Богомазов – один із найбільших футуристів Європи | Збруч\n7 квітня – день народження українського художника Олександра Богомазова, одного з найбільших футуристів Європи, "українського Пікассо". Про нього львів’янам розповів один із найкращих мистецтвознавців сучасної України.\nНа мене самого його картини справляють приголомшливе враження. Абсолютний рівень, несусвітенний, так сказати. І я пригадую, як його відкривали наші українці, коли ми випадково знайшли всі ці речі у вдови художника, Ванди Вітольдівни. Власне, наша працівниця музею, Лариса Членова.\nЯ працював тоді в Музеї українського мистецтва. Вона (Лариса Членова. – Z) мала писати про початок ХХ століття. І десь натрапляла вона: Богомазов згадував перед революцією. І вона не знала, де шукати за ним, тим більше, що в нарисах про історію українського мистецтва 1966 року згадали Богомазова – так буркотливо (от, були такі, що краще не згадувати їх). А в індексі імен в тій книзі написано було: Богомазов Андрій, ХХ сторіччя. Хоча поруч вдова – можна було б і знати, коли він народився, коли помер, але «не варте уваги». У всякому разі Лариса Членова відмітила Богомазова, записала, подивилася, а тоді вже сказала нам, що треба йти дивитись, що це цікаво. А тоді вже наша вся інтелігенція київська, потім львівська – Дмитро Петрович Крвавич, Караффа-Корбут. Вони – це просто якесь чудо, на це просто ніхто не сподівався.\nУ 1966 році вдалося зробити напівпідпільну виставку його в Спілці письменників (завдяки Загребельному – це був, до речі, справжній меценат української культури: він підтримував молодих поетів наших, зробив багато доброго; можливо, щось і негативне було, але я зустрічав тільки добре). Це був початок 1966 року, він дозволив у Спілці письменників, у клубі, зробити виставку Богомазова.\nО.Богомазов "В'язниця" (1914)\nПам’ятаю, тоді мистецтвознавець і культуролог Толя Макаров це запропонував. Ми привезли твори і, пригадую, що Загребельний їх дивиться, йому ці твори показує директор клубу письменницького, і, пригадую, що там була річ «В’язниця» – пізніше вона перейшла до колекції Диченка (мабуть, ви чули – це колекція всесвітнього значення, подарована вже Українській державі). А якраз перед тим (кінець 1965 року) були масові арешти української інтелігенції, Світличний, і тут раптом це… І я пригадую, що директор клубу каже Загребельному (а я ж тут кручуся): «А може не треба?». «Нехай буде ця картина» – сказав Загребельний, і вона певний час там експонувалася.\nІ це було для київської інтелігенції шоком. Його назвали (Яблонська й інші) "українським Пікассо", а якраз всі вважали, що українського такого футуризму приблизно чогось не було (все це було ж приховано). І один із дуже поважних художників, великий патріот України, такий Данченко колись написав: ну, знаєте, у нас таких поважних модерних батьків не було. У нас був Світославський, Пимоненко, а батьків не обирають – ну, який там Пікассо? Це не для нас. І раптом виявилося, що це художник такої міри, якраз дуже модерний.\nНе забарилися й інші: почали приїздити з Москви нонконформісти, з Ленінграду, потім уже й з-за кордону. Я зрозумів, що гарного в світі не так уже й багато. І якщо десь воно з’являється, то неодмінно вже туди проща, вже паломництво. Дуже прислужився Григорій Порфирович Кочур. Він знався на живописі – до речі, один із небагатьох. Він приводив українців або україністів з-за кордону. Потім приїхали французи, Маркадеп. І, пригадую, я привів їх до Ванди Вітольдівни – а там «Трамвай. Львівська вулиця в Києві» висів. Ще без підрамки, правда, був довгий. І француз, знаменитий галерист, сказав: «Я щойно об’їздив Москву, Ленінград, всі колекції, і це найкраща річ з того, що я бачив».\nТрамвай. Львівська вулиця в Києві (1914)\nА чому тут цікавість з’явилася до російського авангарду? Бо написано було і видано книгу «Великий експеримент», Каміла Грей написала. І все – одразу цікавість до цього. А тут в Україні, виявилося, що це найкраща річ.\nПам’ятаю, Наков, коли вперше побачив (у дочки вже – вдови тоді вже не було) оцю «Трамвай. Львівська вулиця в Києві». Я пригадую й досі, як він стоїть зачудований, а потім каже: «В Париж би її!». А я кажу (іронічно ): «Так, у вас там мало гарного живопису». «А такого нема». Цікаво, знаєте.\nТут я трошки збочу.\nЯ повів Накова до будинку Городецького. До речі, Наков працював тоді над Екстер там, у Франції. Весь час він бачив, що Київ десь прохоплюється. Але до Києва він довго не їхав, тому що його дезорієнтували, сказавши, що в Києві перед революцією нічого, крім єврейських погромів, не було. На кожному кроці по єврейському погрому. Ну, чого ж їхати, якщо там нічого не було. Там оця справа Бейліса, знаєте, отаке.\nА потім він приїхав і побачив, що тут потрясаючі художники – тобто, сам Богомазов, який з Екстер приятелював. Це були проводирі! Ну, і от – сталося. Коли я сказав, що Богомазов – теоретик потрясаючий, він запитав: «Можна хоч на одну ніч мені?». І от ми прийшли до Ванди Вітольдівни. «Так, на одну ніч я можу позичити». І тоді ми прийшли на берег Дніпра, в кущі, спершу він, потім я, виглянули з кущів: чи нема стеження?\nВін повернув люб’язно. Він же і переклав французькою мовою. Це ж перша була публікація. Наков зробив виставку в Тулузі. І так воно пішло, «по руках». А Лобанов-Ростовський всім своїм товаришам радив: «Їдьте до Києва». «Що ми там не бачили?» – питали вони. «Там Богомазов!». І люди сюди приїздили.\nТак що я би хотів зараз посмакувати деякими його роботами.\nАвтопортрети 1911-го (ліворуч) і 1914 років\nЦе автопортрет 1914 року, а це – 1911-го. Бачите, як він прийшов до футуризму? А це рання річ його, бо він був символіст (до речі, людина дуже схильна до депресняка, як тепер кажуть, до меланхолії). Він підписав одного листа до своєї дружини майбутньої: «Чорна меланхолія, тобто Санько». З цього його футуризм і взагалі мистецтво вивело.\nА митцем йому не дуже просто було бути, бо його батько вважав, що художники і художнє середовище – це розпусники. І тоді, коли син став спершу агрономом, а потім пішов все-таки вчитись [на художника. – Z], батько взагалі «розплювався». Він просто потім не знав сина свого. Купець, до речі, був за фахом своїм.\nІ от Богомазов малює в 1908 році в пуантилістичній манері цю річку, я думаю, що це Либідь – таке враження. Коли в Тулузі виставили цю річ, французам передусім вона подобалась. Тому що це близьке до пуантилізму французького, до Сера. А французи, виявляється, дуже амбітні. Їм все здається, що не додали їм щось… Комплекс меншовартості якийсь… Коли щось французьке десь… І от вони теж, пам’ятаю, ходили і шепотіли: «Сера! Сера!». Це було приємно. Рівень, можливо, Сера, а от стадіально вона різнилася. Це 1908-ий рік, на кілька десятиріч. Це так в усій Європі було. Хоча зараз це вже не має значення.\nА от уже футуризм. Це вже було абсолютно вчасно, так сказати, ніздря в ніздрю з Європою. Справді тут відчувається – в колориті навіть фіолетовому – містичність і якась така нота тужлива. Богомазов пізніше, коли стане футуристом, то напише, що, на жаль, символізм розігрує вщухання, вмирання, і в цьому є поезія своя. Солодке нашіптування смерті… Символістів навіть Горький колись назвав «смертяшкіни». Що вони постійно про смерть торочать. Але поетично це роблять.\nО.Богомазов. Портрет Ванди Монастирської (1907-1908)\nДо речі, меланхолізм ще пояснюється тим, що Ванда Вітольдівна ніяк не може його покохати. Він п’ять років упадав за нею, уявляєте… А вона казала, що він якийсь такий непрактичний, Санько сякий-такий… А потім, як уже закохалася, то на все життя. Вона потім не виходила заміж. До 90 років вона жила. Я би сказав, що через нього вона прожила. Вона була довгожителем.\nПортрети Ванди Монастирської (1910-1911) пензля Олександра Богомазова\nІ от у 1913 році вона виходить за нього заміж, вона його кохає. І раптом це піднесення! Взагалі я як мистецтвознавець не люблю порпатися в сімейних справах – це вже інтимні речі, їхня справа, а не наша. Але тут неможливо це оминути. Тому що саме 1913 рік – і раптом колосальна енергія! А тут якраз футуристи показали, як цю енергію космічного походження можна показати, – як вона впливає, як вона проявляється.\nШлюбна світлина Ванди Монастирської й Олександра Богомазова (1913)\nВанда Монастирська на графічних роботах Олександра Богомазова 1913-1914 років\nТак що Богомазов зрозумів, що життя – це ритми, і що кожне явище має свій ритм. Причому він вважав, що цінність його мистецтва полягає в тому, що він відчуває саме ритмічну цінність явища. Причому це явище, побутове навіть, яке завгодно, художник може вписати його в оці координати світові, тому що насправді живемо як частина космосу, навіть цього не усвідомлюючи.\nПортрети Ванди роботи Олександра 1913-го (ліворуч) і 1914 років\nІ цей момент ритмічності має перевагу, тому що кожне явище прописується в системі координат космічній. А, з іншого боку, є і певні втрати, проти реалізму, принаймні. Тому що на більшій частині його картин футуристичних не можна сказати, що це є зима, літо. Для нього це не має значення. Ритмічна цінність – от що для нього важливе. І оскільки ритм щоразу новий (тому що сполучаються предмети, коли дивишся, як дивиться художник), вони впливають одне на одне, навіть він казав, «за законом тяжіння світового».\nНаприклад, якщо коло людини середнього зросту з’явиться висока людина, баскетболіст, то ця людина середнього зросту стає маленькою. Фізично ж вона не змінюється, але око наше це фіксує, тому що тут є свої взаємини. Або як у наших письменників знаменитих, Ільфа і Петрова, є такий – теж футуристичний, я вважаю – пасаж: зріст Елочки Щукіної чоловікам дуже пасував, "тому що навіть плюгавий мужчина порівняно з нею здавався Голіафом" (вона зовсім маленька). От, власне, футуристи це відчули, що кожна ситуація ритмічна, вона абсолютно унікальна. Богомазов колись це навіть описав буквально, чому в нього всі ці деформації з’являються. Він казав: от я малював вулицю Києва, і там якийсь робітник тягнув візок, тачку таку, і оці ручки були настільки довгими, ці діагоналі, що я відчув, як вони вносять сум’яття в оточення, що будинки, які собі спокійно стояли, тепер для того, щоб встояти в цій ситуації, змушені відхилитися. Знаєте, це коли вас тягнуть, і ви відхиляєтеся. Таким чином, значить, якість цих будинків – стійкість, вона мусить бути передана тим, що вони відхиляються в протилежний бік, наче не стоять на місці.\nЦе все зорове відкриття. Живопис – це око людства. Художники відкривають нове, а потім виявляється, що це потрібне всім. Спершу, безперечно, негативне було ставлення до цього мистецтва. Воно є абстрактне.\nДо речі, Богомазов, був одним із перших абстракціоністів світу. Кандинський, Малевич, Екстер, Богомазов, Трошкін, Мондріан – це приблизно та сама доба. Тому що таких художників було небагато. Але оскільки Екстер і Богомазов були авангардистами і абстракціоністами, а у них у Києві була популярність (тому що всі молоді художники до них тягнулися), і виявилося десь 1918-1919 року завдяки студії Екстер (в якій Богомазов теж був помітним – не те що помітним, а одним із найголовніших), що в Києві було абстракціоністів і кубофутуристів – цей мій жарт такий, може, невдалий – більше, ніж в Арктиці, Антарктиці і Гренландії, разом узятих. Можна навіть сказати, що я не знаю іншого міста (можливо, і було таких один-два в Європі), де були десятки абстракціоністів, а в Києві це було.\nЗокрема, тут виникла кубофутуристична, абстрактна школа єврейського культу релігії, а це все були учні Богомазова й Екстер. Колись у Єрусалимі навіть була конференція про віковічну дружбу двох народів-братів – українців і євреїв. Правда, там казали: ну, не називайте ці дражливі моменти, а так справді, якщо масу брати, масові явища, то безперечно була. Так от, одна із доповідей звучала так: «Українські вчителі і єврейські учні». Значить, Екстер була росіянка, Богомазов – українець, а вони навчили там і Епштейна, і багатьох знаменитих тепер єврейських художників.\nОт ця робота, цей малюнок, зроблений вуглиною (так званий «сухий соус»). Такі от пастельки наші – вуглина. Він любив з цим працювати. Щось є в цьому потужне. Називається «Пожежа в Києві», 1916 року. Цю роботу колись купив Терещенко, київський колекціонер, і вона осіла в Музеї російського мистецтва теперішньому, який ми вимагаємо, щоби перейменували на Галерею Терещенків. А потім там забулося, знаєте, і я пригадую, такі речі у 1952 році мали списати – от як у Львові взагалі знищили. А там тільки їх списали, але, щоби не знищити (ліньки було, чи що?), у спецфонді такому були. І я колись подивився в тому Музеї російського мистецтва – вона анонімна. Ну, я же знаю, що це Богомазов, там і підпис [сиґнатура автора. – Z], здається, є. Я кажу: «А можна я заберу до музею нашого, українського мистецтва?» «Та забирай мотлох. Кому це потрібно?». Ну, там треба було через міністерство це прокрутити… І от, пригадую, що я приніс до музею нашого в 1966-му, здається, році і поклав на стіл, щоби його описати, а тут якраз приїхали [подружжя. – Z] Маркаде – україністи, які ще не знали, який в Україні ресурс. І от вони зайшли до мого так званого «кабінету» з перехнябленими дверима і без вікон навіть. І от вони зайшли, і перше, що Валентина Дмитрівна [В.Д.Маркаде-Васютинська. – Z] побачила на моїм столі – і знаєте, перша реакція яка була? «Боччоні! Рівень Боччоні!» (Боччоні – це найвищий футурист світу).\nДо речі, зараз Богомазова експонують на постійній експозиції в найгоноровішому музеї футуризму в Утрехті. Мені недавно надіслали фотографію – дуже цікаво. Значить, на першому плані Боччоні, знаменита його скульптура, і трошки далі малюнки Богомазова, в тому числі і «Львівська вулиця» (правда, без трамваю). Приємно, знаєте.\n«Львівська вулиця у Києві» (без трамваю, 1914)\nА Наков і назвав Богомазова одним із трьох найбільших футуристів світу: Боччоні, Франц Марк і Богомазов.\nОтакі от спогади в мене про цю роботу. Але прямо сказати, що це пожежа і що це літо… Тобто, цей крок у космічність має певні втрати, інформаційні принаймні. Але ця ритміка настільки потужна, і, до речі, ритм як світове явище описаний був приблизно о тій порі Тичиною. У нього так і називається вірш – «Ритм»:\nKоли йде дві струнких дівчині – ще й мак\nЧервоний в косах –\n– десь далеко! Молоді плянети!\nПливуть. Струнчать. Атоми утоми – на світ,\nУ світ із тьми – танцюють, куряву збивають...\nСтають у коло. А від майви\nПо Всесвіту всьому.\nЯк цікаво… Наша реакція на дівчат, виявляється, має космічне походження, пов’язане з ритмічною напругою.\nНу, оце «Львівська вулиця в Києві», зараз її вже перейменували на вулицю Січових Cтрільців, але довгий час вона називалася вулицею Артема. Диченко колись добре зауважив: абсолютно якийсь новий простір, нема обрію, якісь моменти фрагментарні, якийсь дивний простір. Але життя триває в тих формах, які, в принципі, зрозумілі. Трамвай тут видзвонює, оголошуючи нову добу.\nДо речі, в Києві був відкритий перший в Російській імперії трамвай. Тут такі гори були, що конка не спрацювала. На коней наїжджали вагони і ламали хребта там чи ноги. Так що довелося, хочеш-не хочеш, перейти на трамвайну тягу, і перший трамвай пройшов – якщо хтось у Києві бував – тепер це називається вулиця [Володимирський. – Z] узвіз – від філармонії, від Європейської площі на Поділ. А там дуже стрімка вулиця така. Там перший трамвай пустили, і київські жебраки тут же відгукнулися в своєму репертуарі. Почали співати такої пісні:\nПєрвий раз трамвай проєхал\nІ на мальчіка наєхал.\nАх, Кієв, Кієв, Кієв,\nКієв – славний городок.\nНе розчарувалися. А це справді хлопчик… Там же ж не було ще поняття правил руху, і якийсь хлопчик потрапив під перший трамвай.\nАле тут видно, що це весна, може, літо. Зелений пагорб. Що цікаво, що на енергію перетворено цього пса. Бачите, як він підстрибує, а йому ж бігати треба…\nКрім того, Богомазов дуже часто робить паузи. Тут він якраз майстер паузи. В нього навіть в теорії є поняття «інтервалу». Ритм – частина інтервалу. Білий звук, біла пауза. Дуже важлива для ритміки, принаймні. І для психіки нашої – тому що це, наче в орнаменті, на який посилався Богомазов: є активна зона, а потім пасивна. Оскільки психіка наша збуджена, значить потрібно відпочити, потому – знов збудження… А Богомазов був добрий психолог і психологічно обґрунтовував всі ті новації.\nЦе «Хрещатик». Тут що цікаво? Що це Хрещатик. Ритміка надзвичайно активна. Хоча Київ був містом контрастів. Тут були банки всеросійські, юрма така і т. д., але за цими банками на пагорбах вже були мазанки з коровами. І зранку Хрещатиком водили корів і повертали. Такий урбанізм і щось сільське водночас.\nТут зображена Екстер. Тоді українське мистецтво справді швидко змінювалося. Бо вона була перша чужинка для французів, яка зреагувала на кубізм. Вона була приятелькою Пікассо, Брака, Леже. А в той же час в Україні вона підносила народні промисли. Її фактично певною ученицею була Собачко-Шостак. Собачко-Шостак від Екстер взяла динаміку нетрадиційну для народного мистецтва, а Екстер від Собачко-Шостак і від народного мистецтва взяла яскравість. Кубісти деякий час були невдоволені. Я вам уже розповідав чому. Тому що вони вирішили бути монохромними. Вони міські художники, не селяни, які люблять все яскраве. Потім вони за опонента вибрали собі Матіса, а той яскравий і площинний. А ми будемо монохромні і об’ємні. І раптом кубістичні речі Архипенка, Ларіонова, Гончарової, Богомазова (про Богомазова, може, у Парижі не всі знали).