10.10.2019 10.10.2019 0192\nДовгунець, що використовується тільки для виробництва текстильної продукції. Саме такий льон вирощували наші предки на Русі.\nКудряш, що використовується для виготовлення масла. Його почали вирощувати русичі вже набагато пізніше. Першими це стали робити американці і європейці.\nМежеумок, що використовується для косметичних, медичних і кулінарних цілей.\nхронічних запорах, тому що в насінні міститься величезна кількість нерозчинної клітковини, яка виводить з кишечнику ика токсини і шлаки.\nатеросклерозі, так як насіння льону виводять з кровоносних судин поганий холестерин і роблять їх більш еластичними і пружними.\nгельмінтозі, адже лляні насіння виводять з кишечника абсолютно всіх паразитів , які в ньому живуть.\nзахворюваннях жовчного міхура, печінки, шлунка, дванадцятипалої кишки і підшлункової залози.\nКрім нерозчинної клітковини, в лляних насінні т кож містяться такі корисні речовини:\nШкода лляних насіння\nПо суті, ніякої шкоди лляні насіння в чистому і переробленому вигляді людині принести не можуть. Однак в деяких жарких країнах організації охорони здоров’я забороняють вживати лляні насіння і виготовлене з них масло, тому що міститься в них омега-3 під впливом тепла, перетворюється в небезпечний для життя людини канцероген.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Проносне Бисакодил в таблетках - приймати з обережністю\nЯкщо ви купили масло і відчули , що воно має якийсь неприємний запах і специфічний смак, то ні в якому разі його не вживайте, бо так ви завдасте непоправної шкоди своєму здоров’ю.\nЛьняні насіння: як використовувати їх в різних цілях?\nнасіння льону можна застосовувати чисто в профілактичних цілях. Допустима доза при цьому — 5 м Однак найчастіше люди використовують цей продукт, щоб позбутися від різного роду захворювань. Ми представимо вам кілька рецептів:\nПри недугах, пов’язаних з органами травного тракту, готуйте собі відвар насіння льону таким чином: залийте 100 г окропу чайну ложку насіння льону, а потім добре збовтайте суміш. У вас повинна вийти «слиз», яку потрібно приймати кожен раз перед прийомом їжі (весь час потрібно собі готувати свіже ліки). Воно буде обволікати все слизові оболонки шлунка та інших органів травного тракту, і впливати на них оздоравлівающе. Дуже добре такий засіб з насіння льону допомагає при запорах.\nЯкщо у вас є хвороби, пов’язані з серцево-судинною системою, приготуйте борошно з насіння льону. Вам знадобиться всього 2 чайні ложки цього продукту. Залийте їх окропом, і нехай ліки настоїться протягом 10 хвилин. Приймати його потрібно виключно вранці на голодний шлунок.\nПри наявності захворювань нирок або інших органів сечовидільної системи приймайте настоянку з пророщеного насіння льону. Дві чайні ложки цього продукту залийте окропом (однієї склянки буде досить), і залиште все настоюватися протягом доби. В результаті у вас повинен вийти кисіль, який потрібно розбавити гарячою водою і приймати тричі на день в будь-який час (але кожен раз воно повинно бути однаковим).\nЗгідно відгуками, насіння льону допомагають, якщо у людини є шпори шпори. Потрібно відварити кілька столових ложок насіння білого льону на молоці, а потім масу прикласти до хворої п’яті як компрес. До речі, тим у кого гайморит, корисно дихати парою відвару, який готується для компресу.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Причини частих головних болів у жінок\nЯкщо ви хворі на цукровий діабет, вам обов’язково потрібно на ніч, перед тим як лягти спати, випити настій з льняного насіння. Залийте 3 столові ложки цього продукту склянкою холодної води. Протягом двох днів це ліки повинні настоюватися.\nЛьняні насіння сприяють також схудненню. Є дуже хороший рецепт, який позбавить вас від декількох зайвих кілограмів. Для цього потрібно лляну борошно залити кефіром (однією склянкою). Вживати ці ліки потрібно протягом трьох тижнів. У перший тиждень додавайте в кефір одну чайну ложку льняної муки, в другу — дві, а в третю — три.\nперед тим, як мити голову, втріть масажними рухами лляне масло в шкіру голови, ця процедура дозволить вам зробити волосся пишним, блискучим і шовковистим.\nпід час масажних процедур можна також використовувати масло з лляного насіння (воно буде дуже добре живити шкіру).\nякщо у вас на шкірі обличчя є вугри або інші висипання, готуйте собі відвар з насіння льону (2 столових ложки насіння залийте окропом, і проваріть все протягом 10 хвилин), після цього завдав ті суміш на шкіру, а через 30 хвилин все змийте.\nякщо у вас на шкірі обличчя багато зморшок, то в рецепт, який ми описали вище, додайте вершки або вершкове масло (цей спосіб не тільки допоможе вам позбутися від зморшок, так можна дуже добре зволожити шкіру обличчя).\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Баранина - користь і шкода продукту для дорослих і дітей\nПротипоказання до застосування лляного насіння\nНезважаючи на незаперечну користь лляного насіння, їх потрібно вживати в обмеженій кількості (не більше 50 г в день). В іншому випадку цей продукт буде впливати на людський організм, як отрута.\nЛьняні насіння — це джерело вітамінів і справжнє джерело життя. Обов’язково придбайте собі масло з них або купіть продукт в чистому вигляді, щоб в будь-який момент мати можливість використовувати його за призначенням. Однак дотримуйтесь у всьому міру, щоб не нашкодити собі. З обережністю давайте продукт дітям, консультуйтеся з лікарем, а тільки після цього готуйте собі рецепти, які ми описали для вас в цій статті.\nВідео: «Лляне насіння. Продукт-захисник »


Войцех Бартош Ґловацький — Вікіпедія\nВойцех Бартош Ґловацький\nВо́йцех Ба́ртош (1794 року отримав прізвище Ґлова́цький; пол. Wojciech Bartosz Głowacki; бл. 1751, Жендовіце — †1794, Кельце) — польський селянин, косинер часів повстання Костюшка 1794 року, хорунжий краківських ґренадерів.\nЖендовіце, Ґміна Конюша, Прошовицький повіт, Малопольське воєводство, Польща або Закшув, Ґміна Скальбмеж, Казімерський повіт, Свентокшиське воєводство, Польща\n9 червня 1794(1794-06-09)\nінженер у цивільному будівництві\nПам'ятник Ґловацькому у Львові\nВзяв участь у повстанні Костюшка 1794 року, у битві під Раславцями 4 квітня 1794 року відзначився великою мужністю (здобув російську гармату), за що отримав звання хорунжого та прізвище Ґловацький. 6 червня 1794 року Бартоша було смертельно поранено у битві під Щекоцинами, помер і був похований у Кельцях. Після поразки повстання став символом хоробрості та мужності.\n1906 року у Львові наприкінці вулиці Личаківської було встановлено пам'ятник Ґловацькому. Він є останньою працею Юліана Марковського, який через смерть не встиг його завершити (замість нього це зробив Григорій Кузневич).\n↑ Пам'ятник Бартошу Ґловацькому\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Войцех_Бартош_Ґловацький&oldid=23079417\nОстаннє редагування: 6 серпня 2018, 16:17\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 16:17, 6 серпня 2018.


Як правильно почистити пилосос без мішка?\nПилосос без мішка має перевагу в тому, що він дуже практичний. Але якщо його використання простіше, це не обов'язково стосується його обслуговування. Однак, щоб якомога довше підтримувати його в хорошому стані, про це потрібно подбати. Усі наші поради щодо правильного очищення пилососа без мішка.\nНавіщо утримувати пилосос без сумки?\nПилосос без мішка слід регулярно обслуговувати, щоб зберегти його ефективність і продовжити термін його служби . Прибирання слід проводити щомісяця або раз на два місяці.\nПри кожному технічному обслуговуванні необхідно видаляти компоненти пристрою. Зокрема є резервуар , який необхідно від'єднати від корпусу пристрою, а також фільтр або циклон, що знаходиться всередині резервуара. Нарешті, не забувайте про гнучкі деталі пилососа, які також потрібно ретельно очистити.\nПерш ніж продовжувати цю операцію, корисно переконатися, що прилад відключений від мережі . Також бажано проводити технічне обслуговування поза будинком, щоб уникнути поширення пилу та бактерій всередині.\nОчистіть контейнер для пилу пилососа без мішка\nДля належного обслуговування пилососа без мішка не чекайте, поки контейнер для пилу заповниться , щоб його спорожнити. Це слід робити після кожного використання . Ось кроки для очищення та спорожнення пилозбірника:\nВийміть контейнер для пилу : загалом цей елемент легко від’єднується від пилососа, але для отримання додаткових заходів обережності зверніться до інструкції.\nВипорожнення пилу : робити це за допомогою мішка для сміття та, якщо це можливо, поза домом, щоб уникнути попадання пилу скрізь та поширення бактерій, особливо якщо у деяких мешканців помешкання є алергія.\nВимийте контейнер для пилу : після видалення пилу контейнер слід промити у водопровідній воді, а потім висушити. Перед поверненням на пристрій він повинен бути повністю сухим.\nПромийте фільтри для чистого та ефективного пилососу\nФільтри в пилососі необхідні для хорошої роботи пристрою. Таким чином, їх обслуговування є більш ніж необхідним. Насправді, окрім підтримки потужності та продовження терміну служби пилососа, цей крок також забезпечує більш здорове середовище в будинку.\nРегулярне чищення фільтрів пилососа також зменшить викид дрібних частинок і уникне залишків пилу. Для пилососа без мішка технічне обслуговування фільтра повинно проводитися принаймні раз на три місяці . Однак їх очищення може відрізнятися залежно від моделі.\nУ миються фільтри : просто розібрати, промити проточною водою , переважно теплою потім висушити до повторного введення. Вони повинні бути повністю сухими, щоб уникнути появи цвілі;\nЧи не миється : заміна є єдиним рішенням , коли вони зношені;\nУ фільтрах пилозбірника : вони повинні бути очищені якомога частіше , як тільки по мірі необхідності. Ви можете злегка постукати нею, щоб видалити пил, або обережно потерти тканиною.\nУ всіх випадках переважно дотримуватись інструкцій у посібнику пилососа перед чищенням фільтрів.\nЗберігайте вакуумні аксесуари без мішка\nШланг і щітка також частини пилососа , які повинні бути очищені ретельно. Цей запобіжний захід збільшує термін служби пристрою та запобігає засміченню . Загалом ці аксесуари можна чистити водоюструм або зтканина з мікрофібримокрий . Досить їх добре розібрати перед операцією. Спосіб чищення залежить від типу аксесуарів.\nЦе частина пилососа, яка безпосередньо контактує з брудом і пилом. Тому важливо продезінфікувати його, щоб забезпечити кращу гігієну. Щоб зробити це, необхідно , щоб протерти нижню частину щітки з тканиною , змоченою в спирті при 70 ° C .\nВолосся або сплутані нитки також можуть зачепитися. Їх можна вийняти або вручну, або вирізавши ножицями. Цей простий жест можна робити до і після кожного використання пилососа, особливо на килимах або килимах. Це гарантує краще всмоктування, а також хороше обслуговування пристрою.\nУ разі перешкоди шлангу, жорсткого чи гнучкого, вакуум більше не може функціонувати. Тому необхідно завжди перевіряти, що жоден об’єкт не блокує його. Для цього просто від’єднайте трубу і киньте в неї монету. Якщо останнє не дійшло до кінця, його слід розблокувати і промити в гарячій воді з невеликою кількістю миючого засобу , перш ніж добре висушити і повернути на місце.\nПозбавтеся від неприємних запахів вашого пилососа\nТехнічне обслуговування пилососа також передбачає усунення неприємних запахів, якими він просочений. Дійсно, як і коли він використовується, пилосос іноді може видавати неприємні запахи. Ось продукти, від яких можна позбутися:\nкласичний дезодоранту: для усунення неприємних запахів у пилососі можна використовувати той самий дезодорант, що і присвячений будинку. Просто розпорошіть його в всмоктувальну трубу.\nВ ефірних маслах : цей метод дуже ефективний при видаленні запахів з вакууму. Крім того, вибір духів широкий. Для цього достатньо налити на папірець кілька крапель ефірного масла, а потім смоктати парфум. Можна також покласти його безпосередньо на фільтр пилососа без мішка.\nВипічки соди : Цей продукт може бути використаний після очищення контейнера для пилу , щоб усунути неприємні запахи всередині. Для цього необхідно відсмоктати кілька ложок харчової соди, попередньо насипаних на землю. Цей прийом може як очистити, так і очистити внутрішню частину пристрою.\nСпеціальний аромат для пилососів: для усунення та уникнення неприємних запахів у пилососі на ринку є парфуми, присвячені цьому пристрою. Ціни та презентація товару залежать від марки, яка їх виробляє.\nВидаліть подряпини з пилососа без мішка\nЯк і всі побутові прилади, пилососи можуть зіпсуватися з часом та при частому використанні. З подряпин абона зовнішній пластиковій поверхні можуть з’явитися дрібні подряпини . Цього погіршення можна уникнути або, щонайменше, мінімізувати. Щоб отримати пилосос, як новий, потрібно просто акуратно очистити пошкоджені пластикові деталі ватним диском, змоченим у спирті 70 °, а потім дати висохнути.


