Виховна година на тему "Стежками історії математики"\nВиховна година для учнів старшої школи на тему "Стежками історії математики".\nВпродовж багатьох століть люди з різних країн відкривали математику, уточнювали, вдосконалювали, поглиблювали відкрите і поширювали по всьому світу.\nЗ цієї виховної години учні дізнаються, що дало кожне століття, окремі країни і народи для розвитку математики.\nМета: розширити та поглибити знання студентів з історії математики, ознайомити з життям та науковими досягненнями відомих математиків; формувати позитивні риси особистості, інтерес до вивчення математики; уявлення про математику як про важливу складову загальнолюдської культури, тим самим мотивуючи студентів до її вивчення.\nСтежками історії математики\nЗ цієї виховної години ви довідаєтесь, що дало кожне століття, окремі країни і народи для розвитку математики.\nСлово «математика» походить від грец. (мàтема), що означає «пізнання» чи «вивчення»; математик, грец. (математикóс), — «людина, охоплена жадобою пізнання».\nМатематика виникла з давніх-давен з практичних потреб людини рахувати, обчислювати, вимірювати, досліджувати форми та рух фізичних тіл. Її зміст і характер з часом змінювались.\nВід початкового предметного уявлення про ціле додатне число, від уявлення про відрізок прямої, як найкоротшу віддаль між двома точками математика пройшла довгий шлях розвитку, перш ніж стала абстрактною наукою з точно сформованими вихідними поняттями і методами дослідження.\nПервісні уявлення людини про число і форму належать до дуже віддаленої епохи палеоліту. В неоліті, з переходом до виробництва, появою надлишку товарів і торгівлі, з'являються числові терміни. Спочатку вони мають більше якісний характер: люди почали розрізняти поняття «один», «два» та «багато». Саме такі кількісні уявлення донині збереглися у зулусів, африканських пігмеїв та ще ряду племен — австралійських, бразильських тощо. Пізніше числа об'єднувалися у групи, утворюючи більші одиниці лічби; зазвичай використовували пальці однієї чи обох рук, або ж рук і ніг, що давало лічбу з основою 5, 10 або 20. Записи велися позначенням одиниць, зарубками, камінцями тощо.\nУже в найперших писемних знахідках є докази, які свідчать про математичні знання їх авторів, що використовувались для вимірювання часу на основі спостереження за небесними світилами (реєстрували місячні цикли або фази місяця).\nСтарода́вній Єги́пет — одна з найдавніших держав на Землі і колиска цивілізацій Середземномор'я. Країна-стрічка займала територію в нижній течії річки Ніл в північно-східній Африці\nНайдавніші математичні тексти дійшли від цивілізацій Стародавнього Сходу — Єгипту й Вавилону. Зміцнення централізованих держав сприяло створенню міст, розвитку торгівлі. Математичні задачі виникали у зв’язку з необхідністю виконувати розрахунки для будівельних робіт, під час розподілу майна, обміну й розподілу продуктів, вимірювання площ полів, об’ємів гребель і зерносховищ, організації великих караванів та ін.\nОсновними пам’ятками єгипетської математики є папіруси Райнда і Московський. Перший, названий іменем англійського єгиптолога, який його знайшов, зберігається в Британському музеї в Лондоні і частково в Нью-Йорку. Цей документ (5,25 х 0,33 м) містить 84 задачі. У другому папірусі (5,44 х 0,08 м) 25 задач. Цей папірус зберігається в Московському музеї образотворчого мистецтва ім. О. С. Пушкіна. Обидва папіруси були навчальними посібниками для школи писців. Там готували чиновників, зодчих, землемірів, тобто носіїв наукових знань тієї епохи. Математичні знання вже в той період цінувалися надзвичайно високо.\nНумерація стародавніх єгиптян була десятковою, але непозиційною. Цифри від 1 до 9 позначалися паличками, були окремі знаки для чисел виду 10.\nГеометричні задачі виникали з практики будівництва, землевпорядкування і землеробства. Термінів «трикутник», «чотирикутник», «фігура», «сторона фігури» тощо ще не було. Скрізь йдеться про пряме, косе чи кругле поле, ділянку з межею, шириною і довжиною. Площі прямокутників, трикутників і трапецій обчислювали за точними правилами, площу довільного чотирикутника — наближено, як добуток півсум його протилежних сторін. Ученим того часу вдалося дістати і ряд визначних результатів. Насамперед, це обчислення за точною формулою об’єму правильної чотирикутної зрізаної піраміди; великою була точність обчислення площі круга.\nВавилонською називається культура стародавнього Дворіччя, утвореного річками Тигром і\nЄвфратом. Вавилонське царство виникло на початку II тисячоліття до н. е. на території сучасного Іраку, прийшовши на зміну Шумеру та Аккаду і успадкувавши їх розвинену культуру. Проіснувало до перського завоювання в 539 році до н. е.\nПро вавилонську цивілізацію, на щастя, нам відомо досить багато. Все це завдяки глиняним табличкам, які були покриті клинописними текстами, вік яких датується приблизно від 2000 років до н. е. та аж до III століття до н. е. Клинопис являв собою низку клиноподібних умовних знаків, які передавали значення відповідних зображень.\nМатематика знайдених клинописних табличок в основному торкалася тільки моментів, пов'язаних із веденням господарства. Також проста арифметика і алгебра застосовувалися для оплати товарів, обчислення простих або складних відсотків. З часом, коли почали будувати канали, зерносховища та інші складні споруди, арифметичні і геометричні задачі стали складнішими.\nВавилонські задачі на квадратні рівняння — перший зразок справжньої математичної теорії, розвинутої з потреб практики. У випадку двох змінних одна з них (x) називалася довжиною, друга (y) — шириною, а їх добуток — площею, полем або довжиною -шириною. У кубічних рівняннях третю змінну (z) називали глибиною, а добуток xyz — об’ємом. А взагалі у задачах зустрічається від двох до десяти змінних.\nВкрай важливу роль математика зіграла у розрахунках календаря. Адже саме за календарем визначалися час сівби та збору врожаю, а також всі релігійні свята. Саме вавилонська астрономія поклала початок поділу кола на 360 градусів, а градуса та хвилини на секунди. Вавилонянам належить одна з перших систем числення. Для цього вони використовували числа від 1 до 59, основою яких була 10-ка. Суттєвим проривом у вавилонській математиці став позиційний принцип. Тобто, один і той же числовий знак або символ знаходив різні значення в залежності від місця його розташування.\nПорівняно з єгиптянами вавилонські математики зробили крок уперед і в розвитку геометрії. Квадрат і трикутник вавилоняни сприймали як абстрактні фігури і вміли обчислювати площі правильних многокутників.\nОдним з найвидатніших досягнень вавилонської математики було відкриття й широке застосування теореми Піфагора.\nАле вавилоняни, як і стародавні єгиптяни, не зробили вирішального кроку до наукового періоду, хоча це не зменшує їхніх заслуг, бо вони були першими. Оцінюючи успіхи першопроходьців, слід пам’ятати, що тривіальний для нас результат 2x2 = 4 колись був справжнім тріумфом абстрактного мислення.\nУчені Єгипту й Вавилона відкрили багато важливих математичних фактів, розробили алгоритми дій над натуральними й частково над дробовими числами, знайшли способи розв’язування окремих видів задач. Але наука розвивалася ще надзвичайно повільно, протягом століть, навіть протягом тисячоліття, не відбулося істотного прогресу в історії, скажімо, єгипетської або шумеро-вавилонської математики. Такий стан пояснюється деспотичною формою правління, яка панувала в суспільстві. Воля деспота вважалася законом, не могло бути й мови про вільне обговорення якихось проблем. Тому єгипетські математичні тексти починаються із слів «роби, як робиться». Після них наводиться рецепт, алгоритм, як потрібно діяти. Жодного натяку на доведення чи аксіоми ще не існувало.\nПриблизно на такому самому рівні були й математичні знання стародавніх греків VIII—VII ст. до н. е. Але з VI ст. до н. е. грецька математика починає швидко збагачуватися новими фундаментальними фактами. Вона перетворюється в абстрактну дедуктивну науку, предметом вивчення якої стають математичні поняття. Методом дослідження відношень між ними стають логічні доведення, засновані на системі аксіом і раніше доведених теоремах. Греки перші прийшли до ідеї доведення і надали доведенням логічної форми, яка зберігається і тепер.\nВласне з цього часу й починається історія математики як теоретичної галузі знання. Одночасно формується й думка про те, що математика — універсальна мова для відображення законів природи, знаряддя розв’язування практичних задач.\nПротягом трьох століть учені Стародавньої Греції створили теорії, глибину яких по-справжньому змогли зрозуміти й оцінити лише математики XIX і XX ст.\nСлаву засновника давньогрецької математики має легендарний Піфагор Самоський (571/570—497/496 рр. до н. е.), який перетворив геометрію із зібрання рецептів розв’язування різних задач в абстрактну науку, що розглядала вже не площі полів, місткість зерносховищ, дамб, штабелів цегли тощо, а геометричні фігури — абстракції, ідеалізації певних властивостей реальних об’єктів.\nМатематика як теорія отримала розвиток у школі Піфагора (571—479 рр. до н. е.). Піфагорійці займалися астрономією, геометрією, арифметикою (теорією чисел), створили теорію музики. Піфагор першим з європейців зрозумів значення аксіоматичного методу, чітко виділяючи базові припущення (аксіоми, постулати) і дедуктивно виведені з них теореми.\nПіфагорійці розвинули і обґрунтували планіметрію прямолінійних фігур — вчення про паралельні лінії, трикутники, чотирикутники, правильні многокутники. Отримала розвиток елементарна теорія кола. Наявність у піфагорійців вчення про паралельні лінії вказує на те, що вони володіли методом доведення від супротивного і вперше довели теорему про суму кутів трикутника. Вершиною досягнень піфагорійців в планіметрії є доказ теореми Піфагора. Остання на багато століть раніше була сформульована вавилонськими, китайськими та індійськими вченими, однак її доказ їм не був відомий.\nУспіхи піфагорійців у стереометрії були значними. Вони займалися вивченням властивостей кулі, відкрили побудову чотирьох правильних многогранників — тетраедра, куба, октаедра і додекаедра (ікосаедр досліджував згодом Геетет). В галузі арифметики піфагорійці вивчали властивості парних і непарних, простих і складених натуральних чисел, шукали досконалі числа, тобто такі, які дорівнюють сумі всіх своїх дільників (наприклад, 6=1+2+3; 28=1+2+4+7+14). Піфагорійці знали також дробові числа і в зв'язку з цим розробили теорію арифметичної та геометричної пропорцій. Вони володіли поняттями середнього арифметичного, середнього геометричного і середнього гармонійного.\nКінець V і початок IV ст. до н. е. — золоте століття історії Афін. Тут жили й працювали видатні вчені античного світу: Анаксагор із Клазомен, Демокріт із Абдер, Гіппій із Еліди, математик Феодор Кіренський, патріарх античної медицини Гіппократ з Коса, філософ Сократ. Платон засновує в цей час знамениту Академію, Арістотель — Лікей, прообраз майбутніх університетів.\nУ кінці IV ст. до н. е. на політичну арену виступає Македонія, яка досягає апогею за царювання Александра Македонського (356—322 рр. до н. е.). Після його завойовницьких походів грецька культура й мова переплітаються з культурою підкорених народів, у результаті чого утворюється так звана елліністична культура.\nЦе була вже нова епоха не тільки в історії суспільства, а й математики.\nЕпохою успішного розвитку науки був еллінізм. Хронологічними межами епохи еллінізму є час від завойовницьких походів Александра Македонського за межами Греції (333—323 до н. е.) до взяття римлянами столиці елліністичної країни Птолемеїв — Александрії (31р. до н. е.).Для цього етапу характерна поява наукових центрів, особливо в еліністичних державах на Сході. Найбільшим науковим центром елліністичного світу була Александрія Єгипетська з її Мусейоном (Дім Муз) і бібліотекою, яка нараховувала понад 700`000 манускриптів. У Мусейоні працювали найвидатніші вчені того часу. Особливого розквіту досягли в цей період точні науки, насамперед математика.\nВ епоху еллінізму творили видатні вчені античного світу: Евклід (IV ст. до н. е.), Архімед із Сіракуз (бл. 287—212 ст. до н. е.), Аполлоній Пергський (бл. 250—170 ст до н. е.), Ератосфен (бл. 276—194 ст. до н. е.), Аристарх Самоський (бл. 320—230 ст. до н. е.).\nВідео «Епоха Еллінізму»\nЕвклід (бл. 365 — бл. 300 до н.е.) — один з найвидатніших старогрецьких математиків. Ніяких біографічних відомостей про його життя не збереглося. Відомо тільки, що на запрошення царя Птоломея Евклід приїхав у III ст. до н. є. в м. Александрію — резиденцію грецьких царів у Єгипті — і почав там працювати наглядачем славнозвісної бібліотеки. Він заснував у Александрії математичну школу, для слухачів якої і написав свою славнозвісну книгу «Начала» - книгу, яка на тисячоліття стала зразком викладу наукових теорій і підручником, за яким вивчало геометрію не одне покоління.\nЕвклід осмислив, підсумував і виклав в цільній, логічно пов’язаній системі теорем найвидатніші досягнення грецької математики за трьохсотрічний період її розвитку. Його твір — перший з тих, що дійшли до нас, блискуче реалізований приклад аксіоматичного викладу геометрії.\nАрхімед (287—212 до н. є.) належить до тих геніїв, творчість яких на багато віків визначила долю науки. За вагомістю здобутих результатів і силою таланту з ним можуть зрівнятися лише Ньютон і Ейлер. Справою життя Архімеда була математика. Він створив нові методи обчислення площ і об’ємів фігур, обмежених кривими лініями й криволінійними поверхнями; відкрив багато глибоких залежностей у геометричних фігурах; йому належать видатні відкриття в механіці, гідростатиці, оптиці й технічні винаходи.\nАристарх Самоський, (бл. 310 до н. е. — бл. 230 до н. е.) — давньогрецький астроном. Перший висловив ідею геліоцентризму; стверджував що Земля, обертаючись навколо своєї осі, рухається по колу навколо нерухомого Сонця, яке розташоване в центрі сфери нерухомих зірок. Він також був першим, хто оцінив розміри Сонця і Місяця і їхню відстань від Землі.\nАполлоній Пергський (бл. 260-170 до н.е.) — автор багатьох математичних праць, зокрема 8 книг «Про конічні перерізи» (збереглося 7 книг), в яких повно й глибоко викладено теорію кривих ліній другого порядку.\nУ цей же час в Александрії працював Ератосфен Кіренський, який займався арифметикою, геометрією, астрономією, хронологією, географією, історією, мовознавством, писав вірші.\nУ кінці III ст. до н. е. починаються римські завоювання. У 212 р. до н. е. Римська армія захопила Сіракузи, при цьому від меча римського легіонера загинув і великий Архімед. До 146 р. до н. е. римляни підкорили й перетворили на пустелю майже всю материкову Грецію. Квітучі міста лежали в руїнах, гинули люди й безцінні скарби античної культури. 31 р. до н. е. римські легіонери взяли Александрію. При цьому згоріла частина знаменитої бібліотеки Мусейону. Умови для наукової роботи були надзвичайно несприятливими і математичні дослідження в країнах, підкорених римлянами, майже повністю припиняються.\nГоворячи про стан науки в епоху Древнього Рима, необхідно особливо відзначити спадщину Клавдія Птолемея (прибл. 90—168 р. н. э.). Велику частину свого життя він провів в Александрії. Його наукова діяльність протікала в період, коли Римська імперія знаходилася в стані розквіту і містила в собі територію Древньої Греції. Птолемей серйозно займався математикою, захоплювався географією, багато часу присвячував астрономічним спостереженням. Головна праця Птолемея, що носила назву «Великий Трактат», визначила подальший розвиток астрономії більш ніж на тисячоріччя. В цій книзі знайшла відображення колосальна робота, проведена Птолемеєм по створенню першої математичної теорії, що описує рух Сонця і Місяця, а також п'яти відомих тоді планет на видимому небосхилі. Птолемей малює наступну схему світобудови: у центрі Всесвіту знаходиться нерухома Земля. Ближче до Землі знаходиться Місяць, а потім Меркурій, Венера, Сонце, Марс, Юпітер і Сатурн. Пояснюючи даний порядок планет, Птолемей виходив з припущення, що чим швидше рухається планета, тим ближче до Землі вона розташована.\nГеоцентрична система світу, на обґрунтування якої Птолемей витратив чимало сил, проіснувала після його смерті надзвичайно довго — цілих 1375 років — аж до опублікування знаменитої праці Коперника, що замінили цю систему на геліоцентричну.\nСвоєрідним чудом, загадкою історії є «Арифметика» Діофанта Александрійського, яка з’явилася в III ст. н.е. До нас дійшло 7 книг із 13, які були об’єднані в «Арифметику». Стиль і зміст цих книг дуже відрізняється від класичних книг з теорії чисел та алгебри. У «Арифметиці» Діофанта окрім викладу початків алгебри, приведено багато задач (їх всього 189), що зводяться до рівнянь різних степенів і вказані методи і необхідні пояснення щодо знаходження розв'язків таких рівнянь в раціональних додатних числах. У книжці надзвичайно багато нових ідей, цікавих задач, а також загадок. Чимало цих загадок ще й досі не розв’язані, хоч над ними працювали видатні математики різних епох і народів.\nУ цей час набирає сили християнська релігія, яка виникла на початку нашої ери. Церковники спрямували свою ненависть проти всієї античної науки й культури. У полум’ї пожеж гинули безцінні скарби людської думки — книжки. Учених переслідували або й знищували. Так, у березні 415 р. в Александрії натовп ченців по-звірячому вбив відому жінку-вченого, філософа і математика Гіпатію Александрійську за те, що вона не прийняла християнства.\nЗ VI ст центр математичних досліджень переміщується в Індію, Китай, країни Близького Сходу, Середньої Азії\nПерші математичні тексти індійської математики належать до II — І тис. до н. е.\nУ IV ст. з’являються астрономо-математичні твори — «сіддханти» (вчення). Більшість з них написані віршами, мовою священних книг брахманів — санскритом. Креслень, формул і доведень ще немає. Автори формулюють алгоритми певних дій над числами, правила розв’язування задач, наводять добірки вправ і зразки їх розв’язання.\nІндійські математики ніколи не займалися різними доказами, однак саме вони ввели низку оригінальних понять і високоефективних методів\nЛічба цілих чисел була десятковою. У VI ст. поширилися цифри брахми, в яких були спеціальні знаки для чисел 1—9, що стало передумовою створення десяткової позиційної системи числення\nПозиційна нумерація — найвидатніше досягнення індійської математики.\nНаша арифметика, без сумніву, індійського походження. Індійські вчені розробили правила арифметичних дій, засновані на десятковій позиційній системі числення — чотири арифметичні дії, піднесення до квадрата й куба, добування квадратних і кубічних коренів. Обчислення виконувалися на лічильній дошці, покритій пилом або піском, і тому називалися «роботою з пилом».\nВидатним досягненням індійської математики було створення розвинутої алгебраїчної символіки. Завдяки їм було введено нуль, причому відразу ж, як число, так і як символ відсутності одиниць у розряді. Махавіра (приблизно 850 р. н. е.) винайшов ряд операцій, пов'язаних з нулем. Так, він встановив, що поділ будь-якого числа на нуль залишає число незміненим. Вже трохи пізніше Бхаксарой (приблизно 1114 н.е) дав правильну відповідь ділення числа на нуль, причому йому приписані і правила дій з ірраціональними числами.\nБлискучим, періодом індійської математики були V—XII ст., коли працювали видатні вчені. Особливо великий вплив на дальший розвиток індійської астрономії і математики мала діяльність Коперніка Сходу — Аріабхати І (нар. 476 р.). Його трактат «Аріабхатія» став поворотним пунктом розвитку точних наук в Індії.\nІндійські математики ввели і правильно трактували від’ємні числа. Так, Брахмагупта (нар. 598 р.) називає додатні числа майном, а від’ємні — боргом і, використовуючи ці терміни, дає правила дій над раціональними числами.\nІндійські математики (IX — X ст.) наводять правильні формули для обчислення об’єму призми, зрізаного кругового конуса, формулу об’єму кулі. При розв’язуванні астрономічних задач використовувалися тригонометричні співвідношення\nІндійська математика справила величезний вплив на розвиток математики Сходу і Заходу. Індійські вчені відкрили алгоритми дій над числами в десятковій позиційній системі числення. Тому Індія стала батьківщиною численних термінів в арифметиці, алгебрі, тригонометрії.\nМатематичні знання китайців формувалися в глибокій давнині, але перші математичні тексти, що дійшли до нас, датовано І тисячоліттям до н. е.\nЗа багатовікову історію китайські вчені зробили багато визначних відкриттів у різних галузях науки і техніки. Вони винайшли компас, сейсмограф, спідометр, книгодрукування, технологію виготовлення паперу, фарфору, пороху. З VII ст. до н. е. китайські астрономи вміли завбачувати сонячні й місячні затемнення, встановили періодичність їх повторення, а в IV ст. до н. е. був складений перший в світі зоряний каталог.\nКитайська ієрогліфічна нумерація, що виникла в II тисячолітті до н. е., застосовується в Китаї до цього часу. У давні часи арифметичні операції виконувалися на лічильній дошці за допомогою лічильних паличок з бамбука, слонової кістки або металу. Дроби з’явилися майже одночасно з натуральними числами. Дії першого ступеня виконувалися майже так, як це робимо ми й тепер, множення і ділення дробів інтерпретувалося на конкретних задачах обчислення площ земельних ділянок, розподілу, наприклад, монет між кількома рівноправними особами.\nПісля введення від’ємних чисел лічильні палички виготовляли двох кольорів: червоні — для позначення додатних чисел, чорні — від’ємних. Пізніше на основі лічильної дошки виник лічильний прилад, що нагадує рахівницю.\nУ стародавньому Китаї викладанню математики надавалося великого значення. Усі, хто претендував зайняти посаду чиновника державної служби, складали спеціальні екзамени, серед яких був і екзамен з математики.\nНайдревніший математичний трактат «Математика в дев’яти книгах» зредагував фінансовий чиновник Чжан Цан (пом. 150 р. до н. е.). Книга призначалася для землемірів, інженерів, чиновників, торгівців. У трактаті зібрано 246 задач. Спочатку формулюється умова задачі, потім дається відповідь і стисла вказівка щодо способу розв’язування.\nКитайська математика розвивалася як зібрання обчислювальних алгоритмів і різних способів розв’язування практичних задач.\nЯк і математичні знання інших народів, китайська математика розвивалася не ізольованою, а у взаємному культурному обміні, взаємозбагачена досягненнями інших\nУ VII ст. на Аравійському півострові виникла нова релігія — іслам. Її заснував Магомет. Послідовники цієї релігії називаються мусульманами. Наступники Магомета (халіфи) протягом VII—IX ст. завоювали велетенські території, на яких утворилася держава — арабський халіфат. До його складу входили вся північна Африка, Піренейський півострів, південь Італії, Середня Азія, частина Закавказзя та Індії. На цих територіях державною стала арабська мова. Тому науку, зокрема й математику цього часу, часто називають арабською, що, звичайно, неправильно, її творили представники різних народів, які змушені були працювати в столицях окремих держав халіфату (наприклад, Дамаску, Багдаді) і писати арабською мовою.\nУченим доводилося працювати в надзвичайно важких умовах безперервних воєн і переслідувань. Чимало з них жили полоненими або поневірялися на чужині. У VIII—X ст. на арабську мову було перекладено індійські сіддханти («вчення»), праці Евкліда, Архімеда, Аполлонія, Менелая, Птолемея, Діофанта та інших учених. Найважливішим вкладом арабських математиків стали переклади наукових праць минулого та коментарі до них.\nЗасвоївши наукову спадщину минулого, учені країн ісламу створили і власну своєрідну математичну культуру. Першим науковим центром став заснований в 762 р. Багдад, де за каліфа ал—Мамуна (813— 833) виникла знаменита академія «Будинок мудрості». У ньому працювали вчені з багатьох країн.\nСучасні терміни: цифра, арабська цифра, алгебра, алгоритм, корінь, синус, численні астрономічні терміни й назви багатьох зірок походять з Близького Сходу. Великою заслугою вчених країн ісламу була популяризація й поширення десяткової позиційної системи числення.\nВ еволюції математики як науки в країнах ісламу величезну роль зіграли такі діячі, як Хорезми і Омар Хайям. Завдяки їх науковим працям ісламська математика знайшла статус самостійної дисципліни.\nАбу Абдулла Абу Джафар Мугаммад ібн Муса аль-Хорезмі (біля 780 — біля 850) — великий персидский математик, географ, історик та астроном вперше виділив алгебру як самостійну дисципліну (термін походить від назви однієї з праць Аль-Хорезмі). Його ім'я дало назву терміну алгоритм. У праці Аль Хорезмі вперше даний систематичний виклад арифметики, заснованої на десятковій позиційній системі числення. Алгебраїчний трактат Хорезми говорить про класифікацію квадратних рівнянь і містить різноманітні прийоми їх рішень Трактат з алгебри також включає розділ з геометрії, тригонометричні таблиці\nОма́р Хайя́м (1048—1131) — перський поет, математик, філософ. Відомі математичні результати, досягнені Хайямом, відносять до трьох напрямків: алгебри, теорії паралельних, теорії відношень і вченню про число. Омар Хайям був запрошений султаном Малік-шахом очолити палацову обсерваторію. Тут працювали «найкращі астрономи століття» яким надали великі кошти для придбання відповідного устаткування. З групою вчених він розробив новий сонячний календар, що відрізнявся високим ступенем точності. На підставі багаторічних спостережень за рухом небесних тіл склав астрономічні таблиці\nІсламські математики величезну увагу приділяли геометрії і тригонометрії, а не тільки алгебри. Варто відзначити, що математики країн ісламу «перевели» сферичну і плоску тригонометрію з допоміжного розділу астрономії в самостійну математичну дисципліну У своїх працях великі ісламські математики встановили залежність між тригонометричними функціями, склали різноманітні тригонометричні таблиці, які відрізнялися високою точністю, і вивели «безцінні» теореми тригонометрії.\nВарто зробити акцент на тому, що математика Сходу в усі часи, на відміну від грецької, носила більш практичний характер. Тому не дивно, що для ісламських наукових діячів найбільше значення мали вимірювальні та обчислювальні аспекти. Основними сферами використання математики були будівництво, торгівля, астрономія, географія, астрологія, оптика і механіка.\nНаука Західної Європи зводилася швидкими темпами на міцному фундаменті досягнень попередників, зокрема математиків країн ісламу.\nЕпоха, коли в Західній Європі формувалися й панували феодальні відносини, тобто від V—VI ст. до кінця XVI ст. називається середніми віками. Середньовічна Європа мало дала для математики. Про низький рівень математичної культури і умови роботи вчених свідчить наприклад такий факт, що серед звинувачень, висунутих проти самого папи римського Сільвестра II (Герберта) (бл. 940—1003) було й те, що він вміє ділити будь-які великі числа. В очах церковників це було незаперечним свідченням того, що він (навіть будучи папою римським) продався сатані.\nМабуть, найголовнішим розділом математики в Середньовіччя залишалася астрологія. В той час будь-якого астролога називали математиком. А оскільки вся медицина на той момент ґрунтувалася переважно на астрологічних показаннях і протипоказаннях, всім медикам довелося терміново стати математиками.\nПриблизно в 1100 році західноєвропейська математика приступила до освоєння збережених візантійськими греками і арабами спадщини Стародавнього світу Сходу. Це тривало близько трьох століть. А оскільки араби практично повністю володіли усіма працями давніх греків, Європа змогла отримати в своє розпорядження просто величезну кількість математичної літератури. Всі праці перекладалися на латину, що сприяло істотному зростанню знань і підйому математичних досліджень в досить короткі терміни. Практично всі вчені Європи визнавали, що своє натхнення вони черпали саме з праць греків.\nНа початок XIII ст. припадає діяльність видатного математика середньовіччя, рішучого прихильника індійської арифметики Леонарда Пізанського на прізвисько Фібоначчі, що означає син Боначчо (1180—1240). Батько Фібоначчі енергійно торгував в одній з факторій, заснованих італійцями на північному узбережжі Африки. Завдяки цьому йому вдалося "влаштувати" свого сина, майбутнього великого математика Фібоначчі, в одну з арабських шкіл, де він і зміг отримати чудову для того часу математичну освіту.\nУ «Книзі абака» Леонардо систематизував величезну кількість математичних фактів і виклав їх з надзвичайною повнотою і глибиною. Завдяки його праці «Книга абака», виданій у 1202 році, європейці змогли познайомитися з індо-арабськими цифрами, а також методами обчислень. З неї вони дізналися і про алгебру.\nОднак протягом наступних кількох століть математична активність пішла на спад. З XII ст. починають діяти слідчі органи церкви, які потім організувалися в інквізицію. Так, за наказом глави іспанської інквізиції Торквемади (1420—1498) було спалено живими 10 220 чоловік. У 1486 р. він послав на вогонь іспанського математика Паоло Вальмеса тільки за те, що той мав необережність розповісти про свій успіх — розв’язання рівняння четвертого степеня. Ученого звинуватили в спілкуванні з нечистою силою, бо він зробив те, що «з волі божої людському розуму не дано».\nМинуло тисячоліття, поки завдяки діяльності невтомних поборників і пропагандистів науки вдалося подолати шалений опір церковників, недовір’я і ворожість до математичних наук.\nВідео Епоха Відродження\nXV і XVI ст. ввійшли в історію під назвою епохи Відродження, тобто відродження рівня науки, мистецтва, якого було досягнуто в античному світі. На епоху Відродження припадає діяльність таких визначних учених, як Леонардо да Вінчі, Галілео Галілей і Мікола Копернік.\nНових успіхів досягає математика, яка розвивається головним чином в Італії, Франції, Німеччині, а пізніше і в Голландії. Помітним явищем в історії математики була діяльність Луки Пачолі (бл. 1445 —бл. 1515), який у 1494 р. опублікував велику працю «Сума знань з арифметики, геометрії, відношень і пропорційності». У ній містилися різні правила арифметичних дій, алгебраїчні обчислення. Пачолі широко використовує алгебраїчну символіку, розроблену італійськими алгебраїстами XVI ст. Наступний крок у розробці математичної символіки зробили німецькі алгебраїсти XVI ст. —серед яких найбільш відомі — Міхаель Штіфель (1486—1567) та Адам Різе (1489—1559). Термінологія була поширеною в Європі. Нею користувався й Л. П. Магніцький у своїй «Арифметиці».\nЛогіка розвитку самої математики змусила математиків зробити ще один крок у розширенні поняття числа — ввести комплексні числа, які з часом знайшли широке застосування в розв’язуванні найрізноманітніших практичних задач — гідро- і аеродинаміки, біології, техніки, космонавтики. Видатні досягнення в цій області в XVI ст. належать італійським ученим: Тартальї (1500—1557), Джіроламо Кардано (1501—1556) і Луїджі Феррарі (1522—1565), учню Кардано. Правила дій над комплексними числами чітко виклав італійський математик Рафаель Бомбеллі (бл. 1526— бл. 1573).\nМатематика знаходить широке застосування в розкритті таємниць природи.\nУ 1543 р. вийшла праця Миколая Коперніка «Про обертання небесних сфер».\nДо того часу майже півтора тисячоліття проіснувала система побудови світу, автором котрої був давньогрецький учений Клавдій Птолемей. Спостерігачу, який знаходиться на Землі, здається, що Земля нерухома, а Сонце рухається навколо неї. Насправді ж, і першим математично довів це саме Коперник, це Земля рухається навколо Сонця і протягом року робить повний оберт по своїй орбіті. Його теорія стала підгрунтям для багатьох досліджень у галузі астрономії та механіки й отримала розвиток у працях Іогана Кеплера, Ісаака Ньютона та інших\nНа межі епох Відродження і Нового часу височить велична постать глибокого мислителя Франсуа Вієта (1540 — 1603). Учений залишив велику наукову спадщину. Алгебра в його творах стала загальною наукою про алгебраїчні рівняння, яка ґрунтується на символічних позначеннях. Він відкрив цікаві теореми про залежності між коефіцієнтами і коренями алгебраїчних рівнянь, довів ряд формул тригонометрії, розв’язав багато складних задач.\nУ 16 столітті європейські математики зуміли, нарешті, зрівнятися в мудрості зі стародавніми греками і перевершити їх там, де успіхи еллінів були не великі: у розв’язанні рівнянь. Такий прорив у невідоме став результатом довгої культурної революції. Вона почалася у 14 столітті, коли в Італії з'явилися перші великі поети Нового часу: Данте Аліг'єрі (1265-1321) і Франческо Петрарка (1304-1374). Подібно Гомеру, вони оголосили своїм сучасникам: настав час будувати новий світ, рівняючись на античні зразки і намагаючись їх перевершити!\nXVII—XVIII ст. були епохою технічної і наукової революції, яка розпочалася в XVI ст. Математики Нового часу ще більшою мірою, ніж в епоху Відродження, були одночасно астрономами, фізиками, механіками, філософами. Механіка земних і небесних рухів ставила в центрі уваги вивчення залежностей між рушійними силами, прискореннями, швидкостями, траєкторіями руху.\nЙога́ннес Ке́плер (1571 – 1630) — німецький філософ, математик, астроном, астролог і оптик, відомий насамперед відкриттям законів руху планет, названих законами Кеплера на його честь. Закони були описані Кеплером у 1609 у книзі «Нова астрономія». Він описав спосіб визначення об'ємів тіл, використовуючи елементи інтегрального числення (в книзі «Нова стереометрія винних бочок», 1615).В обчислювальній математиці на його честь названо метод наближеного обчислення інтегралів. Він поширював логарифмічне числення у Німеччині, заснував оптику як науку, вдосконалив телескоп-рефрактор та допоміг довести відкриття, зроблені з допомогою телескопа його сучасником Ґалілео Ґалілеєм.\nСкладні задачі механіки і астрономії вже не можна було розв’язувати методами математики сталих величин. У відповідь на вимоги часу французький математик, фізик і філософ Рене Декарт (1596-1650) вводить у математику змінні величини. Відкриття Декарта мало величезне значення для дальшого розвитку математики та її застосувань. У математиці Декарт запровадив Декартову систему координат, дав поняття змінної величини і функції. Ідеї змінної величини й використання прямолінійних (декартових) координат Декарт поклав в основу нової математичної дисципліни — аналітичної геометрії. Співтворцем цієї математичної галузі був любитель математики, автор численних блискучих відкриттів французький юрист П’єр Ферма (1601 —1665). Декарт ввів багато алгебраїчних позначень.\nВ 60—70-ті роки XVII ст. найвидатнішим відкриттям усіх часів стало створенням нової математичної теорії — диференціального та інтегрального числення. Його здійснили англійський вчений Ісаак Ньютон (4.I.1643—31.III.1727) і німецький вчений Готфрід Вільгельм Лейбніц (1.VІІ. 1646—14.ХІ. 1716). При цьому велику роль відіграли антична спадщина і поняття змінної величини, введене в математику Декартом.\nУ працях геніальних французьких вчених Блеза Паскаля (19.VI. 1623—19.VIII. 1662), Христіана Гюйгенса (14.IV.1629—8.VII.1695) і П’єра Ферма закладалися теоретичні основи науки про закономірності, яким підпорядковані масові випадкові події, — теорії ймовірностей. П’єр Ферма, Паскаль і Гюйгенс не тільки розв’язали складні задачі з теорії ймовірностей, а й сформували ряд важливих понять і законів про закономірності масових випадкових явищ. А швейцарський математик Яков Бернуллі сформулював одну з фундаментальних теорем теорії ймовірності — закон великих чисел.\nТемпи розвитку науки швидко зростали. Мореплавство, кораблебудування, теплотехніка, гідроенергетика ставили перед наукою все складніші задачі на дослідження електромагнітних явищ і теплоти, визначення на небосхилі положення Сонця, Місяця, зірок; важливою стала проблема точного визначення часу, відображення сфери на площину.\nМіцніла впевненість, що диференціальні рівняння відображають найголовніші закономірності природи і розв’язування їх є універсальним методом пізнання. В алгебрі центральною проблемою стає розв’язування алгебраїчних рівнянь і подання коренів рівнянь. І. Ньютон відкрив співвідношення між коренем і дискримінантом квадратного рівняння. Фрідріх Гаусс в 1779 році довів так звану основну теорему алгебри, згідно з якою многочлен n-го степеню має рівно n коренів. При цьому застосовувались уже від’ємні та уявні корені алгебраїчних рівнянь.\nОбчислювальні методи збагачуються логарифмами й численними таблицями. Шотландський барон Джон Непер (1550—1617) відкрив не пізніше 1594 року логарифми, але тільки в 1614 р. опублікував свій «Опис дивовижної таблиці логарифмів». Швейцарський механік і годинникар Бюргі (1552—1632) також відкрив логарифми. Професор одного з коледжів в Лондоні Генрі Брігс (1561—1631), застосувавши ідею Непера створив десяткові логарифми. Вже в кінці XVII століття склалося чітке розуміння логарифмів як показників ступенів з абсолютно будь-яким позитивним числом, але тільки не одиницею.\nЗ’являються перші обчислювальні машини. Блез Паскаль – сконструював першу в світі працюючу обчислювальну машину, відому як підсумовуючу машину Паскаля.\nУ 1673 році німецький вчений Готфрід Вільгельм Лейбніц сконструював свою обчислювальну машину. Машина Лейбніца, на відміну від підсумовуючої машини Паскаля, була значно складнішою за конструкцією. Вона була здатна виконувати не тільки додавання та віднімання, але й множення, ділення та обчислювання квадратного кореня.\nУ XVII ст. виникають нові математичні дисципліни: аналітична геометрія, проективна геометрія, теорія ймовірностей і визначне відкриття XVII ст. — числення нескінченно малих, яке, в свою чергу, дало ростки новим дисциплінам — теорії нескінченних рядів, інтегруванню звичайних диференціальних рівнянь і варіаційному численню. Водночас продовжувалися дослідження з алгебри і тригонометрії, створювалися різні методи наближених обчислень.\nМатематика сягнула висот, з яких такі генії, як Лейбніц, уже бачили контури математики наших днів.\nЗвичайно, характеризуючи математику цих століть, слід насамперед спинитися на творчості Карла Фрідріха Гаусса (30.IV.1777—23.II.1855). Цей талановитий учений обезсмертив своє ім’я відкриттями в теорії чисел, алгебрі, геометрії, обчислювальній математиці, дав прекрасні зразки застосувань математичних методів в астрономії, механіці, геодезії, електротехніці, картографії Плеяда визначних математиків працювала у вищих навчальних закладах Франції. Вони читали лекції, писали підручники для студентів, активно шукали нові математичні залежності і можливості застосування математики в науці й техніці.\nТак, Жозеф-Луї Лагранж зробив видатні відкриття в теорії алгебраїчних рівнянь, діофантовому аналізі, аналітичній і небесній механіці, сферичній астрономії, картографії, теорії диференціальних рівнянь. Одночасно з Ейлером він заклав основи нового розділу математичного аналізу — варіаційного числення.\nГаспар Монж, застосувавши геометричні методи до розв’язування задач, пов’язаних з будівництвом воєнних споруд, став творцем нарисної геометрії. Різнобічною була діяльність визначного математика, астронома і механіка П’єра-Сімона Лапласа. Відомий своїми працями в галузі диференційних рівнянь, один із творців теорії ймовірностей.. Його п’ятитомна «Небесна механіка» містила розв’язання багатьох складних задач теоретичної астрономії і була визначним внеском в цю галузь математичного природознавства.\nСімон-Дені Пуассон (1781 —1840) французький фізик і математик, член Паризької академії наук — відомий вчений працював у різних розділах математики, небесної механіки, місячної й планетної теорій, теорії капілярності, згинання пластинок, теплопровідності, збагатив науку математичними моделями явищ навколишньої дійсності.\nНадзвичайно плідною була творчість Огюстена-Луї Коші (1789 — 1857)— французького математика, члена Паризької академії наук. Йому належить понад 800 праць з математичного аналізу, математичної фізики, теорії чисел, алгебри, теоретичної і небесної механіки. У своїх працях Коші підняв на вищий рівень строгість математичних доведень. Він дав загальновизнане обґрунтування математичного аналізу, виклавши його на основі послідовного застосування теорії границь.\nУ 20-ті роки XIX ст. на короткий час засяяв геній норвезького математика Нільса Генріха Абеля (1802 — 1829). З 27 років життя 15 років займався математикою. Незважаючи на своє нужденне життя і важку хворобу, Абель здійснив справжній науковий подвиг — збагатив різні розділи математики доведенням багатьох важливих теорем. Іменем Абеля названі теореми, формули, перетворення, ознаки та інші математичні об’єкти.\n23 лютого 1826 року професор Казанського університету Микола Іванович Лобачевський (1792 - 1856), на засіданні фізико-математичного факультету зробив доповідь «Стислий виклад основ геометрії із строгим доведенням теореми про паралельні лінії». В історію математики М. І. Лобачевський увійшов як перший учений, який виступив з принципово новою теорією геометрії. Тим самим, він завоював собі почесне звання "Копернік геометрії". М.І. Лобачевський зробив сміливий висновок про те, що можлива геометрія, яка грунтується на запереченні аксіоми паралельності Евкліда. Усе життя він присвятив створенню цієї "уявної геометрії", яка зараз називається геометрією Лобачевського. У цій геометрії до даної прямої через дану точку можна провести нескінченно багато прямих, їй паралельних – це був революційний крок в історії всього математичного і філософського мислення\nНаступний крок у розвитку геометрії належить видатному німецькому математику Бернхарду Ріману (17.ІХ.1826—30.ХII.1866). Він класифікував усі існуючі геометрії, включаючи й ще мало зрозумілу тоді геометрію Лобачевського, і вказав шлях до створення будь-якої кількості нових видів математичних моделей фізичного простору.\nНорберт Вінер (1894 -1964) - видатний американський математик і філософ, "батько кібернетики". Найбільш відомі праці в галузі математики по теорії ймовірностей та математичному аналізу. Під час другої світової війни Вінер займався електричними мережами та обчислювальною технікою. В 1945-47 роках працював з мексиканським ученим Розенблютом в Національному кардіологічному інституті в Мехіко. Вивчення аналогій між процесами, що протікають в електричних і електронних системах і в живих організмах привело Вінера до ідеї створення нової науки - кібернетики, яку він уявляв як єдину науку про керування. Видана в 1948 році праця Вінера "Кібернетика: керування і комунікація в тварині і в машині." справила великий вплив на розвиток світової науки. 1948 рік вважається роком народження кібернетики як науки.\nМиха́йло Васи́льович Острогра́дський (1801—1861) — український математик, механік і фізик. Миха́йло Остроградський вважається одним з провідних математиків середини XIX ст. У 2001 році ЮНЕСКО внесла Михайла Васильовича Остроградського до списку видатних математиків світу. Автор 40 праць із математичного аналізу, математичної фізики, теоретичної механіки. Світ знає його дослідження з теорії чисел, алгебри, теорії ймовірностей та варіаційного числення. Відомий популяризатор наукових знань. Власним коштом видав твори Л. Ейлера, К. Гаусса та ін. Автор низки науково-популярних статей, підручників та навчально-методичних видань.\nМиха́йло Пили́пович Кравчу́к (1892—1942) — український математик, академік АН УРСР (з 1929), доктор фізико-математичних наук (з 1924), професор Київського політехнічного інституту.\nПеріод сучасної математики (з кінця XIX ст.). Характеризується зростанням абстрактного рівня математичних теорій, поширенням тенденції до їх аксіоматичної побудови.\nМатематика знаходить все нові й нові застосування в таких нетехнічних науках як педагогіка, психологія, мовознавство, медицина тощо. Виникають нові розділи математики: математична економіка, математична лінгвістика, математична психологія, математичне програмування, кібернетика, математична логіка.\nНа даному періоді розвитку математики набуває глибокого розвитку аксіоматичний метод. Математика, як і всяка інша наука, знаходиться в безперервному розвитку, що обумовлений двома основними причинами: потребами життєвої практики та внутрішніми потребами становлення самої математики. Бурхливий розвиток математики створює великий вплив на розвиток техніки, управління виробництвом та інші науки,\nКонтрольна робота з теми "Показникова функція"\nУрок-подорож «У пошуках піратських скарбів». Тема "Порівняння виразів, що містять таблицю множення числа 2. Задачі на множення." Конспект уроку + презентація до уроку\nКонспект та Презентація до уроку математики в 3 класі за темою: "Письмове додавання трицифрових чисел без переходу через розряд."\nДодати "Виховна година на тему "Стежками історії математики"" в добірку...