\nГанна Собачко-Шостак (1915)\nВони кубізм поєднали з яскравістю. Так от, Леже казав Екстер: «Асю, таке враження, що ти наче зраджуєш нашим принципам. Де твоя монохромність?». А вона каже: «Та я ж їжджу по селах і там відновлюю народні промисли. А ви подивіться, як малюють селяни. Або як малюють діти… Це завше дуже яскраве».\nА потім і французи це визнали, французькі мистецтвознавці. Розкріпачили свою палітру. Принаймні Леже. Деякою мірою Брак. Меншою мірою Пікассо, бо він більше любив монохромність. У нього своя була програма.\nОлександра Екстер. "Дами з собачкою".\nЦе Екстер. Зі знаменитою собачкою, зі знаменитим крислатим капелюхом. Карикатуристи київські Екстер малювали так: маленький носик, щось невеличке… і величезні криси її капелюха. А про собачку Екстер Бурлюк колись написав дуже гарного експериментального вірша. Називався він так: «А.А.Экстер и ее собачка». Так що уславив цього собачку на весь світ.\nДо речі, ще є один малюнок із Хрещатиком. Там форми кучеряві. Бароко. Воно впливало на наших авангардистів. І в Богомазова теж тут лінії чіткі, форми такі геометричні, а там якісь такі більш кучеряві.\nЦе «Потяг у Боярці». Ви бачите, що більше тут пауз, ніж активних форм. До речі, це якась прикмета взагалі, може, українська принаймні. Тому що паузи як найактивнішу форму став вживати Архипенко, приятель Богомазова тут у Києві. Вони разом тут вчилися і, до речі, разом улягли репресії. Бо і Архипенко, і Богомазов у 1905 році виступили на захист євреїв. Там же ж була так річ: погроми жахливі, і ці євреї викликають поліцію. А поліція прибуває в акурат, коли погром закінчується. Це нонсенс, типово. Як за наших часів. Під час революції 2004 року щось подібне було.\nІ, власне, їх вигнали з училища. За те, що вони брали участь у мітингах, а студентам це було заборонено. Та ще і намагалися євреїв боронити. Та їх врятував Світославський. Він утворив студію, і таким чином ці хлопці і дівчата, зокрема, Левицька, мали вже офіційний статус. Грищенко там теж був. Це приятель великий Богомазова. Грищенко каже, що «ми з Богомазовим поїхали у 1906 році до Криму». А Богомазов короткозорий був, пенсне носив. Одного разу він поліз вишні зривати і загубив пенсне своє. І не може злізти, тому що нічого не бачить. Але зліз якось. Очевидно, йому Грищенко подав ці окуляри. Це такий спогад Грищенка про Богомазова. Грищенко вважав себе учнем Богомазова. Бо Грищенко не мав такої освіти офіційної.\nЦе теж знаменита річ – «Локомотив». Тут теж, дивіться, як важливі якісь яри, деформації. Вони неминучі просто. Бо вікно загострилося, чи то від руху, чи від того, що геометрія панує всюди. Так як на іконах «Недреманне око», а там визирає цей кочегар, машиніст. Так що психологічно й естетично це все абсолютно обґрунтовано. Бо створюється єдина матерія саме для цього епізоду. І вже ти, якщо хочеш, щоби вікно (а воно має важливу роль, навіть колір, світло і т. д.), значить, воно не може не відреагувати на геометризм цей. Тоді воно буде пасивне, якщо ви не зробите його теж і не введете в цю ритмічну сутність.\nПікассо про свої ж роботи казав, що вони мені нагадують скло розбите, а тут вони нагадують більш метелика… Тобто, Богомазов – не просто людина енергійна. В нього є моменти і ніжні, як отут. Він колись казав, що «я своїми ритмами мушу творити і ліричні настрої, і настрої трагічні, і комічні, і тоді це буде вже мистецтво».\nА ця річ – пам’ятаю, в 1992 році в Тулузі у спеціалістів теж велике зацікавлення було. Вони сказали: «Це 1916 рік». А ракурс знизу догори – він з’явиться в кінематографі європейському і в Родченка тільки в 1920-х роках – у фотографії або в кіно. А тут уже живопис. А в той же час якийсь незвичний ракурс, дуже ранній. Ну, і як бачите усі ці дроти. Вони дають нове небо. А монтер уже нагадує якогось чародія, від якого залежить функціонування цієї енергетичної системи, і в той же час досить лаконічно це все, багато променів, багато пауз цих. І Богомазов, можна сказати, теж мінімаліст. Дуже часто буквально кілька форм, а з них створюється активна форма.\n"Ліс" – графічний (сангіна) та малярський варіанти (1915)\nЦе Боярка теж. «Ліc». Причому колись дочка його мені казала: «Я запиталась у батька: як же так, оці сосни замість того, щоби зменшуватися вгору, навпаки вони збільшуються?». Він це пояснив тим, що вони прагнуть неба, тому вони стають, що ближче до неба, то активніші. Тут, можливо, спрацювало ще і зацікавлення православною іконою, яку дуже любив Богомазов як мистецтво. Грищенко був теоретиком ікони як пластичної форми. Ви пам’ятаєте, що в іконі існує поняття «зворотнє просвітліле», що далі, формально, від глядача, то ближче до неба. Тому що в іконі тільки є низ і гора. Тому якщо ви віддаляєтеся, таким чином наближаєтесь до неба, і ви стаєте значливішим, бо ви наближаєтесь до Бога.\nУ цьому парадокс Ейгреба, який же був православним свого часу. У нього теж два виміри. І що ближче до неба, то більше. І західні мистецтвознавці кажуть: а як же так, а де ж перспектива? То має зменшуватись. Там свій такий містицизм…\nНу, от ця річ мене теж хвилює. Чому? Тому що вже найбанальніший мотив, ну, чайник, якесь картоплиння, такий навіть сирітський мотив. Але чайник – це теж частина космічного порядку. І всі ці силові лінії дають відчуття великої енергії. Від чайника, думаю, теж багато залежить у нашому житті. Його пошановано.\nА це «Пляшки». Це теж футуристичний експеримент. Фактурні, прозорі, вони передзвонюються, одне на одного якось впливають. Це майже абстрактна річ, де панує закон ритму. Той, хто на ритм не дуже реагує з глядачів, для нього це дискомфортна річ, але ХХ сторіччя взагалі це – ритм. Ритмом почали і композитори, і художники керувати. Раніше не усвідомлювали, що ритм – це самодостатня величина, ні реалісти, ні попередники їх. А тут саме ритмом можна керувати, якщо сам мотив до цього схиляє: якщо мотив ліричний, то і ритми будуть відповідними, якщо трагічний, значить ритми про це проінформують глядача.\nЦе теж з колекції Диченка. «Голова». Ну, це щось наче і пікасівське. Хоча можна також трактувати і як річ абстрактну. Вона трошки нагадує тут ще наче ніс (все відносно, розуміється), а тут наче очі. Назвати це портретом неможливо. І я схиляюся до того, що, можливо, ця подібність до якоїсь машкари, може, навіть і виникла мимоволі.\nБогомазов. Одна з небагатьох примітивістичних робіт. Це вивіска. Шевська майстерня з вивісками. А футуристи любили вивіски, примітивне мистецтво, дитяче мистецтво. Богомазов часто викладав у дитячих школах. Він казав, що у дітей дуже потенціал якийсь образний, неймовірний. Тому він збирав колекцію дитячих малюнків і виставляв їх поруч зі своїми як повноцінне абсолютно. Колись він казав, що дав якось дітям завдання намалювати коней, які пасуться. Так один хлопчик намалював коня, а зелену пляму підняв йому під ногу. А я питаю, чому це так? А він каже, тому що всі інші не щиплють, вони не активні, а цей навпаки активно щипає, значить треба підняти, акцентувати. Це щось таке дитяче…\nІ тут теж є така наче елементарність, але, на відміну від примітивістів, таких, як Бурлюк, які використовували це для енергії образної, для парадоксальності, тут якась делікатність. І Богомазов якраз в побуті і в житті був дуже тихою, делікатною людиною. І це один із небагатьох прикладів його неопримітивізму. Якесь воно м’яке, ліричне. Мені подобається, що, щоб не було одноманітно, одна штахетина помальована в інший колір, хоча насправді, мабуть, ніколи може такого й не було.\nО.Богомазов. Портрет дружини Ванди (1914)\nНу, а це портрет дружини, яку він дуже любив. Вона відзначалася лагідним характером. Але, мабуть, не без того, щоби, може, і гримнути, я так думаю. І, очевидно, в цей момент, може, грізний такий він її намалював, я це називаю «Жанна д’Арк», грізна леді.\nО.Богомазов. Портрет дружини (1914)\nУ 1916 році на виставці весняній, як взимку відкрилася (бо йшла світова війна, якісь деформації були організаційні), він її виставив, а рецензію на цю виставку написав абсолютно блискучий фейлетоніст. Він, коли писав російською, то підписувався Яков Ядов, а коли українською писав, то підписувався Яків Отрута. І от Яків Отрута в газеті «Последние новости» написав рецензію на цю виставку.\nПро Богомазова там теж є шматочок, який я процитую російською, хоча, як я казав, Яків Отрута був і україномовний поет.\nМного и алмазов.\nВот вам циркульний кубист\nТут, куда ты не смотри\nВидим страха узы,\nВскрикнул: «Что за мода?!\nВедь такой жены портрет –\nПовод для розвода».\nДо речі, він був цілком культурною людиною, він розумів, що це добре, але як фейлетоніст він мусив насмішити. Я кажу про Якова Ядова цього, Якова Отруту.\nНу, безперечно, річ просто блискуча. І знов-таки, ми відчуваємо причетність до чогось великого, хоча це просто портрет дружини. На рівні побутовому портрет дружини.\nДалі це дуже гарний натюрморт, який мене настроює от на що. Тут золотисті, смарагдові, там є рубінові якісь. Я думаю, звідкіля це прийшло до Богомазова? А потім читаю у його листах, що він часто бував у Софії Київській (бачите мозаїки оці?). І він казав дружині: «Піди знову сюди, тому що, коли ти настроюєшся на цю хвилю божественну, то відчуваєш, наскільки мізерна людина землі, а тут ти стаєш людиною неба». Так що він і містичний теж був. Але тут є багато і темного. А це вже індустріальна доба. Поєднання оцього лучезарного такого і новочасного – це цікаве поєднання.\nЦе квітень і квітковий, можна сказати, такий майже орнаментальний мотив. Дуже гарна річ, ну, на жаль, тут колір якось програє. Але насправді це щось таке чисте, запашне, так що сказати, що Богомазов повністю оминає фізичні якості (запахові, наприклад), теж не можна. Хоча він колись казав: «Для мене кожен мотив є самоцінним у ритмічному. Я шукаю ритмічну цінність. Це для мене найважливіше».\nЦе «Саклі». Хоча на Заході її називають «Абстрактна картина». І для мене вона, як оцей Аргус. Багато очей його… Це вже малювалося в Нагірному Карабасі. Богомазов поїхав туди, бо там було місце роботи для нього. З роботою завше було сутужно, а він був викладач малювання. Десь він прочитав у газеті, що там є потреба педагогічна. І він туди поїхав, і там приблизно два роки працював, приїжджаючи до Києва. Він викликав і дружину туди. Написав їй, що треба взяти голок, парфуми, мило, а для нього – книгу «Also sprache Zaratrustra» («Так казав Заратустра») Ніцше.\nХоча він Ніцше трактував як естетика. Коли ми читаємо Ніцше буквально (як Гітлер його читав: воля до влади, Бог помер і так далі), то думаємо, що це політична програма. А це мистецька програма. Богомазов так саме його трактував. І він відчув, що таке надлюдина Ніцше. Це людина, яка відчуває причетність до великих процесів. Тоді вона підноситься над побутовою і дріб’язковою людиною.\nТак от, власне, Богомазов намалював це. Тут і гори відчуваються, але чисто на ритмічному рівні – ці всі перепади висотні…\nЦе називається «Спогади про Кавказ». У мене висить досить факсимільно точна копія, зроблена моїм приятелем для мене в 1960-х роках. І от маленька моя дочка дивилася (змушена була на це дивитися), і я її питався, чи подобається. А вона питає, як називається. Я кажу: «Спогади про Кавказ». «А чому такі важкі спогади?». Потім кажу: а тобі подобається? «Ці хрестики-нулики мене не хвилюють». Маленька була… Зараз її би вже це схвилювало.\nТут знаєте, конус гори. Голова цукрова. Це помаранчі. Але найголовніше, це така абстрактна річ, де розіграний ритм, як у музиці. Просто чудо якесь.\nЯ вже кілька разів стикався з тим, що закордонні художники, мистецтвознавці, мені кажуть: «Це найкращий абстрактний твір, який ми знаємо. Включно з Малевичем, Кандинським». Ну, я не знаю, може, це перше сильне враження? Воно інколи забиває все інше.\nТак що ми маємо справу з якимсь абсолютним мистецтвом. Це мене досі хвилює і приводить у стан такої національної пихи. Як колись Ленін казав: «национальная гордость великороссов». А я думаю, ми теж можемо пишатися. У нас, виявляється, такі художники були, слава Богу.\nА це «Вірменка». Богомазов писав, що там у Нагірному Карабасі сумирно, тихо живуть вірмени і татари (азербайджанці – їх називали «татари» офіційно). І вони так тихо собі жили. Зараз вони вже розсварилися. Ну, не знаю, у всякому разі тоді ще між ними не було тертя.\nІ от що цікаво: Богомазов зобразив вірменку з головним цим убором, там брязкальця якісь. Це теж, наче частина якогось такого великого порядку. І вона сама нагадує жрицю. Не момент етнографічний чи побутовий, а якийсь архаїчно-містичний. Тут видно око заплющене, вії, брови, погляд, а це ґудзики всього-навсього, так начебто. Так формально можна зрозуміти. Це джгут коси. Все це перетворено на якийсь ритм. Це те, чим Богомазов вирізняється з-поміж інших.\nЦе от його останній етап був, який називали спектралізмом. Богомазов хворів на сухоти і фактично помирав. Але витягли його все-таки. Десь два роки він був у такому стані. А потім його підлікували, і ще ця рецесія тривала десь 5-6 років. Він став у художньому інституті викладачем, разом з Тафтом, Малевичем, Пальмовим…\nІ тут він прийшов до бажання малювати отак-от яскраво. Тут прислужилось водночас, я думаю, і народне мистецтво, і ікона, яка, по суті, яскрава, і плакати революційних часів, які теж промовляли кольоровим ентузіазмом. Все це разом.\nІ от коли ми в Америці показували цю роботу, я пригадую, що одна мистецтвознавець сказала: «Ви знаєте, цікаво – це начебто і реалістично, але він йде від абстракції. Всі ці осі. Тобто до реалізму він іде не від натури, так сказати, а йде від своєї концепції пластичної. І, зокрема, думки, які важливі тут композиційно і змістовно».\nЧасто кажуть, ну, немає ж, не буває таких помилок. Але я пригадую, що, коли вперше рецензія в 1966 році з’явилася у «Літературній газеті» Анатолія Макарова, він дуже вихваляв цю річ, і трошки кон’юнктурно: що от, робітники, гегемони… Так що зверніть увагу, цензура, і не чіпляйтеся. І чогось цією рецензією зацікавився тодішній міністр культури Бабійчук (може, ще хтось і пам’ятає). Про нього дотепники казали, що в Україні є два лиха: «Бабій Яр і Бабій Чук». Пригадую, що Бабійчук раптом почувши, прочитавши про цю роботу і побачивши чорно-білу репродукцію, прийшов до музею (а я там якраз був головним хранителем) і каже: «Покажіть мені». Ну, я показав. А він каже: «Ну, що… Робітники… Хорошо…». А я тут відразу: «Так можна її на експозицію дати…» (вона ж була у фондосховищі). І раптом він перепудився і каже: «Це тільки ЦК! Тільки ЦК може дозволити!». А я думаю: що ж ви вже налякані такі? Кар’єрист завжди наляканий, хочеться не забувати про це.\nА там як гарно римуються ці овали – трикутні форми й овали. Все просякнуте цим овальним. Так що такий геометризм можна було би порівняти з піфагорейством. Піфагор вважав, що космос – це сфери, трикутники, кола. Космос, так боги його сотворили. А на Землі щось із геометризацією не склалося. Так і Платон потім казав: «Так, підгуляли земляни, тут все якесь криве, немає правильної геометрії». Але коли-небудь, казав Платон, і на Землі встановиться цей олімпійський порядок. І тоді в нас все буде геометризоване на Землі, ідеальне, а люди замість того, щоби там ручки, ніжки, вони всі матимуть форму кулі.\nІ я так потім подумав: ну, що ж ми всі якісь недолугі, з точки зору Платона? Щось із кулястістю теж не вийшло, я дивлюсь, ні в мене, ні у вас. Але нічого. От за Платоном, ми всі були би кулястими.\nАле в мистецтві цей ідеальний порядок, космічний, там, де все римується, його можна розіграти. Що і зробив Богомазов.\nЕскіз до "Пилярів" (1926-1929)\nТепер подивіться ще одну річ. Це буде «Ескіз».\nБула ще одна робота, яка експонувалася в Венеції, на Бієнале 1930 року. Велика досить річ. Вона називається «Праця пилярів». То був «Відпочинок пилярів», а це «праця». Вона нагадує мені злагоджений оркестр, оце наче справді диригент в чорному такому. Робота дуже цікава. На неї звернули увагу там, у Венеції в 1930 році. Але вона дуже погано збереглася, вона десь на третину понищена, тому що коли всі ці роботи були списані з мистецтва як формалізм, то вона намокла десь там у пивниці, в цих підвалах. І я пригадую, коли я вже прийшов і подивився, там, знаєте, лахміття так висіло на фарбі. Те, що збереглося, ми, реставратори, все це приклеїли, відреставрували.\nАльбом творів О.Богомазова з колекції Джеймса Батервіка\nАле далі справа не пішла, тому що для цього потрібна реконструкція. І зараз один величезний шанувальник Богомазова, який закоханий несусвітенно в Богомазова, такий і не ділер, і не збирач – Джеймс Батервік (він часто виступає тепер на українському телебаченні) – він до мене приходить і каже: «Ви знаєте, я розчарувався в Росії, вже не люблю Росію, а люблю Україну. Я вчу українську мову. Я вже вивчив слово «до побачення»». Ну, небагато, але «лиха біда начало», як прислів’я каже. Так от він вкладає зараз гроші в те, щоби на підставі малюнків численних, цього ескізу і фотографій відновити її там, в Англії. Я думаю, що так воно, може, і станеться.\nДва портрети доньки Олександра Богомазова – 1926 року (праворуч) і 1928-го.\nНу, і шедевр, безперечно, – «Портрет дочки». Надзвичайно гарна річ. Дочці було тоді (якщо вона 1912 року, а це 1928-й) 16-15 років. Мені це нагадує ще й Архипенка оцією пластичною формою. І футуризм тут є тим, що є зсув.