Лікар нет » Ліки » "Біолакт": інструкція по застосуванню для дітей\nСьогодні пробіотики є затребуваними препаратами на фармакологічному ринку, так як сучасна терапія багатьох патологій не обходиться без антибактеріальних медикаментів. Препарати цієї групи допомагають нормалізувати мікрофлору кишечника, підвищивши тим самим імунітет. Особливо актуально це у дитячому віці. Згідно інструкції по застосуванню, «Біолакт» має в своєму складі три види корисних бактерій, що забезпечує потрійний захист від факторів зовнішнього середовища.\nЗгідно інструкції по застосуванню, «Біолакт» - кисломолочний продукт, пробіотик четвертого покоління, призначений для дітей раннього віку. Препарат сприяє підтримці нормальної мікрофлори кишечника за рахунок створення поганих умов для активного зростання патогенних мікробів, участі у розщепленні білків, жирів і вуглеводів, синтезі вітамінів, метаболізмі жовчних кислот.\nПрепарат представлений у формі порошку, що має в своєму складі ентерококи, лактобактерії та біфідобактерії, завдяки чому сприяє нормальному функціонуванню ШЛУНКОВО-кишкового тракту. Згідно інструкції по застосуванню, «Біолакт» для дітей підходить в тому випадку, якщо їм виповнилося три роки, а також його можуть використовувати дорослі люди. Засіб застосовують у наступних випадках:\nразом з антибактеріальною терапією для зниження побічних дій препаратів;\nнормалізація функціональності ШКТ;\nв комплексній терапії патологій органів травлення;\nу комплексній терапії остеопорозу;\nв дитячому віці для поліпшення біодоступності вітамінів і мінералів.\nВ Україні випускається препарат «Біолакт Форте», інструкція із застосування якого вказує на те, що в кожному саше містить три тисячі міліграмів корисних бактерій трьох видів.\nПо інструкції «Біолакт» є пробіотиком, що містить три виду бактерій. Лактобактерії синтезують молочну кислоту, зупиняють розмноження патогенних мікробів. Біфідобактерії та ентерококи розщеплюють жири, білки і вуглеводи. Це дозволяє позитивно впливати на діяльність системи травлення і функціональність всього кишечника. До того ж препарат має детоксикаційні властивості.\nУ складі препарату знаходяться такі бактерії, що мають подвійне покриття. Це дозволяє забезпечувати захист від впливу шлункового соку, збільшити ступінь їх виживання. Завдяки цьому багато бактерії потрапляють в кишечник, починають там активно розмножуватися. Це забезпечує нормалізацію кишкової мікрофлори, збільшення резистентності організму, покращує стан імунної, нервової та інших систем.\n«Біолакт»: інструкція по застосуванню\nПрепарат добре підходить дітям з трьох років. Для профілактики захворювань органів травлення рекомендується застосовувати по одному саше один раз на добу. Курс терапії становить від однієї до двох тижнів. У рік необхідно повторювати курс чотири рази.\nПри патології органів ШЛУНКОВО-кишкового тракту дорослим і дітям з 3 років слід приймати по одному саше два або три рази на добу протягом двох тижнів. За призначенням лікаря курс може тривати до одного місяця. При терапії антибіотиками рекомендується також застосовувати «Біолакт», інструкція по застосуванню це підтверджує. Курс терапії в цьому випадку становить час вживання антибактеріальних препаратів і ще чотири тижні після закінчення курсу лікування ними. Під час антибактеріального лікування потрібно застосовувати за два саші пробіотика три рази в день. Його вживають через три години до або після прийому антибіотика.\nПорошок або вживають в сухому вигляді, або змішують його з водою, молоком, але вони не повинні бути гарячими. Приймають ліки, незалежно від часу трапези.\nПрепарат має невеликий перелік протипоказань:\nодночасний прийом алкоголю.\nУ період виношування і годування дитини це засіб можна використовувати. Інструкцію щодо застосування до «Биолакту» рекомендується вивчити заздалегідь.\nПрепарат добре переноситься всіма пацієнтами. Згідно інструкції і відгуками, «Біолакт» не має побічних ефектів. У людей, схильних до розладу стільця, може з'явитися пронос. Для попередження такого ефекту необхідно приймати ліки в мінімальному дозуванні.\nМедикамент можна застосовувати сумісно з іншими препаратами. Випадки передозування у медичній практиці не зафіксовані. Теоретично препаратом отруїтися неможливо. Саме тому дорослі і діти з трьох років приймають ліки в однаковому дозуванні.\nЗгідно інструкції по застосуванню, «Біолакт» необхідно зберігати в темному і сухому приміщенні. Температура в ньому повинна бути не більше двадцяти п'яти градусів. Термін придатності становить два роки з моменту випуску. Подвійна оболонка бактерій забезпечує збереження їх біологічної активності тривалий період. Препарат випускається у формі порошку, поміщеного в саше по 1500 міліграмів. В одній упаковці знаходиться десять саші.\nКупити цей засіб можна практично в будь аптечної мережі країни. Для цього не потрібний рецепт від лікаря, але бажано отримати його консультацію. Вартість ліки необхідно уточнювати в аптеках.\nВ інструкції до «Биолакту» аналоги не вказані. Але лікар може порадити приймати інший препарат, якщо це з якихось причин немає можливості використовувати. До аналогів кошти відносять:\n«Ацидолак» - препарат, що нормалізує мікрофлору кишечника.\n«Аципол» - противодиарейное засіб.\n«Лінекс» - пробіотик, який користується великим попитом на ринку фармакології.\n«Лактобактерин» використовується в терапії патологій органів ШКТ.\n«Энтероп» - антидіарейний препарат.\nВсі ці медикаменти відпускаються в аптеках без рецепта лікаря, але рекомендується отримати консультацію у фахівця про доцільність використання того чи іншого ліки.\nПрепарат має позитивні відгуки. Багато відзначають безпека медикаменту, що зумовлена тим, що знаходяться в ньому бактерії не залишають травного тракту, тому побічні реакції не розвиваються. Плюсом цього засобу виступає той факт, що його можна використовувати вагітним і годуючим жінкам, а також дітям та людям похилого віку. «Біолакт» є препаратом нового покоління, який безпечний і ефективний. З його допомогою можна легко вирішити проблеми з ШКТ і порушенням балансу мікрофлори кишечника. Багато батьків віддають перевагу саме даного медикаменту, так як він добре переноситься і практично не має протипоказань. Особливо добре справляється засіб з запорами, що актуально в дитячому і старечому віці.\n«Біолакт» - сучасний пробіотик, що широко використовується в терапії патологій ШКТ. Медики рекомендують цей засіб своїм пацієнтам, так як воно володіє високою ефективністю і безпекою. Придбати ліки не складе праці, рецепт для цього не потрібен. Препарат допомагає поліпшити захисні сили організму і зупинити ріст патогенної мікрофлори.\n"Субалін": інструкція по застосуванню, аналоги, відгуки


Книга Homo creativus. Як новий клас завойовує світ, Річард Флорида\nКнига «Homo creativus. Як новий клас завойовує світ»\nАвтор Річард Флорида\nКатегорії Гуманітарні науки Соціологія Мистецтво. Культура Урбаністика Бізнес Економіка та економічна теорія\nРічард Флорида - «Homo creativus. Як новий клас завойовує світ»\nПро що книга «Homo creativus. Як новий клас завойовує світ» автора Річард Флорида The Rise of the Creative Class — Revisited: Revised and Expanded by Richard Florida\nЕкономіка, урбаністика, суспільний розвиток.