Мова кожного народу - неповторна і своя… » Газета ТВій РЕГІОН\nГазета ТВій РЕГІОН » Публикации » Статьи » Мова кожного народу - неповторна і своя…\n12 марта 2014 14:35 Просмотров: 1962 Комментариев: 1 Напечатать\n21 лютого в Ордена “Знак Пошани” ВПУ № 75 для учнів І курсу було проведено захід під гаслом “Мова - душа кожної національності, її святощі, її найцінніший скарб”, присвячений Міжнародному дню рідної мови, який відзначають з 2000 року. Оскільки з 6 000 розмовних мов світу близько половині загрожує зникнення, ЮНЕСКО прагне підтримувати мову як ознаку культурної приналежності особи.\nЛюдина має завжди пам’ятати, звідки вона родом, де її коріння, знати історію свого народу, його мову. Знання мови народу, серед якого ти живеш, - ознака культурної, освіченої людини, знання рідної мови - священний обов’язок кожного.\nСьогодні українська мова функціонує як державна мова України й національна мова українського народу. Поза межами України українська мова в усній формі поширена в Росії, Молдові, Білорусі, Казахстані.\nРідна мова стосується насамперед виховання людської особистості, самоповаги, національної самосвідомості, без яких не може бути справжнього, а не паперового патріотизму.\nМова кожного народу -\nМ. Виляда, викладач\nТеги: мова, народ\nПривітання Д. Колєснікова з Міжнародним днем рідної мови\nДві важливі дати\nВшануємо пам'ять кобзаря\nТрадиції рідної кухні\nкак 9 марта 2017 15:13