\nЗнаєте, футуристи казали, що енергія – її можна передати, якщо зсунеш форму. Воно і буквально навіть: коли ти щось зсуваєш, то ти вкладаєш і в свої дії, і в предмет якусь енергію. Але для звичайного глядача... Не один казав: «Ну, слухайте, таке враження, що куля дум-дум туди потрапила, така розривна».\nІ от, власне, це теж приклад такого мінімалізму. Три кольори з розтяжками, дві форми трикутні, овальні, але який потрясаючий ефект оцієї роботи! Вона намальована на дикті. 1928 рік. Сутужно з матеріалами. Інколи Богомазов малював картини на звороті старих своїх картин. Зараз я вам покажу ще одну річ, якраз намальована на звороті старої картини 1914 року. З тамтого боку – портрет 1914 року, а з цього – уже 1928-го чи 1929-го.\nКолись вона була в музеї – її конфіскували, але незаконно, потім власник її забрав. Але коли вона була в музеї, я казав: «Знаєте, ви експонуйте її з двох сторін. Поставте апарат такий, щоби можна було її повернути туди-сюди. Особливо дітям це подобалось би, якби крутило туди-сюди». Ну, робота там не прижилася.\nКоли конфіскували цю роботу, принесли до Українського музею (я там уже не працював, мене вигнали з часом, про що я не шкодую, бо я таки не музейник, а архівіст). Тодішній директор, зоїл формалізму. Але тут все-таки вона реалістична. Він питається, і я кажу: «Давайте її на експозицію». А він каже: «А коли ж це було намальовано? Якщо в радянські часи, не можна, бо в Радянському Союзі всі були щасливі, а тут якісь нещасні». І я тоді, за своєю вже манірою, почав хитрувати. Я кажу: «А знаєте, в Америці її датують 1913 роком». Це правда. В Америці вирішили, що, оскільки тут є елементи кубізму, а кубізм був заборонений в Радянському Союзі, значить це 1913 рік. От я кажу, що американці вважають, що це 1913 року.\n«Так це за царату?». «Так, – кажу, – за царату». «А, ну хорошо!».\nІ отак воно висіло в дореволюційному відділі як приклад «експлуатації чєловєка человєком» за царату. В усякім разі таким чином я її пробив. Але вона не втрималася в музеї.\nА що вони роблять, не всі це розуміють. Вони несуть тирсу для крамниці, тому що там посипали на підлозі взимку.\nБогомазов вже тоді був хворий, та і взагалі він зрозумів, що важко жити на світі. Сам він хоч не переймався бідністю (я от свою статтю про нього назвав «Не для грошей народжений»), але, з іншого боку, все-таки безгрошів’я дуже неприємне. Знаєте, як Достоєвський колись писав, що «бідність – це ще так-сяк, у бідності є свої переваги, а от безгрошів’я!». Навіть для Достоєвського це неприпустимо.\nБогомазов постійно в цейтноті такому був. Так що його потягнуло навіть на передвижництво (тематично), але як гарно це зроблено, і всі ці зсуви – теж, вони вже психологізовані. Таке враження, що всі ці вітрини, вікна так наче похилилися, наче співчуваючи цьому кроку такому. А тут вже сніг є, він тут теж має кристалічну форму. Богомазов вважав, що форма для нього кристалічна.\nА тепер я хочу показати, як людина змінюється не на краще з роками. От, наприклад, це молоденький, такий симпатичний учень Херсонського сільськогосподарського училища, а далі гірше трохи пішло – хоча це 1913 рік, коли він одружився з Вандою Вітольдівною Монастирською, теж сама художниця. Він там у художньому училищі з нею зазнайомився. А далі вже, от бачите, який він понищений. Це десь за кілька років, за два, може, до смерті. Це 1928 рік.\nА Ванда Вітольдівна збереглася добре. Вона не повнішала, знаєте, така сухенька, маленька. І от приблизно такою вона була тоді, коли я зазнайомився з нею.\nЦе меморіальна дошка Богомазова. Дуже вдало. У квадрат вписана. Теж трохи про неї розповім. Першим, до речі, покупцем Богомазова був скульптор Довгань Борис. Дуже високої міри скульптор. Туди ми всі ходили «на Богомазова», всі були вражені. А Ванда Вітольдівна була бідненька зовсім. І він попрохав, щоби вона йому щось продала. І сам призначив ціну, бо вона, аби хтось платив готівкою, і то слава Богу. І він назвав за малюнок 80 рублів. Хоча, треба сказати, що музей-архів купував по 10 рублів. Тепер вони коштують там по сто тисяч долярів.\nБудинок на Вознесенському узвозі, в якому мешкали Богомазови\nІ от уже десь за незалежної України Довгань вирішив зробити меморіальну дошку, бо він спеціалізується по пам’ятниках, меморіальних дошках. Він пішов до мерії тодішньої (це 1990-ті роки). А там далі грошей немає і не буде ніколи. І він сказав, що сам зробить. «О, правильно, робіть самі». І він зробив, у нього і бронза була, і титан, він все зробив, написав, що це 1914-1930 рік. Він [Богомазов – Z.] мешкав у цьому будинку з 1914 року. А перед тим він мешкав на Львівській вулиці у Києві (а вже з 1914-го на Вознесенському узвозі). І от, каже мені Довгань, все я вже зробив і йду в мерію, треба ж мати дозвіл. А там починають варити воду: це не так просто дати дозвіл. Тоді Довгань каже: «Я сам причепив цю дошку і забив такими болтами, що для того, аби зняти дошку, треба зруйнувати повністю будинок». Коли в мерії почули, що вже воно висить, і зняти неможливо, то моментально заднім числом щось там написали. Так що бачите, не так все просто, але не таке безперспективне наше життя. Треба просто бути настирливим, настійним, і все буде о’кей.\nНу, здається все. Дякую вам за увагу. Може, ще є запитання, чи, може, заперечення? Я пригадую, що один в мене тут вечір був, пам’ятаєте, коли прийшов мій опонент п’яненький такий. Він на мене наступав, і так мені було добре, що є опонент, що можна посперечатися. Так що давайте, сперечайтеся.\nПитання про походження прізвища та національність.\n- А це Богомази.\nДо речі, Маркус Темніков, якого я дуже поважаю, він писав, що Екстер – юдейка, а вона – білоруска. Ну, це немає вже такого принципового значення.\nАвтопортрет 1907 року\nА він десь казав, що він росіянин. Це теж добре, що українське мистецтво робиться в різних національностях усюди. Але він українець, в нього ж є анкета українця. Він народився на Харківщині (зараз вважають). Я пам’ятаю його анкету, що він – Ямбів Чернігівський, тоді Чернігівська губернія це була. Потім він почувався українцем, навіть тоді коли був російськомовним переважно. Хоча він пише у щоденнику, що ходив до «корифеїв», дивився «Мартина Борулю». Це типова східноукраїнська ситуація. Коли ти пишеш наче росіянин, але ти знаєш українську, поважаєш і т. д.\nІ у 1918 році він виступив на I Всеукраїнському з’їзді художників з доповіддю «Завдання розвитку живопису в Україні». Виступав російською, але надзвичайно патріотично. Це там він сказав, що нарешті ми не мусимо їхати, ми вже в себе вдома, в нас є держава. Ми не мусимо їхати за кордон, бо там ми розчиняємось, як правило, а тут вже щось своє.\nІ він почав активно вивчати українську мову. І вже в 1925 році він пише доповідь, наприклад, по-українському, правда така трошки саморобна ще мова (вона наукова).\nУ всякому разі він свідомий українець, і, безперечно, вони колись були Богомази. Ну, а таке-от часто трапляється. Правда, його у 1920 році українізували. За новою «скрипниківкою», російські прізвища українізували: Пальмів, Богомазів… Остап Вишня тоді жартував: але Єфремов не підлягає українізації. І залишились Єфремови, не зробили з нього Єфреміва. Я не знаю, чому Єфремову зробили виняток.\nПитання про дружину.\n- Вона полька. Монастирська. Її батько працював діловодом у Київському художньому училищі, а вона там вчилася. І от Богомазов там був з нею.\n- В якому році вона померла?\n- 1983-1984. До 90 років вона дожила. А він – всього 50.\n- А донька Богомазова?\n- Донька померла років 10 тому.\nВанда й Олександр Богомазови з дочкою Ярославою (1924)\nАле що найголовніше: Ванда Вітольдівна врятувала абсолютно кожен папірець його архіву і ці речі. Але це було чому непросто? Бо мешкала вона на Вознесенському узвозі (на вулиці Смірнова-Ласточкіна). І під час війни, у 1943 році німці оголосили, що це район воєнних дій майбутніх, а, за міжнародними правилами, мирних мешканців треба було евакуювати. І Ванда Вітольдівна зібрала абсолютно всі картини, оці малюнки, рукописи, всі документи, даруйте, з аналізом сечі включно. Мене як архівіста це зворушило. Мені колись казали: «От побачили ви, архівісти, папірця якогось – візьміть і зберігайте. Що там вже буде, невідомо, але Ви архівіст». Так що вона все зберегла. І от вона наладувала візок такий – тачка в нас називається – і відвезла в Святошине, кілометрів за 15, до знайомих своїх. Потім, коли вже закінчилися воєнні дії, вона таким самим робом повернула назад.\n- А чим вона займалася?\n- Вона була художниця. Вже потім вона трошки виставлялася. Вона мало працювала як художниця. Хоча як художниця вона працювала в його стилі. І тепер її виставляють на виставках під назвою «жінки-футуристки». Таких було не так аж багато. Але вона слабша, наслідує свого чоловіка.\nО.Богомазов "Ванда малює" (1914)\nВона десь написала… У статті «Саня і Ванда» є її дуже гарні слова. Вона пише Богомазову: «Ти незвичайний художник. Все, що є видиме, і все, що є невидиме, в тебе це проявляється». Якось дуже зворушливо це. І дуже точно, бо це 1916 рік, коли мало хто (навіть із жінок футуристів) не дуже шанували своїх чоловіків. І не тільки вони. От, наприклад, дружина Сезанна завше вважала, що він якийсь недолугий. Коли помер батько Сезанна, і Сезанн вирішив намалювати його в домовині, знаєте, що сказала дружина? «Зараз не привід для жартів. Запроси справжнього художника». Жила-жила весь вік із ним, а так і не збагнула. А Богомазова знала ціну.\nПитання про теоретичну працю 1914 року.\n- Тепер вона міститься в архіві-музеї літератури та мистецтва.\n- Чи можна її десь придбати?\n- Наклад дуже маленький. В бібліотеці вони є. Я думаю, що у вас теж має бути.\nРукопис 1915 року уже. Тобто він продовжував ще. У 1915 році він пише про ритми трагічні і показує, як можна з допомогою кольору і ритму створити похмурий настрій, а як можна – якийсь веселий. Так що це 1915 рік, треба було б теж публікувати.\nФранцузький, англійський варіанти, ще які версії є?\n- Французький є, без коментарів, правда. Оці кольорові моменти.\nТак що про Богомазова вже пишуть теоретики, мистецтвознавці досліджують, дисертації пишуть, але ще не до кінця. Тим більше, як Наков колись казав, що в нього є поняття – ритм якісний. Тобто, ритм, який мусить відтворити якісні характеристики явищ, предмету, який він малює, мотив якийсь. А є кількісні.\nІ Богомазов вважав, що генієм кількісного ритму були первісні художники. Тоді відкрилася Ласко. Він був вражений, наскільки там досконало. Вони відчували саме як ритмічну властивість, але вони мислили загальним уявленням, не знаючи конкретно анатомії і т. д. Ми тепер уже знаємо і анатомію, і ми мусимо повернути відчуття первісного враження і в той же час врахувати наші знання. Конкретно він дуже цікаво про це писав. Уявіть собі, що ви йдете вулицею, і раптом назустріч вам пройшла людина, чоловік – дуже чорна борода і дуже біле чоло. І ви йдете, і цей контраст на вас – перше, первісне враження живописне. Потім ви знову його зустрічаєте і вже хочете придивитись, що там за ніс був. А виявляється, що вже і борода не така вже чорна, і лоб не такий білий. Тому що, коли ви вивчаєте, перше відчуття, враження вже губиться. А тепер наш "новий реалізм", як він називав, "нове мистецтво" мусить поєднати знання, пропорції і перше враження. І знав, щоб оце сильне перше ритмічне враження, всі контрасти збереглися. Ще теорію його треба дешифрувати по суті, тому що це велике явище.\nТак от Наков сказав: якісний ритм – ми, структуралісти, і досі не маємо ще в запасі таких категорій, а в Богомазова це було в 1914 році. Це якась абсолютна величина. Я от все життя на нього дивлюся. І все одно якесь враження. Але перші враження в мене були смакові. Там от десь промайнула картина «Сінний базар у Києві». Там помаранчі продають. Такий мотив чисто житейський, але вписаний в цю променеву дисципліну. І вперше, коли я побачив у Ванди Вітольдівни це, чомусь війнуло запахами помаранчі. Не можна сказати, що це просто стерилізовано все. І потім, коли ми реставрували цю річ, приходили мої знайомі, деякі з них стали колекціонерами Богомазова, тому що багато бачили вже, звикли. Як один казав мені колекціонер київський: «Ви знаєте, я збирав Левченка і Васильківського, а тепер я лівішаю. Я вже рік приходжу до Вас, у Вас Богомазов стоїть. Я лівішаю потрошку». І почав купувати. Свєшніков, потрясаючий колекціонер був.\nТак от, приходили люди і, дивлячись на помаранчі (а тоді ж у нас не продавалося все це, дефіцити були), хтось питав: а який це рік? Я кажу: «1914-й». «Царський режим?» «Так, царський». «І кому це заважало?».\n- А з ким товаришував Богомазов? Кого шанував із сучасників?\n- Бойчука. Бойчук до нього ставився пречудно, був його колега. Причому, що цікаво, 1926 року було утворено Об’єднання сучасних митців України (ОСМУ). Крамаренко, Пальмов і т. д. Більшість художників отаких, як Богомазов (тобто, дуже європейські за духом), вони всі туди перейшли з АРМУ бойчуківського (Асоціації Революційних Митців України). Богомазов не перейшов. І коли Богомазов помер 1930 року, Бойчук (є цей запис такий жалобний) написав, як він його шанує. Так що Богомазов був у цьому плані дуже толерантна людина. Людина, в якої не було відчуття цієї групівщини. До речі, в Бойчука воно було. Хтось із учнів Бойчука казав, що Бойчук поділяв людство на дві категорії: бойчукістів і небойчукістів. Ті, що небойчукісти, – воно так, «остальниє подождут», а от свої… Богомазов – ні, він був толерантною людиною, тому що для нього культура найважливіша. І от він справді не перейшов. Ще, до речі, не перейшов з АРМУ до ОСМУ Єрмілов, тому що він дуже шанував бойчукістів, і бойчукісти (Седляр) його страшенно шанували. Седляр писав про нього статті. Так що Єрмілову і не потрібно особливо було, і незручно вже було, тому що наче він зраджує своїх товаришів, хоча їм місце, цим дуже європеїзованим художникам, Єрмілову і Богомазову, безперечно було в ОСМУ, до якого пристав Малевич, коли став працювати у київському інституті. Малевич став частиною ОСМУ. ОСМУ зробило виставку Малевичу в 1930 році в Києві. Це була остання прижиттєва виставка Малевича.\nУ Київському художньому інституті (зліва направо): М.Козик, О.Богомазов, Л.Крамаренко, І.Врона (ректор КХІ), М.Бойчук\nТак що цей український авангард виявився надзвичайно широким. Ніхто на це не розраховував. Ну, думали, окремі, може, там явища. А потім, коли подивилися…\nДо речі, знаєте кому Богомазов поставив футуристичний зір? Павлові Ковжуну. Він же був у студії Екстер. А там Екстер і Богомазов викладали. Я пригадую, був такий художник Тишлер, теж учень Екстер. Потім він до Москви поїхав. Я прийшов до нього і питаю: «А що ви можете сказати про Богомазова?». «Це мій вчитель!». Тобто, фактично Екстер і Богомазов – вчителі всіх футуристів були. І от Павло Ковжун з Києва емігрував до Львова як петлюрівець і тут він фактично прищепив цей футуризм Львову. До Ковжуна львівські художники так активно на це не реагували. Так що все це серйозно.\n- Який доробок Богомазова?\n- Я вам скажу так: малярських речей кілька десятків, може, й до сотні, а от малюнків значно більше. Малюнків, може, і до тисячі. Все-таки щось збереглось – все це завдяки Ванді Вітольдівні.\n- Про підробки творів Богомазова.\n- Богомазова, як і всіх художників дорогих, залюбки підробляють. Якийсь московський художник (дуже талановитий імітатор, я так розумію) почав Богомазова підробляти ще в 1990-х роках. Він малював в отакому-от стилі футуристичному на великих аркушах, бо важко було цю манеру передати. Ну, і мені привозили ці роботи впродовж років, і я бачив, що цей імітатор вдосконалювався, зменшував аркуші. І потім так «навострился», як росіяни кажуть, майже не можна було відрізнити (принаймні, великі московські експерти писали, що це Богомазов, ну і аукціони…). Я приблизно кажу: 80% уже було від Богомазова. Якби той імітатор виставляв як імітацію, то він був би навіть відомим, правда, платили би йому небагато. Тепер уже цей художник, чи, може, тому, що він старим став, чи що? – не працює вуглиною, а олівцем олив’яним. А Богомазов не користувався олівцем. І взагалі, видно, що це, хоч, може, і талановито, але що це імітація. Він навчився кілька форм – і тиражує, розмножує. Хоча воно близьке до Богомазова, але можна зрозуміти, що це не те. І так от якісь прямо десятки років він цим займається. І йому вдається все це продати, так що він має, мабуть, зиск якийсь з цього.\nА деякі художники (щоправда, це не з Богомазовим пов’язано) – от мій знайомий художник-пейзажист підробляв Рєпіна, причому я питаю: а навіщо ти все це робиш? А він каже, що йому приємно морочити голову мистецтвознавцям. І він приїхав якось з Третьяковської галереї і каже: «Ну, я тріумфатор. Я дав свої підробки Рєпіна і справжнього Рєпіна. Так третьяковці справжнього Рєпіна відхилили, а мої підробки взяли». Ти знаєш, що там у людини в голові?\n- А з Трушем… Вагановський колись мені казав… Я кажу: «Подивіться, чи є тут підробка?». А він: «От на експозиції у вас висить підробка «Самітня сосна». Я кажу: а, може, це не підробка? Пам’ятаю досі, Вагановський так поважно: «Запевняю вас, це підробка». Ну, я зрозумів, хто автор…\nЛекцію було прочитано в актовому залі Львівської обласної організації УТОПІК 18 листопада 2015 року.


