Камінцева штукатурка Anserglob ТМВ-122. Купити з доставкою на об'єкт.\nКамінцева штукатурка Anserglob ТМВ-122\nКамінцева штукатурка Anserglob TMB-122 на основі сірого цементу з структурою баранчика, була створена як не дорога альтернатива популярному ТМВ-120 на основі білого цементу. Як і ТМВ-120 даний продукт характеризується високою адгезією, відмінною паропроникністю і довговічністю. Гарантійний термін служби складає 15 років. Після нанесення і повного затвердіння поверхню рекомендується пофарбувати спеціальними акриловими або силіконовими фарбами. На відміну від подібних продуктів до складу камінцевою штукатурки ТМВ-122 були введені додаткові типи первинних пластифікаторів, призначених для більш плавного контролю за процесом полімеризації і спрощення нанесення матеріалу.\nДекоративна камінцева штукатурка Anserglob TMB-122 застосовується в системах утеплення фасадів як захисний шар, як декоративний шар для нанесення на підготовлені стіни як усередині, так і зовні будинків.\nПеред розпакуванням мішок із сухою сумішшю необхідно ретельно струснути щоб зерна камінчиків що утворюють структуру рівномірно перемішалися з основною масою продукту. Якщо планується заміс цілого мішка, цей крок можна пропустити. Декоративну штукатурку Anserglob TMB-122 необхідно засипати в ємність з чистою прохолодною водою з розрахунку 0,17л води на 1кг сухої суміші і ретельно перемішати до отримання однорідної маси без грудок. Після перемішування на дні ємності не повинні залишатися камінчики. Через кілька хвилин суміш перемішати повторно і до нанесення вона готова. Приготовану робочу суміш необхідно використовувати протягом двох годин.\nПеред нанесенням камінцевою штукатурки необхідно виконати механічну очистку поверхонь від пилу, бруду, вапняних і жирних плям. Якщо на поверхні є слабкі ділянки їх необхідно видалити і вирівняти за допомогою стартовою штукатурки ВСТ-20. Основа повинна бути рівною і без горбиків раковин і яскраво виражених тріщин. Перед нанесенням основа повинна бути ретельно опрацьовано грунтом глибокого проникнення Anserglob EG-60 або його аналогами.\nЧас повного застигання 48 годин\nЧас корегування 10-15 хв


knt.sm.gov.ua - ЗМІНИ ДО ПОРЯДКУ ПОДАННЯ ЗВІТНОСТІ\nГоловна Гуманітарна політика Пенсійне забезпечення ЗМІНИ ДО ПОРЯДКУ ПОДАННЯ ЗВІТНОСТІ\nНаказом Міністерства фінансів України від 14.04.2016 №441 внесено зміни до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, які набрали чинності з 01.06.2016 року. Звіт за новою формою необхідно подавати починаючи зі звіту за червень 2016 року\nВідповідно нового порядку звіт у період мобілізації фізичної особи-підприємця, який є роботодавцем подається уповноваженою особою ФО - підприємця , а у разі відсутності уповноваженої особи - демобілізованою ФО - підприємцем протягом 10 календарних днів після демобілізації без нарахування фінансових санкцій.\nСкасовано норму щодо черговості відображення виплат за умови їх нарахування особі в одному звітному періоді, так як введено тарифну ставку єдиного внеску 22%. Графа 20 Таблиці 6 «Сума утриманого єдиного внеску за звітний місяць (із заробітної плати/доходу)» заповнюється лише в випадках донарахування або зайво нарахованої суми єдиного внеску за період до 01.01.2016 року. В таких випадках необхідно зазначати відповідний код типу нарахування.\nПорядок доповнено пунктом 3, а саме: якщо страхувальником не подавався Звіт за попередній звітний період (періоди), то у поточному звітному місяці не допускається відображення сум нарахованого єдиного внеску застрахованим особам за попередній звітний період (періоди). У такому випадку страхувальник зобов'язаний подати Звіт за поточний звітний період та у разі потреби окремо за попередній період (періоди). Звіт за попередній звітний період (періоди) до 2016 року, який не подавався, подається за формою, що діяла з 01 травня 2015 року. Такий Звіт подається лише один раз за один звітний період.\nКрім того в Таблиці 6 додатку 4 необхідно заповнювати ознаки:\n- неповного робочого часу (1-так, 0-ні). Ознака "неповного робочого часу" відповідно до статті 56 Кодексу законів про працю встановлюється угодою сторін як при прийнятті на роботу, так і в період роботи. Ознака "неповний робочий час" проставляється у разі, якщо особа працює:\nДля відносин згідно цивільно-правового договору реквізит 24 не заповнюється.\n-нового робочого місця. Позначка “Х” заповнюється у разі працевлаштування особи на нове робоче місце.\nЗ питань ведення Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов’язкового державного соціального страхування включаючи питання заповнення таблиць 5-9 додатку 4, всіх таблиць додатку 5, додатку 6 та додатку 7 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування рекомендуємо звертатись до Конотопського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області: вул. Соборна, 23, кабінет 6, або за телефоном 6-12-55.


Українка в США створює незвичайні картини. | Нова Каховка радіо новини | Новокаховська міська радіоорганізація.\nЧервень 5th, 2018, опублікував admin 1\n«У Каліфорнію переїхала заради чоловіка-американця, – розповідає Ірина. – Познайомилася із ним в одній із кав’ярень Харкова. Там чекала на зустріч із знайомим. Але він зателефонував і повідомив, що прийти не виходить. В цей час офіціант приніс десерт. Показав на хлопця і сказав, що це від нього. Той до мене підсів, почав говорити ламаною російською. Виявилося, він з Америки. Подорожує країнами, любить вивчати мови. Після того почали зустрічатися. А уже через тиждень вирішила жити разом».\nМайстриня зазначила, що почала малювати у США через прогалини в американському суспільстві.\n«Чоловік чекав рік, поки закінчу університет. Після того полетіли в Каліфорнію, де одружилися. Перші кілька років були найважчими, бо зовсім не знала мову. Не могла піти в магазин, замовити старву у ресторані. Скрізь доводилося ходити із чоловіком. Через прогалини в соціальному житті, почала багато малювати. Чоловік сказав: “Вау, у тебе талант”. Купив у подарунок набір професійних фарб, кісточок і альбом. До того часу думала, що так можуть усі», – розповідає вона.\nЖінка самостійно навчалася художнім технікам. Також захопилася композиціями із каміння та дерев, які хвилі викинули на берег океану. Майстриня перетворює їх у витвори мистецтва, не змінюючи початкову форму. Через роки хобі переросло у справу, яка приносить дохід.\n« На Херсонщині бракує спеціалістів.\nУ Мінрегіоні розробляють проекти будівництва сімейних будинків для дітей-сиріт. »


Граблi вiяловi Bellota 3040 CM купити в Києві, ціна: Львів, Харків, Одеса, Дніпро відгуки — інтернет-магазин Клуб Рослин\nГраблi вiяловi Bellota 3040 CM (470мм)\nКод товару: 121000221804\nЦіна: 519.75 грн.\nОпис Граблi вiяловi Bellota 3040 CM\nВиробник - Bellota (Іспанія)\nШирина інструмента - 47 см\nВага граблів - 955 г\nМатеріал ручки - дерево (сертифіковане FSC)\nГраблі віялові “Bellota 3040 см (470 мм)” застосовуються для очищення газону від трави, листя, сміття тощо. Також ефективно використовуються для розпушування поверхні ґрунту. Високоякісна сталева насадка є стійкою до корозії, спиці пройшли термічну обробку.\nГраблі віялові “Bellota 3040 см (470 мм)” практично не деформуються, можуть використовуватися для очищення кам’янистого ґрунту. Під час згинання основа залишається максимально стійкою.\nДовжина держака, мм:\nШирина захоплення, мм:\nЗапитайте про товар Граблi вiяловi Bellota 3040 CM\nВідгуки користувачів про Граблi вiяловi Bellota 3040 CM\nГраблi вiяловi Bellota 3034-24 CM\nГраблi вiяловi Bellota 3034-24.B (620мм) без держака\nГраблi вiяловi Bellota 3042.B (385-480мм) без держака\nГраблi вiяловi пластикові Bellota 3034-32.B (820мм) без держака\nГраблi садовi загартованi Bellota 951-18 CM\nСкаріфікатор з колесами Bellota 3080 СМ.B


Про це розмова із Сергієм Лук’янчуком, очільником регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Чернігівській області.\nСергій Лук’янчук – кадровий військовий, закінчив Санкт-Петербурзьке вище загальновійськове командне училище. Народився на Житомирщині, а з Чернігівщиною познайомився, розпочавши службу в навчальному центрі «Десна».\nКоли Радянський Союз затріщав по швах, а в армії прокотилася хвиля скорочень, у 1993 році прийшов до органів Державтоінспекції – у м. Києві. Відтоді не змінює цій структурі, пройшовши всі службові сходинки. Очолював столичне ДАІ, потім – МРЕВ, працював начальником ДАІ Харкова. Тобто, коли в липні минулого року розпочав роботу в Чернігівському регіональному сервісному центрі, вже чітко уявляв його функціонал і напрямки роботи.\n— Сергію Володимировичу, так чим же, власне, займається сервісний центр?\n— У Чернігівській області діє чотири територіальних сервісних центри: у Чернігові, Ніжині, Мені, Прилуках, і головний офіс – регіональний сервісний центр у Чернігові. Також ще є мобільний сервісний центр – це обладнаний спеціальною технікою та мобільним інтернетом мікроавтобус, офіс на колесах. Функції всі центри мають однакові: видача та обмін посвідчень водія, реєстрація та перереєстрація транспортних засобів, видача та зберігання номерних знаків. Із графіком виїзду мобільного сервісного центру по Чернігівській області можна ознайомитися на нашому сайті.\nДо речі, віднедавна ми видаємо ще й довідку про відсутність судимості. Вона безкоштовна й отримати її можна незалежно від місця реєстрації людини.\n— Одна з функцій сервісного центру – видача посвідчення водія. Чи є віковий ценз на його отримання?\n— У 16 років можна отримати посвідчення категорії А – мотоцикли, з 18 років – автотранспорт. Граничний вік не обмежений. Так, минулого року своє перше посвідчення водія категорії А – мотоцикли, отримав чернігівець 1943 року народження.\nЗвичайно, для того, щоб стати повноправним учасником дорожнього руху спочатку необхідно пройти навчання в акредитованій автошколі з відповідними категоріями навчання (легкові, вантажні автомобілі, мотоцикли, мопеди, інші транспортні засоби). У Чернігівський області наразі налічується близько 60 таких спеціалізованих навчальних закладів.\n— А потім іспити в сервісному центрі з обов’язковою відеофіксацією...\n— Так. Віднедавна діють нові правила складання іспитів для отримання водійських прав – обов’язкова відеофіксація. Якщо раніше на відео фіксували складання лише теоретичної частини, то тепер обов’язковою стала відеофіксація практичного іспиту. Першою здають теорію, тобто правила дорожнього руху. На іспит відводиться 20 хвилин. Із 20 запитань допускається не більше двох помилок. Якщо теорія успішно здана, на черзі практичний іспит. Він поділяється на два етапи: на майданчику (автодромі) – не менше 10 хвилин, та в умовах дорожнього руху – не менше 20 хвилин. На практичному іспиті можна допустити не більше трьох помилок.\nТеорію, до речі, можна перездавати не раніше, ніж через 5 днів після першого іспиту, та до успішного результату. Вартість кожного теоретичного іспиту – 13 гривень.\nІз практикою складніше. Тут на перездачу відводиться лише три спроби. Якщо всі вони провалилися, потрібне повторне проходження практичного курсу в автошколі.\nУ разі успішних іспитів, людина отримує основний документ на право керування транспортним засобом – посвідчення водія. Воно видається, як правило, одразу після здачі теоретичної та практичної частин, а вартість бланку посвідчення складає 219 грн.\n— Які документи потрібні для отримання водійського посвідчення?\n— Це свідоцтво про закінчення автошколи (за наявності), паспорт, копія ідентифікаційного коду та медична довідка (форма 083/о).\n— Своє перше посвідчення водій нині отримує на два роки, потім його необхідно змінювати. Які умови для цього необхідні?\n— За період дії першого посвідчення водій може мати не більше двох адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Дисципліновані водії через два роки звертаються до територіальних сервісних центрів та обмінюють своє посвідчення на інше, котре має термін дії 30 років. Якщо порушень більше, треба знову складати теоретичний та практичний іспити. Водії, яких позбавили правом керування , наприклад, через керування у стані алкогольного сп’яніння, мають знову пройти навчання в автошколі, скласти повторно іспити і тільки після цього вони отримують посвідчення водія. І знову на два роки.\nЗа умови, якщо людина захоче відкрити іншу категорію у період дії свого першого посвідчення, то обмін посвідчення відбудеться відповідно до першої дати терміну дії.\nПерше посвідчення можна обміняти на наступний день по завершенню терміну дії. Якщо посвідчення не використовувалось перші два роки, його теж можна обміняти.\n— Які ще є підстави для обміну посвідчення водія?\n— Людина змінила свої персональні дані. Від січня 2021 року Верховна Рада дозволила змінювати не лише прізвище, ім’я, а ще і по батькові. Якщо посвідчення втрачене, викрадене або пошкоджене, відкриття інших категорій.\nЗа 2020 рік нашими сервісними центрами було обміняно 9998 посвідчень водія, в тому числі з відкриттям категорії.\n— Чи звертаються за отриманням міжнародного посвідчення водія?\n— Так, але небагато. Оскільки водійське посвідчення, видане в Україні, максимально наближене до міжнародних стандартів, то спеціально змінювати його на міжнародне практично нема потреби. Хіба що цього вимагають правила країни перебування.\nЗа минулий рік ТСЦ області видали міжнародні посвідчення водія лише 52 особам.\n— Чи можна обміняти водійське посвідчення онлайн?\n— Можна. Для цього на сайті сервісного центру треба авторизуватися в особистому електронному кабінеті водія, заповнити форму, прикріпити сканкопії необхідних документів, оплатити послуги особистою банківською картою, перевірити надходження на свою електронну пошту квитанції про сплату за послугу. Заявка обробляється протягом кількох днів. Коли посвідчення буде готове, надходить повідомлення. Отримати посвідчення можна в обраному сервісному центрі. Вартість послуги – 219 грн.\nЗазначу, що це лише одна із великого переліку послуг, котрі також надаються онлайн. Зі всіма ними можна ознайомитися на нашому сайті — chn.hsc.gov.ua.\n— Я вам дуже вдячна за змістовну розмову. Сьогодні вона стосувалася основного документу водія – посвідчення. Втім, є ще багато тем, які будуть цікаві нашим читачам. Тож сподіваюся на наступні зустрічі на сторінках нашого видання.\n— за 2020 рік теоретичний іспит у сервісних центрах Чернігівської області складали 11839 людей, із першої спроби склали 6453;\n— практичних іспитів було проведено 14430, із першої спроби склали 10802 людини;\n— всього за минулий рік сервісні центри в Чернігівській області видали 17590 посвідчень водія;\n— ряди учасників дорожнього руху поповнили 6393 новачка;\n— за минулий рік із загальної кількості учасників іспитів було 45% жінок.