Степан Клочурак: З’їзд у Хусті та Служба в ЗУНР | Карпатська Україна\nСтепан Клочурак: З’їзд у Хусті та Служба в ЗУНР\nОпублікував Андрій Ребрик | Січ 23, 2022 | Біографії, Загальне | 0\nЗ’їзд у Хусті\nВсенародний з’їзд делегатів Угорської Русі в Хусті відбувся у встановлений термін – 21 січня 1919 року у фізкультурній залі горожанської школи. У ньому брало участь кілька сотень делегатів зі всіх районів Закарпаття, включно і з Пряшівщини.\nПряшівщину на Хустському з’їзді представляв Яцько Остапчук із Радвані-на-Лабірці. Деякі прибули вже за кілька днів до відкриття з’їзду, щоб познайомитися із успіхами та невдачами Гуцульської Республіки.\nНевдалий похід на Сиґіт був найчастіше обговорюваною темою в кулуарах з’їзду. Та все ж таки неуспіх не відрадив делегатів від боротьби за приєднання Закарпаття до України. В резолюції з’їзду є і такі пункти:\n“1. Всенародні збори угорських русинів-українців з дня 21 януара 1919 р. висказують з’єднання всіх русинів-українців з комітатів: Мармарош, Угоча, Берег, Унг, Земплін, Шариш, Спиш, Абуй-Торня – і прилучення русинами-українцями заселених земель до соборної України, просячи, щоби нова Держава при виконуванню сеї злуки узгляднила особливе положення угорських русинів-українців. Для того всенародні збори заявляють, що руський народ Угорщини X закон про Руську Крайну, даний в Будапешті з року 1918, не признає законом, бо повстав без його волі і без заступництва народу…\n3. Всенародні збори просять, щоб українські війська засіли землі, заселені русинами-українцями на Угорщині, і щоби заосмотріли населення, живуще серед тяжких харчевних відносин, поживою”.\nПротокол складений 21 січня 1919 р. в Хусті на Всенародних зборах угро-руського народу. Копія, знята 12 серпня 1921 р. з оригіналу Флоріаном Заплеталом, знаходиться в автора.\nАтмосферу з’їзду описав В. Вишнянський (В. Желтвай) в газеті “Руська Крайна”:\n“Заледве скінчив промову голова, коли Іван Волощук голосним словом крикнув до народу: “Куди хочете приключитися?” – “До України, до України!” – Отак голосили всі делегати від Попраду по Тису… Цілі збори робили вражіння вибухового вулкану, котрому дотепер не можна було вибухнути. Помітно було на лицях й очах, що цей народ пребагато терпів”.\nНа з’їзді, який закінчився гімном “Ще не вмерла Україна”, було засновано 100-членну Руську (Українську) Центральну Народну Раду (РУЦНР) на чолі з Михайлом Бращайком. До її складу увійшов і Степан Клочурак.\nОтже, на Хустському з’їзді черговий раз пролунала ідея возз’єднання закарпатських земель з Україною. На жаль, політичні події наступних днів і місяців не дозволили на практиці реалізувати це возз’єднання.\nДля угорського уряду проголошення Гуцульської Республіки, роззброєння угорського війська в Ясіні та рішення делегатів всенародного з’їзду в Хусті були неабиякою поразкою, тому на основі закону ч. X про автономію “Руської Крайни”, згідно з рішенням уряду ч. 928 від 5 лютого 1919 р., було створено “Русскій Правительственный Совіт” і оголошено вибори до “Русского Сойму”, які і справді відбулися 4 березня 1919 р. на території, не зайнятій чеським військом, однак участь в них була мінімальною.\nСлужба в ЗУНР\nНа початку квітня 1919 року Ст. Клочурак разом з Є. Пузою за дорученням Руської (Української) Центральної Народної Ради в Хусті знову відвідали прем’єра ЗУНР С. Голубовича та міністра військових справ Дм. Вітковського з проханням надати Гуцульській Республіці економічну й військову допомогу, без якої вона довго не зможе утриматися. У військовій допомозі їм і на цей раз було відмовлено з огляду на несприятливу міжнародну ситуацію. Зате обоє вони погодились, щоб у Станіславі було постійне представництво Руської (Української) Центральної Ради в Хусті. Першим представником Закарпаття (“Угро-України”) при уряді Західноукраїнської Народної Республіки у Станіславі голова РУЦНР Михайло Бращайко призначив Степана Клочурака. Він залишився жити у Станіславі, одержавши від Уряду ордер на кімнату в готелі “Бельві”.\nНа цій посаді він виконав значну роботу. Йому вдалося направити з Галичини в Гуцульську Республіку, яка страждала від нестачі харчів, цілі вагони муки, цукру, цистерни нафти в обмін на дерево.\nМалозабезпечені люди, інваліди, вдови і сироти одержували харчі і нафту безплатно.\nДопомагала Гуцульській Республіці і Велика Україна. Ст. Клочурак у Підволочиську особисто зустрівся з отаманом Симоном Петлюрою. Вислухавши його скаргу на поганий стан з харчами, Петлюра вислав до Ясіня як дар Української Народної Республіки кілька вагонів хлібної муки в білих мішках з написом “Україна”. Ці мішки з добротного білого полотна селяни довго зберігали як цінні сувеніри. За хлібом їздив до Підволочиська Степан Клочурак-старший. Допомога з України мала не лише економічне, але й велике моральне значення . Із Станіслава Ст. Клочурак часто виїжджав до Ясіня, тому що він і надалі залишався на посаді голови РУЦНР.\nУ Ясіні життя йшло звичною ходою. Для відновлення знищених війною будинків тамтешньої Народної Ради громадяни безплатно одержували дерево, було налагоджено залізничне сполучення між Раховом і Ясіням. Між Ясіням і Станіславом та Коломиєю щоденно курсували поїзди, а їздити можна було без віз. У школах відновилося навчання. Інваліди й пенсіонери щомісячно одержували пенсії.\nУ першій половині 1919 р. політична ситуація на Закарпатті значно ускладнилася. Східну частину Закарпаття аж до Берегова зайняли румуни, центральну з Мукачевом – угорці, а західну з Ужанською долиною – чехи. Певним острівцем свободи і незалежності залишилася Гуцульська Республіка з центром у Ясіні, та і навколо неї звужувалося коло окупаційних військ.\nДжерело: Микола Мушинка. ЛИЦАР ВОЛІ: Життя і політично-громадська діяльність Степана Клочурака\nПопередняЩоб прапор соборної України маяв на Говерлі\nНаступнаСтепан Клочурак: Окупація Ясіня Румунами та арешт членів Ради\nЗвернення Всеукраїнської Народної Ради до українського народу