З початком літа на Черкащині дещо похолодає | Білозірська громада\nБілозірська громада » Новини » З початком літа на Черкащині дещо похолодає\nЗ початком літа на Черкащині дещо похолодає\nДата: 01.06.2016 10:31\nНа синоптичну ситуацію Черкащини продовжують впливати атмосферні фронти з південного сходу. Теплі вологі повітряні маси приносять у наш край зливові дощі та грози. Однак, температурний режим, що встановився в останні кілька діб, є досить комфортним. Денні максимуми температури повітря досягають 22-26°, нічна температура не опускається нижче 14-15°. Температура води у водних об’єктах області перевищує 20°, що сприяє активному пляжному відпочинку на воді. Про це «Нова Доба» дізналася в Черкаському обласному центрі з гідрометеорології.\nЗа прогнозом, циклонічні вихори відходять за межі території України й уже найближчим часом погода стабілізується. Так, ще завтра вдень можливий невеликий дощ, а в період 2-4 червня опади не очікуються.\nРазом із цим, на початку календарного літа на Черкащині дещо похолодає. З північно-східними вітрами до нашого краю буде надходити більш свіже і сухе повітря. Якщо сьогодні показники термометрів відповідають другій половині червня, то в середині тижня вони наблизяться до кліматичної норми на цей час. Температура повітря становитиме 1 червня вночі 12-17°, вдень 18-23°; 2-4 червня вночі 10-15º, вдень 17-22º.


