людині команда. Він підлеглий тим, чим живе. Його примушує робити це облюбоване в житті місце. Він на ньому народжений, він у ньому живе, його змушує обстановка. Він живе в Україні в Донбасі. Є такий промисловий район Амросієвський. Там виробляється потрібний для людини цемент.\n188. Він людей без усякого годинника у себе на землі не держить. Є такі в цьому ділі люди, вони б не захотіли того вітру і того цементного пилу, яким людина неодноразово дихає. Дуже незручно там жити. Але зате є закон. Треба комусь працювати, трудитися в природі. Це місце не те, що робиться в будь-якій шахті під землею. Де люди трудяться не по-людському, а по-конячому. Там столу немає, щоб класти аркуш паперу. І на ньому записувати що-небудь надалі, як його треба буде зробити. Спочатку риють фундамент, а потім кладеться стіна. Щоб були вікна та двері, куди можна заходити і виходити за своїми потребами.\n189. Через це місце, де люди наші з годинником живуть, тут магістраль залізниці. Ми, москвичі і ленінградці, по цій місцевості проїжджаємо вночі. Ми тут їдемо, і вдень проїжджали. Потяги без часу транспортники не пропускали. У нас це літнього часу відпустка. Ми хочемо на море хоч день, але наш. Ми живемо по-курортному. Нас наша копійка спасає за копійку. Всі наші люди привчилися без цього не залишатися. За зароблене нами у труді, та ще в якому труді. Ми з вами не привчилися з малим заробітком залишатися. Нас з вами задовольняє дуже багато, тоді у нас природа в ході нашої роботи вивчається. Ми не звикли без усякого моря залишатися.\n190. Як ледве щось таке, ми вже на своїх ногах. Думаємо не про роботу свою, яке життя створює за ось ці гроші. Ми не один годинник у житті купуємо. У нас така є потреба, з якою ми вмираємо там. А самі ліземо їх добувати. Не будемо лізти в погане – не отримаємо хороше за важкий і шкідливий труд. Ми звикли це все робити за наші паперові гроші, вони нас у житті тримають. Ми з ними на материку розгулюємо, ми з ними все робимо. За гроші міста створюємо, збільшуємо виробництво, будуємо заводи. Даємо простір чоловікові в його фізичній силі, він при ній чоловік. Коли тільки працює, він думає про життя не погане, а хороше і тепле, яке треба буде робити. А коли ми робимо, творимо чудеса.\n191. Тебе люди бачать, на ноги твої ставлять, пальцем показують. А ми їдемо у вагоні, та ще в якому. Буває, заходимо в ресторан, а в ресторані люди самі змушують себе не по-людськи робити. Сідають всі поруч за стіл, на столі перед тобою як ніколи все є. Є велика перед доглядом прохання, щоб він їх скоріше обслужив, бо це недобре, що треба чекати. Ми поїли, інші заходять, і кінця не видно. А кухар є кухар, він бачить свою сировину, хоче зробити їжу, обід або вечерю, сніданок. Все людині за годинами.\n1969 рік 26 квітня. Іванов\n:6904.26. Тематичний покажчик\n:Народження людини 17, 174\n:Всім однаково 18\n:Моя перемога 20-23\n:П'ять заповідей 23-25, 126-129\n:Просити Вчителя 31, 32\n:Бог Учитель 32, 124-126\n:Практика Іванова 44\n:Справа і смерть 69\n:Незалежність 83. 102, 126\n:Добре, тепло, холодно, і погано 83, 102, 173, 178\n:Не тримати в неволі 88\n:В'язницю, лікарню не треба 89\n:Ми самовільні 101, 131\n:Не судити злодія 112\n:Годинники, час, простір 121\n:Сонця немає 121\n:Ми і природа 130, 131, 137\n:Проти режиму 135, 140\n:Загартування 135, 136\n:Христос 136, 137, 140-144\n:Дорога Вчителя 144\n:Що буде 147\n:Наша помилка 173