Відновлення файлів формату INS - Data Recovery In Ua\nHome/Відновлення файлів даних/Відновлення файлів формату INS\nВідновлення файлів формату INS2020-01-08T17:18:05+03:00\nВідновлення файлів формату INS\nЩо таке файл з розширенням .INS?\nСкрипт інсталятора, що використовується програмним забезпеченням LaTeX; часто поширюється з пакетом .DTX DOCTex і містить інструкції для вилучення вмісту DTX в окремі файли, такі як файли .STY або .TEX.\nЯк відновити втрачені .INS файли?\nПрограми для відновлення .INS файлів\nЧим відкрити файл з розширенням .INS?\nПід час роботи комп'ютера, ноутбука або інших стаціонарних та мобільних пристроїв, не дивлячись на регулярне оновлення та очистку, виникають баги, зависання, апаратні або системні збої. В результаті, важливий .INS файл може бути видалено.\nДалеко не у всіх випадках єдиним способом відновлення .INS файлу, буде його повторне створення.\nСкористуйтесь програмами для відновлення .INS файлів після навмисного чи випадкового видалення, форматування пам'яті пристрою або картки пам'яті, зараження вірусом, збою або очищення пам'яті.\nПрограми для відновлення INS файлів\nШукаєте як відновити сценарій інсталятора latex?\n5. Щоб знайти потрібний сценарій інсталятора latex, перейдіть в інтерфейсі програми в папку з якої йог обуло видалено. Або перейдіть в папку «Глибокий аналіз» і виберіть тип файлу, який необхідно відновити.\n6. Виділіть потрібні ins файли та натисніть кнопку «Відновити».\nШукаєте як відкрити сценарій інсталятора latex?\nТип файлу: Сценарій інсталятора LaTeX\nРозширення файлу: .INS\nТипи файлів які використовують розширення INS:\nПрограми, що відкривають файли INS\nЯкщо у вас виникли питання по відновленню файлів формату .INS або інших форматів, то запитуйте їх в коментарях.


