Брехуни-лицедії мають театр і свого глядача. Вони їх шукають… так тривало упродовж десятиріч у нашій Україні.\nБрехуни-лицедії доводили Україну до руїни, домагалися цього і один перед одним, хизуючись, складали списки, робили плани руйнації, їм конче хотілося довести мистецтво знищення гармонії до абсурду, скажемо так, до Абсурду з великої літери. Свій хист, талант руйнаторів вони тримали в таємниці (коли треба було ввести в оману мільйони людей) або, навпаки, розпросторювали з гаслом… шукайте чужака в отарі, шукайте ворога… і будьте пильні… Робилося це ніби заради добра України, задля добробуту народу, в ім’я… щастя діточок. Облуда, цинізм, жорстокість, малоосвіченість, безсердечність, хитрість, підлість стали узвичаєною нормою поведінки брехунів-лицедіїв.\nБрехуни-лицедії мали за плечима тіньові авторитети. Накази їх виконували, а поради, розпорядження сприймали з вдячністю.\nСвітлої пам’яті головний редактор «Літературної України», полум’яний публіцист Василь Плющ наприкінці 1994 р. опублікував саркастичну статтю «Невже мав рацію Троцький? Прикрі роздуми перед повторними виборами президента», де ставив гострі питання: «То з якою ж метою, якщо не задля політики, рушив у похід за президентську булаву Леонід Данилович? І чи з власної волі? Якщо ні — в чиїх руках він пішак?» — І далі ствердно переконував: «І все ж хочеться сподіватися, що ми-таки народ, що… дружно прийдемо на виборчі дільниці, щоб твердо сказати: Українській державі — бути! А ця заповітна мрія ніяк не пов’язується з позиціями й переконаннями Леоніда Кучми» 1.\nНайголовнішим авторитетом для брехунів-лицедіїв залишався Кремль, який, за звичаєвою нормою, не приховував відвертих «симпатій», намірів стосовно незалежності України. Кремль знав ціну брехунам-лицедіям і поводив себе з ними без церемоній, на більше вони не могли розраховувати… І того для них було досить. Вдома, у себе в Україні, вони крали, грабували, займалися насильством, надсилали вбивць, зіштовхували дурні обмануті голови одну з одною, виховували агентуру грабіжників, що працювали на них, зміцнювали будівлі-замки внутрішніми військами, видимими і невидимими охоронцями — одне слово, почували себе бухарськими ханами, кувейтськими шейхами, гетьманами в благословенній Україні. А перед Москвою вислуговували…\nВояжі чиновницької Москви й лицедійного Києва 2004 р. нагадували метушню бджіл біля вулика… Кучма намагався врятувати у Москві назавжди втрачену репутацію, підсилену спровокованим касетним скандалом. (Хто був справжнім автором касетного скандалу, неважко догадатися. І хто відшукав виконавця в особі майора Мельниченка — теж). Щось потрібно було бюрократам златоносної й лицедіям золотоверхого. Щось тримали в таємниці, про щось шептали одні одним… Про що домовлялися президенти віч-на-віч? Що берегли в сховах пам’яті? Що вкотре ділили і переділювали (читай: ти — мені, я — тобі!)?\nРежим Кучми Москві був на руку. Вона його випестила і тримала самого Кучму в залізних обручах кремлівських обіймів.\n…Жити в Україні з кожним роком ставало важче і гірше… Життєвий рівень населення падав, зростала інфляція, дорожчали товари, випускалися в обіг додаткові гроші… А з телевізорів припудрені коханки лицедіїв галасували про добробут народу, зростання валового продукту, економічну стабільність, забезпечену старість, повноцінну виплату пенсій (як кістку кидали надбавку до них — надбавка в одному вимірі, а інфляція — у десятимірному… порівняйте!). З офіційних каналів телебачення, насамперед з приходом Януковича на посаду прем’єра, падала манна небесна і лилося молоко цинічної брехні, поруч з падінням життєвого рівня.\nОсобливою темою, казковим конем, якого осідлали брехуни-лицедії, були збройні сили, армія, що, мовляв, дотримується нейтралітету, оберігає спокій мирного (читай: обманутого) населення. Армію брехуни-лицедії роззброїли, амуніцію розікрали і перепродали, а офіцерів армії довели до нужди і неслави. Натомість самі собі роздавали генеральські погони, а на нижчі офіцерські чини махнули рукою: живіть, як хочете.\nБрехуни думали про армію: чим гірше, тим краще… Через це курсантів авіаційних училищ не вчили літати, а танкових — водити танки, мовляв, вистачить з них теорії! Пощо нам армія? Навіщо офіцери? У нас є внутрішні війська… Але про людське око новоспечені генерали засідали в штабах, хизувалися золотом зірок, ділили бюджетні гроші між собою, з благословення лицедіїв ніби дбали про занедбане доблесне військо, себто про Збройні сили України.\nВина лицедіїв не в тому, що забули про армію, їхня вина тяжча, їхній гріх більший, а злочин — без виправдання: за рахунок армії наживалися — розкрадали армійське майно, перепродували зброю, вступаючи в брудні ділові контакти з перекупниками (той самий сценарій, що і в Росії), — голодні, напівроздягнені вояки, без квартир і без надії на поліпшення умов життя родини молодших офіцерів — такий результат лицедійства, по суті невігластва, тупого інтелектуального банкрутства брехунів.\nНе пробачить Україна ніколи Леонідові Кучмі, що він став засновником лицедійства і обзавівся вишколом брехунів-лицедіїв, створивши відповідну філософію.\nНе пробачить Україна Леонідові Кучмі, що він придумав інституції кланового безкарного бандитизму, перед яким спасувало Головне управління Служби безпеки України з боротьби з корупцією і організованою злочинністю, з його бездарним тупоголовим генералом Вандіним та підлеглими йому заляканими офіцерами.\nНе пробачить Україна Леонідові Кучмі, що він як президент зрадив присязі на Пересопницькому Євангелії, оголосивши бій чиновницькій корупції, бандитській владі і водночас — звеличивши її номенклатурну палубу до найвищих державних стандартів виконавчої влади 2.\nУ п’ятому (прощальному) листі Володимира Яворівського Президенту України Леонідові Кучмі прозвучало безкомпромісне: «У вас була можливість бодай відійти «зі сцени без свисту навздогін»: не нав’язувати українцям свого спадкоємця, а вибачитися за помилки і забезпечити вільні та чесні вибори. Ви не скористалися і цим «рятівним колом». Більше того — зневажили весь український народ, вважаючи, що погоничем після вас може бути людина, що двічі позбавлялася волі за кримінальні злочини. Це щоб на його тлі вас згадували як менше зло?»3.\nНе пробачить Україна Кучмі того, що він упродовж десяти років правління запровадив у державі політичний балаган, підтримуючи та неодноразово власноручно ініціюючи політичне лицедійство і брехню на усіх рівнях вищої влади в центрі та регіонах.\nЗнамените інтерв’ю з Юлією Тимошенко — «Я готова в його передвиборчому штабі прати…», — воно відкрило багатьом очі на її державницьку діяльність в якості віце-прем’єра України… тоді за її енергійних дій Україна встановила прозорі правила в енергетиці на користь держави… і тоді політико-олігархічна команда, що програла на цьому (Медведчук, Суркіс, Мартиненко) заповзялася виліпити з неї образ… такого собі прозахідного націоналіста, ворога Росії тощо, вигнати її з уряду Ющенка… одне слово, організувала проти неї брудний піар… Так ось у цьому інтерв’ю наведено такі непрості слова Юлії Тимошенко: «Росія рано чи пізно повинна змиритися з тим, що в України є своя лінія глобальна, не менш важлива для України, як для Росії — її лінія, й Україна велика держава, могутня держава, і те, що її сьогодні бездари довели до такого стану, це не означає, що все життя Україною будуть такі бездари правити… Я впевнена, що Україна буде позбавлена тотальної залежності від Росії щодо поставки енергоносіїв. Не тому, що я погано ставлюся до Росії, а тому, що люблю Україну» 4.\nСкандальні фальшиві вибори у містечку Мукачевому весною 2004 р., відсценізовані СДПУ(о), були прелюдією великих президентських виборів у двох турах. Маленький Мукачів, як зрештою загалом Закарпаття, став ареною політичних інтриг, за якими таїлося інше, — Закарпаття для політичних корупціонерів було золотим Клондайком, капіталом, за який ладен був горло перегризти кожному ненаситний Віктор Медведчук у компанії з Суркісом. У тенетах партійно-політичних інтриг був зроджений цинічний фрукт в особі такого собі балакучого циніка, державного злодія, напівосвіченого народного депутата Шуфрича. Не випадково апетити Шуфрича підтримав його захисник-гарант, передбачивши для нього земельну ділянку в заповідній зоні Пуща-Водиця (3,22 гектари). Апетити Шуфрича зростали під крилами СДПУ(о); Медведчук показував приклад, що є апетит на терезах державного злодійства. Депутатський мандат — як контрмарка у зону лицедіїв, а для певної категорії депутатів — спосіб хижацької наживи.\nЗвичайно, спікер парламенту Володимир Литвин своєю розважливістю, серйозністю мотивацій особистої поведінки на засіданнях сесії Верховної Ради України 23 листопада (оцінка стану в державі), 27 листопада (визнання фальсифікації другого туру президентських виборів), в ніч з 28 на 29 листопада (брехуни-лицедії готувалися ввести надзвичайний стан у країні) забезпечив збереження стабільності, миру, спокою в державі, не допустив пролиття крові. Втім, і він з жалем зізнався: «У нас поки що державна політика базувалася на інтригах та інсинуаціях. Це не державна політика, коли сьогодні говорять одне, завтра — інше, а роблять — ще інше, коли когось призначають, через день звільняють, а потім знову призначають на цю ж посаду» 5. Сміємо думати, що грязь політичних інсинуацій за режиму Кучми приносили медведчуки і ті, які грали з ним в одну дудку.\nУ помаранчеві дні 2004 р. парламент перетворився в єдино організовану гілку влади, якій повсталий народ міг довіритися… і гарант цієї гілки Володимир Литвин втихомирював у парламентській залі пристрасті, тверезим спокоєм додав нотки впевненості, що на «майдані… революція іде» і що вона на часі!\nКучма прийшов до влади на брехні. Брехнею був сповитий його режим. Не гідно поводив себе Кучма. Згадаймо рік 1999-й…\nДо президентської влади в час боротьби за другу каденцію Кучма не гребував засобами, вдавався до провокацій, підробок. Закінчувалося друге тисячоліття, 1999 р. для України був позначений тривогами… Почитаймо ще раз абзаци звернень, які кожному мешканцеві Києва кидалися до поштової скриньки… Мав рацію Д. Чобіт, висвітлюючи історію одного з найгучніших політичних скандалів з життя України кінця 90-х рр.:\n«Справа Лазаренка» мала відіграти роль своєрідного громовідводу для Леоніда Кучми перед новими виборами Президента України, однак організатори цієї грандіозної загальноукраїнської конструкції забули просте правило — необачно влаштований громовідвід обов’язково викликає блискавку на домівку того, хто його так встановив» 6. Потрібно було п’ять років безпардонної, безсоромно-лицемірної брехні, що обернулася фальсифікацією виборів, аби ця блискавка вдарила «на домівку того самого…».\nТоді, у 1999 р., громадяни України зацікавлено читали Відкритий лист Президентові України Л. Кучмі:\n«Високодостойний Леоніде Даниловичу!\nПочаток кампанії з виборів Президента позначений масовими порушеннями законів і Конституції. Існує засвідчена вже міжнародною спільнотою інформаційна блокада політичних опонентів. Обурення громадян викликають нецивілізовані методи організації «одобрямсів» під час висунення претендентом у кандидати нинішнього глави держави. Рішення зборів з цього приводу у багатьох випадках сфальсифіковані. Під час збирання підписів на Вашу підтримку здійснюється адміністративний тиск і переслідування керівників, їхніх підлеглих і залежних від них громадян. «Наради» керівників із директивними вказівками про забезпечення Вашої перемоги є відвертим і грубим порушенням закону. Збирання підписів «за Кучму» під час виплати заробітної плати є взагалі аморальним. Порушення свободи волевиявлення громадян має уже тотальний характер. Так званий фонд соціальною захисту незаконно використовується для фінансової підтримки Вашої передвиборчої кампанії, під прикриттям Вашого імені розбазарюються державні кошти.