Українці стають у черги, щоб записатися у ВО «Майдан» - 27 Грудня 2013 - Новини Закарпаття\nГоловна » 2013 » Грудень » 27 » Українці стають у черги, щоб записатися у ВО «Майдан»\nНауковець з Києва Ігор каже, що, переконаний, створення такої організації якраз на часі. «Боротьба буде важкою, напевно, тривалою. Без організації це буде важко. Одна справа акція на Майдані, хай вона буде, але, думаю, що без серйозної організації ми нічого не зможемо змінити», – переконаний пан Ігор.\nВодночас, політолог Володимир Фесенко говорить про те, що бюрократизація та спроби вирішувати все в кулуарах, а не за участі рядових членів – найбільші виклики, що стоять перед новопосталою організацією. «Якщо будуть робити надмірний акцент саме на бюрократичних моментах, це може девальвувати саму ідею. Ще більша загроза – намагання вирішувати все в кулуарах», – вважає експерт.


Кутова кухня купити в м. Бахмач в інтернет магазині Мекко, ціна\nКутова кухня в місті Бахмач\nКупити кутова кухня з безкоштовною доставкою до Вашого дому в місті Бахмач в інтернет-магазині Мекко, ціна та якість гарантовані.\nНаші менеджери допоможуть обрати кутова кухня, які найкраще будуть відповідати Вашим потребам. Оформити замовлення, уточнити деталі, терміни доставки та наявність можна, як у телефонному режимі, так і в онлайн формі на нашому сайті. Доставка товарів здійснюється по всій Україні, у місті Бахмач у нас безкоштовна доставка усіх товарів на склад перевізника або до Вашого дому. Ми надаємо розширений опис товарів, а саме: фото, опис, технічні характеристики, ціни та по можливості відео огляд товару. Ми надаємо гарантію на усі наші кутова кухня. Купуючи в інтернет-магазині Мекко, Ви отримуєте не тільки бажаний товар, а й хороший настрій та позитивні емоції від покупки.


Окупація Демидова: із якими звірствами росіян зіткнулися жителі села - Інформаційно-аналітичне інтернет видання про співпрацю з громадськістю «КИЇВ.org»\nдодомуКиївОкупація Демидова: із якими звірствами росіян зіткнулися жителі села\nОкупація Демидова: із якими звірствами росіян зіткнулися жителі села\n25 лютого російські окупанти зайшли у невелике село Демидів за 40 км від Києва. Однак створити у населеному пункті один з плацдармів для подальшого наступу на столицю, загарбникам не вдалося. Бо Збройні сили України згодом підірвали сільський міст та дамбу Київського водосховища.\nВелика вода затопила гирло річки Ірпінь та залила околиці Демидова. Наступ росіян був значно загальмований.\nВода із села не сходить і після звільнення Київщини від окупантів. Чимало людей втратили можливість засаджувати городи. Попри це ніхто із людей не жаліється, що військові прийняли таке рішення.\n«Це краще, ніж втратити столицю», — говорять місцеві.\nКореспондентка Gazeta.ua побувала у Демидові, поспілкувалась з місцевими жителями про період окупації. Також дізналася, як село відновлюється зараз.\nЗ Києва у Демидів виїжджаємо з волонтером 48-річним Євгеном Будаєвим. У перші дні повномасштабної війни він згуртувався із сусідами і друзями у спільноту волонтерів «Добродії». Розвозять ліки, продукти та все необхідне потерпілим від російської агресії, допомагають військовим.\nУ Демидові Євген буває щотижня — привозить харчі сім’ям, будинки яких підтопило при підриві дамби. У пріоритеті — родини з малими дітьми, пенсіонери та люди, які вже втратили на війні когось із близьких.\n— У перші дні війни взяв бронік і пішов у військомат. Але за станом здоров’я в армію не взяли. Тоді об’єднався з хлопцями й почали помагати людям, які лишилися в Києві, коли його активно бомбардували, — розповідає Євген про себе. — З часом нас знайшли благодійники, допомагали з продуктами, ліками, тактичними речами для військових. Зараз маємо проблеми із паливом. Якби було його більше, то їздили б не тільки по Київщині. Доводиться викручуватись. Мені ще пощастило, бо компанія, в якій працював, досі платить половину зарплати, хоч я повністю віддаюсь волонтерству.\nФото: Василина Копитко\nДо повномасштабної війни Будаєв говорив виключно російською. Тепер перейшов на українську, каже.\n— Пам’ятаю час, коли вважали, що ти людина другого сорту, якщо говориш українською. Або з села приїхав, чи западенець, — розповідає Євген. — Коли почали прилітати ракети, до мене дзвонив двоюрідний брат з Криму і розказував про «русский мир». Я йому пояснюю, що за триста метрів від нас кусок дому вибила ракета. Мама з тьотьою задихаються від того пилу і бруду в бомбосховищі: «Який «русский мир»? Мене так збісила ця розмова, що відмовився від російської.\nПоволі виїжджаємо з Києва й приближаємось до Гостомеля — одного з найбільш постраждалих від окупантів містечок поблизу столиці. Обабіч автошляху напівзруйнований пам’ятник Андрію Первозваному із опущеною головою та великим спаленим дерев’яним хрестом. Позаду монументу досі нерозібрані руїни якоїсь будівлі — купи цегли й покручені від вогню листи металу. Метрів за 100 по дорозі, розстріляний і посічений осколками пам’ятник – воїнам, які полягли у Другій світовій війні.\nВелика частина дороги до Демидова нагадує про нещодавні бойові дії, які пережила Київщина. По обидва боки траси трапляються повністю зруйновані людські хати і оселі з вибитими вікнами і знесеними дахами. Гнітючу картину розбавляють мальовничі поля з маками та зеленим житом.\nЕВАКУАЦІЯ 15 ТИСЯЧ ЛЮДЕЙ\nПісля підриву дамби на початку війни, вода з Київського водосховища почала швидко затоплювати околиці Демидова. Людей звідси та з сусідніх сіл необхідно було евакуйовувати. Цим зайнялися представники Червоного хреста. Змогли вивезти понад 15 тис. осіб.\nЗа безпеку людей при евакуації відповідав командир Вишгородського районного загону швидкого реагування товариства Червоного Хреста України 39-річний Андрій Сологуб. Зустрічаємось із ним біля школи села Литвинівка, неподалік Демидова. Андрій працює там директором. Виходить на зустріч у червоній футболці й кепці.\n— Спершу російські військові поводились стримано. Намагались бути коректними. Казали, що вони не окупанти, а «освободителі от нацистов», — згадує період, коли росіяни окупували села. — Були випадки, коли зловживали владою, ганяли на автівках, напивалися, мучили волонтерів, брали людей в полон. Зривали прапори. Серед окупантів було багато з українськими прізвищами — Дума, Перехрест. Певно з роду тих українців, яких колись вивезли в Росію. Постійно розказували, що хочуть привезти гуманітарну допомогу, але так і не привезли нічого. Часто мене допитували, то ФБС, то ГРУ. Вважали мене шпигуном і не вірили, що можна волонтером працювати безкоштовно. Бо хтось їм сказав, що нам платять 125 доларів на день.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Без прав і грошей на життя: українці понад 20 років відмовляють у видачі паспорта\nАндрій разом із іншими волонтерами доставляв гуманітарну допомогу в уже окупований на той момент Демидів. Гарантом безпеки виступав Червоний хрест.\nНа четвертий день війни я переправлявся до позицій ЗСУ і мене обстріляли російські військові. Тоді ще не мав ні каски, ні бронежилету\n— На четвертий день війни я переправлявся до позицій ЗСУ і мене обстріляли російські військові. Тоді ще не мав ні каски, ні бронежилету. По мені відкрили вогонь з кулемета Калашнікова. Аж кепку знесло! Ситуація зрозуміла, я був як бельмо в оці — червона кепка, червона куртка. Я впав, відповз трохи, відео записав, що можливо мене не буде, — каже чоловік.\nАндрій Сологуб допоміг організувати евакуацію 15 тис. людей із Демидова та прилеглих сіл.\nУ цей же день довелося рятувати першого пораненого.\n— Переді мною зупинилась автівка і з неї п’яний чоловік викинув пораненого. Водій підібрав його по дорозі і підвіз сюди. Не знав, що з ним робити. Тож від страху трошки і хильнув, — продовжує директор. — Цивільний потрапив під артилерійський обстріл, у нього було осколкове поранення в стегно. Я почав надавати першу допомогу, вмію це робити. Перев’язав. Під час огляду почалася атака СУ-25. Літаки стали відправцьовувати по позиціях ЗСУ.\nДвоє місцевих допомогли перенести пораненого у приміщення старої школи.\nУ цей же день з двома місцевими жителями поховав його на місцевому кладовищі. Прочитав тільки «Отче наш». Похоронили без труни\n— Вранці я прийшов до нього, щоб перев’язати, привіз сніданок. А він уже помер… Після огляду зрозумів, що у нього ще було осколкове поранення на спині. Я його не помітив. Це моя вина, — говорить Андрій, відводячи погляд. — У цей же день з двома місцевими жителями поховав його на місцевому кладовищі. Прочитав тільки «Отче наш». Похоронили без труни. Вже після деокупації священики зробили всі необхідні обряди. Недавно зі мною зв’язувалась сестра загиблого. Він сам з Чернігівщини, а на Вишгордщині був на підробітках.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Ресторан, «дім» Джолі і лазня: в яких умовах житимуть у вагонах-купе ірпінці, яким росіяни розбомбили житло\nАндрій згадує, що після підриву Дамби вода у Демидів почала прибувати з 9 березня. З того дня евакуація цивільних загальмувалася.\n— Я пішов до росіян і пояснив, що люди не можуть вплав переправлятись у холодну пору року, — каже Сологуб. — Вони переписали прізвища волонтерів, моє. Пояснили, що я відповідаю за тих людей. Ми з волонтерами за допомогою пиломатеріалів зробили переправу. Під час евакуації обстрілів не було. З 10 по 21 березня евакуювали трохи більше 15 тисяч людей. Далі їм допомагали волонтери — автобусами відправляли в Лютіж (село неподалік. – Gazeta.ua), Київ на вокзали і вони їхали далі.\nЕвакуація тривала в день по 4-5 год., за цей час проводили переправою по 300-500 людей. Також дехто проходив самостійно.\nАвтор: Надав Андрій Сологуб\n— Найскладніше було пояснити людям, що йде війна. Одна дівчинка прямо на переправі почала знімати відео: «Я сейчас на переправе». За 20 метрів стався вибух. Вона ойкнула і телефон упав у воду, — каже Андрій. — Люди не розуміли, що відбувається. Був один момент, коли російські військові мене не побачили і почався мінометний обстріл. Тоді я перелякався. Для мене було найстрашніше втратити людей.