Відкрити лікарні для операцій потрібно на першому етапі ослаблення карантину - Ірина Верещук | Факти ICTV\nТравень, 04 в 16:48\nВідкрити лікарні для операцій потрібно на першому етапі ослаблення карантину – Ірина Верещук\nГромадяни повинні якомога швидше отримати доступ до консультацій фахівців вузького профілю і до можливості проведення планових операцій. Таку думку в ефірі програми Дебати на телеканалі Еспресо висловила народний депутат Ірина Верещук.\n– З 12 травня починається ослаблення карантину. Наскільки я пам’ятаю, тільки на четвертому етапі (а кожен етап – 15 днів) уряд планує відкрити лікарні. Це рішення варто критикувати, адже якщо так, то четвертий етап буде в липні, як мінімум. І це неправильно.\nЯкщо ми відкриваємо ринки та заклади торгівлі, то об’єктивно буде проводити планові операції на першому етапі виходу з карантину (в середині травня), – зазначила народний депутат Ірина Верещук.\nУ програмі екс-міністр соціальної політики Андрій Рева відзначив, що спостерігає абсолютно нелогічні дії уряду, пов’язані з карантином і етапами виходу країни з нього.\nЧитайте: Уряд рекомендує держбанкам знизити зарплати керівництва на час карантину\n– Те, що робить керівництво країни, нелогічно. Мені незрозумілий такий карантин, коли великі мережі працюють, а малий бізнес ні. Абсолютний хаос, – повідомив Андрій Рева.\nЧерез заборону на проведення операцій в Івано-Франківську лікар на дому оперував свою онкохвору пацієнтку. МОЗ наказом №698 від 23 березня 2020 року заборонив установам охорони здоров’я проводити планові госпіталізації та порекомендував зробити акцент на телемедицині.\nДо речі, з 11 травня у столиці України та ще трьох областях можуть запровадити так званий адаптивний карантин. Відповідну заяву на засіданні Кабміну зробив прем’єр-міністр Денис Шмигаль.\nТеги: Карантин, МОЗ України


Календар Просмотров: 1033 Комментариев нет\nСонце постійно виділяє енергію. Магнітне поле Землі захищає нас від негативного впливу головного світила, проте іноді, навіть воно не справляється з сонячними викидами. Як результат поле Землі деформується. Це явище називають магнітними бурями. Бурі мають великий вплив на все живе. Проте люди сприймають їх по-різному. Особливо піддаються впливу магнітних бур люди, які мають серцево-судинні захворювання та хвороби нервової системи. Особливий вплив бурі мають на дітей, людей похилого віку та вагітних жінок.\nСлід зазначити, що точну дату магнітних бур спланувати та сказати не можливо. Проте вчені досліджуючи космос та Сонце можуть все з більшою точністю спрогнозувати дане явище. Нижче наведемо приблизні дати магнітних бурь в серпні 2022 року та силу їх активності.\nОтже, 2-3 серпня очікуються незначні коливання. Вони не матимуть значного впливу на людей. Можливо спостерігатимуться незначні зміни настрою та стрибки тиску.\n10 серпня можливі коливання середнього ступеню. Можливе підвищення Сонячної активності. Хворим з серцево-судинними захворюваннями не варто перенапружуватись фізично.\n13 – 14 серпня можливі незначні коливання. Впливу на здоров’я людини не матимуть. Проте можуть спостерігатися швидка втомлюваність, зниження концентрації уваги та роздратованість.\nА от з 16 по 22 серпня 2022 року очікуються сильні магнітні бурі. В ці дні спостерігатиметься висока температура повітря. Стовпчик термометра показувати позначку +35 градусів. В цей час можливі проблеми зі здоров’ям, підвищена нервозність,мігрень, тахікардія, біль у суглобах, різка зміна тиску. Очікуються нестабільна робота супутникового та мобільного зв’язку.\n29 серпня можлива магнітна буря середнього ступеня. Метеозалежним людям варто утриматись від фізичного перенавантаження. А людям зі слабкою нервовою системою не завадило б приймати заспокійливі ліки або чаї. Не варто сприймати близько до серця критику та зауваження.\nЧитайте також: Виробничий календар на червень 2022 рік в Україні\nПід час сильних магнітних бур необхідно зберігати спокій та слідкувати за своїм самопочуттям. Спеціалісти вважають, що в ці дні підвищується ймовірність інфаркту та інсульту. Дуже часто людей під час бур супроводжують слабкість, нестача сил та підвищена втомлюваність. Людям з психічними розладами треба бути вкрай обережними. Під час магнітної бурі вчені не рекомендують планувати авіа перельоти та користуватися метрополітеном. Не бажано знаходитись під відкритим сонячним проміння в ці дні. Варто багато вживати рідини, зменшити кількість кави та відмовитись від алкоголю. Намагайтесь уникати конфліктів та стресових ситуацій на роботі. Оскільки в ці дні спостерігається зниження концентрації уваги, будьте обережними на дорогах та при користуванні інструментом.\nЯк собі допомогти під час магнітних бурь\nЗменшити вплив природних явищ допоможуть наші нескладні поради.\nУникайте конфліктів та хвилювань. Не створюйте стресових ситуацій.\nНе переїдайте. Сплануйте раціон з великою кількістю овочів та легкої для засвоювання їжі.\nНе вживайте алкоголь. Знизьте кількість вживаної кави.\nБудьте вкрай уважними за кермом та при користуванні спеціальною технікою і інструментами.\nНамагайтесь не планувати на цей час подорожі.\nСлідкуйте за кількістю вживаної рідини.\nПриймайте контрастний душ, а ввечері ванну.\nЛюдям з хронічними хворобами тримати ліки при собі. Непогано було б завести спеціальний браслет, на якому вказати діагноз та потрібний препарат для надання допомоги.\nЛюдям з чутливою нервовою системою, варто приймати заспокійливі ліки.\nСподіваємось, інформація допоможе спланувати місяці та уникнути погіршення самопочуття та конфліктів з оточуючими.\nМагнітні бурі в серпні 2022 року обновлено: 17 декабря, 2021 автором: Svetlana


Кордяк Василь Михайлович - - Arts.In.UA\nАвторы/Кордяк Василь (Vasyl)\nДата рождения: 19.07.82\nКордяк Василь Михайлович, народився у Івано - Франківську 1982 року. У 2005 році закінчив Косівський державний інститут прикладного та декоративного мистецтва. Спеціалізація - художня шкіра. 2006 рік - магістратура Львівської національної академії мистецтв. Роботи знаходяться у приватних колекціях України і Австрії. Творить у місті Івано - Франківську. Також художньо працює зі шкірою.\nКордяк ВасильЧовни.Созопольська гавань.\nКордяк Васильтиснена суперобкладинка\nКордяк ВасильСільський міст\nКордяк ВасильОсінь в саду\nКордяк ВасильСозопольські човни


Футболка-вишиванка "Гуцулка" оранж начорному з коротким невишитим рукавом\nЖіноча вишиванка Гуцулка оранж на чорному, короткий невишитий рукав\nЧорна футболка з приємного на дотик віскозного полотна оздоблена яскравою геометричною вишивкою Гуцулка. Геометрія густа, складена з окремих фігур, зв'язаних між собою, насиченого жовто-гарячого кольору. В орнаменті викорастані візерунки, притаманні традиційним стародавнім вишивкам Гуцульщини. Головна фігура – ромб. Його пов`язують із плодючістю людини і землі. Основою розшифрування значення символу є чоловіче та жіноче начало. Він складається з двох трикутників. В праукраїнському розумінні три кути ромба тримає жінка (як три кути оселі), а лише четвертий – чоловік, який завершує цілісність.\nСучасне розуміння відійшло від прадавнього символізму, та все одно автентичні українські орнаменти підкреслюють ідентичність людини. Окрім того, геометрія – це визнаний тренд у світовій моді, це завжди ознака смаку та стилю.\nМожна вибрати з вишитим рукавом, будь ласка, уточнюйте при замовленні.\nФасон выреза горловины Высокий U-образный