\nЩе одним прикладом порушення закону є відмова Центральної виборчої комісії видати достатню кількість підписних листів тим претендентам, які є Вашими політичними опонентами. Завдання зрозуміле — не дати змоги зареєструвати їх кандидатами. Усі зазначені порушення спрямовані на одне: використати будь-які, у тому числі незаконні методи, аби забезпечити Вашу перемогу.\nЗрозуміло, що такі масштабні і скоординовані порушення по всій країні не можуть відбуватися без Вашого відома. Але гарант Конституції, за згодою якого вона відкрито порушується, не має морального права претендувати на посаду Президента.\nПереконаний: Ви знаєте, що демонстрація показної «любові» до Президента (поки він при владі), оцінки «незалежних» соціологічних центрів (поки влада утримує їх), запевнення структур виконавчої влади (поки вони Вам підлеглі), — лише прикриття справжніх намірів славословів. Вони прагнуть зберегти себе при владі, мати з того зиск.\nЗнають це і наші з вами співгромадяни. Доказ того — результати виборів голови міста Києва. Люди не хочуть перетворення України па поліцейську резервацію.\nЗвертаюся до Вас із пропозицією виконати обов’язок гаранта дотримання Конституції і припинити свавілля, що твориться в процесі виборчої кампанії.\nБезчинству слід покласти край!\nСподіваюсь на Ваші дії та відповідь, її відсутність буде підтвердженням того, що всі порушення відбуваються з Вашого благословіння.\nПретендент в кандидати у Президенти України\nПрезидентом у другій каденції, звісно, став Кучма — «солодка» ноша шапки Мономаха у варіації кремлівських політтехнологів і таємних служб з коридорів Луб’янки.\nКолись на схилі літ В. Катаєв, згадуючи свою одеську молодість і звертаючись до останніх командорів колишньої більшовицької імперії, що їхні діди і прадіди в чека розстрілювали усіх без огляду як контру, написав пророчі слова: «Напевно, ви не схитнетесь, знищуючи людину. Що ж, мученики догмату, ви є теж жертви часу». Про брехунів-лицедіїв думав одеський письменник, повертаючись спогадами до 1920 р., коли чекісти мучили людей в підвалах катівень, святкуючи в такий спосіб приїзд Ф. Дзержинського до Одеси?!\nАби не повторити минулих помилок, пам’ятаймо: неоімперіалісти — єдинокровні спадкоємці пращурів, що вибудували гнилу імперію на кістках і крові. Сьогодні вони шкодують за нею, оплакуючи «широку страну мою родную», щиро переживають те, що аркан кремлівського гніту рішуче скинули народи колись «широкой», одначе не «родной», скинули і пішли вперед, не оглядаючись жодного разу.\nА ви, катаєвські «жертви часу», хочете знову влади, лютої, кривавої, і ви хапаєтесь за соломинку… Життя ваше — брехливе, підле лицедійство, воно — проти людей, проти людства, справді проти людства, як же інакше можна розцінювати агресивно відверту тональність російського прихильника фашизму А. Широпаєва: «Попереду — відчайдушна, кривава боротьба, багато загинуть з того й того боку, але російським подвигом буде врятована Росія, а з нею — і весь світ»7.\nСкорумпована прокучмівська влада, сфальсифікувавши два тури президентських виборів, була готова на усе, аби втримати свої позиції. Кремль тримав руку на пульсі прокучмівського блоку, і кандидат у президенти від опозиції В. Ющенко оголосив громадський рух опору «За чесні вибори». Вранці 22 листопада В. Ющенко виступив на Майдані: «…Шановні колеги журналісти! Ми звертаємося до вас, зокрема до західних засобів масової інформації, донести правду про те, що відбувається на виборах Президента України, що відбувається в роботі ЦВК, що коїться на виборчих дільницях на місцях. Це відбувається масове, тотальне фальсифікування. Ми звертаємося до правоохоронців. Ми звертаємося до громадян України. Підтримайте, шановні друзі, всенародний рух опору» 8.\nУ газеті «Без цензури» були видрукувані свідчення світової преси про масові фальсифікації під час виборів, — адмінресурс зробив ставку на брехню, і це вирішило долю виборів; народ не підтримав провладного кандидата у президенти.\nПро що писала світова преса?\nГазета.Ru.Росія: «Я молився Богу, щоб він дозволив мені прожити ті кілька років, які потрібні, щоб побачити в Москві те, що я бачу в Києві.\nЯ відчував заздрість і гордість від того, що стою серед цього мирного й вільного люду…».\nThe Guardian, Великобританія: «Якщо мова йде про вибір між поглинанням України Росією у випадку приходу до влади Януковича та інтеграцією в Європу у випадку перемоги Ющенка, нам залишається сподіватися, що українці віддадуть перевагу другому варіантові. Але рішення в будь-якому випадку мають прийняти вони самі».\n«Независимая газета», Росія. «Революція була неминуча, оскільки колишня модель влади в одній окремо взятій країні пострадянського простору вичерпала себе».\nDie Presse, Австрія. «Київські ж посткомуністи в 2004 знають, що Москва сповнена рішучості стояти на їхньому боці».\nDie Telegraaf, Голландія. «Путін зробив помилку, занадто рано привітавши свого фаворита з перемогою. Причому слідом за ним це поспішив зробити останній диктатор Європи Президент Білорусі Лукашенко» 9.\nЦих реляцій для уявлення про світову реакцію достатньо. Путін разом з Кучмою невдало розіграли сценарій фальсифікацій — це однозначно. Обидва заплямували свою репутацію, її ніколи не змити…\nСірий, зіжовклий Кучма в проповідях, зверненнях до українського народу в трагічній ситуації президентських виборів України 2004 р. виглядав першим брехуном-лицедієм держави, тому що його повчанням не вірили уже ні праві, ні ліві, тому що його бездарне і безславне президентське володарювання в час другої каденції спричинило серйозні політичні, суспільні, громадянські суперечності, непорозуміння, викликало невмотивовані розбіжності. Грабіжники штибу Кушнарьов—Медведчук—Бакай з Адміністрації Президента — академії брехунства-лицедійства дбали про власну кишеню і пельку, не могли ніяк напитися-нажертися.\nПосади продавалися, титули продавалися, міністерські портфелі продавалися, чиновницькі крісла коштували хабарів, — Кучма довів хабарництво до театру абсурду. Усе було продане — залишилося продати президентське крісло, яке звиклий до алкогольного допінгу дійсний, малоефективний в діяльності президент вирішив продати також, але в іншій спосіб.\nНапередодні президентських виборів Леонід Кучма не відмовився від пропозицій, що їх до того подавали на тарілці чорні кардинали адміністрації, в першу чергу головний інквізитор Віктор Медведчук, — пропозиції звелися до інтриги, що слід підтримати донецький кримінальний клан. Скільки це коштувало, невідомо, які гроші були кинуті на вівтар лицедійства, — теж таємниця. Але з середини червня на зачаділому політичному горизонті брехні Кучми замаячила постать ніби симпатичного на вигляд чоловіка, що обіймав посаду прем’єр-міністра України, а до того — губернатора Донецького краю Віктора Януковича. Зійшла для лицедіїв нова зірка — зірка Януковича!\nЗвичайний завідувач гаража Янукович, що через хабарі, підступи, злочини, криміналітет знісся до високого крісла прем’єр-міністра, вирішив ризикувати далі, ставити на козирного туза — проміняти вулиці Грушевського-Садову на одну Банківську.\nІ почалося — розкрутилася гойдалка протизаконної брехні, лицемірства. У хитрому плетиві маневрів чорного кардинала Віктора Медведчука (фольклорна інтерпретація — Нарцис) йшлося про фігуру голого короля — такого собі президента, який має бути маріонеткою в руках брехунів-лицедіїв. Апетитів Януковича Банківська не розрахувала… і програла, однак, уже в часі другого туру виборів. У передвиборній кампанії напередодні першого туру поведінка Кучми виглядала шокуюче непристойною, тому що, власне, він взяв диригентську паличку брехні і почав диригувати антидержавним оркестром. У першому турі Янукович не пройшов. Злі язики розплескали, що, розлючений, він тоді пустив у хід кулаки-кувалди: розбивав носи міністрам, вибивав зуби губернаторам… Очевидці задовго до цього шабашу бачили «фонарі під очима» у самого Медведчука, не з’являвся з тиждень по тому до праці, приходив до тями вдома… побитий губернатор з Івано-Франківська Вишиванюк, улюбленець Кучми, фактично такий самий злодій, будівничий його карпатської дачі «Гута», переляканий, побіг до магазину, щоб накупити тканини помаранчевого кольору (перефарбований уже в наші дні, б’є себе в груди стовідсоткового патріота-хамелеона)… Вмить перефарбувалося за ним багацько Лисів Микит… Мотор пекельної машини було запущено, за керманичів часто сідали «водії» з Кремля… На поверхню випливли майстри політиканських інтриг типу Г. Васильєва, А. Клюєва, О. Лук’янченка, зіпсутій натурі яких така гра імпонувала. То були майстри розмаїтих перекручень… і про їхні вихиляси у політичних інтригах писатимуть згодом фоліанти книг як мемуарного, так і детективного жанру. На авансцені з часом вибулькнула ще одна одіозна постать — С. Кивалов, наділений повноваженнями голови Центральної виборчої комісії України… той С. Кивалов, якого в народі прозвали Кидаловим, розкидав фальшиві бюлетені наліво-направо на догоду виборному штабові Януковича… Після другого туру Кивалова за несумлінне, аморальне виконання обов’язків вигнали, але, враховуючи «професійний досвід» і особливі заслуги махінатора… не без протекції Кучми став ректором Одеської юридичної академії. На усе воля Божа!\nВ Україні достатньо сил, запасу енергії, здорового глузду, тверезого розуму, як хочете називайте це, — але з руїни Україна вкотре постане і вкотре, як у листопадово-груднево-помаранчеві дні очищення, явить перед світом свій ясний лик, святе прагнення вистояти, вижити і далі стверджувати прогресивні діяння, облаштовувати свій внутрішній порядок і налагоджувати нові міжнародні відносини. Свого часу пропозиції до діалогу міжнародна спільнота не могла прийняти з брудних рук діючого президента (згадаймо Стамбульський саміт 2004 р.).\nНелегким є сходження! Настане оте відродження, яке, здавалося, юнь на Майдані здобула у 1990 р. І ми усі покладали щемну віру, що юнь не піде на компроміси, що золота київсько-майданова юнь візьме владу і втримає її твердо в руках (хитрішими тоді після 1990 р. виявилися колишні парткомсомольські кушнарьови, тигіпки, яцюби, симоненки, що перехопили ініціативу і стали по суті першими носіями комуно-партійного капіталу). Нелегким є нинішнє сходження, тому що кайдани минулого СРСР тягли Україну в минуле понад десять років, тому що Україну безсовісно розкрадали клани Кучми.\nОглянімося назад: з яких кіл виростали Л. Кравчук, Л. Кучма, В. Єльченко? Оглянімося довкіль до досвіду Балти: чи могли люди ґатунку Кучми, Єльченка, Креміня вирішувати рівні внутрішньої, зовнішньої державної політики? Їм просто показали на двері: до влади зась!\nПомаранчевий досвід, однак, не навчив: знову до помаранчевих кольорів, як після 1990 р., сьогодні потяглися перемальовані черги… з минулого (депутатського, мультипартійного, фінансового)… Знову помаранчева пагінь спостерігає спокійно за маніпуляціями маніпуляторів…\nОглянімося назад — якщо хочемо будувати майбутнє і мати об’єктивно справедливу владу!\nНе забуваймо минулого! Отож, нехай ці екскурси не здадуться для упереджених банальними.