У гості до PR-ників завітала телеведуча, тревел-блогер, журналістка Анастасія Зайцева\n14 квітня 2017 року в КНТЕУ на заняття до майбутніх фахівців із зв’язків з громадськістю, на запрошення доцента кафедри маркетингу та реклами Гвоздєва В.М., завітала популярна телеведуча, тревел-блогер, журналістка і просто чарівна дівчина – Анастасія Зайцева.\nГостя медіасфери представила студентам свій рецепт успішної кар’єри в медіабізнесі, розповіла про основні нюанси роботи в ЗМІ, поширені помилки серед початківців і шляхи їх нівелювання.\nАнастасія рекомендувала студентам наполегливо працювати на професійній ниві, відвідувати нішеві заходи, відточувати свою англійську. Для тих, хто хоче займатись медіабізнесом чи бути причетним до шоубізнесу – постійно пробувати себе в кастингах, і звичайно ж – постійно вдосконалюватися.\nНе помітно як завершилось заняття, а телеведуча ще довго відповідала на запитання студентів, які весь час із захопленням уважно слухали спікера. Завершуючи зустріч, майбутні PR-ники гучними оплесками подякували Анастасії за чудову лекцію і можливість зануритись у секрети майбутньої професії та зробили пам’ятне селфі на згадку з телеведучою.