Протоієрей Марьян Бендза, проректор Християнської богословської академії (Варшава, Польша). Князь Константин Острозький і Берестейська унія | Україна Православна\nПротоієрей Марьян Бендза, проректор Християнскої богословської академії\n23 грудня 1595 року в папській резиденції на Лятерані в залі Константина папа Климент VIII в присутності уповноважених «руських» єпископів, Кирила Терлецького та Іпатія Потія, склав свій підпис під буллою Constitutio super Unione Nationis Ruthenae cum Ecclesia Romana, що починалася словами «Magnus Dominus et laudabitis nimis»; означало це «укладення» унії між Римокатолицькою Церквою і православною Київською митрополією Константинопольського патріархату в межах Речі Посполитої. Реалізація унії випала на долю короля Жигмонта III.\n8 жовтня 1596 року після прокламування унії проунійним синодом, а 15 грудня в Бересті Литовському король проголосив універсал до руського народу Речі Посполитої, яким схвалив акт унії з Римокатолицькою Церквою .\nТак понад 600-літня Православна Церква в Польсько — Литовській державі, вірні якої в останньому чвертьсторіччі становили більшість громадян Речі Посполитої, перестала формально існувати на території під королівською владою. Єдиною легальною «руською» Церквою стає відтоді Церква, що перебуває в унії з Римом. На думку державної влади ця Церква перебирала дотеперішні функції і права належні Православній Церкві. Король вже, як патрон «руської» Церкви вирішував, на чию долю припаде єпископська столиця.\nПоведінка короля була віддзеркаленням думки правлячих кіл, які вважали, що права та привілеї, що ще належали Православній Церкві, перейшли в уніатську Церкву. Отож виникша конфесія отримала правомочності, а Православ’я немов автоматично позбавлялося прав, привілеїв і могло існувати на території охопленій межами Речі Посполитої тільки силою інерції.\nБерестейська унія була не лише зламною подією в історії Православної Церкви в державі трьох найчисельніших народів -поляків, руських та литовців, але стала одним з вагомих елементів її внутрішньої та закордонної політики. Наділена силою церковна унія, довела Православну Церкву, досі організаційно суцільну до великого розладу. Ще й досі навколо унії ведуться диспути релігійного, національного та політичного характеру. На конфлікти, які вона викликала, склалися такі чинники: аспірації Апостольської столиці та частини польського єпископату, чернечий орден єзуїтів, політичні інтереси влади польсько-литовської держави та детермінована рядом факторів поведінка декотрих православних єпископів.\nУ XVI столітті віджили ресентименти запропащеного латинською Церквою шансу втілення в життя флорентійської унії. Нова унія була тільки зв’язковим посиланням на попередню, з покладенням в основу булли Laetentur coeli від 6 липня 1439 року. Користуючись лексикою професора отця Юзефа Умінського, говоримо, що «навертанням східних віросповідань» на римський католицизм особливо зайнятий був «місійний папа» Григорій XIII (1572-1585). Саме він у 1573 році покликав до дії Конгрегацію кардиналів у грецьких справах. В 1577 році заснував Collegium Graecum святителя Атанасія, завданням котрого мало бути, «ознайомлювання» греків з наукою латинської Церкви.\nЗаснований в 1540 році орден єзуїтів започаткував школи у Солуні, Смирні, Афінах і Константинополі. За короткий час багатьох православних адептів цих шкіл завербовано в римський католицизм. Не менш вимовним є факт послання на Схід Григорієм XIII нунція Леонарда Абеля, номінального єпископа Сидону, з унійною метою.\nУ Польщі спроби прищеплення флорентійських ухвал завершилися повною невдачею. Пропагатора цієї ідеї київського митрополита Ізидора, учасника флорентійського собору, дослідник питання називає «пастирем без овець». Пора поширювання Реформації також не сприяли унійній думці.\nПерші більш реальні сліди поновлення задуму здобути православних для Римокатолицької Церкви появляються в період діяльності кардинала Гозія, «стовпа Церкви» в Польщі (+1579). Як зауважує ксьонз Казімєж Кулак «на самому початку унійна пропаганда велася тільки католицькою стороною і тому була в справжньому сенсі католицькою», а головна роль належала єзуїтам.\nДіяльність приведеного до Польщі (1564) монашого чину єзуїтів була спрямована не тільки протии Реформації, з потреби боротьби з якою й постала Societas Jesu, але й на боротьбу зі «схизматиками», на приєднування їх до латинського обряду. Заприязненого з єпископом Гозієм кс. Бенедикта Гербеста, що став в 1571 році єзуїтом, його за привернення православних в католицизм на назвали «апостолом Русі» . З появою «лютерової секти» в лоні латинської Церкви Гербест писав, що цю болісну шкоду можна б направити шляхом навернення на римський католицизм русинів, які живуть у межах Речі Посполитої. До такого висновку дійшов він — як пише — після проведення розмов з православними духовними особами у Львові. Щоб здійснити це, католицькі єрархи та місіонери повинні увійти в контакт з православними владиками, вказуючи їм на їхні помилки, які постали з «їхнього невміння», і коли, евентуально, русини погодилися б бути паствою в одній вівчарні під одним пастирем, тоді можна було б дозволити їм зберегти деякі відрубності, як це вчинив флорентійський собор.\nОднак особливі заслуги для унійної справи в Речі Посполитій має співбрат у чині Гербеста, ксьонз Пьотр Скарга, автор твору з промовистим заголовком О jednosci Kosciola Bozego росіjednym papiezem і о greckim od tej jednosci odstqpieniu (Wilno 1577) і присвятою, не без причини, найпотужнішому руському магнатові, опорі православ’я в польсько-литовській державі, князеві Костянтину Острозькому.\nДещо пізніше, згідно з думкою меморіалу славного Поссевіна з 1581 року, Григорій XIII (про що нижче) засновує проунійну духовну семінарію у Вільнюсі (1582), а також резервує для русинів з Речі Посполитої та з Московської держави, як для майбутніх священиків, ряд місць в папських семінаріях: Празі, Оломоуці, Відні, Бранєві та в Грецькому Колегіумі. Відомий історик Римокатолицької Церкви Ю. Умінський, беручи до уваги виникнення в третій чверті XVI століття окрім Вільнюса ряду колегіумів на східних землях Речі Посполитої, подає, щоб служили вони поширюванню об’єднувальних гасел жадної академії, ні колегії, де богослов’я, філософія й і нші визволені науки могли б учитися й розумітися в іншої мові. Зі слов’янської мови ніхто ніколи не може бути вченим. Авжеж тепер сливе ніхто не розуміє її [церковослав’янську] добре. Бо нема на світі такої нацїії. котора говорила б нею так, як є в книгах; а також не має та вже й не може мати своїх правил, граматик і словарів для викладу. І тому що ваші попи мусять вдаватися за перекладом до польської мови, коли хочуть щось розуміти по-слов’янські.\nДослідник цієї єпохи Б. Гудзяк, зауважує, що Русини на думку Скарги, це «народ без’язиковий, одуренний і пропащий» (ibidem., с. 114). Мінуло шість століть від часу коли св. Константин та Мефодій ввели в життя величну ідею про навчання віри христової живою мовою. Ввели принцип рівноправності всіх мов у Церкві. Цю величну ідею вони реально здійснили в Велико Моравсьої Державі. Цієї заслуги для слов’янськоії культури, слов’янській світ николи не забуде. Римська церква постановила, що молитися Богові можна тільки трома «святими» мовами: жідівською. грецькою, та латинською; ніякою іншою мовою молитися не можливо і Бог не вислухає молитви поза цими мовами. Оцю науку Констянтин назвав «триязичною єрессю». Не дивлячись, що Латинська церква зрозуміла всій блуд, одначе в друрій четвертині XVІ століття, знайшлась «освічена» людина в Речі Посполитії яка повторила триязичну єресь\nОці тенденції уніфікації під віросповідним оглядом польсько-литовської держави приховували в собі виразні розрахунки політичного характеру. Після охоплення Польщею в XIV столітті межами руських земель, в наслідок двох уній: персональної (1385) та політичної (1569) — Річ Посполита була державою, на території якої православні кількісно переважали над ісповідниками латинської Церкви . Веденням унійної пропаганди серед православних громадян Речі Посполитої знаходився спеціальний посланець Григорія XIII, спритний, ініціативний і заслужений в місійній роботі в Сабавдії та Франції єзуїт А. Поссевіно. Особливо багато уваги присвятив він цій справі під час другого візиту до Польщі, коли за дорученням папи брав участь у переговорах між Краковом і Москвою над укладенням Запольського перемир’я (15. І. 1582).\nЯк відомо, Поссевіно прибув до Польщі після дебатів з царем Іваном IV, метою яких було припинення перемог короля Стефана Баторія у війні, котра велася між Річ Посполитою і Москвою. Поїздка папського довіреного на Московію мала важливу розвідувальну ціль і принесла наслідки. Отож під час візиту заслужений єзуїт дійшов до дуже суттєвих висновків насамперед церковного характеру, до з’ясування ілюзій Апостольської столиці щодо можливості насадження католицизму державі царя. В Москві він впевнився, що цезаропапізм не швидко поступиться папізмові. Вельми ймовірним здається те, що саме за радою Поссевіна Апостольська столиця відклала на дальший час справу «соборної» унії і вирішила зосередити увагу на унії обмеженій, так би мовити, місцевій — на приведенні до єдності з Римом православних руських підданих польського короля .\nАнтоній Поссевіно в меморіалі, виданому пізніше польською мовою, Sposoby wprowadzenia religii katolickiej w Moskwie, пересланому Григорієві XIII в 1581 році, писав: «Тому, що Москва під релігійним оглядом подекуди залежить від Русі, яка підлягає королеві Польщі (адже — і то не так давно — єпископи Москви затверджувалися митрополитом руського обряду — митрополитом Києва, міста, що розташоване в межах королівської Русі), справою незмірної вагомості для навернення Москви було б те, коли б єпископи або володарі цієї Русі перейшли на лоно Католицької Церкви» .\nЦей досвідчений дипломат відповідальністю за довге тривання Русі Московської і Русі Польської у «схизмі» обтяжує прямо декотрих пап, починаючи від Євгенія IV і закінчаючи на Клименті VII (+1534). Писав він, що коли б потурбувалися вони більше над тим, «щоб Русь, яка належить до Польського Королівства, ознайомилася з католицькою релігією (що з певністю легко можна було б осягнути, бо ж польські кролі наділяли привілеями грецьких єпископів під умовою, що ті прийняли постанови флорентійського собору) — мали б найміцніше знаряддя, яке могло б послужити у поборюванні московської схизми. Але тому, що залишено оцю Русь, найближчу провінцію, осторонь і необачно зроблено спробу здійснити більш непевні завдання у Москві, Бог (…) досі не допустив до закінчення жодного з цих завдань».\nЗаходи і зусилля Риму, щоб перевести православних на свою сторону, були часто результатом особистої поведінки і способу мислення пап та зрозуміння (або ні) для традиції християнського Сходу. Папа Григорій XIII, незважаючи на те, що чинив заходи у напрямку евентуальної унії, був прихильником навертання і приводження православних безпосередньо до латинської Церкви. За посередництвом свого нунція у Польщі, Альберта Бологнетті (1581-1585), подав Катерині Ваповській, перемиській каштелянці, повну підтримку і благословив її планам навернення на справжню віру підданих «схизматиків», і «прийняття не тільки католицької догми та визнання юрисдикції папи, але й латинського обряду».\nПоссевіно, зв’язковий між пропагаторами унії в Польщі і Римом, чинив все, щоб наверненням русинів також зацікавити і церковних єрархів, і децидентів політичного життя. Звернув увагу короля Баторія на практичну вагомість релігійної унії в Польщі, хоч було це, звичайно, бачення справи крізь призму інтересів Ватикану. Унія мала бути помостом до об’єднання Москви з Римом. Цю думку про політичні користі з унії прийняли та здійснювали наступники Григорія XIII — Пій V і Климент VIII. Поссевіно, підготовлюючи грунт під унію, просив як Григорія XIII, так і кардинала Коменесіса (Galli Ptolomaeus), секретаря Sanctae Sedis,надіслати листи до православних єпископів, запрошуючи їх до унії.\nЦей спосіб форсування унії в 1582 році був однак частково обмежений, в наслідок негативного ставлення православних до спроби накинути їм зреформований календар. Це був немов зворотній момент «уніонізму». Пропагування унії перенесено у сферу скритності.\nІншою важливою справою, на думку Ю. Умінського, яка прискорила унійну акцію в Польщі, було встановлення в Москві патріархату (1589). Факт цей дуже занепокоїв Римську курію. Зароджувалося побоювання, що православні в польсько-литовській державі, шукаючи підтримки у віросповідних справах, звертатимуться до патріархату сусідньої Церкви, з якою 130 років тому мали спільного церковного главу. До цього доходола імовірність того, що й сам Московський патріарх може узурпувати собі право опіки над Православною Церквою в Речі Посполитій. Тому стало необхідним якнайшвидше провести унію з Православною Церквою, щоб попередити евентуальні кроки з боку Москви.\nТенденції уніфікації конфесійної мапи Речі Посполитої містили в собі скоріше проблему політичну, ніж церковну; йшлося про міцніше з’єднання руських земель з Польщею. Процес Гравітації цих земель до Москви не здавався вже таким грізним, оскільки Православна Церква перед унією не була фактором дезінтеграції держави. З боку ініціаторів унії виносилися культурно-релігійні користі, які мала б осягнути сторона, що приступала до її укладення, причому «не велися старання переконати маси в доцільності з державної позиції».\nДо червня 1595 року унійні заходи велися нечисельними втаємниченими, але в порозумінні з королем Жигмонтом III. Завершилися вони укладенням документу названого Articuli ad ипіопет сит Ecclesia Romana pertinentes, тобто Статті (артикули) до об’єднання з Римською Церквою приналежні. Над документом, що датований 1 червня 1595 року і підписаний Київським митрополитом Михайлом Рогозою і ще трьома руськими єпископами, владики: Іпатій Потій — єпископ Володимирський і Берестейський та Кирило Терлецький — єпископ Луцький і Острозький. Також немало зусиль доклали й інші єрархи, а особливо латинський єпископ Луцький Бернард Мацєйовський. Документ цей заслуговує окремої поглибленої уваги. Згадаймо дещо із його характеристики.\nЗаписані латинню і польською мовою Articuli… є просто умовами майбутньої унії. Це 33 статті, що розподілені на дві групи: перша -статті, які мали бути представлені для акцептації Римському престолові, друга – так званого regia, гарантом яких мав бути король (їх 13), остання 33 стаття є презентацією приводів і мотивів, якими в своїх діях керувалися прихильники унії. В документі немає посилання на панівну тоді засаду римських богословів про єдиноспасенність римської Церкви, немає теж згадок про волю руської сторони прийняти католицизим, чи покинути православ’я. Мова йде про те, що віра руської і латинської Церков — однакова щодо суті, водночас кожна з них зберігає за собою право на власного бачення питань походження Святого Духа та існування чистилища. Приймаючи зверхність папи, руські єпископи прямувли до збереження в великому обсязі автономності, і насамперед відокремленності від латинської Церкви в Речі Посполитій. Тому в унійному документі мовиться, що право на церковні достоїнства зберігається за русинами і греками із східної Церкви, що єпископів та митрополита назначатиме, на пропозицію єрархів, король, що єпископів висвячуватиме митрополит без звернення до Риму, що примас Польщі є для унійної еклезіяльної спільноти лише представником папи, а не її архипастирем, чи зверхником. У двох статтях ставляться вимоги спрямовані проти прозелітизму, що наявний в прийманні «під опіку» латинською Церквою русинів і відлучування їх від їхньої конфесії. Автори документу наголошують на гарнтіях збереження повністю, — фундаменту засади рівності Церков, — унійною Церквою обрядів, церемоній і звичаїв візантійсько-слов’янської традиції, в тому літургійного обряду, Причастя під двома видами, Хрещення поєднаного з миропомазанням. Серед стати, які торкаються рівності в правах духовенства обох Церков, є й та, що вмістила постулятивного характеру вимогу надати руським єпископам-ординаріям гідність сенаторів-вірилістів, яку за законом мали всі латинські глави єпархій. Водночас засада згаданої рівності мала охопити також суттєвий принцип, як пошанування державою та її органами юрисдикції унійної Церкви та її майнових прав. В липні 1595 року владики прихильники унії завершили працю над цим документом. У цьому ж місяці Статті до об’єднання з Римською Церквою приналежні були двома окремими частинами передані королеві та папському нунцієві в Речі Посполитій.\nКоли унійні переговори набули офіційної форми, обурення в руському середовищі було повсюдним. Представлена Жигмонтові ІІІ петиція православної сторони в справі згоди короля на скликання церковного собору, котрий розглянув та обговорив пов’язані з унією питання, зустрілася з відмовою монарха. Король лише ласкаво повідомив князя Костянтина Острозького, — якого визнавали тоді незаперечним керманичем та опорою православ’я, — «що судження відносно справ спасіння належать виключно компетенціям церковної єрархії, а його обов’язком є іти за ними».\nЦе була явна, можна б сказати казуїстична, цілеспрямованна гра монарха для досягнення здавна наміченої цілі, до якої тепер і король, і латинська Церква доходили разом.\nВ липні 1595 року Жигмонт III отримав для ознайомлення та схвалення так звану regia, тобто, ту частину умов унії, гарантом яких мав бути саме король. Він, не приховуючи вдоволення, листом від 28 липня, адресованим митрополитові Рогозі, висловлював свою апробацію переданим йому унійним умовам. Як гарант оберігання положень документу був свідомий того, що вже на початку гарантії відносно рівності прав і вольностей русинів і людей латинської конфесії (оцій рівності присвятив він 30 липня окремий привілей) будуть неповними; наприклад, не міг він заборонити шляхті перетворювати на їхніх добрах церкви на костели . У контексті королевого повідомлення князеві Острозькому промовистим для його стратегії є й інший факт. Отож 28 липня, яким датований лист до владики Рогози, монарх склав ще один документ. Був ним наказ, який він видав «starostom naszym ukrainnym», де писав „aby tego pilnie przestrzegali, zeby zadnych osób, które by do patriarchów greckich z listami (albo z poselstwy) ja kirn i — bqdz do episkopów religii religiej greckiej, (jako) tez do kogo inszego w panstwach naszych poslanych — nie przepuszczali (…) , aby takowych ludzi zadzierzywali i onych listy, jesli by jakie mieli, do ñas odeslawszy do nauki naszej w dobrej opatrznosci chowali».\nПильність короля до відповідно швидкого, безперебійного ходу завершального етапу унійних заходів, послідовне стояння при цих заходах окремих владик лише посилили, як пише український історик Іван Крип’якевич, «незвичайне хвилювання та обурення серед православних. Князь Костянтин Острозький (…) виступив з відкритим листом проти владик-уніятів, в дуже урочистій формі («Божою милістю князь Острозький»), і закинув їм, що вони в овечій шкірі, «злодійським способом», потайно, ні з ким не порозумівшися, розпочали справу. Це було заломання однопільного фронту».\nКоли восени 1595 року єпископи Іпатій Потій та Кирило Терлецький прибули як мандатарії до Риму, їх чекала несподіванка. Отож деякі з римських теологів не тільки не виявили ентузіазму з приводу близького вже довершення унійного діла, але навіть не приховували невдоволення. Чим було воно викликане? Насамперед тими статтями і формулюваннями представленого русинами документу, де ставилася і наголошувалася необхідність забезпечення унійній Церкві партнерства і рівності прав відносно латинської Церкви. Зрозуміло тоді, чому в документах, які фіксують висловлювання учасників церемонії в папській резиденції на Лятерані 23 грудня 1595 року, немає слів, які ясно і зрозуміло вказували б на те, чи схвалює чи теж не схвалює папа Articuli ad unionet cum Ecclesia Romana pertinentes. Не містив їх також папська булла, що починається словами «Маgnus Dominus et laudabilis nimis». Папа Климент VIII згадує в ній лиш про свій дозвіл на збереження дотеперешніх руських обрядів і церемоній, але теж за певною передумовою. Папа пише: «(…) залучаємо їх у Католицьку Церкву, і для ще більшого показання нашої любові до них, ми — апостольською милістю — дозволяємо, уділяємо та дозволяємо їм те все, без огляду на жодні апостольські конституції і розпорядження та що-небудь противне, всі святі обряди і церемонії, які руські єпископи і клир, за установами грецьких Отців, вживають в богослужбах та в святій Літургії й в уділюванні святих Тайн і при інших священних дійствах, якщо вони лише не противляться католицькій вірі та не виключають єдности з Римською Церквою» . Історіограф та перший президент України Михайло Грушевський так висловився про поведінку Апостольської столиці: «(…) курія вповні злегковажила собі домагання владик і спеціальні обставини Руської Церкви».\nЗауважуючи, що життя Православної Церкви до 1595 року проявлялося, документувалося і засвідчувалося, між іншим, частим скликанням і працею соборів, діяльністю братств, що велася з думкою про повне відродження і на церковному, і на культурному, освітньому, науковому та взагалі національному грунті, то ведення унійної акції поза плечами православної пастви було великою помилкою. Таким чином соборність, що становила основну рису устрою Православної Церкви, була піддана сумніву задля користі папалістичної концепції.\nУрочисте проголошення унії мало лиш усвідомити духовенству та вірним Київської митрополії, що відтепер вони вже не є у «схизматській» східній Церкві, що залишилася під юрисдикцією Константинопольського патріархату, але в Церкві латинській під зверхністю папи.\nМетоди, за допомогою яких уводилася берестейська унія, ще зміцнили прив’язаність русинів до «старої віри». Не лише світське та чернече духовенство, але також шляхта і міщани, рішуча більшість поставилася до унії як до замаху на віру батьків. Виявилося, що Берестя Литовське замість уніфікувати віросповідну мапу Речі Посполитої трьох народів довела до гострого розладу та вікових, як же часто кривавих антагонізмів. Як відомо, православний собор з участю, двох єпископів, що не перейшли на лоно Католицької Церкви, наклав анафему на прихильників унії. Акт цей означав для уніатів трагічний конфлікт совісті, свідомість, що самовільно залишили свою Церкву, зламали присягу й тим же навели на себе канонічне вилучення. Повелися пошуки доказів того, що формально завершений акт унії не є чимось новим, а навпаки -приверненням давньої єдності Православної Церкви, в даному випадку Київської митрополії, з Римом. Прикладом може бути робота єпископа Іпатія Потія Унія (…) греків з римською Церквою.\nТі, що вистояли у вірі батьків і не погодилися з наявним станом справ, ступили на дорогу боротьби, на сеймиковому і сеймовому форумах, домагаючись повернення Православній Церкві status quo ante. Протест проти унії не був викликаний нечесною агітацією частини православного кліру та православних світських провідників, як це хоче бачити і представляє один з польських дослідників. Це було протистояння цілих мас, яке пізніше, незабаром породило козацькі повстання і селянські рухи в ім’я оборони «благочестя» проти інвазії іншої релігії на віковий, від Хрещення Русі, домен православ’я.\nДолю Православної Церкви символізує доля екзарха Никифора, представника константинопольського патріарха на соборі в Бересті. Незважаючи на запевнення короля, що немає ніякої загрози, його підступно заарештовали і вивезли та запроторили в льох колишньої твердині хрестоносців в Мальборку, де й він через десять рокыв помер. Обставини смерті — неясні.\nОрганізатори унії користувалися мнимим аргументом, що вона принесе єдність. Але незперечним фактом сталося, що унія розколола, роз’єднала Православну Церкву. Отож замість сподіваної злуки обох Церков появилися три структури, що перебували й перебувають в взаємній недовірі та відкритій ворожнечі. Доля уніатів, які не знайшли притулку в римській Церкві, з якою, що мнимо поєднувало все, є найкращим цього відзеркаленням.\nКонтекстовому розгляді вибраних аспектів Берестейської унії, в тому її значення для єдності Церкви, чи теж впливу на еклезіяльне роз’єднання повинна посприяти, екземпліфікація ставлення до унії окремої постаті, вплив діяльності якої на тогочасну політичну, суспільну та, зокрема, міжконфесійну дійсність був безсумнівно суттєвим. Такою постаттю є, згадуваний, князь Костянтин Острозький.\nКнязь Костянтин Острозький належав до великого і потужного роду православних магнатів. Походження роду князів Острозьких історична наука не встановила з усіма необхідними для такого наукового розгляду деталями. Найбільш признанним серед істориків є погляд, головним чином да підставі «спогадів» Києво-Печерського манастиря, що рід князів Острозьких є галуззю князів Туровсько-Пинських, родоначальником яких був князь Святополк Ізяславович (помер. 1113 р.), правнук святого князя Володимира Великого. Отже за дослідом професора М. Максимовича, внук Святополка Ізяславовича, князь Юрій Ярославич, був дідом Володимира, князя Пиньского, син якого Юрій Володимирович — є родоначальником князів Острозьких. Його син Димитрий Юрєвич був першим, що носив родове прізвище князя Острозького.\nСеред його предків є князь Федір Острозький, який на старість прийняв чернечий постриг в Києво-Печерському Монастирі і трудився чернечим подвигом з ім’ям Феодосія. Там Федір Острозький і упокоївся схимником в Лаврі (1505 р.). Після відкриття нетлінних мощів, був канонізованний як святий; памя’ть Його святкується 11/24 серпня. Є також славний воєнний стратег князь Костянтин Іванович Острозький (народився коло 1460 р., помер р. 1530) — командуючий переможними польсько-литовськими військами у битвах під Оршею 1513 року. Костянтин Острозький, про якого йде мова, був власником понад 800 міст та менших місцевостей.\nВід Димитрія Юрієвича Острозького по прострій родословній лінії йдуть з половини XIV віку в роді князів Острозьких до князя Василя-Констянтина Острозького князі: Данило, Федір, Василь, Іван, Констянтин — батько князя Василя-Констянтина, що йому посвячена ця стаття; ім’я Василя дано було князю Острозькому, борцеві проти унії, при хрещенні, а Констянтином стали звати його на честь батька -отже в історії він відомий із ім’ям Констянтина Констянтиновича Острозького, а батько його — Константин Іванович Острозький.\nВ такому історічному роді, ідейної релігійної толерантності і культурно-соціального значення зростав і формувався християнський світогляд Костянтина Костянтиновича Острозького. Одного із найбагатіших магнатів у Речі Посполитій. З великим багатством, безмежними володіннями, багатшого роду не було в Польсько-Литовській державі. Рід Острозьких відрізнявся освітою і багатством Духа, духовним аристократизмом, за який дім Острозьких після Костянтина Костянтиновича названо «безцінним каменем, блискуючи як світильник між перлинами, як сонце між зорями, в короні на голові» Східної Православної Церкви.\nДеякі історики (Уманець) спостерігають князя Острозького, як людину великої культури, початково стриманого в релігійних справах, раціонально мислячого магната. Цим пояснюючи факт, що його два сини, Олександер та Януш, були послані в католицькі школи і стали католиками. Дочка Катерина вийшла заміж за протестанта Христофора Радзивилла. Дочка Єлизавета — за католика Кишку.\nБільшість істориків бачить в ньому відважного мудрого противника унії. Однак існує і критика. Студинський вважає князя людиною слабкої волі, схильною перейти на католицизм. Куліш називає Острозького винуватцем у явищі зливання русько-литовської культури з польською. Острозький, мовляв, пасивно ставиться до Люблинської унії. Він, на його думку, безпорадний відносно козаків і, водночас, ліберальний, бо приймав всіх — православних, католиків та протестантів. За Кулішем, Острозький нічого для Православ’я не зробив.\nОстрог, осідок князя, був першим серед головних осередків думки Православної Церкви. Діяла школа, в якій навчали визначні викладачі, а пізніше серед них патріарх Константинополя, Кирило Лукаріс, випускник і студент багатьох вищих шкіл Західної Європи (особливо довго навчався в Англії).\nСаме в Острозі видано друком всю Біблію церковно-слов’янською мовою, яка, після внесення поправок у XVII, XVIII і XIX ст., є досі літургійним текстом Святого Письма в Православній Церкві.\nЖиттєвий шлях князя до 1595 року позначений його велкою відкритістю. Син Януш, стаючи вже у 1579 році католиком, не зустрівся з батьківським супротивом князя, а молодшій, Константин, влітку 1583 році зробив те ж саме.\nЄ пора, коли Костянтин Острозький думає про ідеалізовані плани єдності Церкви, до школи запрошує вчителів і католицьких, і православних. Водночас його свідомість приналежності до Православної Церкви є міцною та афірмованою, що нуній Алберто Бологнетті в 1583 році записав: «Не можна навіть мислити про те, щоб привести його на лоно римської Церкви». Алберто Бологнетті не відмовився однак від спроби здобути князя для унії. Мріяв надією, що за Острозьким пішла б уся Русь.\nМожна приймати вірогідним те, що Острозький знав добре ситуацію Православної Церкви не тільки в Польсько-Литовській державі. Вів кореспонденцію з патріархами зі Сходу. Стремів до покращання становища Православної Церкви в Польщі та на Сході. Можливість реального виправлення ситуації, також політичної, добачав у союзі з Римом. Ведений опінією писав до Риму звернення прислатии йому, вивчених у руській колегії в Римі, священиків. Острозький хотів єдності, яку розумів широко, як єдність старожитніх східних патріархів і Православної Церкви в Польщі й Литві та цілої Західної Церкви. Чинив навіть заходи переконати зацікавлені кола в щирості своїх інтенцій. Обіцяв пропонувати константинопольському патріархові прийняти новий календар. В зв’язку з цим хотів послати до Риму довірених осіб, з’ясувати різниці розділення двох Церкв, і довести їх до об’єднання.\nВірогідно, що щирі та, наївні, поєднані з широкою відкритісю князеві плани, стали поводом для згадки нунцієві Антонієві Поссевіну (1584 p.), що в короткий час, який відділяв князя від хвилини переходу на католицизм.\nПісля 1583 року настає кількарічна перерва в діяльності князя. Це є в його житті загадковим періодом, по-різному пробують його пояснити. Окремі історики говорять про специфіку суспільного та політичного життя після смерті короля Стефана Баторія. Можливо, сталися якісь поважні ускладнення в княжому родинному житті. Фактом є те, що навіть приїзд константинопольського патріарха Єремії II не вирвав Костянтина Острозького з його мовчання. Князь не линув до зустрічі з патріархом, якого з радістю приймали в Польщі.\nНе забуваймо і того, що Острозький був, після короля, не тільки одним з найбільших землевласників, але й особою з найбільшими політичними впливами в Речі Посполитій. Свідчить те, що після смерті Стефана Баторія (+ 1587), Ораціо Спаноккі, секретар папського нунція Альберто Бологнетті, склав меморандум зі списком можливих кандидатів на польський трон . Серед них називає і князя Константина Констянтиновича Острозького. На думку Спаноккі, цей руський магнат « вважався, по-перше, найзаможнішим і найвпливовішим паном в цілому королівстві, по-друге, його повсюду вважають людиною розумною, щирою, відкритою, щедрою та доброю найвищою мірою. Однак дві інші речі стоятимуть йому на перешкоді; одна те, що він русин і тому, гадати можна, не дуже-то хотітимуть його поляки, рівною мірою як і литовці, що також стремітимуть до до трону; друга те, що він сповідує грецьку віру та є герштом (ватажком) схизматиків, хоч, правда, кілька років тому він виявив охоту полишити схизму, але водночас остатися у грецькому віросповіданні, про що писав папі Григорієві ХНІ, просячи його, прислати значну кількість священиків для семінарії, яку почав засновувати у своїх маєтках, що вдало довершив, чого могли б побоюватися латинські католики, маючи на увазі те, чи не схотів би він увести до сенату грецьких архимандритів для поширення цього віросповідання по всьому королістві, як тепер на Литві та Русі»\nПоклав край з мовчанкою в 1593 році, тоді й написав листа до Адама Іпатія Потія, в якому представив свій проект єдності Церкви. Згадуючи, що Костянтин Острозький в свій час підтримував старання Іпатія Потія про володимирський кафедральний престол. Мабуть, що в цю пору Костянтин Острозький довідався про ведені від січня 1590 року таємні наради єпископів, керували якими Кирило Терлецький та Іпатій Потій. Князь почував себе відповідальним за дії обох єпископів, адже свого часу він був їхнім протектором.\nПід впливом князя наприкінці червня 1593 року запланували скликати черговий собор. Тому 21 травня 1593 року князь написав листа, в якому дуже обширно охарактеризував ситуацію Православної Церкви та представив план єдності Церкви. Пише в листі, що йому бачиться про виправлення відносин в Церкві. Турбота про це — зміст його життя. Признається, що на цьому полі не осягнув великого успіху. Тому після лікування збирається їхати до Італії, де міг би вести розмови в справі згоди та об’єднання. Духовні повинні осягнути на соборі згоду та обминути внутрішню боротьбу в Церкві. Пропонує, щоб Іпатій Потій дійшов до порозуміння з митрополитом та іншими єпископами, і після отримання дозволу короля, поїхвав до Москви і там вів розмови про працю над єдністю розірваної Церкви. Уже віднині, на соборі в Бересті, єпископи повинні виправити відносини в Церкві.\nВ листі Острозький нарікає на занепад релігійності, нестачу порядку під час Богослужінь. Пише про численні випадки відступництва від віри. «…А затим наступило знищення і уменшення хвали Божої в церкві Його, наступив голод слухання слова Божого, насупило відступлення від віри і закону». Засуджує занедбання духовенством обов’язків.\nКоли йдеться про модель єдності Церкви, то князь уважає річчю необхідною:\n1.збереження східної літургії;\n2.охорону власності Православної Церкви;\n3.після осягнення єдності не вільно приймати православних до латинської Церкви;\n4.православні духовні мають отримати ті ж самі права, що римо-католицькі, єпископи повинні займати місця у сеймиках і сенаті (здається, що Острозький приймав можливість того, що не всі єпископи можуть отримати місця в сенаті);\n5.необхідною річчю є отримання згоди патріархів;\n6.до Москви доцільно послати послів (найкраще Іпатія Потія), натомість на Волощину — Гедеона Балабана (єпископа Львівського);\n7.годиться виправити «декотрі речі у Православній Церкві» (значення цього вислову досить неясне);\n8.необхідно пильно старатися про школи (Жигмонт НІ зволікав з визнанням існування православної школи у Вільнюсі). Накреслений Костянтином Острозьким проект єдності Церкви є, дуже широким. Князь хоче єдності Церкви, а не унії в розумінні підпорядкування частини Православної Церкви римській Церкві. Ні словом не мовиться про безкритичне прийняття римської доктрини. Йдеться йому про єдність рівних один одному партнерів. Церковна єдність мала б свої наслідки у житті політичному ( місця в сенаті) та економічному (забезпечення охорони маєтків Православної Церкви). Підкреслюючи те, що князь вважав, що справа єдності Церкви є справою виключно людей духовних. Правдоподібно за цією думкою приховувалася пересторога перед втяганням державних чинників у справи релігійного життя.\nВ проекті Констянтина Острозького не говориться, як стверджують деякі дослідники, про Київську митрополію, як Церкву помісну. Говорячи про унійне церковне питання, Острозький не трактує його в масштабі Рим і Православна Церква в Польсько-Литовській державі, але каже, що це діло всієї Вселенської Церкви. Немає також мови про примат папи у Вселенській Христовій Церкві. Отож розумів він унію, як акт відновлення давньої єдності Христової Церкви в першому тисячолітті. Такий, цілком православний, погляд князя Острозького на унійне питання не підходив ні Римові, ні Польсьській державній владі, ані апостатам Київської митрополлії, які поспішали провести сепаратну унію з Римом.\nДії собору в 1593 році в Бересті досі нам невідомі. Пора вже відповісти на питання, чи Потій повідомив інших єпископів про листа Острозького. Є підстави для роздуму, що в листопаді 1593 року Потій був в Острозького та розмовляв з ним. Можна однак допустити й думку, що Іпатій Потій свідомо обманював князя. Посереднім свідченням цього є лист до князя Христофора Радзивилла з 1593 року.\nУ 1593-1597 роках князь розгорнув активну церковну діяльність. Включився в усі найвагоміші справи. Вводив злагоду в конфлікт Львівського братства з єпископом Гедеоном Балабаном. Домігся успіху. Вів кореспонденцію з усіма єпископами.\nВ 1594 році Острозький видно зрозумів, що єпископи Кирило Терлецький та Іпатій Потій, а також митрополит Михайло Рогоза його обманюють. Не зважаючи на запевнення митрополита про тривання в вірі, Острозький явно не вірить йому. Слід зауважити, що князь осягнув значущий успіх в заходах відносно становища єпископа Львівського Гедеона Балабана. Здається, що на початку 1595 року Острозький був впевнений, що Балабан буде проти унії.\nПід 1594 роком натрапляємо на загадку. Нунцій Джерманіко Маласпина в одному з листів подає думку, нібито, князевого сина Януша, про те, що його батько Костянтин запросив до Польщі католицький патріарх Венеції. Можливо, маємо діло з елементом з-посеред раніших планів діяльності Острозького.\nКонспіративна діяльність владик Іпатія Потія та Кирила Терлецького принесла в міжчасі плоди. Вже 18 травня 1592 року Жигмонт III склав листа, в якому прирік обом єпископам оборону перед евентуальними, спрямованими проти них діями. Немає певності, що лист був оприлюднений. Правдоподібно був призначений до відома лише зацікавлених. Жевріло побоювання реакції Острозького.\nБеручи до уваги глибоко заавансовану діяльність ініціаторів унії, в поїздці до Риму обох єпископів, Острозький вирішив провести ряд акцій з метою підготовлення оборони. Серед них назвімо три головні елементи:\n1.обіжний лист від 24 червня 1595 року;\n2.вимога скликати собор;\n3.пошуки союзу з протестантами.\nВимога скликати собор, єпископами була ігнорована, а король просто заборонив скликати собор.\nЗате обіжний лист викликав величезний вплив. Його успіх може бути трактованим також як наслідок протестантського синоду в Тору в 1595 році.\nВ листі Костянтин Острозький пише, що в дитинстві його виховали в правдивій вірі, в якій за Божою підмогою перебуває та сподівається бути в ній непорушно до кінця життя. «Я був навчений і переконаний Божою благодаттю, що окрім єдиної правдивої віри, засіяної в Єрусалимі, немає іншої правдивої віри. Тепер однак почерез хитрі інтриги диявола… наші фальшиві пастирі, митрополит з єпископами перемінилися у вовків. Відступили від єдиної правдивої віри, святої Східної Церкви, від кафоличних пастирів та вчителів.., поєдналися з західними, внутрішнього вовка прикрили шкурою лицемірства.., погодилися між собою мов Юда, який угодився з жидами, щоб продати Христа та відірвати боголюбних християн без їхнього відома та разом з собою утопити в погубі».\n«Однак Бог, продовжує князь, не дарує їхнім хитрим замислам, якщо лише постараєтеся тривати у християнській любові та смиренності. Йдеться бо не про проминаюче майно і тлінне багатство, але про життя вічне, про несмертну душу, за яку нічого дорожчого немає. Багатьох уважає мене провідником православ’я, — пише князь,-хоч я сам «не вважаю себе більшим, але рівним кожному, хто триває у правдивій вірі. Тому побоюючись, щоб не виявитися винуватцем перед Богом і перед вами, та вірогідно довідавшись про цих відступників і явних зрадників Христової Церкви, повідомляю про них вас усіх, як улюблених моїх братів у Христі. І хочу разом з вами станути проти ворогів нашого спасіння, щоб з Божою допомогою і почерез ваші сповнені ревності старання, вони самі попали в сіті, що їх потайки нам підготовили.\n…Не може бути нічого більш осоромливого і безправного. Шестеро чи семеро людей з лихими звичаями, по-злодійському погодилося відректися пастирів своїх, святоиобожних патріархів, якими були настановлені. Насмілюються владно, самовільно, відірвати нас правовірних… і кинути разом із собою на згибу. Який нам з них пожиток. Замість бути світлістю світу, стали темрявою та згіршенням для всіх. Якщо непорушними є права татар, жидів, вірмен та інших у нашій державі, то чи не тим паче наші, правдивих християн…\nТакож я, що до цієї пори протягом усього мого життя працею і майном служив непорочному праву святої Східної Церкви, буду стояти разом з вами поки сил мені вистачить» .\nЛист князя Острозького викликав велику і голосну реакцію православного населення, понісся широким відгомоном народу. Під впливом цієї реакції єпископ Гедеон Балабан 1 липня 1595 року склав у городських книгах Володимира запис про зловжиття його бланків ініціаторами унії.\nІпатій Потій навідався до князя з візитом в Люблині. Просив про перейняття князем ініціативи. Острозхький вказав на необхідність скликання собору. Однак король на собор не дав згоди. Послав до князя Острозького, митрополита та старостів кордонних замків листи з забороною впускати до Польщі духовних осіб з Греції.\nІншим почином князя Острозького була участь представників православної спільноти на протестантському синоді в Торуні у 1595 році. Дії Острозького на синоді принесли успіх. Протестанти та православні обіцяли одні одним взаємну допомогу, між іншим в стараннях за позбавлення урядів та маєтків ініціаторів унії. Ефект був настільки серйозним, що противники розпустили вістку про те, що нібито князь пообіцяв вирядити 20 тисяч воїнів на боротьбу з католиками. Сина Януша король зобовзав передати батькові відомість про гнів короля. Литовський канцлер Лев Сопіга виявив своє обурення торунськими рішеннями і написав князеві листа з пересторогою про консеквенції. В звинуваченнях проти Острозького міститься також звинувачення князя у підтримці повстання Наливайка. Була це широко поведена наклепницька кампанія. її організатори намагалися помовчати навіть той факт, що повстання Наливайка було втихомирене головно завдяки діям Острозького. Безперечним фактом є те, що Костянтин Острозький ні в 1595 році, ні пізніше не підняв бунту проти королівської влади. Беріг надію, що право захистить не тільки його, але й Православну Церкву. В цьому відношенні дуже помилився.\nДо успіхів князя в боротьбі з унією можемо зарахувати факт скликання в Бересті собору з участю двох єпископів, котрі лишились вірними своїй прадідній Церкві, з участю представників східніг патріархатів в Константинополі та Олександрії, а також численних представників духовенства, шляхти і братств. Кількість православних (більше 600 чоловік) вагомо вплинула на учасників уніатського собору. Про це писав відомий полеміст з православ’ям єзуїт Пьотр Скарга. Це завдяки Костянтинові Острозькому дії уніатського собору були, з точки бачення канонічного права, неважливими.\nПоразкою князя треба визнати хід процесу делегата Константинопольського патріархату Никифора та його таємничу смерть в замку в Мальборку. Мало явних користей принесла Православній Церкві акція на сеймиках перед сеймом 1597 року та сам хід сейму. Але не можливо не помітити факт, що обрана Острозьким стратегія захисту прав Православної Церкви правовим шляхом виявилася, придатною в пізнішому періоді, наприклад, під час елекції Владислава IV. Те, що успіхи на цьому полі виявлялися вельми нетривкими, а рішення королів мінялися швидше ніж приймалися, є свідченням успіхів ватиканської дипломатії та слабкості державного організму Першої Речі Посполитої. Це й саме довело до її занепаду. Однак вже перед лицем розподілу Чотирилітній Сейм, після довгих і повних драматичних хвилин праць, визнав de iure існування Православної Церкви в Польсько-Литовській державі та, між іншим, установив право Православної Церкви на посідання чотирьох єпархій. З цією традицією встановлено зв’язок в двадцяті роки минулого сторіччя. Прихований в цьому успіх князя Костянтина Острозького, якого можливо зараховувати до великих і трагічних героїв нашої історії.\n13 лютого 1608 року відійшов в потойбіччя відданий оборонець праворславної віри князь Костянтин Острозький. Мелетій Смотрицький в своєму треносі від імені Церкви писав: «О єпископи, єпископи! Чи вам не досить цієї неоціненної втрати, яку я поношу за вашим недбальством, — таку величезну втрату в золоті і в сріблі, в перлах і камінні дорогім, в яких я пишалась, як найславніша королева?.. Де тепер той безцінний камінь-карбункул, блискучий як світилшьник, що я носила в короні своїй міжперлами, як мале сонце між зорями, — де дім князів Острозьких, що світив над усі блиском світлості своєї віри ?».