Білорусія підготувала доповідь про порушення прав людини у світі - МЗС\nБілорусь підготувала свою власну доповідь про порушення прав людини у світі, повідомив журналістам у понеділок начальник головного управління багатосторонньої дипломатії МЗС Білорусі Юрій Амбразевич.\n15:20, 10 лютого 2014\nБілорусь уважно слідкує за порушеннями прав людини в світі\nДокумент називається "Найбільш резонансні випадки порушення прав людини в окремих країнах світу: 2013". Доповідь підготовлена щодо країн, які ввели санкції відносно Білорусі через порушення прав людини, пояснив Амбразевич. Це стосується США, більшості країн ЄС і Канади. Документ підготовлений на підставі відкритих джерел.\nЧитайте також Лукашенко обіцяє украй чесні президентські вибори\nАмбразевич уточнив, що в доповіді є інформація по 23 країнам - 21 країна ЄС, США і Канада. Основні порушення прав людини, відображені в доповіді - дискримінація, расова неприязнь, розгони масових демонстрацій. "По кожній країні відібрані випадки, які мали резонанс для їхнього суспільно-політичного життя", - сказав начальник управління.\nДоповідь буде поширена через представництва Білорусії, в міжнародних організаціях, серед іноземних дипломатів у Мінську.


На Прикарпатті влада не допомагає бійцям АТО, однак щедро обдаровує чиновників і депутатів – новини ZIK.UA\nНовини » Регіони 24 грудня, 2015, 17:19\nПораненим у зоні АТО героям із Прикарпаття держава виділяє копійки і ледь не вся область віддає бійцям останнє, бо у казні на захисників просто немає коштів. Однак, гроші легко знаходяться для представників влади. Так, із обласного та міського бюджетів у Івано-Франківську виділили більше півтора мільйона гривень на покращення житлових умов та лікування чиновників і депутатів.\nВійськовий Олег, із позивним «Фашист», – корінний росіянин, та із самого початку бойових дій чоловік поїхав на Донбас захищати Україну.\n«У тій країні нам довелося покинути багато чого, але ми зрозуміли, що наше місце тут. І що ми повинні брати участь у захисті», – каже Олег.\nОднак вже півтора року Олег, його дружина Тетяна та десятеро дітей туляться у невеликій хатинці у селі Придністров’я, що на Франківщині. А оскільки «Фашист» ще й доброволець, то про соціальні блага може взагалі забути. І таких, як Олег, на Прикарпатті – тисячі. Усі вони – без статусу, без допомоги, бо добровольці. Та й зареєстрованих учасників АТО в Івано-Франківську, які стоять у черзі за привілеями, – понад тисячу, а в області уп’ятеро більше. Однак обласна та міська скарбниці для них – зачинені.\nОкрім того, на Франківщині є сотні поранених героїв. Їх лікування та реабілітація коштує часом суми, що сягають сотень тисяч гривень. Та допомоги з місцевих бюджетів для скалічених солдатів – мізерні.\n«Допомога в Івано-Франківську – максимум десять тисяч гривень, а по області суми взагалі мізерні – від двох до десяти тисяч», – наголошує волонтер-активіст Наталя Сербин.\nА тим часом місцеві волонтери перевірили останні розпорядження екс-мера Віктора Анушкевичуса та теперішнього губернатора Олега Гончарука. Виявляється, з обласного бюджету виділили 800 тисяч на покращення житлових умов для двох працівниць облдержадміністрації і двох – з облради. Таку ж суму із кишені міста Анушкевичус дарує двом депутатам і начальнику управління культури. До того ж, всі троє обдарованих – далеко не бідні люди.\n«Це дуже багаті люди. По реєстру можна побачити, що вони – власники великого бізнесу, їздять на нормальних автомобілях, живуть у високого класу будинках. Тобто, це таке нахабне зловживання своїм становищем. Коли вони вже йшли від влади, старалися, напевно, щось останнє урвати», – обурюється Наталя Сербин.\nЗа понад півтора мільйона гривень, які подарували депутатам і чиновникам з бюджету, можна було купити вісім тисяч карематів для солдатів на сході, 1100 індивідуальних військових аптечок для поранених бійців, або ж щонайменше – три квартири у столиці Прикарпаття для сімей загиблих учасників АТО.\n«Моя позиція така: все, що держава зобов’язана надати воїнам АТО, сім’ям загиблих, пораненим, повинно бути в одному кошику. А те, що передбачено обласним бюджетом – в іншому», – заявив Олег Гончарук.\nДо слова, колишній депутат міськради Ярослав Бачкур, якому на поліпшення здоров’я із казни перепало 160 тисяч гривень, мешкає в охайному двоповерховому будиночку в самому Івано-Франківську. Чоловік володіє ресторанним комплексом «Мочари» у Богородчанському районі та нерухомістю у Рожнятівському і Тисменицькому районах. До всього Бачкур ще й займає керівну посаду у місцевій філії «Укрнафти». За виділені кошти обживається і колишній начальник управління культури міської ради Мирослав Петрик. На придбання житла йому одному передбачили майже півмільйона гривень, бо доводиться тісниться у будинку з двома дорослими синами.\nФінансові викрутаси обласної і міської влади перевіряє прокуратура, та кримінальне провадження ще навіть не відкрите, – на черзі тільки службове розслідування.\n«Ми подали звернення. Я думаю, що буде службове розслідування. Окрім того, голова ОДА нам пообіцяв, що сприятиме у всьому, оскільки не сподівався, що це щось на стільки резонансне», – каже Наталя Сербин.\nА поки прокуратура шукає кінці у справі, доброволець Олег із десятьма дітьми у сільській хатині дякує небайдужим за кожну копійку. Його сім’я сподівається, що чиновники та народні обранці все ж відреагують на потреби «атовців».\nдепутатиАТОБрат за брата\nвівторок, 20 червня, 2017, 17:40\nНардепів можуть відправити у зону АТО\nнеділя, 12 лютого, 2017, 6:40\nвівторок, 20 вересня, 2016, 16:37\n2019-10-23 11:00 :56