\nЗ 22 по 27 березня росіяни не дозволяли переправляти людей.\n— Я тоді нарешті вмовив дружину евакуюватись із 1-річним сином. Та росіяни чомусь стали всіх перевіряти. Сказали виймати сімки, телефони віддавати. Перевіряли всі речі, хто що проносить. І в мене тоді така картинка перед очима стояла, наче зі старих фільмів про війну, де нацисти в концлагері людей обшукують перед газовими камерами. Йшли люди, їх перевіряли, а тоді на переправу. Поряд стояв російський десантник Байкал (псевдо одного з російських окупантів. – Gazeta.ua) і гиготів.\nОдного дня військові РФ обстріляли чотирьох волонтерів.\n— У той день зі сторони ЗСУ на позиції росіян прилетіли мінометні міни і у них було двоє двохсотих, — згадує Андрій. — Вони сіли, випили, пом’янули їх, а тоді стали шукати винних. Побачили волонтерів, які розвозили продукти і ліки — побили їх, розстріляли автівку, спалили мопед. Одному прострелили ноги, зараз у нього інвалідність. Іншому — розбили лице, руку зачепила куля. Тоді стали мене шукати, хотіли зі мною поговорити. Вони точно не знали де я живу, тому школу зламували, обшукували моїх батьків. Забігли до мене додому і погрожували автоматами дружині й дитині. Я тоді був на пункті. Сказали, якщо дружина бреше, то тут танки будуть і всім буде кінець. Як я про це дізнався, сам до них прийшов. Я зняв каску, бронежилет, повечеряв і пішов говорити з тим Байкалом.\nВійськові РФ підозрювали, що Андрій може наводити вогонь на їхні позиції.\n— Байкал спершу претензії виставляв. А тоді почав виливати душу, що давно в армії і ця війна йому теж не подобається. Для форсу в мене над головою почав стріляти, певно нерви здавали.\nРОЗІРВАНА РАКЕТА І СОТНІ ТАНКІВ\nНа в’їзді у Демидів зупинка трохи облущена з яскравим малюнком великого соняшника. Ближче до центру села майоріє прапор. За ним видніються залишки металевих магазинів — 4 березня туди влучила російська ракета. Серед руїн — м’яка іграшка-ведмедик, що лежить на шматку чи то вивіски чи то рекламного щита і з написом «живи». Обабіч дороги рясну цвітуть маки. Навпроти напівзруйнована хата — її пошкодило вибуховою хвилею.\n— Женічка наш приїхав, — назустріч виходить жінка у картатому блакитному халаті й з материнською щирістю обіймає волонтера Євгена. Хазяйка обійстя 72-річна Єва Михайлівна Конончук пояснює, що Євген помагає її сім’ї відколи випадково проїжджав повз і побачив їхній зруйнований будинок.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: «Росіяни ходили по двоє. Ми чотирьох поклали» – у Малій Рогані селяни вбивали окупантів і виживали під глибинними бомбами\nЗараз хата уже з новими дерев’яними балками, вкрита брезентом. У дворі досі залишки пошкодженої цегли, плоту нема — на його місці ростуть жовті квітки.\n— У той вечір дуже-дуже тихо було, — згадує Єва Михайлівна із злегка відчутним білоруським акцентом. — Дітки пішли до себе в хату, а я одна була. Хотіла лягати спати, заходжу в зал і бачу, як йде лавина огня прямо на хату — метрів п’ять у висоту! Закрила двері і впала. А воно як вдарило, то все на світі посипалося… Діти стали мене гукать, а я не можу озваться. Лізу по тому стеклу і кричу, що я тут, а вони мене не чують… Не можна було вийти з хати, бо все розбило. Мене через вікно витягали. Навколо було дуже скла багато, шифера, окна розбиті всє. Мене тоді приглушило. Взагалі ми тоді зрива не чули, а все пішло в рознос. Магазини горіли, машину наші в гаражі потовкло.\nДо Єви Конончук приходила комісія із відшкодування збитків, але виплат ще не нарахували.\nЗапрошує подивитись на руйнування у хаті. В одній кімнаті віконна рама ледь тримається свого місця, тріщини пішли по стінах, частина стелі осипалась. У другій кімнаті стовпом підпертий залишок гіпсокартону. У коридорі провисли дерев’яні балки, на яких раніше трималася стеля.\n— І з-за граніци тут були і наші були, акти писали (приїжджали комісії, які фіксували руйнування для подальшої оцінки збитків. – Gazeta.ua). Але ще ніхто нічого не дає, бо йде війна і зараз трудно Україні. Треба терпіть, — веде далі Єва Михайлівна. — Нам саме главне, щоб накрить і окна поставить. Волонтери вже трохи помогли. Нам пайки дають і у сільсоветі тоже. Люди їдуть, бачуть, що тут побито і приносять нам допомогу.\nЄва Михайлівна разом із донькою, зятем і 17-річним внуком не виїжджали з Демидова і місяць пробули в окупації.\n— Росіяни жили тут рядом в двох хатах. Я їх мало бачила, а діти частіше. Вони нас не трогали. Только один раз у зятя і сина провірили мобільні телефони. Віддали, — продовжує жінка. — Води, газа і свєта не було. З продуктів мали картошку і закатки, нам вистачило. Трохи продуктів волонтери привозили.\nНаслідки влучання російської ракети.\nНе вірила у велику війну поки танки не побачила, додає місцева.\nТехніка вся йшла на Київ до моста. Але не могли перейти дамбу, розверталися і йшли на Бучу, Ірпінь\n— 100 танків отут стояло, — показує на дорогу. — Техніка вся йшла на Київ до моста. Але не могли перейти дамбу, розверталися і йшли на Бучу, Ірпінь. Тут каждий день йшло по 100 танків, а машин скільки було! До нас заходили і кричали: «Хто тут є живой?» А ми не обзивалися, бо дуже боялися.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: П’яні окупанти, випалені квартири й «Россия» на паркані: як Тростянець оговтується після пережитих звірств\nРозлита річка стримала росіян, каже наостанок.\n— Річка їх не допустила (пройти далі у бік Києва. – Gazeta.ua) і наші тут стояли, і давали отпор. Тут такі йшли бої! Як їх виганяли на Чорнобиль, то там вообше все горело за Козаровичами, Димером. Дуже страшно.\nЗАТОПЛЕНІ ХАТИ І ГОРОДИ\nВода підтопила близько 60 хат. Людям залило підвали й городи, які досі не придатні для сільськогосподарських робіт. Зараз у селі встановили одну помпу для викачування води. Та працює цілодобово, але її замало. Також місцеві переживають, що Київське водосховище може розмити земляну дамбу, що не розрахована на такий тиск.\nУ прочиненій зеленій брамі, з-за якої рясно видніється виноградна лоза, нас запрошує зайти у двір 76-річна Валентина Осипова. Об ноги хазяйки хвацько треться рудий собака, який наче хоче обороняти обійстя, але не наважується гавкати. Подвір’я уквітчане й доглянуте.\n— Сідайте, сідайте, — припрошує Валентина Казимирівна. Погоджується нам розповісти свою історію. Жила в окупованому селі з чоловіком до 12 березня.\n— З їжі у нас був чай. А нам після ковіду більше й нічого не хотілося. Чай заварювала — серпоріз або деревій, — показує на рослину, що зеленіє біля хати. — Він у мене від усіх хвороб — і шлункових, і простудних. Калину теж заварювала. Хліб привозили. Волонтер дав аж дві буханки. Нам з дідом одної хлібини вистачило.\nВалентина Казимирівна Осипова прожила в окупації до 12 березня.\nСело вирішили покинути через хворобу чоловіка, якому була потрібна операція, говорить Валентина Казимирівна.\n— У нього задавнена хвороба простати. А тут ні аптеки, ні лікаря не було. Пішла до образів і кажу: «Ми жили, як усі люди у цій хатині, яку ти по моїх молитвах вберіг. Не знесло ні даху, не побиті вікна, ні стіни. Молю Бога донеси нас, я розумію, що може йдемо на смерть, але вона буде разом», — каже, ледь не схлипуючи. — І 12-го вранці сусід нас відвіз у центр села, далі йшли пішки. Слава з паличкою позаду. А я доходжу до повороту, а там п’ять чужих БТРів і чоловік шість наших «братів». Майже всі молоді, один старший. Стоять і дивляться мовчки. Звертаюсь до одного: «Здрастуйте, хлопці. Хто ви і що тут робите?» Той, що зліва відказав: «Я не понимаю». Я підходжу до іншого: «Я Осипова, там мій чоловік йде. Ми тут живемо, а ви що тут робите?» Він дивиться на мене: «Ви не поверите в то что я скажу, но мы сами не знаєм, что мы здесь делаем». Я їм і сказала, щоб ішли звідси, а свої автомати повернули проти тих, хто їх сюди послав: «Я 30 год вчила наших дітей вашій мові – викладала російську мову і літературу. Весь вік співала російські романси…». Тоді розплакалась і пішла. Вони мовчки стояли.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: «Старшого сина розстріляли. Його хлопці десь закопали» — як Бородянка та Андріївка оживають після пережитих жахіть\nМентальність росіян і українців абсолютно різна, додає жінка.\n— Я заміжня за кацапчиним сином. У свекрухи по її способу життя і мудрості народній я зрозуміла наскільки різні менталітети в української селянки і російської. Моя баба, коли ми закінчували садить картоплю, ставала і до сходу сонця молилася і кланялася: «Господи, роди, Боже, на всяку годину». А русская крестьянка з Новгородщини казала: «Вырастет — наср*ть і не вырастет — наср*ть». Оце з її народу йде. Ми різні у всьому.\nПідвал Валентини Осипової залила вода із підірваної дамби.\nВалентина Казимирівна вмикає світло у затопленому погребі. Спускається униз мокрими сходами. Тут сильно тхне сирістю, від якої на стінах «вискочив» грибок. Замість підлоги – болото. Попри це збереглися стелажі з консервацією.\nСтільки той Путін біди наробив, що хай би горів у такому вогні, що й навіть чорти в пеклі в такому не горять\n— Майже 200 кілограмів бульби пропало, — розповідає жінка про картоплю, яку не змогла посадити через підтоплення погребу і городу. — Стільки той Путін біди наробив, що хай би горів у такому вогні, що й навіть чорти в пеклі в такому не горять, — злиться хазяйка.\nЧерез затоплений город родина не змогла посадити картоплю.\nТретина їх городу повністю пішла під воду. Із неї на краю ділянки «визирає» частина хвіртки. Голосно квакають жаби під майже нечутно роботу помпи.\n— У нас такі бобри завелись, що й вціліла смородина тепер від них потерпає. А вон там, бачите копиці, — показує у сторону дамби, де за деревами видніється сіно. — То ми для кози запаслися. А як вода прийшла, сіно підняла і тепер та копиця плаває — куди вітер подує, туди і її несе…Ми як поїхали з села, то нам хтось ту козу забрав. Та і нічого. Бо ми тепер не мали б її чим годувати.