Керрі Лем, католицька «леді-дракон» Гонконгу | Католицький Оглядач\nКеррі Лем, католицька «леді-дракон» Гонконгу\nВтр, 04/04/2017 - 12:14\nНова очільниця адміністрації Гонконгу, вихована черницями, переконана, що ця посада – це частина Божого плану для її життя. Дехто називає Керрі Лем «слугою червоних мандаринів», проте її обрання міністром не викликало негативних реакцій із боку «мовчазної більшості» - 600 тисяч гонконзьких католиків.\nЯк повідомило 30 березня 2017 року італійське видання «La Stampa», у колишній британській колонії, а нині Особливому адміністративному районі Китаю Гонконзі відтепер є новий губернатор, або, як офіційно називається ця посада, головний міністр адміністрації. Ним стала 59-річна Керрі Лем, яку місцеві англомовні газети вже встигли назвати «леді-дракон» Гонконгу чи навіть «залізною леді». Вона виконуватиме керівну функцію від імені китайського уряду.\nКеррі Лем – католичка, але деякі коментарі на місцевих католицьких інтернет-сторінках не соромляться називати її «слугою червоних мандаринів», натякаючи на те, що негативно ставляться до позиції головного міністра щодо нинішнього комуністичного режиму в континентальному Китаї. Попри неоднозначний початок губернаторської кар'єри, нова очільниця адміністрації й надалі регулярно відвідує недільні Меси й долучається до благодійних ініціатив місцевого осередку «Карітасу». Вона переконана, що новий статус – це частина Божого плану для її життя.\nНа посаді Керрі Лем змінила Ляна Чжен'їна, який не був занадто популярний у Гонконзі. Спеціальний виборчий комітет із 1194 осіб віддав їй 777 голосів – супроти 365 голосів за її суперника Джона Цанга. З 1 липня 2017 року вона очолюватиме Особливий адміністративний район Китаю. Вона зустрічатиме лідера КНР Сі Цзиньпіна, який прибуде сюди відзначити двадцяту річницю повернення Гонконгу під контроль пекінської влади.\nПризначення Керрі Лем не було несподіване, хоча вона стала першою жінкою, обраною для керівної роботи за підтримки Китаю. Гонконзькі вибори мають певну специфіку. Хоч тут проживає 7,3 млн. осіб, в обранні глави місцевої адміністрації беруть участь спеціальні виборці, яких делегують чотири суспільні сектори: бізнес і торгівля, громадські й релігійні організації, службовці, політики. Виборчий комітет перебуває під значним впливом китайського політичного керівництва.\nНова очільниця адміністрації була присутня у сфері публічного управління Гонконгом з 1980 року, розпочавши кар'єру ще в 17 років, за англійської колоніальної адміністрації. Безпосередньо до обрання міністром Керрі Лем обіймала «посаду номер два» – виконувала функції першого секретаря адміністрації. Вона очолювала робочу групу, яка у 2014 році розробила реформи виборчої системи, що мали на меті надання мешканцям Гонконгу загального виборчого права щодо глави виконавчої влади. Цей проект був відхилений після втручання Пекіна, який вимагав попереднього узгодження можливих кандидатур на посаду. Це спровокувало протести, відомі як «революція парасольок» (осінь 2014 року). 27 березня, одразу після виборів Керрі Лем, поліція офіційно висунула звинувачення дев'яти лідерам протестного руху за порушення громадського порядку.\nКеррі Лем вступає на посаду в період спаду економіки Гонконгу на тлі зростання прибутковості операцій із нерухомістю та діяльності фінансових груп. Це призводить до значного й очевидного розшарування за рівнем доходів. Губернаторка й отримала благословення Пекіна на пошук розв'язання цього соціально-економічного ребуса, який надзвичайно гостро впливає насамперед на місцеву молодь. Тло майбутніх реформ, як запевняють аналітики, багато в чому визначатиме саме те, що міністр сповідує католицьку віру та належить до тієї частини китайської католицької спільноти, яка зберігає єдність зі Святим Престолом.\nВишкіл Керрі Лем здобула в коледжі святого Франциска, відомій школі для дівчат, яку утримують сестри-каносіанки. У молодості вона брала участь у демонстраціях проти британського колоніального уряду. З тих часів, як розповіла Керрі Лем у кількох інтерв'ю, вона відчувала своїм першим покликанням соціальне служіння та роботу щодо розв'язання соціальних проблем у надзвичайних ситуаціях.