Шкільні бібліотеки Херсона: Міжобласний проект "School BookCrossing"\nПоложення про проведення Регіонального проекту «School Book Crossing».\nПлан реалізації Проекту в м. Херсоні.\nГрупа в соціальній мережі для розміщення матеріалів Проекту: https://vk.com/mfknukim_bookcross.\nЧИТАЮЧА МОЛОДЬ – МАЙБУТНЄ НАЦІЇ!\nСтратегічним ресурсом побудови сучасного суспільства є інтелектуальний розвиток людини. В цих умовах невід’ємною частиною збереження соціального статусу особистості є феномен читання, як засіб комунікаційно-пізнавальної діяльності та формування суспільної свідомості сучасної молоді.\nНа жаль, у сьогоднішньому світі ми спостерігаємо глобальне зниження інтересу до читання літератури, особливо серед молодого покоління. Це пов’язане з бурхливим розвитком комп’ютерних технологій, зростанням впливу інтернет-культури на різні сфери життя. Подібна ситуація склалася також і в нашій країні, що викликає занепокоєння свідомих українських громадян.\nФлагманом відродження культури читання виступають бібліотеки, виконуючи особливу місію – промоцію книги, формування стійкої мотивації до читання серед молоді. Адже сучасна бібліотека – це інформаційний центр, загальною характеристикою якого є: інноваційні можливості, висококваліфіковані фахівці, сучасні методики і технології.\nУсвідомлюючи проблему, бібліотечна спільнота не може залишатись осторонь і, застосовуючи ефективні засоби, реалізує актуальні стратегії та програми (регіональні, міські, районні) з підтримки та розвитку читання. Актуальною, важливою і необхідною є проектна діяльність бібліотек Херсонщини та Миколаївщини, що мають позитивний досвід роботи в реалізації вищезгаданої стратегії.\nНа початку 2016 року Миколаївською філією Київського національного університету культури і мистецтв у партнерстві з Комунальним закладом «Херсонська обласна бібліотека для дітей ім. Дніпрової Чайки» Херсонської обласної ради та Науково-педагогічною бібліотекою м. Миколаєва започатковано Регіональний проект «School - BookCrossing», що проходить на території Херсонської області за підтримки управління освіти Херсонської міської ради. Учасниками проекту є бібліотеки загальноосвітніх навчальних закладів Півдня України. До участі в проекті запрошено учнів старших класів загальноосвітніх навчальних закладів Півдня України. Детально з проектом можна ознайомитися на сайті Миколаївської філії Київського національного університету культури і мистецтв за посиланням – http://mfknukim.mk.ua, у колективному блозі «Шкільні бібліотеки Херсона» - http://ks-school-libraries.blogspot.com/ .\nЗ метою популяризації власної книги або книги, прочитаної в School Book Crossing, яка найбільше сподобалася, учасники створюють власні відео (відгуки, реклами, рекомендації), фотоколажі, тексти-відгуки, які розміщують у групі в соціальній мережі (https://vk.com/mfknukim_bookcross).\nРеалізація Проекту передбачається у декілька етапів:\nІ етап (січень 2016 року) – реєстрація учасників проекту в групі у соцмережі.\nІІ етап (з 15 лютого 2016 року по 01 квітня 2016 року) – робота в бібліотеках загальноосвітніх навчальних закладів зі створення та діяльності Book Crossing.\nІІІ етап (з 01 квітня 2016 р. по 10 квітня 2016 р.) – робота конкурсного журі, визначення переможців серед дітей-учасників та шкільних бібліотекарів-координаторів.\nПідведення підсумків проекту відбудеться 14 квітня 2016 р. у м.Херсоні на базі Херсонської обласної бібліотеки для дітей ім. Дніпрової Чайки та 15 квітня у м.Миколаєві.\nВикладачами та студентами Миколаївської філії Київського національного університету культури і мистецтв також започатковано креативний проект «Селфі з книгою» (https://vk.com/public104401804), до якого активно долучається студентська молодь Південного регіону України, демонструючи свої фото і пропагуючи читання.\nПідтримуючи такі ініціативи, ми зможемо урізноманітнити читання шкільної молоді, надаючи можливість поділитися враженнями від прочитаного; позиціонувати читання як модно і корисно проведений час; створити позитивний імідж бібліотеки як центру читацької освіти.\nЗапрошуємо до участі у даних проектах усіх бажаючих та небайдужих! Будьмо читаючою нацією!\nдекан факультету менеджменту і бізнесу\nМиколаївської філії КНУКіМ