Галицькі хроніки COVID-19: 28 липня. | Збруч\nСтаном на 09:00 28 липня, за даними РНБО України, у трьох галицьких областях виявлено 16 145 хворих на COVID-19. За минулу добу – 299 нових випадків: 103 – на Івано-Франківщині, 147 – на Львівщині (проведено 742 ПЛР-дослідження) та 49 – на Тернопіллі (проведено 101 дослідження методом ПЛР).\nЗа минулу добу підтверджено 8 смертей унаслідок коронавірусної інфекції, 7 – на Львівщині та 1 – на Івано-Франківщині. Летальність ускладнень коронавірусної хвороби серед мешканців Галичини тримається на рівні 2,6%.\nЗа весь час пандемії у трьох областях одужало 5 362 хворих на COVID-19. За минулу добу – 96 осіб: 48 – на Львівщині, 8 – на Тернопіллі та 40 – на Івано-Франківщині.\n28 липня (09:00): 2822 випадки, 49 нових\nм. Тернопіль – 32 особи\n28 липня (09:00): 9099 випадків, 147 нових\n28 липня (09:00): 4224 випадки, 103 нові\nІнформація уточнюється й оновлюється. За даними РНБО, МОЗ, ЦГЗ України станом на 09:00 28 липня, а також сайтів місцевих лабораторних центрів і місцевої влади у Львівській, Тернопільській та Івано-Франківській областях.


Вілла Лідія Трускавець, Ціни 2022 — VseSanatorii\nГоловна • Трускавець • Вілли Трускавця • Вілла Лідія Трускавець\nУкраїна, Львівська обл., м. Трускавець, вул. Стебницька, 9\nВілла Лідія пропонує своїм гостям комфортні номери, привабливий інтер’єр, сучасний стиль, вигідне місце розташування. Побудована вона в 2005 році, вілла Лідія має автономне опалення та цілодобове водопостачання. Кількість номерів – 8.\nВілла Лідія розташована в центрі Трускавця, всього 5 хвилин пішки до нижнього бювету.\nГості вілли Лідія Трускавець можуть харчуватися в кафе бістро “Рідний край” або найближчих санаторіях , санаторій Трускавець СБУ-300 м.\nплоща 12 м кв.\n2 односпальні або 1 велике двоспальне ліжко\nв деяких номерах є балкон\nпростора кімната з балконом\nдвоспальне ліжко і розкладний диван\nсанвузол загальний для двох кімнат (душова кабінка, туалет, умивальник).\nВідпочиваючи на віллі Лідія, Ви можете проходити лікувальні процедури на базі міської озокеритолікарні і водолікарні, а також в санаторії «Трускавець – СБУ» (200 метрів від вілли) і в лікувальному центрі «Мед-Палас» – 400 м від вілли.\nлікування на базі санаторію “Трускавець СБУ”\nлікування мінеральними водами Трускавця


«Золоте яблуко» в « Евересті»\n3-тє грудня в календарі –особливий день, коли увага всієї людської спільноти звернута до людей з особливими потребами. Це дуже правильно, але моральний обов’язок кожного з нас – постійно дарувати свою увагу тим, кому вона конче необхідна.\nСтуденти волонтерського загону «Дзвіночок» приходять в «Еверест» щотижня. Зрозуміло, що і сьогоднішній день не став винятком. Волонтери запропонували всім присутнім узяти участь в ігровій програмі «Золоте яблуко», під час якої відпочити, розважитись, більше дізнатися цікавого і корисного про цей цілющий плід і, звичайно ж, скуштувати смачні, ароматні яблука, які давно вже стали символом нашого краю. Невипадково Барську землю називають «яблуневою гілкою Поділля»: саме на нашій землі виростають ароматні, цілющі й соковиті яблука. Тож цьогоріч у Барі започатковано дуже гарну і корисну справу – яблучний фестиваль-«appel-fest». Його мета - сприяти тому, щоб таких цілющих фруктів на Барщині було ще більше.\nСпільна участь волонтерів та еверестівців у різноманітних конкурсах, цікавих завданнях, вікторинах і, звичайно ж, ароматні яблука в якості нагороди переможцям забезпечили всім присутнім гарний настрій та позитивні емоції.


Давайте робити добро разом! » Бучанський міський Інтернет портал Бучанський Інтернет портал\nПасха – саме світле християнське свято. Свято перемоги добра над злом, життя над смертю, свято добра. Саме в такі дні серця людей відкриті як ніколи для добрих вчинків.\nМетушню в передпасхальні дні можна спостерігати майже в кожному супермаркеті нашого міста. Але є ті, кого не радують навіть свята, ті, хто обмежений, фінансовими чи навіть фізичними можливостями. Це діти-інваліди, люди похилого віку та інваліди, і таких в нашому місті не мало. Саме для того, щоб подарувати радість таким людям напередодні Великодніх свят, Асамблея ГО «Розвиток Приірпіння» 21 квітня провела традиційну і всім знайомі акцію «Допоможи ближньому». Кожен відвідувач супермаркету «Фуршет» мав змогу стати учасником акції, зробивши додаткову покупку та поклавши її у візки волонтерів. Людей, відкритих, небайдужих до долі інших, виявилось не мало. За час акції з 15.00 до 20.00 було зібрано 50 пакетів різноманітних товарів: іграшки, продукти харчування (крупи, олія, цукор, ін.), солодощі.\n22 квітня всі товари будуть доставлені організаторами жителям нашого міста – дітям-інвалідам, людям похилого віку, інвалідам. Наскільки буде їм приємно, що про них пам’ятають та піклуються.\nЗалишається сказати, що світ не без добрих людей, і таких в нашому місті не мало. Дякуємо керівництву супермаркету «Фуршет», всім учасникам акції, які не залишились байдужими до долі інших.\nЧитайте продовження статті про завершення акції в наступних статтях.\nЗарошуємо всіх до співпраця, кого зацікавила подібна робота!\nЗ любов’ю до Вас, організатори акції\nДовідка про організатора: Асамблея ГО «Розвиток Приірпіння» об’єдную 7 активних ГО Приірпіння різного спрямування. Асамблея ГО в лютому 2011 року стала учасником Глобального договору ООН, підтримуючи 10 основним його принципів. Спільні проекти та діяльність Асамблеї спрямовані на розвиток Приірпіння в різних аспектах цього розуміння.


COVID-19 у війську: за добу виявили 9 нових випадків зараження | Новинарня\nHome / COVID-19 / COVID-19 у війську: за добу виявили 9 нових випадків зараження\nЗа добу 27 квітня в Збройних силах України зареєстрували дев’ять нових випадків захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19.\n“На 7:00 28 квітня в Збройних силах України хворіє 53 особи на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2. Також за період пандемії одужали 18 осіб, зафіксовано два летальні випадки”, – йдеться в повідомленні.\nНа ізоляції (самоізоляції) перебувають 367 особи. Кількість особового складу у якого закінчується ізоляція у найближчих три доби складає 149 особи.\nШість нових випадків зараження коронавірусом виявили у Харківській області.\nНа ранок, 28 квітня, гостру респіраторну хворобу COVID-19 зафіксували ще у трьох осіб. Ці військовослужбовці (Львівська область – одна особа, Тернопільська – дві особи) перебувають на самоізоляції, під наглядом медичної служби. Симптоми захворювання відсутні.\nНагадаємо, станом на ранок 28 квітня в Україні – 401 новий випадок інфікування коронавірусом за добу, 19 померлих.