На Буковині зареєстрували 201 новий випадок коронавірусу | Чернівецька обласна державна адміністрація\nопубліковано 20 квітня 2021 року о 22:39\nНа Буковині сьогодні, 20 квітня, офіційно підтверджено 201 випадок зараження коронавірусом. Усього лабораторний центр зробив 1150 ПЛР-досліджень та 625 експрес-тестів. Про це повідомив голова Чернівецької обласної державної адміністрації Сергій Осачук.\nТаким чином, загальна чисельність інфікованих в області від першого встановленого випадку складає 75772 осіб.\nЩе 415 буковинців здолали COVID-19. Цю недугу зуміли побороти вже 57024 наших краян.


Положення Європейського консенсусу щодо лікування атопічного дерматиту в дорослих і дітей\nГоловна > Статьи > Положення Європейського консенсусу щодо лікування атопічного дерматиту в дорослих і дітей\nАвторы: A. Wollenberg і співавт.\nАтопічний дерматит (АД; атопічна екзема, ендогенна екзема, нейродерміт) є запальним хронічним або хронічно рецидивуючим захворюванням шкіри, яке характеризується свербінням і часто зустрічається в осіб із сімейним анамнезом іншої алергопатології (бронхіальна астма та/або алергічний ринокон’юнктивіт). АД є одним з найпоширеніших неінфекційних шкірних захворювань, що в глобальному масштабі уражає до 20% дітей і 2-8% дорослих.\nУ більшості випадків AД маніфестує в дитинстві і може зберігатися й у зрілому віці. Близько третині випадків захворювання мають місце в дорослих. AД часто передує розвитку інших атопічних захворювань, як-от алергічний ринокон’юнктивіт, астма, харчова алергія.\nПісля встановлення діагнозу АД тяжкість захворювання визначається шляхом оцінки об’єктивних ознак і суб’єктивних симптомів. Оскільки свербіння та розлади сну є суб’єктивними, використовують комбіновану шкалу оцінювання для визначення загальної тяжкості захворювання. Класична комбінована шкала оцінки атопічного дерматиту SCORAD розроблена Європейською робочою групою з атопічного дерматиту (ETFAD). АД з оцінкою за SCORAD понад 50 балів вважається тяжким, <25 балів – легким. Оцінка зони екземи та тяжкості (EASI) стосується лише видимих уражень, своєю чергою, пацієнторієнтована оцінка (POEM) є показником тільки суб’єктивних симптомів.\nБільшість випадків АД можна вважати легкими, менш ніж 10% пацієнтів страждають на важкі екзематозні ураження шкіри. Частка тяжких випадків вища серед дорослих з АД. Подані далі рекомендації охоплюють більшість важливих й актуальних стратегій контролю АД.\nКонтроль АД з погляду пацієнта\nЗ огляду на численні методи лікування АД та різноманіття індивідуальних реакцій пацієнтам та особам, які за ними доглядають, потрібні чіткі і зрозумілі вказівки, які задовольнятимуть індивідуальні потреби пацієнта в терапії та водночас забезпечуватимуть йому комфорт самостійного лікування свого хронічного стану. Потрібно навчати пацієнтів й осіб, які здійснюють догляд, розумінню та застосуванню найкращих наявних варіантів лікування відразу після встановлення діагнозу АД. Безкоштовний доступ до медичної допомоги та медикаментів є важливим для пацієнта. Для купірування болю, свербіння, запобігання стигматизації проявів та зменшення їх впливу на якість життя необхідний мультидисциплінарний підхід, включно з психологічною консультацією. Реабілітація може відігравати ключову роль.\nПацієнти та ті, хто здійснює догляд, мають уміти розрізняти індивідуальні симптоми, щоб усвідомлювати необхідність і переваги достатнього обсягу терапії (місцеве лікування, уникнення специфічних і неспецифічних тригерних факторів) і розуміти важливість основного протизапального лікування топічними глюкокортикоїдами (ТГК) і топічними інгібіторами кальциневрину (ТІК). Це забезпечить швидкий та ефективний короткостроковий результат, довготривалий контроль загострення досягається активною терапією (рис.). Схильність пацієнтів та осіб, які доглядають за ними, вдаватися до засобів додаткової альтернативної медицини і відсутність комплаєнсу часто призводять до погіршення перебігу захворювання, тому зазначених методів слід уникати.\nУ разі тяжкого АД лікуючому лікарю або міждисциплінарній команді слід відкрито і детально обговорювати ситуацію з пацієнтом або тим, хто здійснює догляд за ним, оскільки багато пацієнтів, навіть маючи зрозумілі чіткі рекомендації, ігнорують лікування.\nПацієнти та особи, які за ними доглядають, повинні активно залучатися до прийняття терапевтичних рішень на всіх етапах для досягнення успіху в лікуванні. Пацієнтів з погано контрольованим АД слід інформувати про нові терапевтичні варіанти і можливі побічні ефекти такого лікування.\nЗагальні заходи та стратегії уникнення загострень\nВизначення індивідуальних тригерних факторів має вирішальне значення для контролю АД, їх уникнення дозволяє подовжити фазу ремісії або повної відсутності симптомів. Важливо диференціювати генетичну схильність до гіперчутливості, сухості шкіри з бар’єрною дисфункцією – звичайний іхтіоз, який не може бути вилікуваний, від запального ураження шкіри, що легко лікується та зникає. Профілактичні заходи розподіляються на первинні, вторинні та третинні. Серед тригерних факторів розрізняють специфічні і неспецифічні.\nРезюме доказових даних щодо уникнення тригерних факторів\nДоведено, що зменшення кількості кліщів домашнього пилу покращує перебіг АД (рівень доказів 2b). Також може бути корисним високогірний клімат (3b). Використання захисного одягу (комбінезонів), є обґрунтованим, хоча дослідження хорошої якості відсутні (-). У весняно-літній час пилкування може загострити появи AД на відкритих ділянках шкіри (-).\nВакцинація не покращує і не погіршує природного перебігу АД (2a).\nУ весняно-літній період варто уникати контакту з рослинним пилком (-, D).\nУ певних випадках треба уникати кліщів домашнього пилу (-, D).\nУ разі позитивних патч-тестів слід уникати відповідних алергенів (-, D).\nУсі діти з діагнозом АД мають бути вакциновані відповідно до національного календаря щеплень (2a, B).\nБазисна терапія порушення бар’єрної функції шкіри та лікування емолентами\nЕмолентна терапія та догляд за шкірою\nСуха шкіра є одним із характерних симптомів АД. У дослідженнях за участю людей і в експериментальних тваринних моделях науково доведено існування генетично зумовлених аномалій шкірного бар’єра, які полегшують проникнення алергену крізь шкіру з підвищенням схильності до подразнення і подальшим розвитком запалення шкірних покривів. Дефіцит філагрину, що є найкраще вивченим, призводить до підвищення недостатності дрібних молекул, які зв’язують воду в результаті фізіологічного катаболізму філагрину . Крім того, відсутність рогового шару міжклітинних ліпідів і неадекватне співвідношення між сполуками (холестерин, жирні кислоти, кераміди) підвищують трансепідермальну втрату вологи аж до виникнення епідермальних мікротріщин. Руйнування бар’єра спричиняє запалення, при цьому дисбаланс між протеазою й антипротеазою є важливим проміжним кроком .\nОчищення шкіри та ванни\nЗ огляду на інгібування бактеріальної активності додавання антисептиків, таких як гіпохлорит натрію, у воду для ванни є додатковим варіантом лікування АД [46, 47]. Дослідження показало, що в дітей, яких купали в 0,005% розчині гіпохлориту натрію, відмічалося покращення симптомів АД [47, 48]. Нещодавно встановлено, що ванни з гіпохлоритом натрію не мають переваг над звичайними ваннами в аспекті полегшення АД, проте дозволяють зменшити застосування ТГК та антибіотиків . Соляні ванни можуть бути корисними завдяки видаленню відмерлих клітин кератинового шару , особливо ефективні вони в разі імпетиго й іхтіозу. Нещодавнє дослідження запропонувало використовувати дитячу олійку як замінник мила, особливо в популяціях, де відсутній доступ до спеціально розроблених емолентів .\nОлійки для ванн є важливим доповненням догляду за шкірою, особливо в немовлят і дітей. Варто уникати використання добавок для ванн, що містять потенційно алергенні білки, наприклад арахіс або колоїдний овес, у найбільш вразливих вікових групах (до 2 років) . Необхідно зауважити, що більшість олій для ванн на європейському ринку практично не містять цих білкових алергенів.\nДодавання антисептиків, таких як гіпохлорит натрію, у воду для ванни може бути корисним для лікування AД (1b, A).\nЕмоленти – засоби для місцевого лікування, які містять основу без активного компонента. Вони надзвичайно корисні для пацієнтів з АД і зазвичай містять зволожувач, що сприяє гідратації рогового шару епідермісу (сечовину або гліцерин), та оклюзійну речовину, яка зменшує випаровування вологи з поверхні шкіри, наприклад вазелін. Поява немедикаментозних емолентів з активною речовиною пом’якшила розмежування між емолентами та лікарськими засобами для місцевого застосування, тому в цих рекомендаціях термін «емолент» використовується в значенні «засіб для місцевого застосування, який містить основу без активного компонента», а «емолент плюс» означає «засіб для місцевого застосування, який містить основу з додаванням активної немедикаментозної речовини» .\nБезпосереднє нанесення пом’якшувальних засобів на запалену шкіру погано переноситься і краще підходить насамперед для лікування гострих станів. Пом’якшувальні засоби є основою підтримувальної терапії. Зволоження шкіри зазвичай здійснюється щонайменше двічі на день шляхом застосування зволожувачів на гідрофільній основі, наприклад 5% сечовини . Залежно від гостроти запалення шкіри ліпофільні основи теж можуть бути корисними. Також рекомендується застосування захисних мазей, олій для ванни, гелів для душу, емульсій або міцелярних розчинів, які підсилюють бар’єрний ефект. Емоленти відпускаються без рецепта, за винятком Фінляндії, де ці засоби є рецептурними і їхня вартість зазвичай відшкодовується. Утім, вартість високоякісних (з низьким умістом контактних алергенів) емолентів часто є стримувальним фактором для їх використання, до того ж необхідна для застосування кількість є доволі великою (150-200 г на тиждень у дітей, до 500 г у дорослих). Використання чистих олійних продуктів, як-от кокосова олія, замість емульсії може сушити шкіру, збільшувати трансепідермальну втрату вологи і тому не рекомендується.\nДозу засобу для місцевого лікування можна визначати за допомогою правила фаланги пальця (FTU) – смужка мазі, видавленої з тюбика з діаметром наконечника 5 мм, від дистальної складки шкіри до кінця вказівного пальця (приблизно 0,5 г); цієї кількості достатньо для нанесення на дві долоні дорослої людини, що відповідає приблизно 2% площі поверхні тіла .\nПоглиблення знань про молекулярні та біохімічні особливості шкіри при АД має забезпечувати доступ до топічних засобів, що покращують бар’єрну функцію. Набирають силу науково обґрунтовані підтвердження застосування емолентів .\nІнгредієнти та можливі ризики застосування емолентів\nСечовина може зумовлювати подразнення та порушення функції нирок у дітей раннього віку, тому слід уникати її застосування в цій віковій групі. Дітям віком 1-3 роки варто призначати меншу концентрацію, ніж дорослим . Гліцерин має менший подразнювальний ефект, ніж сечовина з хлоридом натрію . Зазвичай рекомендується негайне застосування емоленту після ванни та висушування шкіри м’яким рушником. Невелике дослідження свідчить про те, що емолент, який застосовується в необхідній кількості самостійно, без купання, може мати тривалішу дію .\nПропіленгліколь спричиняє подразнення в малюків віком до 2 років і не має використовуватися з причин токсичності у цій віковій групі. Профілактичне застосування великої кількості емоленту, який містить інтактні протеїни, такі як алергени арахісу  чи колоїдного вівса , може підвищити ризик сенсибілізації шкіри та алергії. Мають застосовуватися лише емоленти, вільні від білкових алергенів і гаптенів, які нерідко зумовлюють контактну алергію (ланолін, вовняний восковий спирт або метилізотіазолінон), особливо в найбільш вразливій віковій групі (до 2 років).\nЕмоленти з таніном і бітуміносульфонатом амонію (іхтамол) можуть бути корисним додатком до базисної терапії, особливо в разі легкого перебігу хвороби або якщо застосування ТГК є неприйнятним для пацієнта (стероїдофобія) . Застосування лише емолентів без достатньої місцевої протизапальної терапії асоціюється із суттєвим ризиком поширення бактеріальної та вірусної інфекції, який у пацієнтів з АД і без того підвищений .\nОстанніми роками на ринку доступні декілька нелікарських засобів для місцевої терапії АД, до складу яких входять активні інгредієнти, але які не відповідають визначенню або не потребують реєстрації як лікарський засіб. Такі продукти можуть містити, наприклад, сапоніни, флавоноїди та рибофлавін безбілкових екстрактів паростків вівса або бактеріальні лізати Aquaphilus dolomiae чи Vitreoscilla filiformis . Ці лізати одночасно позитивно впливають як на уражену шкіру пацієнтів з АД, так і на її мікробіом [62, 63]. Результати досліджень in vitro та клінічних випробувань з різних лабораторій надали певну інформацію про молекули-мішені та можливий механізм дії активних емолентів плюс [64-66].\nДокази ефективності емолентів\nЗволожувальні засоби здатні поліпшувати бар’єрну функцію шкіри при АД та зменшувати її чутливість до подразників. Було чітко показано, що довгострокове застосування емолентів зменшує прояви ксерозу, зумовленого АД . Використання самих лише емолентів упродовж 1 тиж може покращити перебіг АД легкого ступеня або середньої тяжкості . У порівняльному дослідженні встановлено, що при лікуванні легкого та середньотяжкого AД у дітей безрецептурний зволожувальний агент може бути так само клінічно ефективним, як і дорожчі бар’єрні креми . Дані ще одного дослідження за участю дорослих пацієнтів з АД дозволяють припустити, що застосування кокосової олії може бути корисним у носіїв Staphylococcus aureus . Крім того, щоденне використання емолентів від народження здатне суттєво знизити частоту розвитку АД у популяції з підвищеним ризиком [71, 72]. Основним обмеженням цих двох багатообіцяючих досліджень є їх відносно короткий період спостереження (6 міс), нині проводяться більш тривалі випробування.\nДокази стероїдзберігаючої дії емолентів\n1. Короткотривала терапія (3-6 тиж). Кілька досліджень за участю дітей [54, 73], а також одне дослідження в змішаній популяції дітей і дорослих  продемонстрували різну, але безсумнівно щадну дію стероїдів при короткотривалому лікуванні легкого та середньотяжкого АД.\n2. Довгострокова підтримувальна терапія. Після індукції ремісії за допомогою ТГК підтримання стабілізації захворювання можна досягти завдяки застосуванню емолентів двічі на тиждень або частіше. Кілька досліджень показали зіставні результати щодо періодичної терапії емолентами та часу до розвитку рецидиву [75, 76].\nУ дорослих емоленти мають призначатися в адекватних кількостях і використовуватися вільно і часто (принаймні 250 г/тиж; 3b, C).\nСлід також використовувати олії для ванни та замінники мила. Емоленти з підвищеним умістом ліпідів краще застосовувати в зимовий період (3b, С).\nРегулярне використання емолентів чинить короткотривалий і довгостроковий стероїдзберігаючий ефект при легкому або середньотяжкому АД. Спочатку необхідно досягти ремісії за допомогою ТГК або ТІК (2а, В).\nЗміни в раціоні\nХарчові алергени, пре- та пробіотики\nХарчова алергія була задокументована приблизно в третини дітей із середньотяжким і тяжким AД . З‑поміж харчових алергенів з варіативністю залежно від віку коров’яче молоко, курячі яйця, арахіс, соя, горіхи і риба найчастіше є причиною загострення АД . У дітей старшого віку, підлітків і дорослих до уваги потрібно брати харчові алергії, пов’язані з пилком [79, 80].\nПідсумки доказових даних щодо дієти при АД\nХарчова сенсибілізація спостерігається приблизно в 50% дітей з тяжким АД. Релевантність може бути оцінена за допомогою провокаційних тестів, найкраще – виконаних у вигляді подвійного сліпого плацебо-контрольованого випробування їжі (1a).\nУ дітей у 30% випадків харчова алергія (найчастіше на курячі яйця або коров’яче молоко) відіграє роль у загостренні АД (2a).\nДоведено, що виключення з раціону вищезазначених харчових продуктів у дітей з харчовою алергією може поліпшити перебіг АД (1a).\nСтійкість харчової алергії може бути оцінена шляхом пероральної провокації через 1 або 2 роки (3a).\nДовгострокових досліджень впливу дієт з виключенням основних харчових алергенів на перебіг АД дотепер не проводилося (-).\nЄ суперечливі дані про запобігання розвитку або поліпшення перебігу АД на тлі прийому пробіотиків, таких як препарати лактобактерій (1b).\nПацієнти з помірним і тяжким АД повинні дотримуватися терапевтичної дієти, що виключає продукти, які спричинили клінічні ранні або пізні реакції при контрольованому пероральному введенні під час провокаційного тесту (2b, B).\nПервинна профілактика асоційованого з харчовою алергією АД рекомендується при годуванні виключно грудним молоком до 4 міс (2-3, C).\nЯкщо діти з низьким ризиком розвитку АД харчуються не грудним молоком, рекомендоване звичайне коров’яче молоко (2-3, C).\nЯкщо в дітей високого ризику відсутнє грудне вигодовування, рекомендована гіпоалергенна формула харчування (1, B).\nРекомендується введення прикорму дітям віком від 4 до 6 міс з низьким і високим ризиком незалежно від атопічної спадковості (1-2, B).\nНеобхідно дотримуватися певного різноманіття обраних продуктів під час введення прикорму між 4-м і 6-м місяцем життя (1, D).\nМісцева протизапальна терапія\nТГК – препарати 1-ї лінії протизапальної терапії, вони наносяться на запалену ділянку шкіри при потребі (свербіння, безсоння, загострення АД). При легкій активності захворювання застосовуються невеликі дози ТГК 2-3 р/тиж (щомісяця в середньому 15 г у немовлят, 30 г у дітей, 60-90 г у підлітків і дорослих), що в комплексі із використанням емолентів дає хороший результат. При застосуванні у наведених дозах ТГК зазвичай не мають несприятливих системних або локальних ефектів. Використання флутиказону або метилпреднізолону ацепонату двічі на тиждень значно знижує ризик розвитку рецидивів.\nПри виборі ТГК слід враховувати кілька факторів, включно з токсичністю дії, приналежністю до галенових препаратів, віком пацієнта і локалізацією уражених ділянок шкіри. Ефективність ТГК може бути підвищена за допомогою вологого обгортання.\nЩоб уникнути атрофії шкіри, використання токсичних ТГК на чутливих ділянках шкіри (обличчя, шия, складки) має бути обмежене в часі. Дуже важливо слідкувати за появою побічних ефектів при тривалому застосуванні сильнодіючих глюкокортикоїдів.\nТГК є важливими препаратами в лікуванні АД, особливо в період загострення (-, D).\nУ разі загострення АД ТГК можуть використовуватися під час вологого обгортання, це збільшує ефективність зазначених засобів (1b, A).\nПроактивна терапія, наприклад застосування ТГК двічі на тиждень при тривалому спостереженні, може сприяти зменшенню частоти рецидивів (1b, A).\nПроактивна терапія ТГК може бути безпечною до 20 тиж, що відповідає найдовшій тривалості періоду спостереження у випробуваннях (1b, A).\nСтрах пацієнта щодо побічних ефектів глюкокортикоїдів (кортикофобія) потребує уважного ставлення з боку лікаря для поліпшення комплаєнсу (4C).\nДва TІК – такролімус у формі мазі та пімекролімус у формі крему – мають затверджені показання для лікування АД. Ефективність обох препаратів була продемонстрована в клінічних випробуваннях. Було показано, що терапія такролімусом протягом 1 року є безпечною й ефективною стосовно зменшення кількості рецидівів і підвищення якості життя в дорослих і дітей. Обидва ТІК схвалені у ЄС для застосування з 2-річного віку. Нещодавно опубліковані дані 4-річного дослідження такролімусу і 5-річного дослідження пімекролімусу свідчать про високу якість і безпеку тривалого застосування ТІК. У дорослих тривале лікування маззю 0,1% такролімусу має таку ж ефективність, як застосування ТГК, на тулубі та кінцівках, і більш ефективне в ділянці обличчя та шиї.\nБезпеку обох ТІК при щоденному рутинному застосуванні було доведено в багатьох клінічних випробуваннях. Найчастіше спостерігалися такі побічні ефекти, як транзиторне підвищення температури тіла, поколювання або відчуття печіння в місці застосування препарату протягом перших днів. Ці небажані реакції можуть з’являтися приблизно через 5 хв після кожного застосування препарату і тривати до 1 год; утім, їх інтенсивність і тривалість зазвичай зменшуються і протягом декількох днів зазначені явища зникають. Деякі пацієнти зауважують погіршення стану шкіри, яке невдовзі минає. Ці побічні ефекти частіше зустрічаються при нанесенні такролімусу.\nНа відміну від глюкокортикоїдів жоден із місцевих інгібіторів кальциневрину не спричиняє атрофію шкіри, тому їм надають перевагу при необхідності застосування на чутливих ділянках (повіки, геніталії, періоральна, аксільна область, пахові складки), а також для місцевого довготривалого контролю запалення.\nРезюме доказових даних\nТІК мають істотну ефективність при короткочасному і тривалому лікуванні AД (1b). Мазь 0,1% такролімусу чинить більш потужну дію, ніж пімекролімус у формі крему (1b). Такролімус і, меншою мірою, пімекролімус можуть спричиняти відчуття печіння і тимчасово погіршувати прояви АД, особливо при гострому запаленні шкіри (1a). ТІК не зумовлюють атрофію шкіри, виникнення глаукоми або катаракти (1a).\nТІК – дієві протизапальні засоби, що використовуються при АД (-, D).\nПри загостренні АД варто брати до уваги можливість початкового лікування місцевими глюкокортикоїдами з переходом на ТІК (-, D).\nTІК особливо показані на чутливих ділянках шкіри (обличчя, складки шкіри, статеві органи) (1b, A).\nПроактивна терапія із застосуванням мазі такролімусу 2 р/тиж може зменшити частоту рецидивів (1b, A).\nВарто застосовувати ефективний захист від сонця в пацієнтів, які отримують ТІК (-, D).\nWollenberg A. et al. Consensus-based European guidelines for treatment of atopic eczema (atopic dermatitis) in adults and children: part I. JEADV 2018; 32: 657-682.\nПереклала з англ. Тетяна Олійник