Як правильно обирати та обслуговувати гідромолот, щоб продовжити термін експлуатації інструмента на 30%? – Блог по будівельній та дорожньо-будівельній спецтехніці\nBlogHome Будівельна спецтехніка Як правильно обирати та обслуговувати гідромолот, щоб продовжити термін експлуатації інструмента на 30%?\nГідромолот – обладнання, довговічність та продуктивність якого прямо залежить від правильного використання та технічного обслуговування. Неправильна експлуатація може призвести до поломки не лише інструмента, але й екскаватора. Дізнайтеся більше про те, як використовувати обладнання з максимальною ефективністю:\nПравильний підбір інструмента\nЕфективна експлуатація обладнання можлива лише за умови використання інструмента, який правильно підібрано під потреби вашого підприємства. Часто вважається, що чим гостріше – тим краще. Але це не так. У деяких випадках використання тупої піки дозволить отримати набагато більший ефект, ніж робота гострим зубилом.\nПри виборі інструмента слід звернути увагу на такі критерії:\nІснує декілька способів визначити правильну корисну вагу, якими зазвичай користуються механіки. Але для полегшення розрахунків достатньо запам’ятати: гідромолот не повинен перевищувати 10% від ваги машини.\nВитрата гідравлічної рідини\nЦей параметр повинен відповідати продуктивності насосного агрегату екскаватора.\nРобочий тиск гидромолота\nТиск насосного агрегату базової машини і робочий тиск гидромолота повинні бути однаковими. Якщо тиск насосного агрегату екскаватора більше на 10%, то на напірній лінії гідромолота повинен бути запобіжний клапан, який регулює тиск до робочої величини.\nВизначається силою удару, помноженою на частоту ударів. Дані показники складно визначити в реальних робочих умовах, тому багато виробників і продавці завищують ці дані. При виборі гідромолота краще орієнтуватися на масу молота і діаметр піки.\nЧим менша кількість деталей, ущільнень, різьбових з’єднань, консольних виступів на зовнішній стороні, тим надійніше молот.\nПростота обслуговування і ремонтопридатність\nЧим простіше підібратися до місць змащення, підключення шлангів, заміни робочого інструменту, тим зручніше його обслуговувати. Краще обирати моделі з автоматичним змащенням.\nРемонтопридатність гідромолота залежить від можливості заміни втулок, діафрагми акумулятора і гідророзподільника без повного розбирання молота.\nЗовнішній шум і вібрація гідромолота\nШум від роботи молота зменшується, якщо ударний механізм знаходиться в закритому кожусі, а між ударним механізмом і корпусом встановлені поліуретанові вставки, які не передають вібрацію на корпус молота. Це захищає від вібрації з’єднання рукояті і стріли, зменшуючи знос втулок і пальців з’єднання.\nБазове технічне обслуговування\nТехнічне обслуговування необхідно здійснювати згідно з Інструкцією з експлуатації та технічного обслуговування. Перед тим, як працювати з новим гідромолотом, оператор зобов’язаний ознайомитися з Інструкцією. Для більшості моделей рекомендована наступна періодичність обслуговування:\nЩоденно (або через кожні 2 мото-години):\nОглянути шланги і наконечник інструменту\nЩотижня (або через кожні 50 мото-годин):\nЗняти інструмент і порівняти знос інструменту і втулки з гранично допустимими значеннями в керівництві по експлуатації та технічному обслуговуванню.\nПовернути або замінити нижню втулку при необхідності\nЩомісяця (або через кожні 100 мото-годин):\nОглянути верхній і бічні буфери на відсутність надмірного зносу або тріщин\nПеревірити стан усіх зношуваних деталей і шлангів\nЩороку (через кожні 1000 мото-годин або один раз на рік):\nМолот повинен бути повністю розібраний і всі деталі перевірені\nНеобхідно встановити нові ущільнювачі та мембрани\nПравильне змащення дозволяє продовжити термін експлуатації піки та втулок. Тому через кожні 2 години, і частіше при тяжких умовах експлуатації гідромолот необхідно змащувати. При цьому слід використовувати рекомендовану виробником мастильну пасту:\nДля змащення вручну молот повинен перебувати у вертикальному положенні при направленому вниз зусиллі на інструменті. Для автомастила необхідно заміняти касету після червоніння поршня в оглядовому вікні насоса.\nВикористання даних, що генеруються обладнанням, допомагає підтримувати найкращий стан обладнання, запобігати не запланованим простоям і…\nУмови зберігання пального на вашому підприємстві: на що варто звернути увагу?\nПід словами “неякісне пальне” зазвичай мають на увазі, що в рідині підвищена кількість металовмісних частин,…\nДо вибору екскаваторів, бульдозерів, навантажувачів та іншої спецтехніки майбутні власники часто ставляться не зовсім раціонально,…