\nПоказує на яму під кущем мальв.\n— Тут осколок упав, — пояснює. – Славік, сусід покійний (загинув на війні з росіянами. – Gazeta.ua), бачив як воно летіло. Прийшов до нас і витяг з канави. Сказав, що то було дно снаряда. Певно, кілограма два важило.\nОКУПАНТИ У СУСІДНІЙ ХАТІ\nПідходимо до гарного з білої цегли будинку. З-за огорожі видніються білі піони й рожеві троянди. Довго гукаємо хазяйку. Євген наполягає дочекатись: «Хочу хоча б привітатись із мамою героя».\n65-річна Надія Коваленко втратила сина на другий день війни. Його з побратимами атакували на блокпосту при обороні Києва.\n— Йой! Якби ж я знала, що ви приїдете, то б щось спекла, — каже Надія Іванівна проводячи нас на подвір’я. Сідаємо на лавочку під пишним кущем троянд. Руда кішка одразу вмощується хазяйці на коліна.\n— Ми прожили всю окупацію тут. Сусіди усі виїхали, а нам не було куди. Та і боялись покинуть хату. Жили з меншим сином і його сім’єю, — починає розповідь Надія Коваленко. — Війна нас застала 24 лютого вдома. Я не вірила, що почнеться. Побоювалася, але не думала, що таки буде. Думала, що не насміляться йти далі сходу. Але вони чогось нас ненавидять. У нас є родичі в Ставропольському краю, Сибіру, Алтаї. Але за всю війну ніхто ніразу не передзвонив, хоч раніше спілкувались. У них там все мирно і добре. Їх не цікавить як ми тут живемо.\nНадія Коваленко з родиною понад місяць провели в окупації.\nПро загибель старшого сина Надія Іванівна дізналася 26 лютого.\n«Ваш син при виконанні обов’язку оборони Києва, загинув». Більшого удару вже буть не може\n— В п’ятницю ще була смска від нього, а в суботу передзвонили з Інституту, де працював: «Ваш син при виконанні обов’язку оборони Києва, загинув». Більшого удару вже буть не може, — розповідає, погладжуючи кота. — Через деякий час по сусідству поселились кацапи. Їх було сім чи вісім. Дім де стали, був пустим, бо сусіди з дітками на Вінниччину поїхали. Як вернулися, то Сєрожа питав: «Що вони там таке робили, що весь підвал був у крові?». Певно людей катували. Але криків ми не чули».\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: «Кадировці зносили все на світі. Їхали і стріляли всіх» — як Макарів і Мотижин оговтуються після звірств росіян\nУ перші дні від обстрілів родина ховалася в підвалі. Потім перестали. Жили в будинку без газу і світла, спали одягненими.\n— Я була вся в своєму горі. Щоб вже хоч якось розвіятись — стала виходити в центр села. Там люди збирались просто поговорити, — згадує Надія Іванівна. — Коли почали евакуйовувати, то був випадок коли до людей під’їхали на БТРі кацапи: «Может тут кто-то хочет выехать в Беларусь? Мы вам поможем». Але ні одна людина не обізвалась. Це про що говорить? Що люди не хочуть ні в Білорусь, ні в Росію. Люди хочуть жити в своїй країні, своїй державі. І як тільки появилась можливість, то вони потоком вертались у рідне село.\nГороди Надії Коваленко також підтопило внаслідок підриву дамби.\nПоки окупанти буди у Демидові — було дуже гнітюче відчуття, наголошує Надія Іванівна.\n— Не можу передати словами. Розуміла, що не зможу тут жить, якщо росіяни лишаться надовго. Але вони не встигли розпоясатися. А там, де встигли осісти — таке творять, що страшно.\nДо цивільних росіяни спершу ставились нормально.\n— Спершу вели себе тихенько: «Мы с мирным населением не воюем». Але були всякі випадки. Один чоловік щось їм раз сказав. Вони його схопили і погрожували розстрілом. Все в хаті перевернули. Але не вбили. Були дуже агресивні. Стріляли хлопців з Червоного хреста. Чоловіка якому прострелили ногу, потім відпустили. Але відрізали чотири пальці на нозі.\nВ селі були випадки викрадення чоловіків, додає жінка.\n— Декілька і страшних ситуацій сталося. У нас тут хлопчина жив — Давиденко Слава, атовець. Він не міг перенести, що росіяни хазяйнують. Таке як порозливав горючу речовину у пляшки і сам пішов обкидувать їхні танки. Вірю, що він міг таке зробить, — розповідає жителька Демидова. — Його зловили і закатували. При в’їзді зі сторони Димера викинули у чорному мішку з величезною буквою «V» на весь мішок. Спочатку не могли його ідентифікувати. Але мати шукала. І по якихось признаках його впізнала.\nЩе одного чоловіка закатували, бо він їздив до дамби та через бінокль дивився на бої, які відбувалися у сусідньому селі Козаровичі.\nВ одної пари внуча народилося. Вони їхали по дитячу суміш і йшла колона техніки. І хтось із колони по машині вистрілив\n— Росіяни вирішили, що він коректував вогонь і його зловили. То казали (люди в селі. – Gazeta.ua), що йому переламали всі кості, які тільки можна було. Запакували у шафку й підперли, щоб ніхто не знайшов. Виявили його вже після того, як росіяни вийшли з села, — додає Надія. — Ще був випадок, що застрелили чоловіка. В одної пари внуча народилося. Вони їхали по дитячу суміш і йшла колона техніки. І хтось із колони по машині вистрілив. То цього чоловіка вони не дозволяли поховать. Спершу його закопали у городі, а коли росіяни вийшли – перепоховали.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: «Вискочив на танк. Він розвернувся дулом на мене і бахнув!» — як оживає розбомблена Охтирка, яка першою зустріла російських окупантів\nОкупанти почали тікати з Демидова 31 березня, згадує жінка. І зізнається, що сильно переживає через те, що загарбники можуть повернутися.\n— Ходять слухи, що на кордоні з Білоруссю збираються війська і на душі знов моторошно стає. Ми згодні терпіти, що городи затопило. Тільки, щоб окупантів не було, — каже з тривогою Надія Іванівна.\nВиїжджаємо із села повз пам’ятник воїну Другої світової війні.\n— Ось там снайпер мав окоп, — каже Євген, показуючи на дерева позаду монумента. — З цієї позиції добре простілювати дорогу. А тут окупанти танком в’їхали, їсти шукали, — показує ліворуч на великий металевий магазин, стіна якого пробита й вигнута. — Вони не знали, що то новий магазин і туди ще нічого не встигли завезти.\nпопередня стаття«Мене запитали: «Ти дівчина. Воно тобі треба?» Відповіла: якщо потрібно носити снаряди, робитиму це»\nнаступна статтяКалінінград, бої на Донбасі, Литва, санкції ЄС\nУ Києві за листопад цього року середній тариф за опалення склав 22,6 грн/кв. м, що на 12% менше у порівнянні з минулим роком –...\nВ Україні створено систему з надання гуманітарної допомоги населенню


Кому війна, а кому мати рідна: активна реформа судової системи триває — Ракурс\nНайголовніше питання реформи — очищення судового корпусу27.01.2015\nЗакручування гайок під виглядом боротьби з аліментниками21.11.2017\nНаталя ІВАНОВА25.03.2014 10:00 КоментаріRacurs.ua\nЗдавалося б, очевидний факт: не злічити неораних ділянок того, що в юридичних колах нині чомусь модно називати правовим полем. Актуальних питань є дуже багато. Водночас на світ з'являються законопроекти, які не тільки не сприяють вирішенню реальних проблем, а, навпаки, немов покликані розбалансувати правовідносини, які вимагають додаткової регламентації (але зовсім не шляхом доведення ситуації до абсурду). Цікаві законопроекти, що заслуговують на пильну увагу громадськості через можливі наслідки їх ухвалення, виникають мало не щодня. Пропонуємо почати розглядом однієї з таких законодавчих ініціатив. Відповідно до цього законопроекту (№4142), спори за рішеннями Антимонопольного комітету розглядатимуть винятково адміністративні суди. Їм же відійдуть і всі земельні питання.\nТишком-нишком, на тлі складної ситуації як усередині країни, так і на її кордонах, коли в Києві гинули на Майдані і зникали безвісти люди, з'явилася на світ законотворча ініціатива. Автор — народний депутат Володимир Пилипенко, активний член організованого юридичного угруповання імені Андрія Портнова. Щоправда, Пилипенко вже встиг оперативно перефарбуватися в колір нової фракції: справа звична, не вперше. Відповідний законопроект пропонує земельні спори і спори за участю Антимонопольного комітету вилучити з відання господарських судів та зарахувати до підвідомчості судів адміністративних. З якого дива?\nЗрозумілої відповіді на це запитання немає. Але ось що цікаво: при активному, з новою силою декларованому сьогодні прагненні України до Європи, саме на вказаному напрямку просунутися далі практично неможливо. Тому що законодавство, яке регламентує діяльність Антимонопольного комітету, порядок розгляду відповідних спорів, не просто схвалено європейськими експертами, воно, між нами кажучи, і написано за їхньої найактивнішої участі. Зокрема, загальновизнаного фахівця в цій галузі, німецького професора Арведа Дерінгера, який творчо переробив найкращі європейські зразки і адаптував їх до українських реалій.\nБільше того, у жовтні минулого року в Женеві, на міжурядовій сесії групи експертів з питань конкурентної політики та законодавства, було схвалено експертний огляд конкурентного законодавства та конкурентної політики України, виконаний ООН. У висновках, зокрема, зазначено: оскарження рішень Антимонопольного комітету України належить до юрисдикції господарських судів. Здавалося б, чого ж іще, враховуючи, що мало не кожен свій законодавчий крок ми тепер прагнемо звіряти з західними стандартами?\nЗа твердженням практиків, якщо не говорити про дивне дублювання функцій господарських судів, за яке взялися адміністративні від часу своєї появи, особливих питань щодо законодавства, яке регулює цю сферу, немає. Зате є охочі попри все вищевикладене зайнятися удосконаленням цієї галузі правовідносин шляхом передавання відповідної категорії спорів, які споконвіку розглядалися в господарських судах... адміністративним судам. Хоча що ж це за «покращення» таке, якщо логічного обґрунтування його немає, в усякому разі, пояснювальна записка до законопроекту його не містить?