\nПередвиборча програма Керрі Лем містила пропозицію створити в Гонконзі спеціальний орган для координації стосунків адміністрації зі спільнотами та релігійними інституціями. Цю ідею зустріли негативно, особливо релігійні лідери – варто згадати принаймні лист від кардинала Джона Тонга, католицького єпископа Гонконгу. Згодом ця пропозиція була відкликана з програми для подальшого вивчення. Представники ж католицької єпархії зазначили, що досі Гонконг відрізнявся гармонійними і конструктивними стосунками між релігійними громадами та цивільною владою, тож нема потреби створювати спеціальні органи, відповідальні за керування «релігійною політикою» місцевої влади.\nПід час виборів Лем отримала 38 із 60 голосів, поданих представниками релігійних і громадських організацій, проте ніхто з десяти католицьких делегатів не проголосували за неї. Семеро не надали переваги жодному з трьох кандидатів.\nНова очільниця адміністрації не планує пропонувати об'єднанням католиків Гонконгу підтримку у критиці китайської політики. Це важливо, бо ж у цих середовищах антагонізм до Пекіна став знаком політичної ідентичності.\nАналітики вказують на особливі сигнали, які треба зауважити у нинішньому призначенні. Насамперед варто розуміти, що китайська комуністична влада не вбачає у християнській вірі перешкоди для вибору «довірених» політичних діячів. По-друге, «невойовничі» віряни на кшталт Керрі Лем, які моляться та ходять на державну службу, можуть бути позитивно оцінені «мовчазною більшістю» 600 тисяч гонконзьких католиків. Вони не виходять на вулиці протестувати проти політики Пекіна, не висловлюють ворожих для режиму намірів. Вони, зокрема й сама Керрі Лем, належать до визнаних Святим Престолом китайських спільнот – і так можуть допомогти легітимізувати політику комуністичного китайського режиму як щодо релігійних меншин, так і щодо стосунків із Ватиканом.\nПерекладено і адаптовано за інформацією «La Stampa»


← Чому жінки зраджують?\nДієта на кашах →\nБаскетбол — це дуже популярна гра, яка має величезну армію фанатів у всьому світі. Саме баскетбол — це доля високих людей. Всі професійні баскетболісти мають міцною статурою, величезною силою і швидкою реакцією. Ми ж, дорогий читачу, спробуємо наблизитися до розуміння правил цієї чудової командної гри. Отже:\nБаскетбол — це гра, в якій беруть участь дві команди по дванадцять чоловік. Безпосередньо в процесі гри на полі присутні п’ять гравців від кожної команди. Таким чином, десять людей перебувають на поле одночасно. Мета кожної з команд досить проста. Необхідно закинути м’яч у кошик суперника й перешкодити останнім атакувати свою корзину. Техніка гри в баскетбол тісним чином переплетена з правилами гри. М’яч можна грати тільки руками. Будь-яке навмисне торкання м’яча ногою чи удар по м’ячу кулаком веде до штрафу. Пробіжка з м’ячем без удару об підлогу також карається штрафними санкціями. Випадкове потрапляння м’яча в будь-яку частину тіла гравця за порушення не вважається.\nПереможець щогла — це команда, яка виявилася попереду суперника у відведений період часу. Це потрібно знати, щоб навчитися грати в баскетбол. Якщо кількість забитих в кошик м’ячів однаково, суддя призначає овертайм, що триває п’ять хвилин. Овертайми призначаються до тих пір, поки не буде виявлено переможця матчу.\nБаскетбол передбачає досить цікаву систему підрахунку очок. При попаданні в кошик зі штрафної лінії присуджують одне очко. Це найближча дистанція. Два очки отримує команда, що реалізувала позицію за допомогою кидка з середньої або близької дистанції (зона, ближче триочкової лінії). Ну і максимальну кількість очок, а саме три очки, присвоюють при кидку через триочкової лінії.