Як познайомитись з вчиною в онлайн чаті\nдодому Як познайомитись з вчиною в онлайн чаті\nНе всі знають, як підібрати сором’язливу дівчину . Насправді розглядати цей стиль не має особливого сенсу. Що ж, взяти на руки сором’язливу дівчину майже нічим не відрізняється від того, щоб підібрати будь-яку іншу дівчину. Звичайно, є нюанси, які слід враховувати при виборі способів отримання автомобіля, але основні принципи, яким ми повинні керуватися, такі ж, як і завжди. Хочемо порекомендувати познайомитися з дівчиною в чат рулетка 2020 , тут всі шанси зустріти милу дівчину .\nЯк підібрати сором’язливу дівчину так, щоб вона відповідала її характеру\nНа що потрібно звертати увагу, коли ви перестаєте замислюватися про те, як змусити сором’язливу дівчину діяти? Що ж, сором’язлива дівчина проявляє менше ентузіазму, навіть незважаючи на її живий інтерес до спокусника. Так що перше правило пікапа – не надто турбуватися про те, щоб не помітити скажений інтерес з її боку. Під час пікапа сором’язлива дівчина зазвичай виглядає пасивною.\nЯк правило, через сором’язливості вона мало говорить, а реакція здається приглушеною. Сором’язливі дівчата бояться проявляти прихильність, їм ніяково, коли ми проявляємо до неї інтерес, і процес підбору персоналу виглядає як мука. Ознаки інтересу, яких ми чекаємо, незначні, тому спокусника може здатися, що він навіть на дюйм не йде в напрямку вдалого пікапа. Які методи використовувати при отриманні?\nЯк завжди. Однак варто пам’ятати, що дуже прямі методи, засновані на винятковій впевненості, можуть виявитися занадто прямими. Тут потрібно постаратися, щоб бути досить тонким. Сором’язливим дівчатам властива велика чуйність, тому підходити до них потрібно як до дуже ніжним і сором’язливим створінням. Це очевидне перефарбування, але краще піти в одну сторону, ніж в іншу.\nТак що пікап потрібно замаскувати, все інше залишилося колишнім. Ми повинні заявити про себе, полюбити і справити хороше враження. Все скромно і тонко. Тому ми забуваємо про перевірених репліках і сексуальних натяків і намагаємося справити враження милого, скромного хлопця, передаючи м’які компліменти під час невинної бесіди, яка допоможе нам подолати її сором’язливість і вселити в нас довіру.