\nПравовідносини, пов'язані із захистом економічної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, в тому числі Господарського кодексу України, тому такі правовідносини є господарськими. Стаття 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» каже, що «господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності».\nВідповідно до статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення органів Антимонопольного комітету оскаржуються в господарському суді.\nВідповідно до пункту 13 розділу VIII КАСУ закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність з цим Кодексом діють у частині, що не суперечить йому. Водночас стаття 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не суперечить вимогам КАСУ, бо є тим випадком, коли законом встановлено інший порядок судового вирішення спорів (статті 2 та 4 КАСУ).\nЗаконодавство України, що регулює зазначені питання, було розроблено за участю міжнародних експертів і високо оцінено як на європейському рівні, так і на рівні держав СНД.\nСправи, що стосуються рішень і заяв Антимонопольного комітету, з огляду на особливості, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, завжди розглядалися господарськими судами. Напрацьовано, проаналізовано і узагальнено величезну практику, є судді, що спеціалізуються на розгляді питань такого роду, існують відповідні роз'яснення, постанови пленуму Вищого господарського суду України тощо. Жодних проблем не виникало, поки 2005 року не набув чинності Кодекс адміністративного судочинства. Унаслідок неоднакового застосування судами положень Кодексу адміністративного судочинства справи, в яких однією зі сторін є Антимонопольний комітет, почали розглядатися і за правилами господарського, і за правилами адміністративного судочинства. Звісно, наслідки не змусили довго чекати на себе.\nПоказовий приклад: фірма «В...» примудрилася оскаржити розпорядження Антимонопольного комітету про початок розгляду справи в судах двох юрисдикцій. Господарські суди аж до вищої інстанції зробили висновок, що рішення Антимонопольного комітету правомірне. Вертикаль адміністративних судів так само одностайно дійшла діаметрально протилежного висновку. Ситуація, м'яко кажучи, ненормальна. Хоча такого роду «плюралізм» судових інстанцій, звісно, відкриває необмежені можливості, надаючи унікальний простір для маневру юристам, які творчо підходять до виконання професійних обов'язків. Така ситуація дає можливість суб'єкту господарювання щонайменше затягувати виконання рішення Антимонопольного комітету, уникати сплати штрафів до держбюджету. Тобто «плюси» у такій ситуації для деяких, звичайно, є, але вони сумнівні з точки зору інтересів правосуддя і держави. Звичайно, законодавчу колізію, що забезпечила окремим громадянам полегшений варіант лову риби в каламутній воді, необхідно скасувати. Але не дивним і алогічним чином, як це пропонує автор законопроекту.\nІснує ще один важливий аспект: для того, щоб розглядати справи, пов'язані з антимонопольним законодавством, перш за все слід вивчити господарську діяльність суб'єкта, що фігурує в суперечці з Антимонопольним комітетом. Це дещо інша матерія, ніж звичні і природні для адміністративних судів справи, приміром, із галузі виборчого права. Для того, щоб зрозуміти це, необов'язково бути дипломованим юристом, бо очевидно: дослідження господарської діяльності — це прерогатива господарських, а не адміністративних судів, в силу повноважень, специфіки діяльності, та й власне їхнього призначення.\nБільше того, в адміністративному судочинстві (стаття 71 КАСУ) тягар доведення правомірності свого рішення покладено на відповідача, тобто на орган влади. Задумано це було для того, щоб захистити пересічного громадянина в його суперечці з державою, а зовсім не для того, щоб для чогось раптом поставити в привілейоване становище і так не «найбеззахисніші» суб'єкти господарської діяльності, обвинувачені у створенні монополії.\nТоді як стаття 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає: саме суб'єкт господарювання, який заперечує своє монопольне становище на ринку, повинен довести зворотне. Це якщо розглядати справу в господарському суді, відповідно до ГПК, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33).\nАдміністративні суди розглядають справи (за вибором позивача!) або за місцем його проживання (перебування, знаходження), або за місцем знаходження відповідача. Нескладно припустити, наскільки значні і, зрозуміло, не передбачені бюджетом ресурси будуть потрібні для того, щоб забезпечити саме такий порядок розгляду справ, як це передбачено в запропонованому законопроекті.\nЩодо частини земельних спорів, які також запропоновано передати у відання адмінсудів, тут актуальні більшість з вищенаведених аргументів «проти». Але про це — окрема розмова.\nСтатті за темою: судові справи Україна, земельний спір, реформи в Україні, законопроект, господарський суд


Різдвяна ялинка - казка крізь віки\nЧи знаєте ви, що батьківщиною захопливого звичаю прикрашати новорічну ялинку є Німеччина? За однією з версій, цю традицію започаткував відомий реформатор Мартін Лютер, який, замилувавшись красивим мерехтінням у місячному сяйві засніженої ялинки, вирішив відтворити цю красу в своїй оселі, запаливши на ялинкових гіллях кольорові свічки, а на верхівці встановив велику зірку.\nЗа іншою версією, перш ніж стати сімейним різдвяним символом, ялинкове дерево прикрасило одне з міських свят, що їх влаштовували німецькі цехові робітники. Тоді ялинку прикрашали фруктами та солодощами і підвішували до стелі верхівкою додолу. Якщо з ялинки падали розвішані смаколики, дітям дозволялося ними ласувати. Найімовірніше, що це відгомін більш ранньої святкової традиції (початку ХVІ століття), коли в різдвяну ніч ставили невеличке букове деревце, прикрашене солодкими яблуками, грушами, сливами та горіхами.\nЩе один варіант появи прикрашеної ялинки приписується французькому Ельзасу, де новорічне деревце з’явилося 1605 року, це аж на століття пізніше, ніж у Німеччині. Німецька принцеса, дружина англійського короля Георга ІІІ, вперше прикрасила ялинку в Англії, відтоді (приблизно з кінця ХVІІІ ст.) цей звичай там закріпився. І якщо Німеччина започаткувала «різдвяне дерево», то в Англії вперше виготовили різдвяну листівку. Сталося це 1843 року.\nЗ поширенням у Європі різдвяна ялинка набуває популярності і в Америці. Туди звичай прикрашати хвойне дерево привезли в ХІХ столітті німецькі переселенці. Ялинки тривалий час прикрашали в Ірані та Марокко, які є мусульманськими країнами. Оздоблювали деревця і в Туреччині, аж доки Кемаль Ататюрк своїм указом не заборонив цей звичай. Зробив він це з метою збереження лісу від несанкціонованого вирубування хвойних дерев.\nОбраз новорічно-різдвяної ялинки дуже добре вписувався в християнську релігію. В Україні верхівку дерева завжди намагалися прикрасити особливо вишукано, як правило, це була велика зірка, що знаменувала Вифлеємську зорю-оповісницю народження Спасителя.\nІсторики та народознавці, однак, сходяться на думці, що в українців раніше за ялинку з’явився дідух. Це особлива українська традиція, непритаманна жодній іншій народній культурі і традиції. Дідух був символом врожайності. Це був необмолочений сніп із жита чи пшениці, який спеціально заготовляли і зберігали від обжинків. З часом сніп, як і ялинку, також прикрашали красивими та смачними ласощами.\nТепер дедалі частіше кондитери усього світу до новорічних та різдвяних свят виготовляють цілі шедеври — новорічні ялинки з шоколаду. Однак ласощі залишаються ласощами, тож, помилувавшись красивим витвором, усі охочі приступають до куштування спершу ялинкових гілок, а потім і усього шоколадного дерева.\nЯлинковими прикрасами спершу, окрім звичних нині кольорових кульок, яскравих ліхтариків, бантиків, блискучого серпантину, були солодощі, горіхи, фрукти, які й символізували дари, що були принесені новонародженому Ісусу.\nВ Україні першим містом, в якому почали регулярно прикрашати ялинки напередодні Нового року, була Одеса, стверджують дослідники. А найдавнішу прикрасу в Україні вперше повісили на різдвяну ялинку 1897 року. Це розфарбований аквамарином солдатик. Нині іграшка зберігається в одній із приватних колекцій.\nПро історію новорічних прикрас і поздоровлень можна дізнатися в Державному музеї іграшки, створеному при Міністерстві освіти і науки, молоді та спорту України в Києві. Тут організовують спеціальні виставки перед зимовими святами. Як бачимо, традиційну новорічну ялинку наряджали пряниками, фруктами, цукерками та саморобними іграшками, зокрема солом’яними. У музеї експонується також велика колекція скляних іграшок, дуже часто (у 50-х роках) всі вони були персоніфікованими, зображали героїв відомих казок, а серед прикрас були гірлянди прапорців тощо.\nОстаннім часом найціннішими ялинковими прикрасами вважаються іграшки дитинства або молодості батьків. Багато цих речей «живуть» у наших домівках на антресолях, на балконах, досі зберігаючи чарівливість новорічних свят. Можливо, на горищах завалялися іграшки вашого дитинства? Фігурки космонавтів, Діда Мороза на санях, хлопчиків і дівчаток, птахів і звіряток, а також скляні ягідки, огірочки, морквинки — все те, що навіює теплі спогади. Якщо десь облупилася фарба, то не біда. Тепер у моді штучне зістарення нових речей.\nА ще дуже цінується ручна робота. На ялинці мають привабливий вигляд сплетені гачком чи вирізані ножицями сніжинки, скручені з тканини квіти, виготовлені ляльки. Ці дорогі серцю атрибути містять цікаву інформацію, за допомогою якої можна простежити історію усієї країни, її минулого.\nОтож пам’ятайте, що новорічне оздоблення тепер модне, якщо має елементи старовини. Ялинкові прикраси чим давніші, тим кращі, тож ваша новорічна красуня буде прибрана за останніми тенденціями моди. Давайте волю емоціям, фантазіям, пов’язуйте минуле, сучасне і майбутнє!\nЯк святкують Новий рік у нас, ми знаємо. А як в інших країнах?