Олександра Радченко — репресована за пам'ять | Історична правда\n7 липня 1945 року слідчий НКВД підписав постанову про арешт Радченко Олександри Миколаївни. Під час обшуку виявлено сім зошитів зі щоденниками колишньої учительки за 1926-1943 роки, які стали головним доказом "антирадянської пропаганди та агітації".\nВлада більшовиків на більшості українських територій закріпилася після падіння Української Народної Республіки в 1921 році.\nСеред комуністичних активістів було чимало українців, але становлення режиму стало можливим лише завдяки завоюванню України більшовицькою армією та постійній підтримці з Москви. Адже масштабний антикомуністичний опір та численні повстання тривали до середини 1920-х років.\nВрешті для утримання контролю над територією комуністи змушені були піти на компроміс із українським національним рухом і почали так звану "українізацію" — українська мова стала офіційною у владних установах, відкрито українські театри та університети.\nСприятливі умови спричинили справжній бум в українській культурі, з’явилася ціла генерація письменників, поетів, художників, театральних та кінорежисерів. Оголошена комуністами "нова економічна політика" дозволила селянам відчути себе власниками землі та розвинути власні господарства.\nАле вже через десять років на село прийде вбивчий голод, а письменники та митці стануть Розстріляним відродженням.\nБільшовики розуміли: економічні та культурні поступки бунтуючим українцям можуть бути лише тимчасовими, і вже в кінці 1920-х, після остаточного утвердження Сталіна біля керма влади, розпочато масштабний наступ проти всього українського.\nЦю атаку всесвітньовідомий юрист Рафаель Лемкін, автор терміну "геноцид", назвав "радянським геноцидом українців".\nСкладовими геноциду були репресії (розстріли та ув’язнення) діячів культури, ліквідація національної церкви. Врешті, створення умов, які призвели до масової смерті українських селян — головних носіїв національної ідентичності, що стало найбільшим злочином радянського комуністичного режиму.\nШтучно організований голод протягом 1932-1933 років забрав життя мільйонів (за різними підрахунками, від 4 до 7) життів. Цей злочин ввійшов в українську та світову історію під назвою Голодомор.\nНа початку 1930-х років колективізація українських сіл завершилася, і їхні мешканці, примусово загнані до колгоспів, стали цілком залежними від влади.\nМасовими репресіями та депортаціями комуністи зуміли ліквідувати прошарок заможних і незалежних власників на селі — "куркулів", тих, які могли становити основу національного руху.\nАле й після цього в Україні періодично спалахували місцеві антирадянські повстання. Для того, аби остаточно придушити рух опору, влада вирішила покарати непокірних селян голодом.\nСпочатку було встановлено непомірно високі норми заготівлі зерна, а їхнє очікуване невиконання оголошено саботажем і спротивом владі. Після цього почалися насильницькі реквізиції, на села відправлено спеціальні "буксирні" [вони, за владною риторикою, "брали на буксир" господарства, які не виконували норми заготівлі - ІП] бригади, що конфісковували все виявлене у селян зерно.\nВлада жорстоко карала за будь-які спроби приховати хліб, який оголошувався державною власністю.\nУ серпні 1932 року прийнято спеціальну постанову, названу в народі "законом про п’ять колосків", яка передбачала багатолітнє ув’язнення або навіть розстріл за те, що трактувалося як "розкрадання соціалістичної власності". Насправді мова йшла про спроби зберегти для себе бодай залишки їжі чи віднайти рештки зерна на полях після збору врожаю.\nОзброєний охоронець біля комори із зерном, село Вільшани Харківської області\nЩе одним інструментом вбивства селян стало запровадження так званих натуральних штрафів: у родин, які не виконали запланованих норм здачі зерна, як покарання вилучалася вся їжа.\nВідповідальність за "саботаж" покладалася також на цілі села, які заносилися на "чорну дошку" — такі населені пункти повністю ізолювалися від решти світу, а довезення туди будь-яких товарів чи харчів припинялося.\nЗрештою, вся територія України перетворилася у своєрідне "голодне гетто" - адже її кордони було оточено військами, які не давали голодуючим тікати.\nПозбавлені будь-якої їжі та можливостей залишити уражені голодом терени, люди масово помирали. Гинули цілі сім’ї, вимирали цілі села, людей не встигали хоронити в могилах, тому закопували неподалік поселень у великих ямах. Іноді ховали навіть ще живих: ті, хто збирав тіла, самі були настільки ослаблені, що не могли приходити двічі.\nМісце масового захоронення жертв Голодомору\nСтрашна трагедія — смерть мільйонів — приховувалася від світу. Про неї не можна було говорити і в Україні. Цензуровані газети писали про значні успіхи радянської влади, а будь-яка інформація про голод трактувалася як антидержавна пропаганда і суворо каралася.\nДехто з постраждалих від голоду був певен: біда є наслідком злочинних дій місцевої влади, і варто лише повідомити центральне керівництво, аби беззаконня припинилося. Люди писали листи на ім’я Сталіна, "відкриваючи вождю народів очі" на жахи голоду. Авторів таких листів влада уважно вислуховувала, а потім… заарештовувала.\nТим не менше люди, які переживали Голодомор, намагалися зберегти пам’ять про нього, передати її нащадкам. Одним із мільйонів свідків вбивства голодом була Олександра Радченко, яка в той час працювала вчителем на Харківщині.\nЯк службовець, вона мала певне харчове забезпечення, яке допомогло їй вижити та врятувати від голодної смерті своїх дітей. Проте отримуваний від держави "пайок" не міг відгородити її від довколишніх жахів. Можливо, тому, що як учителька змушена була кожного дня дивитися в голодні очі учнів, адже не могла не помічати, як їх ставало дедалі менше.\nУчителька Олександра Радченко\nВона усвідомлювала: будь-яка спроба поширити інформацію про те, що робиться в Україні, означатиме для неї ув’язнення, а отже й смерть для її дітей, залишених напризволяще.\nОлександра Радченко знала, на який ризик іде, навіть довіряючи правду про побачене лише своєму щоденнику, розуміла, що її очікуватиме у випадку виявлення записів. Але стриматися від цього не могла, тому й писала:\n"5 квітня 1932 року, вівторок. Голод, штучно створений голод, набуває жахливого характеру. Навіщо забирають до зернини хліб — нікому не зрозуміло, і тепер, коли вже бачать результат такого забирання, все-таки продовжують вимагати хліба для посіву… А діти голодують замучені, худі, мордовані глистами, тому що їдять одні лиш буряки, та й ті от-от закінчаться, а до врожаю ще чотири місяці. Що буде?\n6 квітня 1932 року, середа. Іноді мене охоплює така нестримна злість, що починаю хворіти. Читаю про "радянські темпи" (газета "Правда"), про відкриття першої в Європі домни, про завершення греблі в Дніпробуді і багато іншого. Все це добре, але навіщо ці темпи при розпухлих від голоду дітях та людях. Взагалі голод починає лютувати і несе з собою усі біди, які лише можна уявити. Злочинність розвивається з якоюсь особливою швидкістю… Мучать думки про розпухлих від голоду селянських дітей, і злість зростає…\n20 листопада 1932 року, неділя. Діда, що працює у крільчатнику, "пограбували власті", як він доповів. Це означає, що забрали все, що було зі злаків та овочів. Він уже розкуркулений два роки, майже жебрак, хіба що не просить милостиню. Йому 70 років, старій — років 65 і з ними на квартирі їхня дочка-каліка. І ось у них, убогих, забрали все, чим вони могли прожити до лютого.\nСторінка щоденника Олександри Радченко\n9 січня 1933 року, понеділок. У Харкові творяться жахи голоду. Крадуть дітей і продають ковбасу з людського м’яса. Заводять обманом дорослих людей (більш повних) під приводом продажу взуття. Навіть у газетах про це писали, заспокоюючи, що вживають заходи, але… діти все зникають.\nТрупи померлих від голоду не встигали прибирати з вулиць. Харківщина, 1933 р.\nВиїжджаючи в Бабку, ми наздогнали хлопчика семи років, мій супутник гукнув, але хлопчик ішов, похитуючись, і ніби не чув, кінь догнав його, я крикнула, хлопчик неохоче звернув з дороги, мене тягнуло подивитися йому в обличчя. І жахливе, страшне, незабутнє враження залишив вираз цього обличчя.\nНапевно, вираз очей такий буває у людей, коли вони знають, що повинні ось-ось померти і не хочуть смерті. Але це була дитина! Нерви у мене не витримували: "За що? За що діти?". Я плакала тихенько, щоб не бачив мій супутник. Думка, що я не можу нічого зробити, що мільйони дітей гинуть від голоду, що це все стихія, довела мене до відчаю…\nКілька днів тому приходив конюх — лице вже опухло, руки опухлі. Каже, що ноги важкі, спокійно приготувався вмерти. "Дітей жаль, — каже. — Вони нічого не розуміють — не винні"".\nОлександра Радченко та троє її доньок, наймолодша з яких народилася 1931 року, пережили Голодомор, їх також не зачепила хвиля репресій Великого терору 1937-1938 років. Та на їхню долю випало ще чимало лиха.\nУ 1940 році сім’я Радченків переїхала в нещодавно приєднану до Радянського Союзу Буковину. Тут їх і застав початок німецько-радянської війни влітку 1941-го.\nОлександра та її чоловік Василь були заарештовані румунськими військовими, що як союзники Третього Райху окупували цю українську територію. Разом вони кілька тижнів перебували в таборах, допоки не були визволені звідти колегами її чоловіка, інженерами лісового господарства. Звільнившись, Василь Радченко продовжив працювати лісником.\nПерші дні після зміни влади багато місцевих людей, серед них і Олександра, вірили в "німецьке визволення від комуністів". Тому вона розповіла про свої записи німецькому чиновнику, який раніше в себе на батьківщині працював кореспондентом. Той запропонував їх видати.\nНімецька пропаганда неодноразово використовувала інформацію про злочини комуністів (так було з інформацією про масові страти в’язнів влітку 1941 року, про віднайдення поховання польських офіцерів у Катині). Проте записи про Голодомор не потрапили до преси нової влади.\nА вже незабаром Радченко зрозуміла, що ця нова нічим не краща за попередню. Тому в записах за 1941-1942 роки вона записувала вже про злочини нацистів. У 1943 році жорстока окупаційна політика торкнулася безпосередньо її родини — на примусові роботи до Німеччини вивезено її 17-літню доньку Еліду.\nПовернення радянської влади в Україну у 1944 році обернулося ще однією втратою для сім’ї Радченків. Чоловіка Олександри Василя забрали на фронт, причому у штрафні батальйони, адже він "служив окупантам як лісник".\nУ 1945 році завершилася війна. Ще до того на батьківщину з Німеччини повернулася Еліда, а в серпні й Василь Радченко, нагороджений медаллю "За бойові заслуги". Врешті сім’я Радченків знову була разом.\nІ саме в цей щасливий момент в їхнє життя знову втрутився тоталітарний режим. 7 липня 1945 року слідчий Кам’янець-Подільського обласного управління НКВД підписав постанову про арешт Радченко Олександри Миколаївни.\nПід час обшуку в помешканні затриманої виявлено сім зошитів зі щоденниками колишньої учительки за 1926-1943 роки. Саме вони стали головним доказом в обвинуваченні заарештованої в "антирадянській пропаганді та агітації".\nДонька Еліда згадувала цей трагічний момент в історії сім’ї:\n"Мама щоденників ніколи не ховала. Добралися до скриньки, де лежали щоденники. Я п’ять-шість загальних зошитів, які лежали на столі, встигла закинути під подушку. Після арешту мами ми почали їх читати, а там стільки жахів було написано про Голодомор, що ми вирішили, що всю сім’ю розстріляють, тому ми спалили їх…". Проте й виявлених чекістами зошитів виявилося досить для того, аби засудити вчительку.\nОбкладинка справи на Олександру Радченко з архіву СБУ\nСлідство тривало майже півроку. На допитах Олександра відразу визнала авторство своїх записів, але цього було замало. Слідчий намагався змусити її визнати нотатки фальшивими, написаними спеціально для компрометації радянської влади.\n"Слідство було глибоко упередженим. — писала згодом вона у скарзі прокурору. — Мені погрожували багаторічним сидінням під слідством, доки не підпишуть протокол, де вже було написано, що на початку 1930-х років я вела контрреволюційного змісту щоденник. Враження від тюрми, страх і поганий стан здоров’я були причиною підписання протоколів".\nСуд відбувся в місті Проскурів [нині Хмельницький - ІП] 14 грудня 1945 року. У своєму слові Олександра фактично відмовилася від свідчень, записаних у справі, і заявила: "Мета моїх записів — присвятити їх дітям. Я писала, що через 20 років діти не повірять, що такими жорстокими методами будували соціалізм. На Україні в 1930-1933 роках український народ переживав страхіття…".\nЗвичайно, судді не прислухалися до її слів, тому у звинуваченні йшлося про те, що Олександра Радченко, "будучи вороже налаштованою до радянської влади в період 1930-1933 років, писала щоденник контрреволюційного змісту, в якому засуджувала дії комуністичної партії з організації колгоспів у СРСР та описувала тяжкий матеріальний стан трудящих".\nОлександра Радченко повернулася в Україну лише в серпні 1955 року, після відбуття повного терміну ув’язнення. З надірваним здоров’ям вона прожила після цього на волі ще лише десять років.\nДовідка про звільнення з таборів, 1955 рік\nВдруге радянська влада згадала про неї за кілька тижнів до свого кінця. 23 липня 1991 року Олександру Радченко посмертно реабілітували, тобто визнали несправедливо засудженою.\nТим часом її щоденники (на жаль, не всі — три зошити було спалено ще під час слідства як такі, що "не мають жодної цінності") і далі зберігалися в архіві КҐБ, де про їх існування ніхто не знав. Згодом ці документи разом з іншими успадкувала спецслужба незалежної України. Але до того часу, як вони потрапили до рук істориків, минуло ще десять років.\nОлександра Радченко після повернення із заслання\nТільки в 2001-му ці матеріали разом з іншими, які розповідають про Голодомор, знайшли в архіві. "Я випадково почула по радіо, що можна ознайомитися зі щоденниками Олександри Миколаївни Радченко, які містяться в СБУ, — згадує її донька Еліда. — Я була зворушена, розплакалася. Мама недарма десять років відсиділа, і її робота не пропала марно. Вона писала правду…".\nУ 2007 році фрагменти щоденника були опубліковані в книзі "Розсекречена пам’ять". Сьогодні вони стали важливим історичним джерелом для дослідження подій 1930-х років в Україні.\nНаписані небайдужою учителькою щирі слова руйнують збудований комуністичною пропагандою міф про "щасливе радянське життя", розповідають страшну правду про те, що робилося в Україні у 1932—1933 роках.\nТож Олександра Радченко таки виконала свою місію: зберегла і передала нащадкам пам’ять про трагедію Голодомору.\nТекст із книги Володимира В'ятровича "Історія з грифом "Секретно". Українське ХХ століття"