За інформацією на 12:20, розміщеною в сервісі МІНЯЙЛО ЗАЯВКИ , видно, що сумарний обсяг заявок «Куплю USD » менший, ніж «Продам» (35,195 млн грн і 51,776 млн грн відповідно).\nКількість актуальних пропозицій «Продам» більша, ніж «Куплю» (53 і 30), максимальний курс продажу долара 31,00 UAH /USD. Найчастіше зустрічаються пропозиції щодо продажу з курсом 26,96−26,97 гривень за долар.\nНаразі в сервісі присутні 83 активні заявки по долару на суму 86,971 млн грн.\n27,9300 — 150 000 27,0300 — 77 777 26,9800 — 57 775 26,9700 — 25 000 26,9700 — 45 555 26,9600 — 20 000 26,9600 — 23 000\n26,9800 — 30 000 26,9800 — 10 000 26,9800 — 10 000 26,9900 — 50 000 26,9900 — 57 775 26,9900 — 40 000 26,9900 — 120 000\nСередньозважений курс долара «Продам» — 27,0035 грн.\nСередньозважений курс долара «Куплю» — 27,0464 грн.\nПостачання складаних смартфонів до 2023 року зростуть у десять разів. Samsung тестуватиме на своїх смартфонах цифрову валюту. Nissan Leaf подешевшав і став найдоступнішим електромобілем у США. Microsoft припиняє безкоштовне тестування Windows 365. З'явилися навушники, що дозволяють приймати дзвінки кивком голови.


Маркіян Камиш: "Чорнобильські автохтони захищають Зону від хіпстерів" - BBC News Україна\nImage caption Письменник Маркіян Камиш на гігантській антені загоризонтної радіолокаційної станції "Дуга" (об'єкт "Чорнобиль-2") у Зоні відчуження\nМаркіян Камиш - один з найвідоміших українських "сталкерів" Чорнобильської зони відчуження.\n"Почалося все з того, що я захотів сходити туди раз або два, щоб набрати матеріалу для книжки. І ось уже минуло п'ять років у ритмі, коли я або йду в Зону, або прийшов із Зони, або готуюся до наступної прогулянки в Зону", - розповідав він ВВС Україна минулого року.\nКниги Маркіяна Камиша - "Оформляндія або прогулянка в Зону" та "Київ-86" - справді наповнені яскравими описами спустошення та занепаду решток інфраструктури в Зоні.\nЦі твори також описують емоції та враження людей, які з тих чи інших причин опинилися у покинутій людством місцевості, та проекції їхніх думок "звідти" на "нормальний світ".\nУ новій повісті "Чормет", що увійшла до довгого списку Книги року BBC-2017, Маркіян Камиш переносить читача у прикордоння Зони. До людей, які живуть з того, що збирають залишки металобрухту в околицях Прип'яті, Чорнобиля, Поліського та сотень покинутих сіл зони відчуження.\nВ інтерв'ю ВВС Україна автор розповів про те, як у книзі співвідносяться вимисел та сучасні українські реалії.\nКопирайт изображения Claude Gassian / Flammarion\nImage caption Маркіян Камиш: "Було би цікаво почитати всеохопний роман про Зону. З усіма цими історіями про оптимізм "мирного атому", шоком від аварії та евакуації, відчаєм дев'яностих та карнавальним сумбуром сучасності"\nВВС Україна: Як народилася ідея написати саме про збирачів "чорного металу" з Зони?\nМаркіян Камиш: Такої історії в українській літературі просто не було.\nІ справа навіть не в Зоні: останні років тридцять абсурдні ситуації зі здаванням "на метал" всього на світі - всенародний мем. Такий, що на каналізаційних люках відливають штамп-надпис: "Крадіжка люка карається за законом".\nЦе - невід'ємна та колоритна частина української реальності. Із виходом повісті "Чормет" така історія в українській літературі з'явилася.\nВВС Україна: У якому жанрі ви задумували повість: реалізм, трагікомедія, антиутопія? Чи не стала вона надто "чорнушною" - фактично без жодного позитивного героя у традиційному розумінні?\nМ.К.: Я не мислив категоріями жанрів, а передусім намагався створити яскраву та правдоподібну історію.\nАвтохтони в глибині душі відчувають "необъяснимую прелесть" щодо Зони, і таким чином обороняють її від хіпстерів, бо підсвідомо розуміють: з кожним таким візитером, з кожним фото у них крадуть найцінніше - їхній колорит\nХтось називає "Чормет" пост-антиутопією, хтось - реалізмом, а хтось - трагікомедією. Навіть епосом брухту називали.\nЦя книга - шматок сьогодення, вирізаний та покладений перед читачем на тарілку у формі повісті.\n"Чорнушна"? Вибачте, це реалії життя, з якими так чи інакше стикається більшість населення України у селах та малих містах.\nА з приводу позитивних чи негативних персонажів, то особисто мені було би нудно створювати когось однозначно позитивного або однозначно негативного. В житті таке рідко буває, хіба у супергеройських коміксах.\nВВС Україна: Чи є реальні прототипи у описаних в книзі героїв?\nМ.К.: "Чормет" - вигадана історія, точно так само, як і всі її персонажі вигадані.\nІ, що дуже важливо, у рецензії від ВВС Україна мені було дуже приємно прочитати, що моя повість та її персонажі схожі на реаліті-шоу. Значить, у мою історію та світ повірили.\nЗвісно, вона могла трапитися у прикордонні Зони. Якісь окремі елементи та імена реальні, але про прототипи не йдеться.\nЗвичайно, я зустрічався з чорнобильськими "металістами" багато разів: на станції Янів біля Прип'яті, в Чорнобилі, навіть у Києві (вони іноді ріжуть на Подолі кораблі). Я контактую з ними в Зоні багато років.\nЗрештою, у мене є друг, який рік попрацював у прийомці металу, так що матеріалу було більше ніж достатньо.\nУ чорнових версіях текст був вдвічі довший.\nВВС Україна: Єдиний "сталкер" у повісті постає в не надто позитивному світлі (на відміну від "Києва-86" і "Оформляндії"). Чому? Як взагалі складаються стосунки між "сталкерами" та жителями "прикордоння" Зони?\nМ.К.: Сцена з побиттям "металістами" того хлопчика ілюструє класичне ставлення провінційних автохтонів до прибульців. Багато в якому селі нині можна отримати в обличчя тільки за те, що виглядаєш, як міський житель.\nЯк і ця, більшість ситуацій у книжці ілюструють життя провінційної України, а не тільки прикордоння Зони.\nЩодо чорнобильської специфіки, то автохтони в глибині душі відчувають "необъяснимую прелесть" щодо Зони, і таким чином обороняють її від хіпстерів, бо підсвідомо розуміють: з кожним таким візитером, з кожним фото у них крадуть найцінніше - їхній колорит.\nВВС Україна: У "Чорметі", як і в "Оформляндії", описано багато протиправних дій - від незаконного проникнення в Зону до мародерства. Чи не зверталися до вас правоохоронці через випадки, які ми зустрічаємо в повістях? Як вони взагалі реагують на те, що ви описуєте?\nМ.К.: Звісно, я уникаю розмов з ними про конкретні імена та події. Це принцип.\nАле мені дуже приємно отримувати позитивні відгуки від інсайдерів Зони та її працівників. Приємно, що серед читачів не лише поціновувачі літератури, а й люди, далекі від сучасної української літератури.\nЦе підказує мені, що я на правильному шляху.\nКопирайт изображения Маркіян Камиш\nImage caption Нова книга вже побувала у Зоні\nВВС Україна: Наскільки змінилася Зона за останній час (побудова Конфайнменту, створення біосферного заповідника)? Чи може так статися, що описані у "Чорметі" події не будуть можливими у реальному житті в жодному вигляді?\nМ.К.: Вони будуть можливими так само довго, скільки будуть можливими такі історії в Україні.\nЗона та навколозоння - чудова ілюстрація України в мініатюрі: з її колоритом та корупцією, з пострадянськими симптомами, до подолання яких нам ще дуже далеко.\nСподіваюся, колись таки ця історія буде здаватися нісенітницею, та поки можу тільки насолоджуватися фронтирними колоритами сучасності.\nВВС Україна: Чи вистачає ще тем для творів у Зоні, чи все ж і цей ресурс вичерпний?\nМ.К.: Я не сприймаю Зону як ресурс, і окремі її теми мене вже навряд чи зможуть зацікавити, бо вважаю, що тема металу була найяскравішою, але наразі вона вичерпана.\nБуло би цікаво почитати всеохопний роман про Зону. З усіма цими історіями про оптимізм "мирного атому", шоком від аварії та евакуації, відчаєм дев'яностих та карнавальним сумбуром сучасності.\nВ одному зі своїх інтерв'ю Ліна Костенко казала, що працює над романом про Зону, але це було вже давно, хоча я досі його чекаю.\nЯкщо такий роман не створить вона, хтозна, може його напишу я?