\nГра починається з скидання м’яча в центральному колі. Згідно з регламентом, баскетбольний матч складається з чотирьох періодів по десять чи дванадцять хвилин (НБА). Між періодами передбачений перерву на дві хвилини. Також існує велика перерва в 15 хвилин між третім і другим періодом. Після цієї перерви команди міняються кошиками.\nОсобливої уваги заслуговує звід порушень правил, який тримає всю гру в строгих рамках. Як краще грати в баскетбол? Давайте зупинимося на цьому питанні більш детально:\nМ’яч в ауті. Попадання м’яча за межі ігрового майданчика. Гравець упустили м’яч, віддає команді-супернику право введення м’яча в гру.\nПробіжка з м’ячем. Гравець робить пробіжку, не б’ючи при цьому м’ячем об підлогу.\nРізні порушення в техніці володіння м’ячем, такі як пронос м’яча і подвійне ведення.\nШтраф трьох секунд присвоюється гравцеві, який знаходиться в карній зоні більше трьох секунд, поки його команда перебуває з м’ячем у зоні нападу.\nШтраф п’яти секунд присуджують у тому випадку, якщо гравець при вкиданні не розлучається з м’ячем протягом п’яти секунд.\nШтраф восьми секунд присуджується тоді, коли команда з м’ячем не встигла вивести його в зону нападу на протязі восьми секунд.\nШтраф двадцяти чотирьох секунд присвоюється команді, яка не встигла виконати удар по кошику суперника на протязі 24 секунд.\nПовернення м’яча в зону захисту із зони нападу також карається штрафом.\nТрохи про те, у що одягаються професійні баскетболісти і баскетболісти-любителі, щоб добре грати в баскетбол. Почнемо із взуття. Мабуть, саме кросівки визначають зручність і комфорт баскетболіста, і дають йому можливість викластися на сто відсотків під час гри. Існує велика кількість брендів, що займаються створенням спеціального взуття для баскетболу. Саме в таких кросівках і грають спортсмени. Рухаємося вище. Широкі шорти і майка, виконані в кольорах своєї команди. Деякі баскетболісти одягають на голову ободок з тканини, щоб піт не заважав їхній грі. Також, багато баскетболісти використовують ободок для того, щоб прибрати зайві волосся, якщо такі є.


Коксовий завод "Новомет" знизив викиди сірчистого ангідриду до мінімуму\n03 серпня, 2021 - 11:30\nКоксовий завод "Новомет" продовжує впроваджувати європейські екологічні стандарти виробництва.\nНа підприємстві вдалося знизити вміст сірчистого ангідриду на кордоні санітарної зони до мінімуму — у 4 рази менше гранично допустимої норми. На заводі відзначають, що це один з найнижчих показників у Європі на подібних виробництвах. Про це повідомляє "Status Quo" з посиланням на директора заводу "Новомет" Максима Бондарева.\n"Ми дійсно працюємо над тим, щоб поліпшити ситуацію, не забруднювати навколишнє середовище, щоб якомога менше негативного впливу наше виробництво справляло на прилеглі райони. Ми можемо порівняти буквально дві перевірки ідентичних з різницею у рік: одна проводилася у червні 2020 року, остання у червні 2021 року нещодавно. За показником "сірчистий ангідрид" гранична норма становить 0,5 міліграма на метр кубічний, а він у нас за перевіркою лабораторії становить 0,13 міліграма на кордоні санітарної зони", — повідомив директор підприємства Максим Бондарев.\nБондарев заявив, що зменшити викиди стало можливим завдяки ретельному підходу до вибору сировини. Низькосірчисте вугілля — принципово важлива складова для виробництва ливарного і металургійного коксу. Це пояснюється як відповідальним ставленням пыдприэмства до питань захисту навколишнього середовища, так і прагненням привести виробничі процеси до європейських стандартів.