\nМова йтиме про «товаріщей» з клану Зюганова—Симоненка—Вітренко—пітекантропічних могиканів совдепії. «Товаріщі» піднімають голови і поводяться безцеремонно, демонструючи якості чекістських борців за право «рівності» між людьми, в їхньому, чекістському розумінні, за права демократичних свобод. «Товаріщі» вийшли з совдепівських окопів, де заховалися, причмелені громом народного волевиявлення.\n— Ми — спадкоємці колись славетної КПРС — відкинули її помилки. Отже, вболіваємо за колись могутню, незалежну від моря до моря, сильну, ядерно-ракетну, «могучу-кипучу», що виводила супутники і космонавтів у космос, пенсіонерам давала пенсії, робітникам гарантувала право на працю, берегла честь офіцерів, захищала лікарів, запевняла безплатне навчання… За нами йде творча інтелігенція, — договорився в телеінтерв’ю неокомуністичний вождь Зюганов. На запитання коментатора Сергія Доренка: яка інтелігенція? — не моргнувши, збрехав: «Усі лікарі, ми захищаємо медицину».\nПринцип демократії «товаріщей» — принцип брехні і демагогії. На чиїх кістках вибудовано «символ могучей«? Зеки і безправні колгоспники-раби, які не мали паспорта і не мали найменших громадянських прав — права покинути колгосп і переїхати в інше місце, отримували замість реальних грошей міфічні трудодні, — тримали на своїх раменах купу струхнявілого міфу.\nЗа чий кошт будувалася велич пірамід, неістотно яких — єгипетських чи більшовицьких, історія знає. Отже, раби, загнані силою штиків, ударами гумових кийок, будували картковий дім — як їм веліли.\n«Товаріщі» не визнають національної гордості — підвалиною їхньої моралі є інтернаціональне чуття. Мова, релігія — для них це чуже, не наше. Не визнають права людини на вільний вибір і вільну незалежну думку: «товаріщі» — за адресу без адреси, за дім без дому і вулицю без вулиці.\nУ «товаріщей» є ностальгія за «Москвою майскою», яка витворила балаган безкінечних черг, катавасію дефіцитних товарів, театр розпридільних спецмагазинів, де консументами були «товаріщі» і де товари, звично, продавалися за іншими, меншими, ніж у магазинах для звичайних громадян, цінами; бутафорія інтернаціональної величі в «Москве майской» виглядала убого, як смокінг на більшовицькому голому тілі. Усе було убогим, ницим насправді, а видавалося, як тріумф інтернаціонального інтелекту: брехня підміняла правду, брехня була випрасуваною для балаганного лицедійства.\nПанацея інтернаціонального братерства, дружби, допомоги оберталася для мільйонів потоками сліз і крові. Насильство інтернаціоналістичного раю не знало меж: рубінові промені Кремля падали кривавими мечами на голови обдурених людей від Куби до В’єтнаму, від Анголи до Афганістану. Весело, криваво бавилося інтернаціональне воїнство «товаріщей»!\nІнтернаціональна голизна «товаріщей» прикрита фіговим листком колективізму, їхнє уявлення про колективне насправді означало ніяке. Одиничне, людина, взагалі не бралися до уваги, бо мірою для «товаріщей» було колективне. Через це енергія, воля особистості притлумлювалися. Отже, не могло бути мови про людську свободу, про особисте щастя, право вибору було регламентоване розпорядком режиму.\nРоль колективного начала означала: знищувати людський дух. Ніби працювали заводи, доярки доїли корів, а моряки дійсно на підводних човнах сиділи під Кубою, й літаки дійсно пасли небеса під самим сонцем, і усе це мало кодифікувати велетенський поступ колективного інтелекту. Але направду глухий не чує, а незрячий не бачить: ціле трималося на команді і не трималося купи, його латали, вибілювали і прикрашували гаслами, закликами.\nУсі кудись бігли, мчали, летіли, поспішали — спочатку перегнати Америку, а потім протягом десятиліть — від черги до черги за шматком масла чи кілограмом цукру.\nНіякого порівняння з тим, як живуть люди у світі, не могло бути. Бо заводи були малопродуктивними, технологічно слабкими, а охлялі з голоду корови ніяк не реагували на партійні гасла, і молока у них не збільшувалося.\nПриїхав якось знайомий київський артист з Америки, що співав у Метрополітен-опера, і за столом, де зібралися друзі, зізнався:\n— Які ви щасливі, що не знаєте, як живе Захід! Ви навіть уявити не можете, в якому рабстві нас тримають…\nВелетенська імперія нагадувала велетенське пекло політичних в’язниць, концтаборів, пересильних етапів. Третина країни сиділа у політв’язницях, але не їла дармовий хліб, бо тяжко працювала, стверджуючи поступ економіки; друга третина бігала по чергах за дефіцитними консупційними товарами; остання третина мала право карати неслухняних, вирішувати чужі долі, розподіляти право на чуже життя; була ще у цьому вимірі елітна верства керманичів, що вершили на землі суд «чесний і праведний», здебільшого при зашторених вікнах уночі.\nЯк вогню, «товаріщі» бояться згадок про минуле: як карали, чистили, знущалися, катували, знищували, як посилали безневинних на такі муки, від яких холоне кров, німіє язик.\nЯк гусеницями танків у сибірських лісах трощили кості і місили тіла закатованих дівчат, як катували новоросійських робітників, як вели на допити капітана III рангу Валерія Сабліна, який у в’язниці в останні дні свого тридцятисемирічного світлого життя читав Сервантеса. О ні, не реабілітували, боялися «товаріщі» посмертно помилувати російського морського Дон Кіхота — «как бы чего не вышло!».\nЯк вовк вогню, «товаріщі» бояться вільної незалежної України. Тому на їхніх депутатських піджаках, придивіться, виблискують значки з девальвованою, совдепівською емблематикою парламентарів. Брехати і обіцяти вони вміють. Якось Симоненко договорився: «Ми відбудуємо Україну за п’ять років…» 10. А й правда, знайома інтонація? Щиро кажучи, це інтонація «героїв» Лонжюмо. Раю для України від Симоненка з «компанією» Зюганових не може бути. Бо коли Симоненко сідає за стіл, то здається, що поруч з ним за цим самим столом сидить Зюганов і сиділи колись Постишев та Каганович.\nПишучи листа «До Політбюра ЦК КП(б)У. Копія Політбюру ЦК ВКП, т. Сталіну», Володимир Винниченко наводив численні приклади зловживань, злочинів радянської системи проти власного народу, показував, як роздувається штучно небезпека українського націоналізму і як російський націоналізм безкарно в державі підтримується, заохочується, а «гасло диктатури руської культури (русифікації) знову буде висунуто явно чи потай, знову почнеться наступ російського націоналізму, але вже не стриманий російським комунізмом, а підпертий капіталізмом.\nГоловна ґрунтовна база всякої національності є школи. Це відома всім істина. Буржуазний націоналізм знає це найкраще і через те скрізь по колоніях і де тільки може він старається запровадити по школах навчання своєю мовою. Така школа забезпечує йому найкращий вплив і панування в цій країні. Чому руський царизм так боявся панування національної школи й так люто проводив русифікацію по всіх поневолених ним націях? Бо русифікована школа всіх робила «руськими» і тим толерувала визиск націй» 11. На цьому поставимо крапку у цитуваннях Винниченка, бо дальші, після 30-х, роки показали, що Москва віжок русифікації не відпускала ні на йоту, і нинішні «совдепи» як послідовники ідей «під прапором нєдєлімой…» теж втілюють сепаратистські гасла на практиці, розмежовуючи регіони і нарід України з подібними до нього О. Єфремовим, Є. Кушнарьовим, О. Лук’янченком. Як писав той самий Володимир Винниченко у «Щоденнику»: «тільки хотіли жити державним життям, як починається стара історія: Москва всіма силами вп’ялась і не хоче випустити» 12. Не хоче випустити зі своїх рук таких, як Гризлов, Симоненко з його однодумцями Зюгановим і Наталією Вітренко… Не даймося одурити іще раз!\nОглянімося, можливо востаннє, назад, аби зрозуміти трагізм протиріч нової України і повзання московіцької совдепії… Скапував на тремтливому вогнику незалежності й свободи 1996 р. Не такий простий він був, як могло здатися… Яке воно, людське життя у дзеркалі суспільства? Погляньмо в це дзеркало спокійно, без ламентацій і криків. Одне життя, одна доля… Лампочка то горить, то гасне.\nМісяць поза життям…\n«Мені здалося, що я померла і знаходжуся в пеклі. Бруд, задуха, крики слідчого, камерові розборки, — все це злилося в один мент, що тривав вічність». Ці слова належали Галині Росоловській, директорові видавничої фірми, авторові видавничої програми «Україна—знання—діти», добрій феї для багатьох молодих поетів і письменників у Харкові.\nНародилася у 1956 році. Українка. Місце народження — село Чесники Рогатинського району Івано-Франківської області. 1978 року закінчила Український Поліграфічний інститут у Львові. Того ж року за розподіленням потрапила до Харкова, де працювала на книжковій фабриці ім. Фрунзе. Починала майстром. Остання посада — головний диспетчер. У 1993 році заснувала видавничо-поліграфічну фірму. Мету бачила у розробці та виданні підручників і посібників для дітей від дошкільного віку до вищої школи. За місяць до арешту її фірма видала 10-томник англійської мови у малюнках для початкових класів, словник «Художня культура» для студентів Юридичної Академії, підручник «Естетика». Намагалася підтримувати молодих українських авторів, видаючи безкоштовно їхні твори. Матеріально допомагала мистцям і науковцям, про яких знала, що вже сьогодні вони творять Україну майбутнього.\n…11 червня 1996 року, як завжди о 8 ранку, Галина вийшла з під’їзду, щоб іти на роботу. Раптом побачила перед собою червоне авто, з якого назустріч їй вийшли п’ять молодиків. Один з них запитав її прізвище. «Ось Ви нам і потрібні. Ми не викликаємо, а забираємо», — була відповідь на слова Росоловської, що вона ні від кого не ховається і сама би прийшла до правоохоронних органів у разі потреби. Характерно, що ні ордера на арешт, ні будь-яких інших офіційних паперів, що підтверджували б повноваження цих осіб, пред’явлено не було, її силоміць заштовхнули в авто і повезли, як з’ясувалося, у Ленінський відділ міліції. Туди ж, до кабінету слідчого цього району, через 30—40 хв. після її прибуття з’явились слідчі з іншого, Фрунзенського району, подружжя Пономаренків, щоби вчинити допит. Крики і образи на її адресу змішувалися з погрозами: «Ти, бандерівко чортова, по Франціях будеш їздити?! Досить, згниєш тут. Смерті проситимеш не допросишся!» Далі від неї вимагалося підписати розписки на $10000 людям, декого із яких вона навіть не знала. Після 4-годинного допиту Галину відвезли до ізолятора тимчасового утримання (вул. Чернишевська, 2), де протримали шість діб, хоч за юридичною нормою дозволяється тільки три. Камера, у якій вона перебувала, нагадувала катівню. Жахливе приміщення, вкрай брудне, тісне, задушливе, із забитими вікнами. Лампочка освітлення горить цілодобово, не вимикаючись. Посередині вкручений у долівку стіл і два стільці, поряд з якими розташовані баки (відхожий та з питною водою). Під стіною — вкрай вузесенькі (завширшки з лікоть) нари з поверхнею, як у пральної дошки (нари оббиті залізом), так що лежати на них практично неможливо. Всі речі Галини були конфісковані без опису. Із собою не дозволили взяти навіть гребінця. Руки, чорні після зняття відбитків з пальців, помити було ніде, і всі шість діб — ані вмитися, ані розчесати волосся тощо. Ні рушника, ні інших туалетних предметів. Навіть до туалету, за їхніми правилами, водять лише один раз на добу (о 6 год ранку), де дозволено перебувати не більше п’яти хвилин і то під наглядом. Протягом тижня Галина перебувала у шоковому потрясінні, не могла ні їсти, ні пити, і протягом тижня ніхто з рідних, друзів і знайомих не знав, що трапилося з нею і де вона знаходилася. Тільки коли Галину було переведено до Холодногірської в’язниці, у двері її квартири постукали невідомі і запропонували її чоловікові терміново продати помешкання, заплатити їм $10000 і тоді Галину, мовляв, одразу буде звільнено. Так довідався Михайло про місце перебування своєї дружини і тоді ж повідомив адвокатів — подружжя Анатолія та Галину Тарасенків, які буквально почали «прориватися» до своєї підзахисної. Слідчий Михайло Лаптєв і начальник слідчого відділу Серій Шабалдас заборонили передавати Галині змінні речі, чинячи шалений спротив тому, щоб до справи долучилися адвокати.