Актриса і співачка Крістіна Агілера подарує спадкоємця Метту Раттлером\nВідео: Дивись як виглядає Крістіна Агілера (Christina Aguilera) в 35 років в 2016 році\nДнями стало відомо про цікаве положення поп-діви Крістіни Агілери. І нехай поки сама співачка не дає розгорнутих коментарів про свою вагітність, заперечувати факт швидкого появи нової зірочки в родині відомої пари Христини і Метта Раттлера вже нерозумно.\nВідео: Христина Марія Агілера БІОГРАФІЯ Частина 2\nце друга вагітність 33-х річної артистки. У 2008 році Крісті народила первістка - Макса Бреттмана. Хотілося б сподіватися, що турботлива мама подарує йому саме молодшу сестричку, які не обділені своїми ж талантами. Діти співачки будуть пов`язані кровною спорідненістю по матері, маючи різних батьків. Втім, ця умовність особливого значення не має.\nВідео: Легендарні - розповніла зірки - Ірина Дубцова - Брітні Спірс - Крістіна Агілера\nУ зв`язку з вагітністю, Агілері доведеться на час залишити роль телеведучої в популярному телешоу «The Voice» (проект «Голос»), але це невелика кар`єрне упущення, враховуючи цінність положення Христини. На телеекран всесвітньо улюблена артистка, найімовірніше, повернеться в наступних епізодах програми. Поки ж роль судді і наставниці в «The Voice» займе Шакіра.\nРадує те, що пізнати радість материнства вдруге Христині належить в дуже благополучний період. Зараз вона знаходиться на своєрідному піку фізіологічної форми, коли дітородіння прихильні всі обставини. це і вдалий для другої вагітності вік, і тимчасова відсутність виснажливих гастрольних турів.\nДуже б хотілося, щоб Христина не закривала питання продовження династії після других пологів. З огляду на її чудові дані, не хотілося б обмежувати американську сцену в талановитих продовжувачах вправного вокального жанру. Хто знає, може бути це буде не остання дитина Крістіни? Адже виховання красивих обдарованих дітей - це теж творчість. З огляду на, що останній альбом Агілери вийшов всього трохи більше року тому, а робота над синглами тривала до останнього, тепер їй можна спокійно зосередитися на головному - своєму тихе сімейне щастя.\nКнягиня монако чекає первістка


Десятки тернополян прийшли послухати мільйонера та блогера Ореста Зуба : 12:01:2017 - 20 хвилин Тернопіль\nДесятки тернополян прийшли послухати мільйонера та блогера Ореста Зуба\nПрезентація книги Ореста Зуба «Формула продуктивності» відбулася у Тернополі в книгарні «Є» 11 січня.\nНа зустріч з молодим мільйонером, мандрівником, блогером прийшли десятки тернополян. До речі, надрукувало його книгу тернопільське видавництво «Мандрівець».\nПрезентація книги вже відбулася у Львові, а далі автор з виданням поїдуть до Івано-Франківська, Дніпра, Харкова та Києва. Саме у цих містах є найбільша кількість читачів блогу Ореста Зуба openmind.com.ua. Це україномовний блог про саморозвиток, мандри та віддалену роботу або дистанційний бізнес, який має аудиторію понад 50 тисяч людей.\nНа сторінках книги «Формула продуктивності» зібрані понад 100 прийомів, методів, технік та інших фішок із тайм-менеджменту, самомотивації, а також персональної продуктивності, покликаних допомогти упорядкувати всі накопичені справи, визначитися з пріоритетами, реалізувати заповітні мрії та й загалом організувати собі найяскравіше життя. Під час читання вам відкриватимуться нові горизонти, а коли ви перегорнете останню сторінку, то будете готові сформувати власну Формулу Продуктивності, обіцяє Орест Зуб.\nДиректор видавництва «Мандрівець» Богдан Фенюк каже, що спершу скептично поставився до молодого амбітного автора. Але тепер зізнається, що і сам керується порадами, написаними у книзі. Та й аншлаги на презентаціях свідчать про популярність Ореста Зуба серед молоді.\n— Цю книжку прочитав чоловік моєї доньки і вона сказала мені, що після того він відмовився від певних речей, які за словами Ореста, забирають енергію, - розповідає пан Фенюк. - Від чого саме відмовився мій зять, я не цікавився. Але мені стало цікаво те, що покращився бюджет сім’ї моєї доньки. І тепер я з нетерпінням чекаю поки цю книжку прочитає мій другий зять.\nПід час зустрічі з тернополянами Орест Зуб розповів, як ефективно організувати свій час та роботу, здійснювати мрії, подорожувати світом. Про це читайте у наступних публікаціях 20minut.ua.\nНа чому він той мільйон заробив ?? Шось я про такий блог навіть ніколи не чув.


Як за допомогою енергії молоді з різн...\nПеретворення руїн на сучасно оформлений культурний кластер, де кожен знайде собі заняття до смаку сталось за кілька днів. І це було просто диво, коли перед відвідувачами у день відкриття приміщення постало яскравим і оновленим, завдяки розмальованим стінам, імпровізованим диванчикам, облямівці стін, зробленій з підручних матеріалів. Тут тепер є сцена, рекреаційна зона, фуд-зона, місце для селфі, гойдалка, місця для посиденьок і купа креативних поличок тадрібничок. А зовнішні стіни прикрашені силуетами Вінниці, Кременчука, Нойруппіна та Жмеринки.\n28 серпня 2016 - 17:55\nТеги: фоторепортаж Жмеринка Ірина Френкель


диван Мадрид від Nicolas - Медблі для дому та квартири\nдиван Мадрид від Nicolas\nКутовий диван Мадрид (Madrid) від Nicolas виробництво Китай. Фірма Nicolas імпортує високоякісні дивани з Китаю. Сучасна модель дивану кутового Мадрид незмінно подобається динамічним людям, які люблять експериментувати зі стилем. Як відомо, стиль і м’які меблі це нероздільні складові, тобто це, за великим рахунком, одне ціле. Дана модель не тільки впишеться у Ваш інтер’єр, але і змінить його. Ця унікальна меблева одиниця прекрасно вписується, як до інтер’єру в стилі модерн, так і до класичного інтер’єру. За допомогою спеціального шва був створений оригінальний дизайн спинки, який ідеально гармонує з підлокітником. Ну і, звичайно ж, Вам сподобається той неймовірний комфорт, який подарує Вам Мадрид.\nМатеріал оббивки — шкіра натуральна (кольори на малюнку), всі елементи дивана, на яких покладається максимальне навантаження оббиті натуральною шкірою (посадочне місце, спинка, підлокітники), задня частина дивана і зовнішня частина підлокітників оббиті якісним шкіряним замінником.\nматеріал корпусу — масив дерева гевеї.\nШирина дивана (мм) 2950х2400\nГлибина дивана (мм) 1020х920\nВисота дивана (мм) 1000\nКупити кутовий диван Madrid можна на нашому сайті. Уточнити можна, зателефонувавши за номером: +380631559274 +380969870276 (робимо хороші знижки).\nКомплектація кутового дивану Мадрид:\nкуточок складається з дивана — 3 (спальне місце — американська розкладачка) і дивана — 2 (з реклайнером)\nДо дивану можливо замовити крісло, крісло з реклайнером.\nДоставка дивану кутового Мадрид від Nicolas:\nпо Україні службами доставки або будь — яким іншим альтернативним способом(у Києві, Рівному, Івано-Франківську, Чернівцях, Луцьку, Львові, Тернополі можлива збірка нашими фахівцями), повний список міст уточнюйте у менеджера.\nРекомендуємо переглянути шкіряний диван Марсель


Дружина подарувала Девіду Бекхему бульдога - Korrespondent.net\nДружина подарувала Девіду Бекхему бульдога\n30 грудня 2009, 12:44\nБекхему зробили подарунок зі значенням\nДружина півзахисника збірної Англії Девіда Бекхема Вікторія зробила своєму чоловіку оригінальний подарунок на Різдво - цуценя англійського бульдога.\nСобаку Вікторія Бекхем придбала за 2 тисячі фунтів (близько $ 3,2 тисячі) після того, як її чоловік виступив з міркуваннями в пресі про бульдожі настрої британців напередодні ЧС-2010, передає ІТАР-ТАСС з посиланням на місцеві ЗМІ.\nЯк зізналася місіс Бекхем, вона вважає, що ця порода символізує дух її чоловіка під час гри на полі.\nЗнаменитий футболіст прийняв породисте цуценя з захопленням.\nЗа словами друга Бекхемів, Девіду він неймовірно сподобався. Бульдог, про ім’я якого поки нічого невідомо, після Нового року буде жити разом із Вікторією та трьома синами спортсмена в будинку подружжя в Лос-Анджелесі.\nСам же футболіст найближчі півроку проведе в Європі, де на правах оренди гратиме за Мілан і намагатися знайти спільну мову з наставником збірної Англії Фабіо Капелло і потрапити до заявки національної команди на ЧС-2010.


Головна Що варто знати Чи всі хвороби від нервів?\nВнутрішній особистісний конфлікт. Людина відчуває сильне психічне напруження, якщо у неї є конфлікт свідомого і несвідомого, вона постійно бореться з собою або доводить себе до неврозу, або ж у неї з'являється інша хвороба, яка знімає внутрішнє напруження.\nСамопокарання. Людина поводиться не так, як вказують норми моралі або ж не так, як прийнято в суспільстві. У неї з'являється почуття провини. Часто від нього страждають особливо ранимі люди, з величезним почуттям відповідальності.