\n"У рамках, скажімо так, невиробничої частини, а допоміжних цехів, це і модернізація обладнання заводського, поліпшення ситуації для співробітників, ми також любимо, цінуємо, дбаємо про своїх співробітників. Це і установка кондиціонерів у приміщеннях — те, чого раніше не було. Є цехи, у яких електрообладнання, технологічне обладнання. Ми тут теж проводимо модернізацію, встановлюємо нові системи кондиціонування, які покращують процеси, поліпшують результати роботи", — розповів директор заводу "Новомет "Максим Бондарев.\nУ керівництві заводу зазначають, що зменшення викидів сірчистого ангідриду — черговий етап екологічної програми підприємства. На черзі — модернізація аспіраційних установок з використанням нових повітряних фільтрів, які суттєво знизять викиди пилу в атмосферу.\nКоксовий завод "Новомет" виплатив штраф у сумі 3,5 мільйона гривень\n"Новомет" покращує склад шихти і планує запалити факел\nХарківський коксовий завод знизив викиди до мінімуму\n"Новомет" готується встановити німецькі фільтри


Помідори Медовий спас - ДачаЛенд\nСередньостиглий, великоплідний сорт помідорів. Один із кращих для відкритого ґрунту. Рослини висотою 1,2–1,6 м в залежності від умов вирощування. Оригінатором сорту рекомендовано формувати в 1–2 стебла з підв’язуванням до опор, хоча за фактом при формуванні в три стебла також показував хороший результат.\nПлоди вирізняються хорошою лежкістю, мають переважно продовгувату форму, наближену до серцевидної, теплого, медово-оранжевого кольору, інколи з зеленкуватими мазками на плечиках, вагою до 600 г. Шкірка гладенька, блискуча й хоча досить цупка, середина – одна дивовижна м’якоть: ніжна, соковита, цукриста, малонасінна, у свіжому вигляді – одна насолода.\nСорт стійкі до перепадів вологості ґрунту. Для розкриття потенціалу потребує підживлень, особливо в період зав’язування та росту плодів. Врожайність 3,5–5 кг з куща.\nНаступний допис Помідори Златава\nПопередній допис Помідори Жаудат


п’ятниця, 17 вересня 2021, 04:18\nПравляча партія Польщі не планує виводити країну з ЄС (Polexit). Однак вона виступає за реформу Євросоюзу.\nПро це в інтерв’ю РАР заявив лідер правлячої у Польщі партії “Право і Справедливість” (PiS), віцепрем’єр-міністр Ярослав Качинський, передає Укрінформ.\n“Не буде жодного Polexit. Це – вигадка пропаганди, який вже багаторазово використовувався проти нас. Ми однозначно бачимо своє майбутнє в ЄС”,- заявив Качинський.\nВодночас, він підкреслив, що потрібно розв’язати кризу в ЄС, викликану інструментальним використанням Спільноти найсильнішими країнами, зокрема Німеччиною.\n“Цьому потрібно протидіяти. Ми хочемо, щоб європейські угоди було доопрацьовано таким чином, щоб різного роду зловживання було максимально ускладнено”,- підкреслив лідер PiS.\nКачинський наголосив, що Польща хоче бути в ЄС, але одночасно залишатися незалежною країною. За його словами, є сфери, де органи ЄС не повинні втручатися у національні справи. Йдеться зокрема про судочинство.\nЧитайте також: Глави МЗС Польщі і країн Балтії обговорили гібридні загрози з боку Росії та Білорусі\nЯк повідомлялося, нещодавно під час форуму у Карпачі віцемаршалок Сейму від PiS Телецький заявив, що потрібно буде пошукати “радикальних рішень”, якщо відносини Польщі і керівних органів ЄС ускладнюватимуться. Після цього опозиція знову звинуватила правлячу партію в бажанні вивести країну з ЄС.\nПісля приходу PiS до влади в Польщі в 2015 році відносини Єврокомісії і Варшави ускладнилися. У Брюсселі критикують чинну польську владу, зокрема за реформи у сфері судочинства. На переконання Єврокомісії, ці зміни спрямовані на підпорядкування судової гілки влади виконавчій.\nУ Польщі один з найвищих рівнів підтримки членства в ЄС: понад 80% поляків незмінно виступають за перебування країни в Спільноті, проти - менше 10%.\nЄвросоюз Качинський Польща\nШтати наклали санкції на лідерку наркокартелю з Колумбії\nМакрон припустив пом'якшення правил щодо COVID-паспортів\nДавоський форум-2022 відбудеться в очному форматі\nЯк терористи і злочинці «оновлюють» російську владу