\nЗ першого дня на Холодній горі Галину кинули до однієї з найжахливіших камер під назвою «вокзал». У цій камері площею завбільшки 10—12 кв. м, без вікна, утримується до 30 осіб. Нари із залізних сіток, лише на деяких є матраци, брудні й скуйовджені від того, що жінки постійно витягують з них вату. На нарах сплять тільки обрані. Більшість із жінок, підібгавши під себе ноги, сидять біля параші, що весь час відкрита. Від цього в камері страшний сморід, до того ж перемішаний з тютюновим димом, бо практично всі жінки палять. «Заправляє» в камері так звана «родина» з чотирьох жінок, котрі мають між собою постійні статеві відносини. Тих, хто не сподобається цій «родині», примушують займатись сексом з іншими, демонстративно, перед загалом. (Інколи через «кормушки» санітарної частини жінок перетягують до чоловічих камер і там їх по черзі ґвалтують). Коли комусь із «родини» сподобається одяг новачки, її одразу роздягають — ходитимеш у простирадлі, доки родичі не передадуть тобі щось інше. Наглядачі цьому не перешкоджають, а навпаки, вказують на невгодну їм людину — начебто це інформатор. Тоді цю людину кладуть посередині камери і забивають (бува й до смерті) відламаними від параші металевими «балками». Таке враження, що «служителі закону» отримують від споглядання цих жахів ще й фізичну насолоду.\nГодують баландою. Це — нечищена, напівсира картопля з горохом у брудній воді. До їжі додають постійно бром, від якого тіло і обличчя жінок, які довго сидять у цій в’язниці, обростають волоссям. У камері «вокзал» Галина була доведена до такого стану, що хотіла покінчити життя самогубством, але перед останнім кроком її врятувала молитва. Молилася постійно, і це, напевно, було її оберегом. Доведену до відчаю, знесилену знущаннями, вимушеною голодівкою і безсонням, Галину терміново (через три доби) переводять до камери 7.0. Тут вже було трохи чистіше, і утримувались переважно не вбивці, як у попередній камері, а наркомани, транспортери макової соломки, дрібні злодії. Наприклад, з грудня 1995 р. сиділа бабка 64 років, яка, не ївши п’ять діб, витягла пиріжок з торби у жінки, що попрохала її на вокзалі постерегти речі, доки вона сходить за квитком.\nСкладалося враження, що Холодногірська в’язниця, як за совітських часів, «гонить план»: заповнити і переповнити її «простори» чи то справжніми злодіями, чи то немічними жебраками, чи то людьми, яких забирають «на замовлення», як Галину, — всіх докупи для перетворення людей у тварин, для виокремлення в них найнижчих і патологічно здеформованих інстинктів. В’язниця як лабораторія, де безкарно досліджується рівень можливої моральної і духовної деградації людської особистості.\nЧерез тиждень Галину з камери 7.0 перевели у так званий «трійняк». У порівнянні з попередніми це — «санаторій». Сюди садять «на розкрутку», тобто підсаджують осіб, що провадять психологічну обробку. Аби потрапити до цієї камери на постійно, треба когось «закласти» або на волі, або тут у в’язниці, щоб подовжити підсудному термін ув’язнення. Тих, що утримують у «трійниках», називають «рулями», їм переважно дістаються передачі, котрі надсилають родичі ув’язненим. На залякану Галину всілякими способами почали тиснути, аби вона відмовилася від адвокатів, переконували, що тільки таким шляхом вона може опинитися на волі. Те саме вимагав від неї слідчий Лаптєв, поклавши перед нею аркуші паперу, один з яких був із заготовленою відмовою від адвокатів, у разі його підписання Галині пропонувалася довідка (також наперед заготовлена) про її звільнення. Галина вистояла, нічого не підписала. Пройшовши по всіх колах в’язничного пекла, витерпівши злочинні знущання над собою впродовж загального місячного, юридично безпідставного ув’язнення, вона отримала нарешті дозвіл вийти на волю під розписку про невиїзд із Харкова. Що, зрештою, стало причиною її звільнення із ув’язнення — скарги адвокатів по всіх інстанціях (аж до Генеральної прокуратури включно), звернення до депутатів Верховної Ради чи телеграми до Комітету по правах людини Конгресу СІІІА тощо». Лист підписали: О. Різниченко —провідний фахівець Харківського літературного музею, П. Черемський — голова Асоціації захисту історичного середовища.\n…Цей велемовний лист — крик душі, написаний на захист однієї людини, як у краплині води, відбиває факт злочинних діянь режиму Кучми. Уже за незалежної України мордували патріотів за національну ідею, мучили і переслідували, вбивали підло, зненацька в під’їздах будинків. Немовби у старі часи, страх тінню поповз по селах і містах — система Кучми вступала в силу. Було усім ясно: не до демократії, совіцьке страховисько руками його виконавців здійснює мордування громадян. Неохоче сходила зі сцени стара повія СРСР… Спливали на пам’яті 30-ті роки, коли «чорний ворон» відвозив ночами з письменницького дому «Слово» класових ворогів, прислужників імперіалізму… Ті, що працювали на чорну потвору московської стерилізації, уже давно в пеклі, але залишилися їхні онуки, які ногами і руками тримаються чиновничого крісла, у різний спосіб і на різний лад реанімують оте страховисько — СРСР.\nАналоги і зіставлення інколи конечні, вони велемовніші від гучних епітетів і романтичних емоцій. Звертаємося знову за допомогою до важливого цитування.\nСвідчення професора П. Таланчука — «державний борг СРСР становив у 1990 році 35 млрд. рублів у вільно конвертованій валюті, внутрішній — майже 600 млрд. рублів, останніми роками він зріс майже на 400 млрд. рублів. Держава жила в борг, практично балансуючи на межі економічного банкрутства. Розвал СРСР був на часі політично й економічно невідворотним.\nСитуація значно погіршувалася тією обставиною, що, за словами Горбачова, на мілітарні зусилля СРСР спрямовувалося 92% усіх промислових потужностей, а на задоволення людських потреб — лише 8%. Він знав, що казав. А Україна була цитаделлю «оборонки» 13, — наведене свідчення П. Таланчука ґрунтувалося на розумінні тягаря кремлівського тоталітаризму, який посягнув на основні людські цінності. Замість миру, про який говорилося пишними словами, закручувалися гайки «оборонки», у тенетах тотальної брехні губилися дощенту геть усі права людини. Суспільство жило в ошуканому середовищі, було обмануте, усе сприймалося навиворіт і нагадувало містерію жахів, карнавал потворного лицедійства. Чи знову хотіли, хочуть нас до цього навернути брехуни-лицедії? Чи не бачимо у реаліях інтеграції реакційних, опозиційних сил України нову хвилю, що загрожує її суверенітету? Чому московицькі авторитети від політики і культури у 2004 р. поводили себе безцеремонно і протизаконно в нашій державі за підтримки відомств Миколи Білоконя та Геннадія Васильєва? Пам’ятаймо: ескалація нетерпимості та розбрату потенційно загрожує спокою та стабілізації! Сутність нашого буття — у розкритті таких якостей, які є виразниками Добра у відносинах між людьми нашої держави.\nБудьмо уважніші, толерантніші, мудріші!\nУ книзі Євгена Гуцала «Ментальність орди» (1996) є пророчі слова — уже скільки років минуло, а вони злободенні: «Скільки Росія знала всіляких смутних епох, що проносилися крізь її історію з моторошною періодичністю комети Галея! І хочеться помилитися у своєму враженні, що нині ми знову є свідками милої з’яви комети Галея, її злої історії, а ця ж бо комета, її історія своїм смертельним хвостом завжди зачіпала нас, ми ніяк не могли порятуватися з її силового поля» 14.\nЯкби Євген Гуцало міг подивитися на реалії нашого життя початку третього тисячоліття й, зокрема, на аспекти зовнішніх дій Москви стосовно України з моменту, коли люди вітали одне одного з Новим 2004 р., то він ще раз повторив би, що політичне, економічне і культурне життя України його хвилює, бо воно у загрозливому стані, а «силове поле» отого самого «смертельного хвоста» — то уже реальна небезпека, що підступала зусібіч. Події, що відбувалися в Україні за підказкою полковника Путіна з середини літа 2004 р., досягли апогею у жовтні—листопаді—грудні: народ, обманутий підступною місцевою владою, що водила його за ніс, визискуючи з нього останні сили, врешті піднявся на увесь свій багатомільйонний зріст і голосно вигукнув президентові-покручу Кучмі та його покручам-лицедіям: годі! Й оце «годі!», зрештою, змело смертельний хвіст комети Галея, здолало опір зовнішній та внутрішній, розлетілося луною й отримало вселюдське опертя. Бо світ хвилювався за Україну і бажав їй добра разом з російськими інтелігентними сподвижниками російської демократії…\nНабешкетували з кучмами медведчуки, насуркісували з бакаями, напінчукували, натигіпкували… Моторошно від спогадів про те, як грабували, розкрадали, розмінювали на п’ятак державу.\nПам’ятаймо: брехуни-лицедії — це покручі! Пам’ятаймо: покручі живучі! Покручі не переводяться — нашкодять і сідають у депутатське парламентське крісло, де вони є недоторкані і де вони шкодять ще більше, і ще більше обманюють.\nШлях, який ми проходили, трагічний, якщо у поняття трагізму вкладати нашу покірливість і нашу забудькуватість, невміння поводити себе гідно з покручами. Трагічне висувається на перший план тоді, коли не можемо почувати себе господарями на землі, запобігаємо перед зайдами-чужинцями, не шануємо рідну мову, не захищаємо право на свободу і щасливе життя, не дбаємо про дітей. Ми повинні дбати, аби наші діти були господарями на землі, а не слугували дітям отих покручів, які сьогодні, маскуючи суттєві наміри, уявне видають за дійсне.\nФілософія покручів — робити кпини з господаря, інтелігента, з нашої моралі і поведінки. Життя свідчить, що покручі хитрі і небезпечні, підступні і нещирі, але полохливі перед виявом нашої стійкості, волі і колективної сили.\nПокручі нападають, коли ми не разом, а поодинці, коли вони об’єднані обручем покручанства, а ми розбратані і не поєднані. Вони збивають нашу державу на манівці, з обраного народом шляху до свободи і достатку ведуть громадянство до злидарства, за допомогою інтриг, підступів стверджують філософію покруцтва. І тоді в усіх гріхах винні, скажімо, демократи, і тоді народний Рух України розпадається несподівано на ворогуючі табори. Негаразди в нашому домі покручам, брехунам-лицедіям на радість!\nЗвісно, історія не повторюється. Але вона вчить. Вона вчить нас шанувати своїх героїв — лицарів у боротьбі за національну ідею й державність. Згадаймо в цьому переліку подвиг юні з Крут. «Але треба, щоб ми пам’ятали не тільки імена цих святих «мучеників» (П. Тичина), а й цінували та збирали всі зернини відомостей про них, знали їх в обличчя. Дорогоцінними є всі краплини знань про крутянців. Пам’ятаймо, що той бій став «народинами нового українця» (Є. Маланюк), що герої-крутянці своєю кров’ю змили з душ співвітчизників залишки рабства15.\nВін, покруч, руками-ногами тримається за колективну безвідповідальність в українському парламенті, страх боїться нових змін, ринкових реформ, свіжого вітру демократії.\nБудьмо єдиноморальним Народом! Проекція прогнилої системи на наші реальні межі у способах трансформації отого перекотиполя покручів змушує нас доконче прозріти і відкинути гидь покручів, що гніздяться воронням на дереві нашого з вами життя.