\nКожен житель Австрії вважає найбільшим благом для себе почути у новорічну ніч у Відні урочистий звук «Дзвону миру», що встановлений на соборі святого Стефана. Тому на Соборній площі 31 грудня збираються тисячі людей.\nВ Аргентині службовці різних закладів в останній робочий день року, що минає, викидають з вікон старі календарі, непотрібні відомості та бланки. У діловій частині Буенос-Айреса вже до полудня тротуари і проїжджа частина вкриваються пухким шаром паперу. Часом не обходиться і без казусів. Якось співробітники однієї з газет у розпалі свята викинули за вікно весь архів...\nУ Бразилії на піску океанських пляжів 31 грудня запалюють тисячі свічок. Жінки кидають у воду пелюстки квітів. На невеличких дерев’яних плотах розпалюють багаття і товсті воскові свічки. Туди ж кладуть різноманітні наїдки: фрукти, рис, солодощі, а також парфуми і мило, гребінці і дзеркальця. Це — подарунки могутній Ієманжі — грізній богині моря, покровительці моряків і подорожніх.\nІз настанням сутінків у в’єтнамських парках, садах чи на вулицях розводять багаття. Цієї ночі люди забувають усі суперечки, вибачають усі образи. На новорічному столі має бути багато страв, особливо пиріг з клейкого рису з начинкою з м’яса, гороху, цибулі, численних спецій. Цій страві дві тисячі років, вона символізує щедрість і плодючість землі.\nУ Греції існує звичай, за яким рівно опівночі голова сім’ї виходить у двір і розбиває об стіну плід граната. Якщо його зерна розлетяться по двору — у новому році сім’я житиме щасливо. Вирушаючи в гості, греки приносять у подарунок вкритий мохом камінь і залишають його в кімнаті господаря зі словами: «Нехай гроші господарів будуть такими ж важкими, як цей камінь».\nВ Ірландії увечері напередодні Нового року двері всіх будинків відчиняються навстіж. Кожен охочий може увійти в будь-який будинок і стане там бажаним гостем. Господарі посадять його на почесне місце, пригостять келихом хорошого вина та почастують найсмачнішими стравами. Гість не забуде при цьому сказати: «За мир у цьому домі і в усьому світі!» О пів на дванадцяту ірландці виходять на центральну площу міста, співають, танцюють, веселяться.\nНа Кубі перед Новим роком усі наповнюють келихи водою, а коли годинник б’є дванадцять, виливають її через відчинені вікна на вулицю. Таким способом бажають Новому рокові світлого та ясного, як вода, шляху. У перші секунди Нового року, що тільки-но настав, належить їсти виноград: за дванадцять ударів годинника треба проковтнути дванадцять ягідок, тоді щастя неодмінно супроводжуватиме тебе всі дванадцять місяців.\nНорвезькі діти чекають у новорічну ніч дарунків від кози. В цій країні коза є привілейованою твариною. Легенда розповідає, що норвезький король Олаф ІІ одного разу врятував поранену козу. Тварину доставили у палац, вилікували і відпустили. На знак подяки вона щоночі приносила рятівникові рідкісні цілющі рослини. Тому діти готують їй святкові гостинці, які кладуть у свої черевики. На ранок натомість малюки знаходять там новорічні ласощі.\nУ мешканців Тібету існує цікавий новорічний звичай: господарки печуть багато пиріжків із різним начинням і роздають їх знайомим і незнайомим. Чим більше роздаси — тим багатшим будеш у новому році.\nУ південних селищах Франції існує такий теплий і простий звичай: перша господиня, яка набирає вранці Нового року воду з джерела, залишає там булочку власного приготування. Друга господиня бере цю булочку і на її місце кладе свою. Таким чином усі господині селища обмінюються хлібом, випеченим для ближнього.\nА от коли стрілки годинника наближаються до 12-ї години, господар будинку в Шотландії мовчки відчиняє двері і тримає їх відчиненими до останнього удару: таким способом він випускає Старий рік і впускає Новий. Гості приносять шматочки вугілля, кидають їх у сімейний камін і бажають, щоб вогнище у цьому каміні палало якнайдовше.\nНовий рік в Японії триває аж 7 днів! У ці дні заборонено промовляти неприємні слова, не можна говорити про смерть, демонів і деяких тварин: лисицю, дракона, тигра, змію. Якщо діти випадково порушать якусь із словесних заборон, батьки витирають їм рота приготованою заздалегідь ритуальною тканиною.


За лаштунками фестивалю - Piвнe-Paкуpc\nЗа лаштунками фестивалю\nАrt Jazz Corporation - міжнародний джазовий фестиваль, який щороку запрошує відому джазову зірку, аби підтримати статус заходу. Цього року таким “весільним генералом” став американець Карл Фріерсон, який співає в популярному німецькому джазовому гурті “De-Phazz”.\nІдея створення і реалізації групи належить Піту Баумгартнеру - композитору і сценаристу. На початку 90-х Баумгартнер створив свою власну студію. 1994-го Піт познайомився зі співачкою Барбарою Лар, колишньої вокалісткою маловідомої групи “Janet The Planet”, і був підкорений її глибоким та різноплановим голосом. Роком пізніше Баумгартнер залучив до роботи американця Карла Фріерсона, чий альбом тоді продюсував. 1997-го вийшов їхній дебютний альбом “Detunized Gravity”. Назву власної групи учасники “De-Phazz” розшифровують, як DEstination PHuture of jAZZ - майбутнє джазу.\nЯк шанувальник класичного джазу, я особисто не збирався йти на другий день фестивалю й під час концерту фотографував весілля. Усе вирішив дзвінок московського фотографа Євгена Цукермана. “Де ти? - Запитав він. - На весіллі? - Терміново їдь до драмтеатру, бо зараз буде виступати сам маестро Фріерсон”. Вшанувати колегу, зробивши кілька фото з рівненського концерту та ще й отримати непоганий гонорар від москалів, це крута ідея, подумав я. Через кілька хвилин вже мандрував до театру на таксі.\nМені пощастило, бо під час антракту двері до театру були відкриті, та за відсутності запрошення довелося зробити вигляд, що я слухаю плеєр. Коротше, швидким рухом я проскочив крізь вахтерку.\nПершим шоком для мене було те, що гурт “От Вінта” виступати на розігріві у Фріерсона не буде. За всіх віддуватиметься Юрко Журавель та його банджо. Не гаючи часу, знаходжу за кулісами Карла, представляюсь йому, кілька хвилин розмови, він веде мене в банкетку та пише на одному фото електронну адресу, на інших розписується у себе на штанях.\nЖиття, як і джаз, непередбачувана штука, усього через якихось двадцять хвилин одна особа залізла до мене в сумку та відібрала кілька фото, мовляв, Льоха не наглій, залиш кілька фоток для “порядних людей”. Подумалося, що фото Фріерсона крадуть, мов картини Рафаеля з Лувру.\nТолком послухати виступ Карла мені не вдалося, бо для замовлення довелося намотувати кола перед і поза кулісами. Карл як професіонал чудово розуміє, що ця уся маячня суто для журналу, люб’язно пропонує мені випити чарочку… мінеральної водички.\nОтож після концерту мені вдалося таки відкласти в бік фотоапарат та послухати джем-сейшн у виконанні Карла в затишній атмосфері кафе “Блюз”. Черга з дівчаток, які хотіли отримати у Карла автограф, була нескінченою, та він невтомно спілкувався з усіма прихильницями. Десь так о третій годині ранку біля нього залишилися найвитриваліші. Щоб підзаправитися "паливом" кмітливі прихильниці завели Карла до магазина “Бахус”. І ось жарт, що стався дорогою до крамниці. Попереду йде Карл, за ним з півдесятка дівчаток, далі хлопці цих дівчаток. Я, звісно, плентаюся десь ззаду, бо мої функції фотографа вже вичерпали пропозицію прихильниць сфоткатися із зіркою сучасного джазу. Я так розумію, що усі ті Олени, Ольги, Зульфії, Зухри - на мене нуль уваги, це лишень завтра зранку будуть писати в контакті, мовляв, скинь фотки, де ми вдвох з Фріерсоном. Отож при виході з кафе бачу величезний банер з обличчям Карла. Я пригальмовую, дивлюся на плакат, де Фріерсон посміхається на усі свої 32 білосніжних зуба. Зиркнувши по сторонах, вирішив, приколотися, та став, нібито молитися на цю ікону джазу. Раптом дивлюся, як з натовпу виривається сам Карл, стає поруч зі мною та починає так само “молитися на себе коханого та неповторного”. Закінчилося усе тим, про що я мріяв на джем-сейшні… ми разом з Фріерсоном заспівали дуетом одну з його пісень. Діапазон його голосу, звісно, ширший за мій, але басові партії доповнили його баритональний тембр. Та як прикольно було, коли ми імпровізуючи потрапили в терцію та виявилося, що наші голоси деякою мірою збігаються в баритональному відрізку однієї з октав. Ось й згадалася мені фраза моєї знайомої Алли, яка є бізнес-леді та усі таки вибрики називає не інакше як “дурдом”.\n08.09.2011 Олексій ПОТЯНОК


Історичні аспекти та сьогодення підготовки фахівців аграрної галузі\n«Історичні аспекти та сьогодення підготовки фахівців аграрної галузі»\n120-річчю заснування Національного університету біоресурсів і природокористування України\n120-річчю заснування фахового навчального закладу в Заліщиках\n120-річчю від дня народження Є.В. Храпливого\nДо участі у конференції запрошуються викладачі вищих навчальних закладів, науковці, аспіранти, здобувачі, студенти, вчителі, історики, краєзнавці, дослідники, всі зацікавлені особи.\n1. Історія і педагогіка.\nАграрна освіта: історія і сучасність;\nВидатні особистості аграрної науки, освіти та господарювання.\nЄ.В. Храпливий – вчений, пропагандист і організатор кооперації та суспільної агрономії;\nІсторія і сучасність кооперативного рух.\n3. Традиції та інновації підготовки фахівців\nУкраїнські просвітницькі організації «Просвіта», «Сільський господар» та хліборобський вишкіл молоді;\nСвітовий досвід фахової підготовки;\nСучасні інформаційні технології.\n4. Біоресурси і природокористування.\nПриродоохоронна діяльність: історія і сучасність;\nЕкологія довкілля і безпека продуктів харчування;\nПам'ятки природи та заповідні території.\nАграрний бізнес і проблеми його розвитку; - Зв'язок освіти і виробництва.\n10 травня 2018 року (включно)\nЗ матеріалами конференції користувачі мережі Інтернет буду-якої країни світу зможуть ознайомитися на сайті:\nУчасники конференції отримують електронний збірник матеріалів конференції на зазначену у відомостях про авторів електронну адресу.