Палітра овальна пласт. купити в Ананьєві або іншому населеному пункті України. Відгуки, огляд, опис, характеристики, продаж, кредит, купити на виплат (в розстрочку) Палітра овальна пласт., Ананьїв. Низька ціна, доставка\nКоли я зможу купити (отримати) Палітра овальна пласт. в Ананьєві та в усіх інших населених пунктах України?\nСаме завдячуючи системі часткових (чи повних) передоплат, ви маєте можливість придбати Палітра овальна пласт. за найнижчими цінами в Україні в Ананьєві, Амури, Ананьїв Село, Байтали, Благодатне, Бондарі, Боярка, Великобоярка, Вербове, Гандрабури, Долинське, Дружелюбівка, Жеребкове, Калини, Козаче, Коханівка, Кохівка, Красне, Михайлівка, Новогеоргіївка, Новодачне, Новоіванівка, Новоолександрівка, Новоселівка, Пасицели, Романівка, Селиванівка, Струтинка, Точилове, Шевченкове, Шелехове, Шимкове а також в усіх інших населених пунктах України\nЯ хочу сплатити за Палітра овальна пласт. готівкою в Ананьєві тільки тоді, коли буду впевнений що з ним все гаразд і він переді мною. Тільки так я захищаю себе від негараздів.\nКупити Палітра овальна пласт. в інтернет-магазині Лагуна (можливо в кредит, на виплат) в містах, селищах міського типу та селах: Ананьїв, Амури, Ананьїв Село, Байтали, Благодатне, Бондарі, Боярка, Великобоярка, Вербове, Гандрабури, Долинське, Дружелюбівка, Жеребкове, Калини, Козаче, Коханівка, Кохівка, Красне, Михайлівка, Новогеоргіївка, Новодачне, Новоіванівка, Новоолександрівка, Новоселівка, Пасицели, Романівка, Селиванівка, Струтинка, Точилове, Шевченкове, Шелехове, Шимкове а також в усіх інших населених пунктах України


Крішьяніс Барон біографія, Увічнення пам'яті\nКрішьяніс Барон: біографія\n31 жовтня 1835 - 08 березня 1923\nлатиський письменник, фольклорист і громадський діяч, збирач Дайн - латиських народних пісень\nНародився 31 жовтня 1835 року в маєтку Струтеле (нині Тукумський район), де його батько служив прикажчиком. Пізніше продовжував навчання у Вентспілсі і Єлгаві, де закінчив Єлгавської гімназію. Навчався в Дерптському університеті, де познайомився з Крішьяніс Вальдемаром і брав активну участь у діяльності латиського студентського гуртка. Через нестачу коштів був змушений перервати навчання.\nУ 1862 році брав участь у виданні петербурзької латиської газети «Петербургас авізес», а потім став її редактором. У 1865 році видання газети було заборонено, а К. Барон як політично неблагонадійне особа потрапив під нагляд поліції.\nМайже 30 років пропрацював у Воронезькій губернії домашнім учителем у сім'ї поміщика Івана Станкевича.\nУ 1893 році повернувся до Латвії. У Крішьяніс Барона було багато робіт, присвячених природничих наук, географії та мовознавства, але найбільш значною працею, якому він присвятив все своє життя, було продовження (з 1878 року) роботи Ф. Брівземніекса по збиранню, обробці, систематизації та видання латиських народних пісень - Дайн. Академічне зібрання Дайн, яке містить 217 996 текстів народних пісень, є одним з найбільш монументальних праць в галузі фольклористики у світі.\nПомер в Ризі 8 березня 1923 у віці 88 років. Похований на Великому кладовищі Риги.\nЛатиські народні пісні (1894-1915). 6 томів.\nЙого ім'ям названо вулиці в Ризі та інших містах Латвії.\nПортрет К. Барона зображений на банкноті 100 латів.\nК. Баронові встановлено пам'ятник у Ризі (Верманському парк; скульптор Л. М. Давидова-Медене).