\nНаш час не терпить зволікання — і це вже голос до молодого покоління! Тотальні компроміси, в атмосфері яких ми далі перебуваємо з терпінням недорізаних овечок, повинні поступитися місцем дії, рішучості, безкомпромісній одностайності молодих, активних і духом збратаних.\nЧуєте, Україна чекає! Тільки в такий спосіб виживемо самі і дамо змогу жити іншим.\nПеред великими політичними змінами в державі розкручуються немащені, скрипучі колеса політичних возів, груп, комітетів і сила-силенна партій. Де тільки-но світліші, ясніші, ширші двері, — покручі беруться за дьоготь і давай розмальовувати оті двері, перефарбовувати на свій лад, в цьому вони неабиякі майстри. Тоді усі паркани, телеграфні стовпи заклеюють листівками, агітками, гаслами, тоді усі поштові скриньки переповнені брудом, наклепами.\nЯк тут не повторити сказане на часі: «Допоки українська владна система не сприйматиме національну культуру як власну, доти ми її не матимемо. І не слід дошукуватись зовнішніх факторів чи інших метаморфоз стану української культури, «часи змінюються — лишаються звичаї влади»16. Покручі приносять народові України, її культурі шкоду. Їхні волання були і є керовані інстинктами зла. Позитивна вольова дія — не для покручів, бо вони виступають організаторами деструкції, розламу, розбрату і духовної порожнечі, що вони її утворюють і в якій постійно перебувають. Тож не дивно, що в часи політичних зрушень покручі Москви простягають хижацьку руку покручам-хижакам Києва, і політичний їхній доморощений галас є криком голодних у пустелі.\nТо кому вони такі потрібні? — Навряд чи згадають їх теплим словом нащадки — у Києві, Москві однаково проклянуть…\n1 Плющ В. Невже мав рацію Троцький? — Літературна Україна. — 1994. — 30 червня.\n2 Див: Достатньо аргументовані публікації в газеті «Інформаційний бюлетень» з Кременчука показали справжнє обличчя Кучми: «Кримінальний злочинець Кучма не може бути президентом», «Присуд народного трибуналу», «Стратегія відставки для шахрайкуватого Президента України» (2002. — 17 жовтня); «Час змінити Льоню…», «Постанова про порушення кримінальної справи», «Хто, за скільки і коли продав Україну», «Кучма не кається. Пропиває Україну далі» (2002. — 24 жовтня); «Кучма втрачає силу, але все ще утримує владу», «Как Кучма и Деркач взломали шифры НАТО» (2002. — 31 жовтня).\n3 Спецвипуск. Розповсюджувався на Майдані у листопаді 2004 р.\n4 Див. www.pravda.com.ua//10411-1-print — 12.04.2001 або «Коммерсантъ», 2001. — 11.04.\n5 Черевко О. «Один день не розв’яже всі проблеми» (інтерв’ю з В. Литвином) // Сільські вісті. —24 грудня 2004 р.\n6 Чобіт Д. Громовідвід або «Справа Лазаренка». — Броди, 2003. — С. 117.\n7 Цит. за: Кучерук О. «Ми фашисти особливі, російські…» // Українське Слово. — 2005. — 9—15 лютого 2005 р. — С. 11.\n8 Так! Всеукраїнський інформаційний бюлетень. — Майдан. — 22.XI.2004 р.\n9 Без цензури. — К., 2004. — 3—9.XII.\n10 Симоненко П. «Ми відбудуємо Україну за п’ять років…» // Хрещатик. — 1999. — 1 жовтня. — С. 4—5.\n11 Винниченко В. За яку Україну. — Париж, 1934. — С. 37.\n12 Винниченко В. Щоденник. — Едмонтон; Нью-Йорк, 1980. — Т. 1. — С. 285.\n13 Таланчук П. Колишній Союз ніколи не був раєм // Голос України. — 1996. — 6 трав. — С. 7.\n14 Гуцало Є. Ментальність орди. Статті. — К., 1996. — С. 142.\n15 Леонтович О. Це вогненне слово — Крути // Урядовий кур’єр. — 2003. — 29 січня.\n16 Томенко М. Національна культура: persona non grata в сучасній Україні // Універсум. — 1996. —№ 9—10. — С. 33.


Приліжкові Тумбочки від 170 грн - купити у Києві - Перевезення вантажу, Акції\nПриліжкові тумби – Ваші маленькі помічниці\nОкрім ліжка, в будь-якій спальні є ще одні невеликі за розміром, але надзвичайно важливі мебельні елементи – це приліжкові тумби. Низенькі й майже непомітні, вони проте виконують безліч важливих функцій, без яких Ваш комфорт був би неповним.\nПриліжкові тумби дозволяють зручно розташувати у своєму внутрішньому просторі такі важливі речі як нижню білизну, піжами та інші особисті речі. На верхній частині тумби, що слугує своєрідним столиком, часто розташовують книги чи журнали, а також прикраси та окуляри, які знімають перед сном.\nОточити двоспальні ліжка приліжковими тумбами – чудова ідея. Окрім очевидної функціональності, приліжкові тумби виконують ще й важливу естетичну функцію. Цей малопомітний елемент меблювання спальної кімнати надає загальній композиції інтер’єру ефекту завершеності, логічної закінченості. Зазвичай варіанти приліжкових тумб постачаються у спільному комплекті з ліжком. Такий підхід дуже вигідний, адже одна серія створює загальну картину цілісності, і Вам не доводиться підбирати тумби по кольору та текстурі. Але бувають випадки, коли тумби доводиться купувати окремо, витрачаючи на це немало сил.\nПриліжкові тумби різняться як за розмірами, так і за конфігурацією. Якщо Вам важливо, аби тумба могла вмістити численні речі, потрібно звернути увагу на більш просторі моделі – вони часто оснащуються полицями і шухлядами, аби зручно розкласти всі предмети по своїх місцях.\nЗазвичай тумби приліжкові мають невелику шухлядку під верхньою кришкою. Така незначна на перший погляд деталь конструкції тумби містить в собі чимало користі. Не дивлячись на невеликі розміри, такі шухляди цілком місткі для різноманітних дрібничок: навушників, ручок, блокнотів, зарядних пристроїв для телефонів, снодійного чи інших ліків, нічних кремів та багатьох інших важливих речей.\nСпальні кімнати виглядають краще з моделями приліжкових тумб, виконаних з натуральної деревини, а не із замінників. Чудово виглядають тумби з ольхи, вишні, дуба чи сосни. Горіх, клен і кедр створюють ефект багатства та розкоші. За стилевим виконанням розрізняють тумби у класичному стилі, а також у стилях хай-тек, колоніальному стилі та стилі ампір. Меблеві виробники у наш час пропонують велику кількість приліжкових тумб, що дає змогу легко обрати найкращу саме для Вас.\nПриліжкові тумби від української меблевої фабрики RedLight\nУкраїнська меблева фабрика RedLight пропонує численні меблі як українських, так і закордонних виробників. Вирішивши купити приліжкову тумбу, прогляньте каталог нашого інтернет-магазину – там Ви знайдете якісні фото, детальні характеристики та ціни численних моделей приліжкових тумб. Замовити обрану тумбу можна на сайті, заповнивши зручну форму. Придбати меблі у нас можна традиційно недорого. Неважливо, в якому місті – Одесі, Івано-Франківську, Львові чи Тернополі Ви знаходитесь – ми гарантуємо швидку та надійну доставку Вашого замовлення.\nХристина тумба приліжкова KOM1S\nЛондон тумба приліжкова\nФлоренс тумба приліжкова\nОрегон тумба приліжкова\nЛаура тумба приліжкова\nМерс торшер TOR 120/35\nМерс тумба приліжкова KOM2S\nЛео тумба приліжкова\nВисота: 516 мм\n745 грн 635 грн\nІрис тумба приліжкова\n1 445 грн 1 400 грн\nТумба приліжкова ТП-111\nТумба приліжкова ТП-110\nТумба приліжкова ТП-109\nТумба приліжкова ТП-108\nТумба приліжкова ТП-107\nТумба приліжкова ТП-106\nТумба приліжкова ТП-105\nТумба приліжкова ТП-104\nТумба приліжкова ТП-103\nТумба приліжкова ТП-102\nТумба приліжкова ТП-101\nТумба приліжкова ТП-100\nТумба приліжкова New York 14\nРома тумба приліжкова 1Ш\nРеджина (чорний глянець) тумба приліжкова 2Ш\nЛуїза (Миро Марк) тумба приліжкова 2Ш\nІмперія (Миро Марк) тумба приліжкова 1Ш\nІмперія (Миро Марк) тумба приліжкова 2Ш\nЄва (Миро Марк) тумба приліжкова\nГефест тумба приліжкова


Акумулятори 74 аг (ампер) купити в Україні: Київ, Одеса, Дніпропетровськ, Харків, Запоріжжя\n→ Акумулятори 74 аг\n→ Знайдено 21 товарів\nСьогодні акумуляторна батарея є невід'ємною видаткової складової будь-якого легкового автомобіля. Саме без цього джерела живлення машину не вдасться завести ніяким іншим способом. Тому як вітчизняні, так і зарубіжні бренди пропонують власникам транспортних засобів величезний асортимент акумуляторів, здатних допомогти машині завжди бути в русі. В тому випадку, якщо обсяг мотора авто становить від 1.8 до 2.9 л, доцільно купити акумулятор 74 аг, який ідеально підходить під габарити двигуна.\nНайчастіше більшість пристроїв практично не відрізняються за зовнішнім виглядом, але в процесі експлуатації мають безліч відмінностей за функціоналом. Важливо вибрати максимально надійний агрегат, який здатний прослужити тривалий період часу.\nОсновні характеристики акумулятора 74 аг\nАкумулятори 74 аг є найбільш придатними пристроями для машин з номінальним об'ємом двигуна 1,8 – 3 л. Зазвичай до такої категорії транспортних засобів відносяться легкові автомобілі класу «D» або «Е», які оснащені чималою кількістю електроніки. Фахівці рекомендують встановлювати акб 74 на європейські транспортні засоби з набором додаткових опцій. При цьому за технічними характеристиками ємність такого акумулятора буде становити 74 Аг, а показники пускового струму можуть становити від 680 до 750 ампер. Габарити даного товару найчастіше зустрічаються 278*175*190 мм, а полярність може бути як пряма, так і зворотного типу.\nПравильний вибір акумулятора 74 ah\nВсі без винятку джерела живлення мають свої певні особливості і параметри, тому дуже важливо вибрати акумулятор 74 аг, який буде оптимально сумісний з машиною. Адже правильно підібраний пристрій неодмінно прослужить не один рік, радуючи свого власника бездоганною роботою.\nТому перед придбанням незамінного помічника важливо звернути увагу на такі основні параметри як:\nпоказники ємності в амперах;\nдані струму холодної прокрутки;\nпоказники напруги в вольтах;\nПри виборі нового апарату найкраще прочитати інструкцію, що йде до автомобіля. Саме там буде сказана цінна інформація, що стосується заміни батареї. Дуже часто там йдеться про те, що параметри струму і ємність нової батареї неодмінно повинні відповідати характеристикам змінювального акумулятора. Таким чином, якщо покупець заздалегідь ознайомився з усіма характеристиками зацікавленої моделі, то придбаний новий акумулятор 74 ah буде працювати максимально ефективно.\nКращі моделі АКБ 74 аг, представлені на сайті\nАвтомобільний агрегат підходящої ємності, а також якісного виготовлення, здатний відмінно впоратися з енергозабеспеченням всіх систем в легковому транспорті. Сьогодні серед численних марок на ринку сучасної автомобільної техніки особливо виділяються кілька виробників, чиє обладнання злагоджено функціонує тривалий час і відрізняється високою якістю виконання.\nОднією з найбільш популярних марок серед власників авто вважається провідний бренд Bosch. Саме автомобільний акумулятор 74 ампер цього виробника зібраний з міцних деталей і безпечних матеріалів. Відрізняючись чудовою якістю складання, він забезпечує надійне енергопостачання протягом тривалого часу, а також зовсім не доставляє зайвих клопотів власнику. Дана батарея характеризується помірною вартістю, має чудові відгуки.\nАкб 74 аг компанії Varta відносяться до розробок високого класу, тому відрізняються підвищеною надійністю і демонструють бездоганну ефективність в процесі експлуатації. Завдяки вдалій комбінації ціни, якості і довговічності, продукція цього бренду вважається хорошим рішенням для автомобілів,що давно перебувають у експлуатації.\nЯкщо ж водій бажає купити акумулятор 74, знати всі характеристики тієї чи іншої моделі більш докладно, слід ознайомитися з представленою на сайті інформацією, яка дає вичерпні дані по кожному найменуванню. Придбати товар вдасться не тільки жителям Одеси, Києва або Харкова, але і тим, хто знаходиться в інших містах України. Досить оформити замовлення через сайт інтернет - магазину.