Для чого потрібні напульсники? - Мода 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ Мода 2017 ⇒ Для чого потрібні напульсники?\nЦей модний і стильний аксесуар, який ми звикли бачити на руках у спортсменів, користується також неймовірною популярністю у молоді. Представники різних субкультур носять на зап’ясті напульсник, підкреслюють свою приналежність до певної групи і висловлюють власне «я». Про те, якими бувають жіночі напульсники і для чого вони потрібні, ми розповімо далі.\nУ спортивному середовищі напульсник часто можна зустріти у тенісистів, баскетболістів і гімнастів. Розглянемо кожен випадок окремо:\nОсновне і первісне призначення цього аксесуара полягає в тому, щоб не дати крапельками поту потрапити в очі. Це не тільки може відвернути спортсмена, але і спричинить за собою серйозні травми.\nНапульсник допомагає зберегти температуру зап’ястя, що дуже важливо для професій, в яких потрібно здійснювати довго одноманітні рухи рукою (теніс, баскетбол).\nУ повсякденному житті ми часто стикаємося з цією річчю, однак тут вона виконує зовсім іншу функцію. Металісти, панки, готи і представники емо, надягаючи напульсник, проявляють себе і висловлюють свою індивідуальність. За допомогою цього, на перший погляд, непомітного аксесуара, можна створити яскравий і неповторний образ, наявність якого дуже важливо для представників субкультурних рухів.\nЗалежно від того, з якою метою купується напульсник, розрізняють кілька видів:\nШкіряні спортивні напульсники. Такий аксесуар призначений для підняття важкої ваги і фіксації зап’ястя після отримання травми, тим самим сприяючи якнайшвидшому відновленню кисті. Його рекомендується використовувати під час занять боротьбою і на тренуваннях в спортзалі. Матеріал відмінно пропускає повітря, дозволяючи шкірі дихати, тому такий напульсник не приносить ні найменшого почуття дискомфорту.\nТрикотажні напульсники, або манжети. На них часто зображується назву логотипу або бренду, який випускає спорттовари - одними з таких є напульсники і Адідас Найк. Обидві компанії є виробниками спортивного одягу і займають лідируючі позиції на світовому ринку.\nВ’язані напульсники. Такі аксесуари швидше виконують естетичну функцію. Їх купують в комплекті з шарфом і шапкою тон в тон, однак, як окремий предмет гардероба, вони також виглядають дуже красиво. Володіючи базовими навичками в’язання, можна легко зробити такий стильний напульсник своїми руками.\nНапульсник з кишенею. Головним завданням таких аксесуарів є зберігання дрібних речей - ключів від будинку та автомобіля, грошей і інших дрібниць. Матеріалом для пошиття найчастіше служить бавовна.\nДе купити напульсник?\nУ будь-якому спеціалізованому магазині спортивних товарів є маса різних по дизайну і призначенням напульсників, однак, щоб надати образу оригінальності, можна скористатися послугами спеціалізованих фірм.\nУ сучасному світі існує безліч компаній, що займаються виготовленням на замовлення цих, безсумнівно, модних, стильних і красивих аксесуарів. Також це корисна справа може стати відмінним подарунком для друга або подруги. Залежно від того, для чого потрібен напульсник, можна підібрати колір, розмір і напис, відображає думки, переваги і погляди на життя майбутнього володаря.\nЗачем нужны презервативы? Відео.\nПопередня Стаття Спідниця максі 2016\nНаступна Стаття шнурівки черевик\nНайкращі весільні конкурси\nЯк вибирати плаття для вечірок?


Реферати » Реферати з биологии » Генетика: сучасний підхід\nТаємниці, щоб захістіті таку сім'ю від можлівої діскрімінації в ПОБУТІ, при працевлаштуванні и т. д.\nОзначені успіхі в етіологічному лікуванні Спадкового и вроджених хвороб помощью генотерапіі прізвелі до появи нового напряму, свого роду "молекулярного протезування". Ця область Впевнена набірає силу Вже НЕ Тільки в лабораторіях, альо и в клініках. Є Підстава думати, что Впровадження генотерапіі в практику поможет Знято и деякі Моральні проблеми. Тім больше что постійне Вдосконалення новіх медико-генетичних технологій дозволяє Проводити генодіагностіка и генотерапію на самих ранніх термінах вагітності, а іноді даже на чоловічіх и жіночіх зародковіх клітінах в організмах подружжя\nРозвиток геномних технологій породжує спеціфічні біоетічні проблеми.\nМаніпулювання з генетично матеріалом и клітінамі людини пов'язане з взяттям зразків біоматеріалу у індівідів для діагностікі або екстракорпоральних змін в інтересах даної особини, его что Живуть або майбутніх нащадків, чи других родічів. Крім того, введення в організм людини генетичного матеріалу аутологічного або чужорідного походження для корекції роботи его геному або Інші Способи генотерапіі зачіпають Інтереси як безпосередно обстежуваніх або проходять Лікування ОСІБ, так и їх родічів и нащадків: їхнє здоров'я, сімейний стан, страхування, працевлаштування , власність та ін\nгенетичні хвороби - як правило, Сімейні, что вражаються групу ОСІБ у кількох поколіннях. Відповідно медична інформація, включаючі дані про ДНК пробандів та їх родічів, винна чати зберігатіся и використовуват в інтересах як ніні Живуть членів роду, так и їх нащадків.\nУ групу ризику потрапляють и здорові люди, у якіх Спадкове захворювання проявитися в більш пізньому, іноді літньому віці. У таких випадка найбільш точний прогноз может базуватіся на ДНК-діагностікі, ЯКЩО вона технологічно можлива.\nНайбільшу небезпеки может представляті діскрімінація окрем ОСІБ або груп на Основі отріманої про них генетичної ІНФОРМАЦІЇ. Така Небезпека вінікає, коли до генетичної ІНФОРМАЦІЇ отрімує доступ третя сторона, особливо роботодавці, страхувальники, працівники освіти. Етічні проблеми Вивчення геному людини й Використання геномних технологій у практіці містять ряд загальнолюдського аспектів. Очевидно, что правова и етичний регламентація медичних програм генотехнологій в России винна будуватіся з урахуванням міжнародного досвіду. У цьом плані розробляються в Данії годину в Державній Думі России Законопроекти про правові основи біоетики в зв'язку з новімі технологіямі вімагають ще серйозно удосконалення.\nСеред медичних програм геномних технологій осібно стояти методи Клонування. Йдет про ембріональної мікрохірургії по перенесенню хромосомного набору Із соматичних клітін організму-донора в Позбавлення власного ядра яйцеклітіну жінки-реціпієнта и віношування тієї ж або, что більш імовірно, іншою жінкою, так званого клонального плоду. З ссавців поки є позбав поодінокі успішні досліді на вівцях, что супроводжували Дуже великим відсотком Невдача - в найбільш відомому едінбурзькому експеріменті з 277 випробувань єдіно вдалину виявило Вівця Доллі. Очевидно, что всякі СПРОБА Перенесена таких методик на людину в Данії годину етичний непріпустімі. Більше того, треба мати на увазі, что в ціх випадка Було б ОТРИМАНО НЕ генетичне потомство подружньої парі, а Дуже близько тілесне Подобу Тільки одного з ее членів, як бі Запізніле з'явиться на світ генетичного близнюка донора хромосомного матеріалу. Формування ж ОСОБИСТОСТІ такого клонального організму буде візначатіся НЕ Тільки его генетичної констітуцією, альо Головним чином его вихованням в конкретній сімейної та соціальній обстановці. У Майбутнього, коли технологія стане надійною, можна буде подуматі про ее Використання для Подолання безпліддя подружніх пар. Альо й тоді реалізація Клонування вікліче низьку міжособістісніх проблем, Які нужно буде вірішуваті.\nВсі ЦІ Приклади показують, что для Вирішення вінікаючіх етичний проблем нужно СПІЛЬНЕ компетентної участі медіків, генетіків и СОЦІАЛЬНИХ працівніків. Разом з тім існуючі системи освіти мало спріяють їх взаєморозумінню - лікарі недостатньо підготовлені з биологии та генетіці; з Іншого боку, у світськіх гуманітарних вузах, практично немає основ биологии людини й медицини.\nНаука про спадковість и мінлівість, яка СтрімКо розвівається з початку XX століття має Чотири Офіційні покликання:\n1. Розкриття Законів відтворення живого по поколінням;\n2. Створення новіх властівостей у організмів;\n3. Виявлення Законів індівідуального розвітку особин;\n4. Виявлення матеріальної основи історічніх перетвореності організмів у процесі еволюції Головна.\nДля роботи над реалізацією ціх Покликання існують окремі Теорії генетики: спадковість, теорія про гені, мутація и т.д.\nОдним з основоположніків всех СУЧАСНИХ уявлень про генетику є Гешскій ботанік - любитель Йоганн Грегор Мендель (1856-1863), якому захи Відкриття кількісніх закономірностей, супроводжуючий Формування гібрідів. Его досліді з горохом стали відомі всьому світу, хочай спочатку его геній БУВ НЕ Визнана громадськістю. Їм Наприклад булу віведена всесвітньо відома пропорція розщеплення Первін ознакой при моногібрідномсхрещуванні - 3:1, и дигибридном - 9:3:3:1.\nУ наш годину медико-біологічні науки І ТЕХНОЛОГІЇ досяглі такого уровня, что на їх Основі Можна не Тільки опісуваті в термінах молекулярних структур и процесів тонка будова окрем частин тіла и їх злагоджену роботу, а й створюваті принципова Нові методи діагностікі, Лікування та профілактікі багатьох захворювань.\nТаке Проникнення в ультратонку організацію и жіттєдіяльність організму стало можливіть Завдяк встановленню хімічної Будови и функцій нуклеїнових кислот, що містять что передаються від Покоління до Покоління генетичні тексти, згідно з Якими реалізується Програма розвитку організму.\nАльо існують гострі проблеми над Якими в Сейчас посилам трудяться генетики всієї планети, Які складаються в Спадкового Хвороби, что вражаються 4-5% новонароджених и 15% Трохи Вже дорослих дітей, таких як Цукровий діабет, бронхіальна астма, гіпертонічні хвороби, псоріаз, велика група неврологічніх розладів и ін\nЗа Останній годину з'явилося Дуже багато новіх технологій для Вирішення подібніх проблем, таких як генодіагностіка, генотерапія и т.д. У разі якоїсь хвороби, а особливо генетичні, діагностика має Дуже ровері, и годиною Архів НАЙГОЛОВНІШЕ значення, а внаслідок цього звітність,! Застосування генодиагностики, яка Перш за все ДНК-діагностика, молекулярна цитогенетика, тонка біохімічна и імунодіагностіка, комп'ютерний інформаційний аналіз.\nТехнологія генотерапіі представляет з себе Дуже тонкий вид роботи, орієнтованої на Отримання коригуючих послідовностей и векторів, їх перенесеного и вбудовування в Клітини-реціпієнті. Для цієї мети віпробовуються плазмідні и вірусні вектори, балістічні мікроінфузіі, трансплантація клітін та ін\nНайголовнішім гальмуючім фактором у розвітку будь-якої науки, а особливо генетичної є естетичні проблеми, проблеми невтручання в\n«святу» Людський природу. Проаналізувавші Різні точки зору на це питання я можу сделать Висновок, что Розвиток генетичної терапії зустрічає Опір у трьох випадка. Як правило - це проблема абортів и діскрімінації сімейств на побутовості грунті, релігійніх поглядів та відсутності\n100% надійності методів и технологий.\nНа мій погляд решение ціх проблем при їх актуалізації может найти Кожна держава, Переглянувшись відповідно - Моральні підваліні Суспільства, тоб Дотримання лікарськіх Таємниць, забезпечення нужденності та Розміри внесків у Розвиток науки.\n1. «Генетика і життя» , 1979 р., М., К.П. Юдін\n2. «Великі наукові діячі» , 1993 р., К.С. Коллоді.\n3. «Що ми знаємо про спадковість?» , 2000 р., О.Д.\n4. «Біохімія: НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» , 1999 р., З.П. Іванов\n5. «Наука і суспільство» , 1985 р., М., Є.У. Нікельман.\nОсновним у Цій революції Було Розкриття молекулярних основ спадковості. Виявило, что порівняно Прості молекули кислот (ДНК) несуть у своїй структурі запис генетичної інформ\nТаким чином, спадковість - властівість живих організмів Забезпечувати структурну и функціональну спадкоємність между поколіннямі, а мінлівість - Зміни Спадкового задатків, что вінікають у поколе\nУ 1865 году були опубліковані результати робіт з гібрідізації сортів гороху, де були Відкриті найважлівіші закони спадковості. Автор ціх робіт - чеська Дослідник Грегор Мендель.\nГенна інженерія вінікає в70-ті рр. .. як нова галузь молекулярної биологии, головне Завдання Якої - активна и цілеспрямована перебудова генрв живих істот , їх конструювання, тоб управління спадковістю.\nГенетика в Основі своїй - наука про спадковість. Вона має Справу з явищем спадковості, Які були пояснені Менделем и его найближче послідовнікамі. Дуже ВАЖЛИВО проблемою.Більше є Вивчення закон