У аеропорту «Бориспіль» відбулись загальні збори Асоціації «Аеропорти України» — Аеропорт Бориспіль\nУ аеропорту «Бориспіль» відбулись загальні збори Асоціації «Аеропорти України»\n21 грудня 2021 року на території Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відбулись загальні збори Асоціації «Аеропорти України». У заході взяли участь представники практично усіх гравців вітчизняного авіаринку, у тому числі і представники Державної авіаційної служби України. Захід проводився у конференц-залі терміналу «D». Під час заходу були обговорені плани на наступний рік, прогнози та тенденції вітчизняного та світового авіаринку.\nУчасників зборів привітали генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» Олексій Дубревський і президент Асоціації «Аеропорти України» Петро Липовенко. Олексій Дубревський ознайомив учасників зборів з фінансовими та виробничими показниками аеропорту «Бориспіль», а також з майбутніми планами по модернізації та будівництву нових об’єктів у 2022 році, стратегічними пріоритетами підприємства тощо.\n«Загальний обсяг запланованих інвестицій в модернізацію інфраструктури аеропорту «Бориспіль» становить 2,8 млрд грн. Відтак у нас вже є професійна команда, досвід, розуміння й кошти. Ми заручились підтримкою Міністерства інфраструктури і Асоціації «Аеропортів України», де ми також черпаємо певний досвід, бачення і відчуваємо високу експертно-професійну підтримку», – повідомив генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» Олексій Дубревський.\nПід час екскурсії по аеропорту «Бориспіль» учасники Асоціації ознайомились з виробничими об’єктами і потужностями підприємства, оглянули спецтехніку, обладнання і передові технології аеропорту.\n«Приємно слухати і переймати досвід професіональних менеджерів. Сьогодні наша бориспільська команда – це дійсно професіональні менеджери, які знають шляхи вирішення будь-якого скрутного становища. Ми вдячні і Олексію Юрієвичу, і його команді, що флагман авіації України є членом нашої Асоціації. Ми будемо завжди підтримувати справедливі, щирі і професіональні рішення, які сьогодні приймає команда, що працює в аеропорту «Бориспіль», – повідомив президент Асоціації «Аеропорти України» Петро Липовенко.\nАсоціація «Аеропорти України» – громадська неприбуткова організація, яка створена 1992 року. Сферою діяльності Асоціації є організація розробки і втілення нових законодавчих і нормативних актів відносно забезпечення роботи аеропортів цивільної авіації, надання консультацій і методичних рекомендацій у питаннях тарифного регулювання, сприяння впровадженню у практику досягнень науки і техніки, новітніх технологій, передового досвіду.


Майже 70 українських правоохоронців стали кандидатами у миротворці ООН - UATV\nМайже 70 українських правоохоронців стали кандидатами у миротворці ООН\nПредставниками ООН було відібрано 68 правоохоронців, кандидатів у миротворці, серед них – 13 гвардійців\nВійськовослужбовці підтверджували знання з іноземної мови, складали іспити з водіння автомобілем та стріляли з пістолета Макарова, повідомляє прес-служба НГУ.\nЗа словами начальника відділення забезпечення миротворчої діяльності НГУ Олександра Астахова, список затверджених офіцерів з їхніми результатами відправлять до Нью-Йорку, в поліцейське управління, там їхні дані будуть внесені до миротворчої бази, звідки комісія може направляти їх до місій. А тим часом, до всіх структурних підрозділів із МВС буде направлено розпорядження про проходження цих офіцерів військово-лікарської комісії (ВЛК) і надалі будуть формуватися їхні виїзні справи.\n“Після кадрової комісії термін очікування для кандидатів буде коливатися від одного місяця і максимум до наступного іспиту. Кількість місць для ваших військовослужбовців затверджено Президентом України. Сьогодні це таке співвідношення: в Демократичній Республіці Конго – 5, в Південному Судані – 30-35, на Кіпрі – 10. Наступна ротація буде здійснюватися залежно від того, скільки миротворців та з якої країни повернеться. По закінченню іспитів в базу даних ООН із миротворчих місій вже наступного тижня зарахують 13 прізвищ гвардійських офіцерів”, – зазначив голова комісії ООН Ганс Петер Кілланд.\nРаніше повідомлялося, що починаючи з 1992 року в міжнародних операціях взяли участь 44 тисячі військових з України.\nТакож у Міністерстві внутрішніх справ заявили, що 44 українських правоохоронців беруть участь у міжнародних миротворчих операціях. Серед миротворців – 31 працівник Національної поліції та 13 військовослужбовців Нацгвардії. Вони перебувають, зокрема на Кіпрі, у Косово, Південному Судані та Демократичній Республіці Конго