Термін0в0! Зеленський підписав – важливе рішення, так0го не чекав ніхто. П0довжити – країна гуде — Estblog\nТермін0в0! Зеленський підписав – важливе рішення, так0го не чекав ніхто. П0довжити – країна гуде\nПрезидент Володимир Зеленський підписав закон про продовження на рік дії закону про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької і Луганської областей.\nце свідчать дані на сайті Верховної Ради України.\nСьогодні, 24 грудня, документ був повернутий з підписом глави держави.\nЗгідно з текстом законопроекту, на 1 рік до 31 грудня 2021 року продовжується можливість тимчасового введення особливого порядку місцевого самоврядування в окремих районах Донецької і Луганської областей, встановленого ст. 1 закону.\nТакож в документі зазначається, що прийняття закону сприятиме мирному врегулюванню ситуації в окремих районах Донецької і Луганської областей на основі принципів і норм міжнародного права і Статуту ООН.\nДо слова, раніше Рада вже продовжувала дію закону до 31 грудня 2020 року.\nВарто зазначити, що Верховна Рада прийняла закон про особливий порядок місцевого самоврядування в ОРДЛО ще восени 2014 року. Термін його дії був обмежений 3 роками, але з 2017 року Парламент продовжує його дію відповідними законопроектами.\nPrevious Article Ніхто вч0ра не замітuв вчuнок вд0вu Кернеса, яка зразу після цереmонії п0ховання чоловіка 0nублікувала відео\nNext Article 0лені! Геннадій М0скаль в прям0му ефірі не добuраючи слів висловuвся про 3Екоманду


Йеспер Кюд - 18 Листопада 2012 - Статті - Credo.at.ua - Все про Assassin's Creed\nЙеспер Якобсон Кюд (дат. Jesper Jakobson Kyd). Народився. 3 лютого 1972 року, Херсхольм, Данія. Композитор, в основному пишучий музику для комп'ютерних ігор, таких як, наприклад, Asassin's Creed, Kane & Lynch: Dead Men чи Hitman.\nЗ раннього дитинства Йеспер любив грати на піаніно, але вміння грати тільки на одному музичному інструменті його не зупинило, і він протягом декількох років брав уроки гри на класичній гітарі, хорового співу, нотного читання і уроки композиції на класичному фортепіано. У нього є одна особливість - завжди більше цікавитися різними аспектами написання музики, ніж вмконувати чужі речі.\nЙеспер починав з того, що писав трекерну музику для європейської демосцени з 1986 по 1992 рік. Його музика супроводжувала демки, написані для Commodore 64 і Amiga. Разом зі своїми друзями він влаштовував вечірки, на яких грав свою музику.\nУ той час він був музикантом в датському підрозділі демо-групи Silents. Ця група мала підрозділи і в інших країнах. Між іншим, шведський підрозділ Silents заснував компанію Digital Illusions, яка розробила Battlefield 1942, а серія ігор Max Payne була створена фінським підрозділом Silents.\nПотім Silents почали співпрацювати з групою Crionics і стали створювати ігри. Першою грою була Subterrania, яку вдалося продати компанії Sega. Потім всі члени групи рушили в Бостон (США), де почали співпрацювати з компанією Scavenger. Далі вирішено було рушать до Голлівуду, однак там молоді люди не знайшли роботу і вирішили повернутися в Копенгаген, де заснували IO Interactive.\nУ США залишився тільки Йеспер Кюд, який вирішив заснувати компанію з виробництва музики та звуку для ігор, фільмів і телепередач. Свій перший саундтрек до гри Йеспер записав в 19 років, після чого це заняття стало основним в його житті.\nВ даний час Йеспер Кюд є одним з кращих композиторів в ігровій індустрії. Він спеціалізується на електронній та оркестровій музиці. У 1998 році заснував власну звукозаписну студію (Nano Studios), яка знаходиться в Манхеттені.\nКюд працював з такими компаніями, як Activision, BioWare, Eidos, Electronic Arts, Konami, Microsoft, Sega, Shiny, Take 2, Treyarch і Ubisoft.\nКоли Йеспер знаходить вільний час, то грає в ігри. Найбільше його залучають ігри з хорошим сюжетом і просунутим AI, а також ті, проходячи які потрібно напружувати мізки. Йеспер грає в такі ігри, як Call of Duty, GTA: Vice City, Mafia і Freedom Fighters.\nКюд написав музику до більш ніж 20 ігор. З цих ігор він грає в Hitman: Contracts, Freedom Fighters, Hitman 2: Silent Assassin, Brute Force, MDK2: Armageddon, Minority Report, Hitman: Codename 47 і Messiah.\nКоли Кюд тільки починав писати музику, його надихали такі виконавці, як Вангеліс, Жан-Мішель Жарр і Майк Олдфілд. Також він слухає Джері Голдсмітa, Рахманінова та Стравінського.\nРозробники з IO Interactive були старими друзями Кюда, тому і показали йому свою першу гру - Hitman: Codename 47. Кюд був просто вражений унікальною атмосферою гри, проробленим геймплеєм і відмінною графікою, тому погодився написати саундтрек. Кожна наступна частина гри мала настільки ж вдалі якості, як і оригінал. Сюжет кожної частини є неповторним, внаслідок чого ми маємо три зовсім неповторних і не схожих один на одного саундтрека. Наприклад, саундтрек до другої частини записувався спільно з Будапештським симфонічним оркестром і диригентом Бєлой Драхошем, а саундтрек до Hitman: Contracts був повністю електронним.\nВ даний час Йеспер Кюд входить в список кращих композиторів в ігровій індустрії, і якщо ви бачите в прев'ю гри його ім'я, то знайте - це ну вже якщо не шедевр, то як мінімум міцний проект.\nКращі проекти: Red Zone, MDK2, Hitman: Codename 47, Hitman 2: Silent Assassin, Hitman: Contracts, Splinter Cell: Chaos Theory, Gears of War, Hitman: Blood Money, Kane & Lynch: Dead Men, Unreal Tournament 3, Assassin's Creed, The Club, Borderlands, Assassin's Creed II, Assassin's Creed: Brotherhood, Assassin's Creed: Revelations, Forza Motorsport 4.\nКатегорія: Люди | Переглядів: 2947 | Додав: Red_Shadow\nТеги: Йеспер Кюд, Jasper Kyd, біографія


Зміни у Виконавчій раді Nestlé S.A.\n29.09.2016 в 14:19 Оцените: (No Ratings Yet)\nРегион: Украина | Метки: Nestle | Рубрика: Пресс релизы\nЛуїс Кантарелл, виконавчий віце-президент та голова зони EMENA піде на заслужену пенсію 31 листопада 2016 року після довгої та визначної кар’єри впродовж сорока років. З моменту приєднання до виконавчої ради Nestlé в 2005 році, Луїс Кантарелл був керівником зони Європа, відіграв важливу роль у створенні бізнесу Nestlé Nutrition по всьому світі, впровадженні Nestlé Health Science та впродовж минулих двох років успішно формував нову організацію зони EMENA. Рада директорів вдячна Луїсу Кантареллу за його вагомі внески в групі компаній Nestlé.\nЯк наслідок, Рада директорів Nestlé прийняла рішення щодо наступних змін у Виконавчій раді: Марко Сеттембрі, наразі виконавчий віце-президент та голова Nestlé Waters, займе місце Луїса Кантарелла на посаді віце-президента та голови зони EMENA з 31 грудня 2017 року. Марко Сеттембрі, громадянин Італії, має ступінь MBA міланського Університету Бокконі, приєднався до Nestlé Італія в 1987 році. В 2004 році його призначили директором Sanpellegrino, а в 2006 році його обов’язки розширились, коли він став директором Nestlé в Італії. В 2007 році його призначили директором Nestlé Purina PetCare в Європі. Під його керівництвом бізнес кормів для тварин став одним з найбільших та найприбутковіших бізнесів Nestlé в Європі. Марко Сеттембрі приєднався до виконавчої ради як голова Nestlé Waters в 2013 році.\nМауріціо Патарнелло, наразі директор Nestlé в Росії та Євразії, обійме посаду заступника виконавчого віце-президента та голови Nestlé Waters з 1 січня 2017 року, заміщуючи на ній Марко Сеттембрі.\nМауріціо Патарнелло, громадянин Італії, має ступінь MBA університету Неаполя. Він приєднався до Nestlé у 1993 році та обіймав ряд посад в галузі фінансів, перш ніж перейти до Sanpellegrino у 1999 році. З 2002 року він займав все більш відповідальні посади у рамках бізнесу Nestlé Waters і був призначений головним операційним директором та керівником регіонального бізнесу Nestlé Waters на Близькому Сході та в Африці у 2004 році. З 2007 року він також відповідав за розвиток Nestlé Waters в Азіатському регіоні. У жовтні 2010 року пан Патарнелло став директором Nestlé в Україні та Молдові. Він зайняв свою нинішню посаду у жовтні 2012 року.\nКрім того, Рада директорів Nestlé ухвалила рішення змінити структуру бізнесу Nestlé Professional від глобально-керованого до бізнесу на регіональному рівні за підтримки Nestlé Professional Strategic Business Unit, у зв’язку зі збільшенням попиту на більш спеціалізовані продукти та послуги на місцевому і регіональному рівні, які часто пов’язані з розвитком бізнесу «як вдома». Згідно цих нововведень, регіональні менеджери будуть звітувати безпосередньо у відповідні географічні зони. Це дозволить сильним сторонам Групи більш ефективно досягати мети, більше фокусуватись на клієнтах і посилити узгодженість і виконання в кожному регіоні та ринку, забезпечуючи при цьому повну узгодженість з Nestlé Professional Beverages і стратегією категорій харчування.\nЯк наслідок, Маршал Ролланд, на даний час керівник Nestlé Professional, займе посаду керівника ринку Nestlé у Росії та Євразії з 1 січня 2017 року.\nNestlé – найбільший виробник продуктів харчування у світі, що працює на засадах раціонального харчування та здорового способу життя. Штат компанії налічує 280 тисяч працівників. Nestlé належать 449 заводів у 83 країнах. Річний обсяг продажів Nestlé у світі сягнув у 2015 році 88,8 млрд. швейцарських фраків. Продукція Nestlé представлена на ринках напоїв, кондитерських виробів, кулінарних продуктів, дитячого і спеціального харчування, заморожених продуктів, морозива, готових сніданків, мінеральної та столової води, а також кормів для домашніх тварин. Крім виробництва продуктів харчування, Nestlé володіє акціями підприємств парфюмерно-косметичної і фармацевтичної промисловості. Nestlé розпочала свою діяльність в Україні у 1994 році з відкриття представництва. З тих пір компанія просуває такі міжнародні бренди, як NESCAFÉ, Nesquik, Nuts, Friskies, KitKat та ін. У 1998 році Nestlé S.A. придбала контрольний пакет акцій ЗАТ «Львівська кондитерська фабрика «Світоч». У травні 2003 року у Києві засновано ТОВ «Нестле Україна». У кінці 2003 року Nestlé S.A. придбала 100% акцій підприємства «Волиньхолдінг» (ТМ «Торчин»). В 2010 році Nestlé S.A. придбала ТОВ «Техноком», виробника продуктів швидкого приготування під ТМ «Мівіна».\nБізнес Nestlé в Україні представлений наступними напрямами: кава та напої, кондитерські вироби, кулінарія (холодні соуси, приправи, супи), продукти швидкого приготування, дитяче та спеціальне харчування, готові сніданки, корма для домашніх тварин. Цього року компанія Nestlé S.A. відзначає 150-річчя. Аналитический обзор рынка Forex за неделю с 5 по 9 декабряВ Новый год не забудьте про родителейСК «Согласие» обеспечит ОСАГО автотранспорт Управления Федеральной службы судебных приставов по Прим...Интерактивная видеосимфоническая инсталляция Сергея Катрана «ОТКРОЙ!!!» в галерее «Комната»\n« Сотрудниками Охранного Агентства «Юнион секьюрити» пресечены кражи в торговом центре «Мега Актобе»\nНа ВДНХ состоится выставка средств госбезопасности «Интерполитех» »