Чорні археологи розкопали могилу скіфської цариці - показали фото скарбів, які втратила Україна | Новини на Gazeta.ua\n2 Переглядів: 9900\nЧорні археологи розкопали могилу скіфської цариці - показали фото скарбів, які втратила Україна\nПʼятниця, 23 квітня 2021 19:41\nФото: "Музеї України"\nНа Полтавщині чорні археологи знайшли скарб.\n"Подробиці відсутні, є лише фотографії. І вони вражають. Передовий загін чорних археологів під дахом СБУ і якогось політика Юги, здійснив планетарне археологічне відкриття – на місці якогось давно розкопаного кургану, пробурили шурф, заклали 159 кг тротилу, рвонули. Пригнали екскаватор, копнули", - написав редактор журналу "Музеї України" Віктор Тригуб.\nДослідники вважають, що злочинці розкопали могилу скіфської цариці. Виявили 250 кг скіфського золота.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Золото, коштовне каміння і надзвичайна майстерність. Які речі продають чорні археологи на аукціонах\n"Фігурують Полтавщина і Крим. Державні органи, як завжди, не помічають варварських розкопок і злочинної торгівлі. Народу залишаються фотографії", - додав Тригуб.\nGazeta.ua з'ясувала, що офіційно в Україні розкопки можуть проводити наукові працівники з досвідом проведення археологічних робіт. Вони зобов'язані застосовувати наукові методики. Результати їхньої роботи мають бути повноцінним джерелом культурної спадщини. Знахідки археологи зобов'язані передати до музейного фонду.\nЗараз ви читаєте новину «Чорні археологи розкопали могилу скіфської цариці - показали фото скарбів, які втратила Україна». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nАнтипасха. Що сьогодні заборонено робити Переглядів: 9702


20 жовтня 2018, 10:49\nСаудівський опозиційний журналіст, який співпрацював з американською газетою Washington Post, зник 2 жовтня після відвідання консульства в Стамбулі\nВлада Саудівської Аравії вранці 20 жовтня вперше визнала, що журналіст Джамал Хашокджі був убитий в її консульстві в Стамбулі. У заяві, яка пролунала на державному телеканалі Саудівської Аравії, вказано, що журналіст загинув внаслідок «бійки» в консульстві.\nКороль Саудівської Аравії відправив у відставку двох високопоставлених чиновників у зв’язку з убивством: заступника керівника розвідки і королівського радника.\nПрезидент США Дональд Трамп, зовнішня політика якого передбачає тісні відносини з Саудівською Аравією, назвав оголошення Ер-Ріяда «добрим першим кроком». Водночас, за його словами, те, що сталося з Хашокджі, є «неприйнятним».\nСправа Хашокджі викликала дипломатичний скандал. У країнах Євросоюзу і США обговорюють можливі санкції проти Саудівської Аравії. Президент США Дональд Трамп обіцяв покарати Ер-Ріяд якщо з’ясується, що за вбивством журналіста стоїть влада королівства.


Як сприйняли мобільну лабораторію школярі ліцею №38 ЛМР\nУчні з Ліцею 38 Львівської міської ради активно вивчають механізм дії кожного експонату з мобільної наукової лабораторії. Школярі з цікавістю ходять на уроки, які проводять в такій лабораторії, а також заглядають до неї на кожній перерві ☺\n«Коли я сюди прийшла, мені було дуже цікаво все попробувати, подивитися. Найбільше мені сподобався «Діапазон слуху». Дуже було цікаво дізнатися скільки витримує людське вухо. Я зараз в 6 класі, фізику буду вивчати пізніше. Раніше думала, що фізика – це дуже нудний предмет, але тепер впевнена у протилежному. Тому що, ці всі прилади мене зацікавили» - поділилась з нами враженнями учениця 6-А класу Ірина Ідак.\n«На мою думку, найцікавіші прилади – це «Брахістохрона», «Слухаючи кістьми». Тому що, ми такого в школі не вивчаємо, це таке більш новіше для нас. Під час проведення уроку, я помітила, що учні історії не слухають, але на практиці вони запам’ятовують набагато більше», - розповіла учениця 10 класу Анастасія Крупач.\n«Я приємно вражена, що місто працює на випередження. Коли побачила вперше цю мобільну наукову лабораторію, то зрозуміла, що направду щиро хочу аби наші школярі, і не тільки школярі, мали змогу спробувати пізнати її. Бо як в народу кажуть, краще один раз попробувати ніж 100 разів почути. Ми в школі це трошки перефразували: краще раз спробувати ніж побачити просто здалека. Ця лабораторія викликала дуже багато позитивних емоцій, адже це практичне пізнання, це практичне дослідження. І ось такі практичні речі якраз спонукають дітей вчити той чи інший предмет. Також, ми запустили додаткову функцію, це екскурсії для батьків наших учнів, які відбуваються після обіду», - розповіла нам директорка ліцею №38 Світлана Терешкевич.\nЛьвівуправління освітиміські школинавчанняучнівчителіурокиСучасне навчанняМобільна лабораторіяМобільна наукова лабораторія


Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн, Оренда комерційної нерухомості, зняти приміщення\nОренда приміщення, Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн\nЗняти приміщення комерційної нерухомості, Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн\nЯкщо Ви вирішили орендувати комерційну нерухомість, Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн, то наш сайт зробить пошук оренди комерційних приміщень максимально простим. Ми реалізували сучасний пошук приміщення в оренду за допомогою мапи. Ви маєте можливість переглядати оголошення про довготривалу оренду комерційної нерухомості рухаючи мапу і в результатх пошуку буде відображено пропозиції саме на цій ділянці мапи. Також до Ваших послуг розвинений фільтр, який надає можливість як спрощеного пошуку оголошень за допомогою посилань так і детальніша версія, де Ви можете ввести потрібні Вам памраметри приміщення: ціни, площі, типу.\nЯкщо Ви не знайшли підходяхий варіант, то Ви маєте змогу зберегти пошук і періодично переглядати нові комерційні приміщення, Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн не витрачаючи час на налаштування фільтра. Також ми відправимо Вам повідомлення, якщо з'явиться нові приміщення, які будуть підходити під збережені параметри пошуку. Винайняти приміщення Бродівський район, ангари, без посередників, до 2000 грн з допомогою нашого сайту не так і важко.