Програма розвитку освіти на Львівщині цьогоріч буде недовиконана 10%\nУ Львові через вітер дерево впало на автівку\nУ місті негода повалила дерева на вул. Любінській, Петлюри та Тернопільській.\nЗагалом сьогодні в Україні без світла задлишилися мешканці більше 250 населених пунктів.\nНа Пустомитівщині у ДТП загинув пішохід\nПоблизу села Ков’ярі водій авто Skoda Kodiaq збив на пішохода, який загинув від отриманих травм.\nУ Львові патрульний вимагав 400 євро хабара від п'яного водія\nЗа ці кошти провоохоронець обіцяв відпустити водія та не відкривати справу.\nВівторок, 2 грудня 2014, 10:58\nНа початок грудня показник виконання Програми розвитку освіти сягнув 77,3%, а, зважаючи на проведені тендерні процедури, в Департаменті освіти і науки Львівської ОДА розраховують на понад 90% виконання програми.\nЩе на вересень 2014 року рівень виконання обласної програми освіти виглядало вкрай неоптимістично: через пізнє затвердження програми (у квітні цього року), а також через заблоковані казначейські рахунки рівень виконання вказаної програми становив всього 32,8%.\nЗа словами директора Департаменту освіти і науки ОДА Олександри Небожук, у 2014 році обсяг фінансування програми розвитку освіти з обласного бюджету є рекордним - 17 млн 560 тис. грн.\nНебожук додала, що впродовж І-ІІІ кварталів цього року виконання програми було досить низьким - всього 32,8%.\nМітки: Львівська обласна рада, Олександра Небожук, освіта львівщини\nЛозинський закрив комісію з ОТГ після протесту мешканців Няньо Козицького придбав дитячий санаторій на Коновальця Жаби Садового воюють з пацюками Ганущина за дитячий санаторій на Коновальця У Львові на 5 років ув'язнили чоловіка, який пропонував хабар чиновнику облради Верховний суд перетворив еристику Параски Дворянин на остаточну еротику Депутати Львівської облради призначатимуть керівників обласних лікарень Цьогоріч найбільше мікропроектів профінансують з Радехівського та Мостиського районів Львівська облрада виділила 2,5 мільйони на реставрацію палацу Потоцьких у Червонограді Мінфін заспокоює ганущіанський переляк Садового довгими листами Садовий накапав у Міністерство фінансів на захланного грішника Ганущина Садовий виграв суд у Ганущина щодо права власності на сім комунальних приміщень у Львові У Дрогобичі та Стебнику 8-класників навчатимуть Дрогобичезнавства Садовий проти продажу санаторію на Коновальця Садовий просить Варланова розібратися у перереєстрації обласних закладів у села Москаленко повісив голову через телепортацію історичного музею до Червонограда


Як прийняти правильне рішення: способи оцінки ситуації\nРозширення власного вибору\nШкода сьогохвилинних емоцій\nВизначення базових пріоритетів\nДалеко не кожній людині відомо, як прийняти правильне рішення в різних життєвих умовах. Це може стосуватися не тільки традиційного побуту, але і бізнесу, кар’єри, любовних стосунків. Треба зрозуміти, що від кожного рішення буде залежати якість подальшого життя. Вибрати оптимальний варіант допоможе набір простих методик.\nВ нашому житті неодноразово можна зустріти завдання, які обмежуються лише двома типами відповідей: «так або ні», «чи зможу або не зможу», «хочу чи не хочу». Треба зрозуміти, що дихотомія в сучасних життєвих реаліях не принесе нічого хорошого.\nЗвичайно ж, завжди можна зустріти випадки, що передбачають кілька варіацій рішення, і кожен з них може дати виграшний результат. Якщо альтернатива все-таки не призвела до потрібного результату, може коштувати подивитися на проблему з іншого боку?\nКоли прагнеш постійно вибрати між «так» або «ні» можна не помітити вигідних можливостей і компромісу.\nТакі труднощі, в кінцевому підсумку, можуть призвести до проблем вибору свого майбутнього покликання. Багато людей вважають, що найкраще робити так і ніяк інакше, а потім шкодують про неправильно зроблений вибір.\nЦя методика буде логічним продовженням попередньої частини. Багато могли зіткнутися з ситуаціями, коли приймати рішення не тільки складно, але і вкрай відповідально. Для прикладу можна навести випадок з придбанням власної квартири. Під час переїзду ми починаємо звертати увагу тільки на очевидні плюси, які при цьому прикрашають словами фахівців з продажу.\nДля визначення складної дилеми треба повністю відмовитися від поспіху. Це допоможе прийняти важливе рішення. На початковому етапі треба розглянути всі можливі альтернативи. Якщо якийсь з пропозицій задовольнила запити, то його треба проаналізувати ще кілька разів. В той момент, коли людина буде аналізувати всі можливі шляхи, його миттєві переживання підуть на другий план. Саме вони призводять до розвитку складної ситуації, яка вимагає негайної реакції.\nМислення кожної людини працює таким чином, що він швидко фокусується на певній цілі, що в результаті призводить до формування сильної інертності. Приймати рішення стає все складніше, оскільки не завжди результат відповідає всім очікуванням. Наприклад, випадок з вступом до ВУЗУ. Якщо людина буде звертати увагу тільки на один навчальний заклад, він упустить величезна кількість альтернатив, які не поступаються за своїми якостями.\nБагато процеси в життя змінюються, а тому не можна ставати заручником власного вибору. Якщо потенційний план передбачає обмежену кількість можливостей, його треба переглянути. Розширюючи свій вибір, можна здивуватися можливостям, які чекають на кожному кроці.\nДосить часто люди не розуміють, що складні завдання припускають найпростіші відповіді. Перш ніж віддавати перевагу чому-небудь, треба добути весь можливий пакет інформації. Головне завдання – доскональне вивчення всієї ситуації. На підставі отриманих результатів можна зробити відповідні висновки.\nМожна зустріти ситуації претендентів на вакантне робоче місце, які задають такі питання: «чи Можу я працювати на цій посаді? Як звуть людину, який працював до мене?». Як показує практика, здоровий прагматизм до ситуації грає на користь багатьом людям. Що поганого в тому, щоб дізнатися інсайдерську інформацію, яка виведе на конкурентно новий рівень?\nЯкщо не вдалося зібрати повну інформацію, на допомогу можуть прийти навідні запитання. Така практика залишається улюбленою у багатьох кадрових агентів. Замість складних словесних конструкцій треба задати пряме і просте запитання. Тільки так можна ефективно зібрати достовірні відомості і приготуватися до майбутніх перипетій.\nЯк говорилося раніше, прийняти важливий вердикт в умовах нестабільного емоційного фону вкрай складно. Люди починають випускати зі свого поля зору важливі аспекти, концентруючись на ледь значущих дрібницях. У підсумку такі ситуації не приводять до прогнозованого результату.\nІмпульсивний і неусвідомлений вибір може призвести до непередбачуваних наслідків.\nПодібні ситуації кожен може спостерігати у себе. Наприклад, імпульсивний розлучення або придбання дорогого подарунка.\nПеред тим як прийняти рішення, треба визначитися зі своїми основними цілями і переконаннями. Труднощі під час прийняття можуть бути зумовлені цінностями, які відповідають поточним пріоритетам. Зрештою, коли довго сумніваєшся, можна залишитися ні з чим.\nДосить часто люди не можуть вибрати з випадку, передбачає вибір між грошима і зручностями. Як можна порівнювати ці дві протилежні величини? Звичайно, все буде залежати від ситуації і поставленої мети. Для різних людей існують різні канони комфорту, а тому головне – визначити свої критерії.\nЗрозумівши ключові аспекти своєї мети, можна зробити відповідні висновки. У гонитві за грошима можна забути те, для чого вони власне і заробляються. Якщо процес починає нагадати біг по замкнутому колу, треба переглянути свій життєвий уклад. Знаючи, що робити, можна буде скорегувати свій шлях, головне — правильно розставляти пріоритети.\nЯк говорилося раніше, вибір у житті повинен ґрунтуватися на декількох варіантах, але не можна забувати і про певні обмеження. Якщо кількість можливих шляхів починає рости, то можна відняти у себе занадто багато часу. Треба розуміти, що достаток буде вводити в оману. Швидко зростаюче число варіантів призведе до зростання змінних, що позначиться на складності розв’язуваної ситуації. Люди несвідомо вводять у себе глухі кути, з яких вибратися практично неможливо.\nУ підручнику з покеру можна зустріти такі слова: «Я можу створювати простір простих варіантів. Кожне моє дію повинно призводити тільки до спрощення». Як цей принцип можна використовувати в повсякденному житті? Коли в голові вимальовується велика кількість можливих альтернатив, треба виявити свої базові пріоритети. Усвідомивши, що в житті первинно, можна робити відповідні висновки.\nЯкщо ви постійно ламаєте голову над реалізацією якогось завдання, треба спробувати її вирішити. Звичайно ж, багатьом такий шлях може здатися занадто складним, але такий підхід підійде абсолютно кожному. Вибираючи варіант майбутньої роботи, можна швидко влаштуватися на стажування і все відразу стане зрозуміло.\nЯк радять досвідчені фахівці, треба не думати, а робити. Тільки так можна добитися справді видатних результатів у життя. Якщо є можливість випробувати «пілотний» проект, треба постаратися втілити його в життя.\nНавіщо що-небудь планувати, якщо Ви не збираєтеся це робити? У тому випадку, коли «пілотний» проект не реалістичний, можна просто продовжувати шукати додаткову інформацію. Перш ніж щось робити, треба знайти людину, у якої вже все вийшло.\nТрактування даного терміну вкрай проста і означає певний набір умов, у разі спрацювання яких може розвинутися певний сценарій. Коли починається відбір рішень, можна потрапити в пастку власних переконань. На перший погляд може здатися, що робити особливо нема, але повернути все в зворотному напрямку стає неможливим.\nПрихильники представленої методики говорять наступне: «Я просто не можу повірити в ефективність «мінних розтяжок»». У будь-якій ситуації завжди є місце невдачі, а тому дана методика змусить робити все з максимальною віддачею. Пріоритетне завдання – формулювання умов, за яких складно змінити напрямок власного дії.\nКоли можливий шлях здається безперспективним, можна сміливо від нього відмовлятися. Побачивши приховані ризики, ви просто приготуєтеся до них або запобігти їх. Коли втрачається прив’язка до власного вибору, залишається великий простір для маневру. Треба ставити собі запитання, які допоможуть подолати нерішучість.\nПісля того, як «робити» стане єдиним варіантом, у Вас випарується зайва самовпевненість, а проблеми будуть здаватися розв’язання.\nЯк показує практика, прийняти правильне рішення не так складно. Головне – знати і застосовувати певні методики, описані вище:\nРозширення власного вибору;\nШкода сьогохвилинних емоцій;\nВизначення базових пріоритетів;\nСпроба – не катування;\nЯк правильно звільнитися з роботи за власним бажанням\nЗмістТимчасові рамки і порядок звільненняЯк написати та подати заяву на ...\nЯк працюють тренінги на згуртування колективу\nЗмістПравила успішної підготовки та організації тренінгівЯкі вправи можна ...\nЯк почати гроші: ідеї, які вам точно допоможуть\nЗмістВласний ресурсЗовнішні ресурсиМожливості для новачківЯк використовувати ...\nЯк підвищити мотивацію: ефективні способи для себе і оточуючих\nЗмістПравила, що тягнуть успіхЯк мотивувати самого себеМотивація дитиниЯк ...\nЯк одягтися на співбесіду, щоб тебе взяли на роботу\nЗмістВибираємо одяг для жінкиДіловий костюмСпідницяСукнюШтаниВибираємо одяг ...\nЯк навчитися говорити «ні»: поради фахівців\nЗмістЧому іноді краще говорити «ні», ніж «так»?В яких випадках необхідно ...