Черкаський обласний військовий комісаріат попросив місцеві ЗМІ "фільтрувати" інформацію щодо подій АТО | Вчасно\nАвтор Вчасно Служба новин 26.02.2015 14:59 | 1 Коментар\nТаку думку висловив заступник обласного військового комісара Олег Захаренко під час круглого столу із представниками ЗМІ.\n– Я не розумію, навіщо фотографувати похоронні церемонії загиблих бійців. Це ще більше загострює і так напружену ситуацію. Зараз журналісти жениться за сенсаціями, змагаються, хто перший поставить новину про загиблого. Що питають, то це скільки загинуло. Така інформація явно не підтримує морально-бойовий дух.\nТакож Олег Захаренко озвучив претензію до висвітлення новин тематики АТО. За його словами, багато видань оприлюднюють інформацію, яка може стати “здобиччю” для російських спецслужб:\n– Навіщо пересічним громадянам інформація про те, куди і хто передислокувався.\nПри цьому Захарченко зазначив, що по телефону із пресою він не спілкується, лише наживо.\nПогодився із думкою заступника обласного комісара і речник ДСНС в області Костянтин Проценко. На його думку, такі заголовки як “На Черкащині здорожчав хліб”, “Черкасці масово скуповують продукти в магазинах” напружують ситуацію в суспільстві.\n– Ми неодноразово проводили тренінги, як краще подавати інформацію. Мало ЗМІ подають інформацію про те, що робити в надзвичайних ситуаціях, до кого звернутися по допомогу.\nІз такими зауваженнями журналісти не погодилися, адже чи не в кожному виданні є навіть окремі рубрики “Що робити у надзвичайних ситуаціях”, матеріали із офіційних сайтів спеціальних служб також публікуються.\nУ ході дискусії вирішили, що черкаський обласний військовий комісаріат систематично має інформувати ЗМІ, проводити прес-конференції з метою роз’яснення певних подій, проводити зустрічі чи тренінги для журналістів. Також спільно із департаментом інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю ОДА підготувати для ЗМІ пам’ятку щодо обмежень оприлюднення деяких фактів задля збереження військової таємниці.\nКатегорії Новини, Область, Суспільство Теги військовий комісаріат, висвітлення подій АТО, ЗМІ, Олег Захаренко, Черкаси\nЕвочка 26.02.2015 at 15:12 | Permalink | Reply\nНарешті хоч одна слушна думка!!! ЗМІ взагалі гальма втратили !!!


Прокуратура завершила розслідування у справі про напад на табір ромів у Львові - портал новин LB.ua\nГоловна — Суспільство — Життя — 28 грудня 2018, 15:42\nКримінальну справу стосовно організатора і 9 неповнолітніх передано в суд.\nПравоохоронці завершили досудове розслідування за фактом нападу на табір ромів у Львові. Кримінальну справу стосовно 20-річного організатора і дев'яти неповнолітніх учасників злочинної групи передали до суду, повідомляє прокуратура Львівської області.\n20-річного організатора злочинної групи Андрія Тичку підозрюють у скоєнні навмисного вбивства, хуліганстві і в залученні неповнолітніх у злочинну діяльність. Ще двох неповнолітніх також звинувачують в умисному вбивстві. Інших нападників правоохоронці підозрюють тільки в хуліганстві.\nУ жовтні прокуратура передала в суд також справу стосовно інших чотирьох нападників на ромський табір у Львові. Тому досудове розслідування щодо всіх 14 затриманих завершено.\nНагадаємо, що наприкінці червня 2018 року група школярів на чолі з 20-річним лідером напала на табір ромів, розташований на околиці міста. В результаті сутички загинув 24-річний ром, ще три людини отримали поранення. Поліція встановила, що до нападу причетні 14 осіб - окрім лідера, всі вони виявилися підлітками з львівських шкіл: ЗОШ №36, ЗОШ №83, школи-гімназії імені Симоненка, профтехучилища №57 і ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут.\nТемы: прокуратура, роми, погроми , Львівська область


Курс долара, євро на сьогодні 4 грудня 2020 – курс НБУ\nКурс валют на 4 грудня: долар різко подешевшав, євро продовжує рости\nКурс валют 4 грудня / Unsplash\nНа п'ятницю, 4 грудня, Національний банк України встановив офіційний курс гривні до американського долара та євро. Яким є курс гривні, читайте на Фінанси 24.\nОфіційний курс валют долара та євро за 4 грудня\nЯк повідомляє Нацбанк, у п'ятницю, 4 грудня, 1 долар коштує 28 гривень 30 копійок, що на 14 копійок менше, ніж у четвер.\nЗверніть увагу Курс євро щодо долара виріс до дворічного максимуму: чого чекати далі\nЄвро подорожчало у ціні щодо гривні і знову оновило річний максимум. Одиницю європейської валюти оцінили у 34 гривні 40 копійок, що на 8 копійок більше, ніж попереднього банківського дня, 3 грудня.\nдолар – 28,25 – 28,28 гривні;\nєвро – 34,35 – 34,38 гривні.\nдолар: купівля – 28,27 гривні, продаж – 28,48 гривні;\nєвро: купівля – 34,01 гривні, продаж – 34,46 гривні.\nНовини УкраїниВалютаЕкономікаФінансиДолар-ГривняКурси валютГривняКурс валютЄвро


ДОБРА НОВИНА: Азаров зробив останнє попередження Табачнику\nПрем'єр Микола Азаров на засіданні уряду у середу, 23 березня, зробив суворе попередження міністру освіти Дмитру Табачнику.\nЗа словами Азарова, міністерство не впоралося з питанням посилення фінансування зарплат вчителів, що призвело до протестів. Він також дорікнув Табачнику тим, що міністр навіть не вийшов поспілкуватися з протестувальниками у вівторок.\nНагадаємо, 22 березня в Києві відбулась численна акція протесту працівників освіти. Близько 10 тисяч мітингувальників зібралися біля будівлі уряду, починаючи з вул. Садової. Протестувальники скандували "Ганьба", тримали гасла: "Працівники освіти - проти неконституційних чиновників", "Терпіння має межу", а також назву практично всіх областей України, які приїхали на мітинг. В пікеті Кабміну взяли участьі вчителі зІвано-Франківщини.\n"Вчорашнє пікетування Кабміну вчителями з вимогами, які насправді уряд розглянув вже 3 місяці тому - це констатація безвідповідальності профільного міністра і місцевих адміністрацій, які фінансують заклади освіти", - заявив Азаров.\nВін наголосив, що вкрай незадоволений тим, що Табачник виявився нездатним вирішити це питання вчасно і без конфліктів, повідомляє ТСН.\n"Ви навіть не вийшли до вчителів, не знайшли потрібних слів для своїх людей. Роблю вам суворе попередження", - зазначив прем'єр.\nАзаров нагадав, що на засіданні в середу Кабмін ухвалить рішення щодо 20% надбавки до зарплат тим працівникам освіти, "які ще досі їх не отримали, а саме психологи і вихователі дошкільних та середніх спеціальних навчальних закладів, тощо".\n23.03.2011 2191 0


Для онкохворих у 2012 році не дадуть і половини необхідних коштів | УНІАН\nДля онкохворих у 2012 році не дадуть і половини необхідних коштів\n14:20, 31 жовтня 2011\nБюджет "не помічає" дітей\nЗа статистикою, 25% інвалідів в Україні — онкохворі. Щорічно цю патологію виявляють у 170 тисяч дорослих і дітей. Багатьох із них можна врятувати — якщо є кошти на ліки і процедури, а також відповідна апаратура — діагностична та лікувальна.\nЦьогорічний бюджет «не помічає» хворих дітей. Наступного року краще не стане — виділено всього 47% коштів від потреби. Пересадку кісткового мозку маленьким українцям роблять не лише у далекому зарубіжжі, а й у клініках Росії та Білорусі. А Україна досі так і не спромоглася створити клініки, в яких би проводили такі операції. Як і не створено центрів крові, переливання якої у більшості випадків приносить пацієнтам вірусні гепатити та СНІД.\nНа реалізацію централізованих заходів щодо забезпечення донорства крові та її компонентів заплановано майже на 20 млн грн. менше, ніж було нинішнього року. На розв’язання цих проблем у бюджеті завжди бракує коштів. Як і на оплату лікування українських громадян за кордоном. Наступного року на це планується витратити 14 млн грн, що, за підрахунками міністерських чиновників, становить 27% від потреби. На лікування дітей на Кубі передбачено 5 млн грн, однак недавно стало відомо, що правила буде змінено. Україну, швидше за все, попросять оплачувати вартість лікування своїх громадян, — досі це за нас робила Куба.\nЗагалом, на фінансування держпрограм та комплексних заходів у бюджеті-2012 передбачено на 74 млн грн більше, ніж нинішнього року. Однак це становить близько 55% від потреби.


Будні та свята поліщуків на фото 1950-1990-х років | ВолиньPost\nБудні та свята поліщуків на фото 1950-1990-х років\n14 грудень, 2017, 19:33\nНайчастіше жителів Волинського Полісся називають поліщуками. Вперше топонім Полісся згадується під 1274 роком в Галицько-Волинському літописі.\nОсновним місцем проживання поліщуків були басейни Прип'яті та Горині, що нині включає північні райони Волинської, Житомирської, Київської та Рівненської областей.\nПолісся відоме своєю специфічною народної іконописної традицією. Зображення святих статичні, з глибокими очима, писалися на тлі природи, мальовничих пейзажів (дерев, неба, лісу). На іконах нерідко зображувалися навіть квіти.\nПолісся — один із регіонів, де тривалий час зберігалися патріархальні засади в родині та архаїчні форми великої сім'ї. Звичаєве право також містило цілий ряд давніх елементів, наприклад, право передання майна у спадщину по смерті глави сім'ї старшому братові, а не синові чи дружині, як це було вже прийнято у більшості регіонів України.\nСьогодні вашій увазі представляємо фото поліщуків 1950-1970-х років, тобто радянського періоду.\nЖінка в традиційному поліському одязі. Велика Глуша, 1970 р\nЧоловік в традиційному поліському одязі. Велика Глуша, 1970 р\nЧоловік одягає постоли. Велика Глуша, 1970 р\nВ сільському магазині на Поліссі, 1960-ті\nДівчата, 1950-ті роки\nЧоловіки, 1950-ті роки\nПодружжя, 1960-ті роки\nМатір з дітьми, 1960-ті роки\nФото на пам’ять, 1950-1960-ті роки\nПодружжя, 1950-ті роки\nСільські мешканці, 1950-ті роки\nМатір з сином, 1960-ті роки\nДоярки, 1960-ті роки\nМолода пара, 1960-ті роки\nСільський ансамбль, 1970-ті роки\nФото - www.archiwummuzykiwiejskiej.pl\nТеги: історія, фото, поліщуки\nДо писак 14 грудень, 2017, 22:38\nНе поліЩуками, а поліШуками, від слова «Полісся»\nSydir 15 грудень, 2017, 23:59\nне полішуки, а ланцуги\nОлена 16 грудень, 2017, 11:25\n«Пес гавкає – караван іде», – Петро Нестерук про наїзди «укропівських» ЗМІ\n14 грудень, 2017, 20:02\nПогода в Луцьку та Волинській області на п’ятницю, 15 грудня\nДе на Волині та у Луцьку не буде світла 15 грудня\n14 грудень, 2017, 19:00\nУ Луцьку – аварія біля автозаводу\n14 грудень, 2017, 18:33\n08 грудень, 2018, 09:52