5 серпня - День повітряних збройних сил України : 05:08:2018 - kazatin.com\n5 серпня - День повітряних збройних сил України\nСвято запровадили у 2007 році\nДата його святкування кожного року відрізняється.\nСьогодні професійне свято відзначають усі ті, хто пов’язує своє життя з Повітряними Силами Збройних Сил України. Свято запровадили у 2007 році відповідно до указу глави держави. А ось чіткої дати воно не має, адже відзначається щорічно в першу неділю серпня. Цьогоріч День повітряних сил припав на 5 серпня.\nСлід зазначити, що свято прийшло на заміну "Дню Військ Протиповітряної оборони". Адже в 2004-му році війська протиповітряної оборони та військово-повітряних сил об'єднали у Повітряні сили України.\nСьогодні вони включають не тільки повітряні, а й протиповітряні компоненти, зенітно-ракетні комплекси, радіотехнічні війська та ряд інших спеціальних підрозділів.


На туристичній локації у Рівненській області знімали серіал (ФОТО) | Рівне Медіа\nНа туристичній локації у Рівненській області знімали серіал (ФОТО)\n27 березня 2021, 12:40\nДнями на Тараканівський форт вкотре приїхала знімальна команда. Цього разу знову знімали кіно - телесеріал "Виклик". Зйомки тривали два дні і до них були залучені дубенські рятувальники - аж два караули.\nСеріал "Виклик" про справжніх героїв, які щодня приходять на допомогу, рятують людей від біди. Героями серіалу є пожежні, піротехніки, альпіністи, кінологи, водолази, психологи і парамедики. Серіал докладніше знайомить глядачів з професією рятувальника і розповість про нелегку працю ДСНС, адже кожен раз витягаючи із смертельної небезпеки постраждалих, кожен рятувальник насамперед ризикує власним життям.\nрівне серіал виклик рівне тараканівський форт серіал на рівненщині знімали серіал


Сітка мовлення - 10.03.2018 | УР2 | Українське радіо\nСвоїми музичними уподобаннями поділяться музикант гурту "The Oscar Wild" - Павло Пігура : Океан Ельзи -1ша пісня, Антитіла - Там де ми є, В.Павлік - Бо в сні відлітаю, ВівєнМорт - Ти забув про мене та львівський електронщик Макс Пташник: Omodada_Gee - Там; Адам -Таку як є, Бумбокс - Колишня.\nПроект "ТельнюкНашШевченко" відбудеться у Львівській філармонії; - акустичний концерт гратимуть гурт Фіолет; Виставку "Мовою квітів" ужгородської художниці Аврелії Федор можна побачити в Києві; Хорова капела Дударик презентує новий проект "Шевченко Revolution".\n08:03:50 - 08:59:39\n09:00:10 - 09:03:45\n09:03:45 - 09:59:39\nЧитаю великими ковтками: свою любов до читання засновниці сервісу BookOwina за рік перетворили на успішний бізнес. Щомісяця вони обирають "найсмачніші" книжки, вкладають у вишукану коробочку, докладають... пляшку вина чи пакунок справжнього какао - і розсилають передплатникам. Чистий маркетинг чи насолода для книжкового естета, - а сервіс окупився вже на другий місяць. Як це вдалося? - співзасновниці BookOwina Юлія Ніколаєва і Каріна Реп"ях розкажуть в "Ідеалістах".\n10:00:10 - 10:02:47\n10:02:47 - 10:59:39\n12:00:10 - 12:03:13\n12:03:13 - 12:59:39\n13:00:10 - 13:03:10\n13:03:10 - 13:59:39\nВизначитися, вибрати собі професію, досягати своєї мети, бути успішним і йти до своєї цілі... Саме так говорять нам батьки, вчителі, коучі і всі-всі-всі інші. Йти, йти і не зупинятися. Однак багато хто так і залишається стояти на місці розгубленим і спантеличеним, адже не розуміє - чого він хоче. А ще більше тих, то все життя женеться за чимось, що потім виявляється йому самому не потрібне. А просто тому, що свого часу ці люди не зрозуміли - чого хочуть від життя. Ким хочуть бути, як хочуть жити, кого хочуть бачити поряд з собою. І, головне, щоб це були не мрії батьків, друзів чи картинки з реклами, а – їхні, власні.- І у суботу Особисто з Анною Данько ми поговоримо про те, про що й ви самі не часто зізнаєтеся - про вас справжнього і ваші бажання. Ми навчимо вас зрозуміти ваші справжні почуття і бажання, покажемо ваші хибні і правильні дороги. А, головне. Спробуємо разом з вами дізнатися - про ваше призначення у житті. Про це розкажуть Дарина ЧУПАЙЛЕНКО - автор Студії "COACH FOOD" та Ольга КИЯН.\n14:00:10 - 14:03:05\n14:03:05 - 14:59:39\nКолись давно 8 березня жінки вибороли право голосувати. З того часу з кожним роком у жінок ставало дедалі більше відкритих для самореалізації шляхів. Нині жінки України вільні розвиватися так, як їм заманеться, зокрема і у соціальних мережах. Напередодні свята яскраві українські дівчата в ефірі розкажуть про свої унікальні проекти у соцмережах, а нам цікаво дізнатися, як реалізуєте свої ідеї через соцмережі ви?\n16:00:10 - 16:10:03\n16:10:03 - 16:50:02\nПаралімпіада в Кореї\n16:50:02 - 16:59:39\n19:00:09 - 19:59:39\n20:00:09 - 20:59:39\n21:00:08 - 21:59:39\n22:00:11 - 22:59:39\nПрограма розрахована на всіх, хто не розуміє або не слухає класичну музику. Тільки тут ви збагнете, що все набагато простіше і цікавіше. Якщо ця музика пережила стільки віків, значить вона чогось варта? В цікавій, доступній формі ви почуєте історії з життя композиторів та написання світових шедеврів, які ілюструються фрагментами найпопулярніших класичних творів у виконанні найкращих музикантів світу. Музична подорож Венецією.


Домоволодіння: житловий будинок літ. «А-1», заг.пл. 93,3 кв.м , житловий будинок літ. «Б-1», заг.пл. 35,6 кв.м , надвірні будівлі та споруди за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., смт. Мала Данилівка, вул.Армійська, буд.45/пров. Миру, буд.2 - setam.net.ua\nДомоволодіння: житловий будинок літ. «А-1», заг.пл. 93,3 кв.м , житловий будинок літ. «Б-1», заг.пл. 35,6 кв.м , надвірні будівлі та споруди за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., смт. Мала Данилівка, вул.Армійська, буд.45/пров. Миру, буд.2\nНомер лоту: 479884\nСтартова ціна: 1 021 300.00 грн.\nГарантійний внесок: 51 065.00 грн.\nКрок аукціону: 10 213.00 грн.\nХарківська обл., Дергачівський р-н., смт. Мала Данилівка, вул. Армійська, буд. 45 / пров. Миру, буд. 2\nДата публікації: 17 Травня 2021 11:36\nРозмір житлової площі будинку, квартири, м.кв. 79.\nПлоща кожної кімнати, м.кв. житлова – 18,9 кв.м.; житлова – 19,1 кв.м.; житлова – 10,2 кв.м.; - житлова – 10,2 кв.м.; житлова – 5,6 кв.м.; - житлова – 15,0 кв.м.\nIнформація про допоміжні, підсобні приміщення та споруди кухня - 12,9 кв.м., коридор - 7,9 кв.м., котельна 4,9 кв.м., ванна - 4,8 кв.м., тамбур - 4,4 кв.м., кухня - 6,0 кв.м. веранда - 9,0 кв.м,\nБудинок літ. А-1, рік спорудження 1966, матеріал стін цегла, фундамент цегла;\nприбудова рік спорудження 1987. матеріал стін цегла, фундамент цегла;\nприбудова рік спорудження 1989р. матеріал стін цегла, фундамент цегла;\nтамбур рік спорудження 1989, матеріал стін цегла, фундамент шлакобетон;\nБудинок літ. Б-1, рік спорудження 1981, матеріал стін цегла, фундамент цегла;\nверанда, рік спорудження 1981, матеріал стін цегла;\nУбиральня рік спорудження 1975 матеріал стін цегла;\nПогріб рік спорудження 1980 матеріал стін цегла;\nГ араж рік спорудження 1980 матеріал стін цегла;\nЗливна яма рік спорудження 1999 матеріал стін цегла;\nЯма рік спорудження 1999 матеріал стін цегла;\nКолонка азбестоцементні труби;\nЗливна яма рік спорудження 1999 матеріал стін цегла.\nРеєстраційний номер лота: 479884 (уцінено лот № 475767)\nНомер запису про обтяження: 40046760 від 24.04.2014р. приватний виконавець Родін Геннадій Вікторович постанова про арешт майна боржника ВП №64038473 від 05.01.2021р.\nНомер запису про обтяження: 32603267 від 18.07.2019р. Державний реєстратор:Пономарьова Інна Вікторівна, Дергачівська районна державна адміністрація, Харківська обл. Підстава виникнення обтяження: копія ухвали суду, серія та номер: справа № 619/2633/19 виданий 15.07.2019, видавник: Дергачівський районний суд Харківської обл., Обтяжувач: Дергачівськийй районний суд Харківської обл.\nНомер запису про обтяження: 31620427 від 17.05.2019р. Державний реєстратор:Пономарьова Інна Вікторівна, Дергачівська районна державна адміністрація, Харківська обл. Підстава виникнення обтяження: копія ухвали суду, серія та номер: справа № 619/1394/19 виданий 15.05.2019, видавник: Дергачівський районний суд Харківської обл., Обтяжувач: Дергачівськийй районний суд Харківської обл.\nФролова Наталья Миколаївна, тел. 050407-74-25\nРодін Геннадій Вікторович (ПВ), виконавчий округ - Харківська обл., номер посвідчення 0034