\nстаттю, оформлену згідно вимог (до 5 сторінок);\n3. Файли повинні мати назви: «Козак_стаття», «Козак_відомості».\n4. Після відправки матеріалів обов'язково очікуйте підтвердження про їх отримання.\n1. Обсяг тексту – 3-5 сторінок у форматі «.doc», «.docx» або «.rtf».\n2. Формат сторінки: розмір - А4, поля: ліворуч – 3 см, праворуч – 2 см, вгорі – 2 см, знизу – 2 см.\n3. Шрифт – Times New Roman, кегль (розмір) – 14, міжрядковий інтервал – 1,5, абзац – 1,25 см, вирівнювання тексту –за шириною сторінки.\n4. Сторінки не нумеруються, переноси слів та інтервал між абзацами не допускаються.\n1. У верхньому лівому куті зазначається назва секції (стиль шрифту – напівжирний)\n2. Нижче у верхньому лівому куті – індекс УДК (стиль шрифту – напівжирний)\n3. У верхньому правому куті – ім'я та прізвище автора (стиль шрифту – напівжирний курсив), науковий ступінь, вчене звання, посада, назва установи.\n4. Нижче – через один пробіл – назва наукової статті (великими жирними літерами по центру без абзацу).\n5. Нижче – через один пробіл – анотація (2-3 речення) і ключові слова мовою статті.\n6. Нижче – через один пробіл – текст статті. Посилання на літературу подавати безпосередньо в тексті у квадратних дужках, зазначаючи порядковий номер джерела, під яким воно внесено до списку літератури, та через кому конкретну сторінку.\n7. До статті можна додавати графічні матеріали та таблиці, проте, обов'язково, робити посилання на них в тексті.\n8. В кінці тексту – через один пробіл – наводиться список використаних джерел, оформлений відповідно до стандартів.\nнауковий ступінь, вчене звання, посада, місце роботи або навчання\n1. Коцур А.П. Невідома історія України: Монографія/А.П. Коцур - :Вид-во «Либідь», 2012. – 312 с.\n!!! Відповідальність за висвітлений матеріал у статті несуть автори доповідей.\nСопилюк Михайло Васильович Галайдіда Ольга Василівна\nвул. Крушельницької, 52 м. Заліщики\nТернопільська обл. 48600\n«Заліщицький аграрний коледж ім. Є. Храпливого»\nза адресою: Україна, Тернопільська обл., м. Заліщики, вул. С. Крушельницької, 52\n1000 - 1100 Прибуття та реєстрація учасників конференції\n1100 – 1300 Пленарне засідання\n1300 – 1400 Перерва на обід\n1400 – 1600 Робота секцій за напрямами\n1600 – 1700 Культурно-екскурсійна програма\n1700 Від'їзд учасників\nУВАГА! (для учасників з інших міст): у разі очної участі в конференції обов'язкова реєстрація за тел. +38 (035 54) 2-17-97 до 10 травня 2018 року\nДля бажаючих передбачається: розміщення в гуртожитку навчального закладу або сприяння у розміщенні в готелі міста


25 вересня 2020, Київ 08:16\n04 вересня 2008, 18:41\nПрага – Наступного дня після того, як Білий дім оголосив про те, що виділяє мільярд доларів на відбудову Грузії, до Тбілісі прибув віце-президент Сполучених Штатів Дік Чейні. Він запевнив грузинський народ у підтримці Сполучених Штатів. Чейні – найвищий за рангом американський посадовець, який відвідує регіон після збройного конфлікту на Кавказі. У четвер ввечері віце-президент США має прилетіти з Тбілісі до Києва.\nПід час візиту до Тбілісі Дік Чейні засудив вторгнення Росії в Грузію, яке назвав нелегітимною спробою змінити кордони. Через це він піддав сумніву надійність Росії як міжнародного партнера.\nНаразі неясно, чи частина цих коштів піде на військові програми, зауважує військовий оглядач грузинської редакції Радіо Свобода Коба Ліклікадзе: «Все або на рівні спекуляцій, або на рівні бажання грузинського уряду, щоб це була швидка й ефективна військова допомога. Але відоме одне з джерел Міністерства оборони у Тбілісі. Вони очікують групу американських інспекторів. Вони проведуть аудит не лише того, яка допомога потрібна грузинській армії після російської агресії, а й те, яка взагалі оборона потрібна Грузії. Наскільки мені відомо, буде перегляд доктрини.\nПід час російсько-грузинської війни у серпні Росія скидала бомби біля цієї труби, демонструючи її незахищеність. Багато оглядачів тоді попереджали, що Москва, а не Вашингтон, визначає, чи працює цей стратегічний нафтогін.\nЗахід каже, що немає мандату для дій на Кавказі (європейська преса)\nЧи визнання Абхазії та Південної Осетії вплине на інші заморожені конфлікти?


Kiev Art Fest - зима - www.talantfest.com\nKyiv Art Fest осінь\nKyiv Art Fest весна\n- Національний центр ділового та культурного співробітництва "Український дім"\n· Медіа-група «Mig Festival»\n· Президент фестивалю - голова МГО «Європейська молодіжна ліга» – Віталій Нечитайло\n- Відродження, збереження та розвиток національних культур\n- Знайомство з кращими солістами та ансамблями, встановлення творчих контактів між\nучасниками, обмін досвідом роботи\n- Учасники очної та дистанційної форми включаються в загальний список конкурсантів.\nПо результатам конкурсу лауреати визначаються за загальним рейтингом голосування\nжурі по 10-ти бальній системі. Для дистанційної форми потрібно заповнити офіційну\nзаявку на сайті www.talantfest.com У графі «назва конкурсного твору» вказати\nпосилання на відео виступу у високій якості на інтернет-ресурсі YouTube. Нагороди для\nвсіх конкурсантів надсилаються новою поштою протягом одного тижня після\nМісце проведення – Український дім (м. Київ, вул. Хрещатик, 2)\n- 30 листопада - конкурсний день, нагородження, автограф-сесія (10.00-22.00)\n- 1 грудня - екскурсійна програма (Києво-Печерська лавра, Хрещатик, Софія\nКиївська, Золоті ворота та багато іншого)\n- Лауреати конкурсу нагороджуються дипломами міжнародного зразка, кубками та призами від спонсорів\n- Переможці конкурсу нагороджуються сертифікатами до 1000 Євро на участь у літніх фестивалях - конкурсах, що пройдуть в Україні, Польші, Болгарії (фестивальний сезон 2019\n- Вокальне мистецтво (солісти, дуети, ансамблі, хори):\nЖанр - чирлідинг\nЖанр – вільна танцювальна програма\nЖанр - театр\nV група 18-25 років\n- У разі необхідності конкурсанти можуть змінити твір, або композицію, але не пізніше ніж за 5 днів до початку фестивалю-конкурсу, письмово повідомивши про це оргкомітет на пошту talantfest@gmail.com. Під час проведення фестивалю-конкурсу зміна конкурсних творів чи композицій не допускається\n- Для реєстрації необхідно в термін до 19 листопада подати наступні документи на електронну адресу: talantfest@gmail.com та заповнити заявку на сайті - talantfest.com\n- Вікова група визначається більшістю учасників (невідповідність не може перевищувати 30%)\n- Цирк. Учасниками можуть бути вихованці циркових студій, театральних колективів чи інших творчих об'єднань, які мають номери в техніках: акробатика, пластичний етюд, еквілібристика, антипод, каучук, жонглювання, клоунада, і т.д. (Всі види, крім номерів у повітрі з вогнем, чи з гострими предметами). Особлива увага надається відповідності манери подачі конкурсної композиції до жанру та віку конкурсантів. Тривалість виступу до 4 хвилин.\n· солісти - 700 грн.\n· дуети - 900 грн.\n· тріо - 1050 грн.\n· групи 5-15 осіб - 300 грн. з особи\n· групи 16-25 осіб - 250 грн. з особи\n· групи від 26 осіб - 200 грн. з особи\nКінцевий термін подачі заявок та матеріалів – 19 листопада 2018 року\n- Діти із малозабезпечених сімей та діти-сироти беруть участь у фестивалі-конкурсі без благодійного внеску за умови надання відповідних документів, витрати пов'язані з проживанням, харчуванням, проїздом, та інше, оргкомітет не несе.\nРозміщуються учасники, журі та гості фестивалю в готелі «БРАТИСЛАВА» (метро Лівобережна)\n· Готель «БРАТИСЛАВА» – 2-3 місні номери Стандарт - 650 грн. / добу з людини (обід + вечеря)\n· Готель «БРАТИСЛАВА» – 1 місний номер - 1000 грн. / добу з людини (обід + вечеря)\nДля бронювання номерів проводиться передоплата в розмірі не менше 30%. Рахунок для оплати послуги буде надісланий після реєстрації конкурсанта. Звертаємо Вашу увагу, що зазначений готель є офіційним партнером фестивалю. Бронювання, проживання та харчування в ньому здійснюється лише через оргкомітет. Самостійне бронювання та поселення в цьому готелі не допускається. Учасники мають право вибирати інше місце для проживання, крім зазначеного готелю-партнера.\nАвтобусна екскурсія. Оглядова екскурсія містом. Тривалість – 3 години. Вартість екскурсії – 200 грн./чол. У вартість входять транспортне обслуговування (автобус) та послуги екскурсовода.\nПіша екскурсія містом разом з екскурсоводом – 80 грн. з людини\nУвага! Всім учасникам у день фестивалю необхідно мати з собою оригінал підписаного чека про благодійний внесок.\nУчасникам, які мають право на пільги, необхідно мати при собі оригінал документу, що надає право на пільгу\nТелефони оргкомітету: +38 (066) 878-16-82 +38 (097) 055-86-45\nУвага! Viber призначений тільки для запитань, заявки чи інші документи надсилайте через офіційний сайт, або електронну почту.\nОфіційна сторінка Фейсбук: facebook.com/Kyiv.Art.Fest\nОфіційна група вКонтакті: vk.com/kiev_art_fest\nМіжнародний фестиваль-конкурс мистецтв "Золота соната"\nМіжнародний фестиваль-конкурс мистецтв "Зіркові візерунки"\n4 -11 грудня 2019 року - Egypt -\n11 -12 січня 2020 року - Полтава -\n31 травня - 6 червня 2020 року - Кітен, Болгарія - Міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості "Зоряний бриз-1"\n6 червня - 13 червня 2020 року - Кітен, Болгарія - Міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості "Зоряний бриз-2"\n21-27 червня 2020 року - курорт Рибаківка, Миколаївська обл. - Міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості “Морський бриз”\n28 червня - 5 липня 2020 року -- Кітен, Болгарія - Міжнародний фестиваль-конкурс дитячої та юнацької творчості\n"Kiten Art Fest"


Студенти-медики вивчатимуть анатомію на 3D моделях | Педагогічна преса\nШотландські вчені, хірурги і дизайнери розробили нову методику викладання анатомії. На зміну нудотному зубрінню з переглядом атласів анатомії людини прийшли реалістичні 3D-моделі.\nШотландські професори, котрі навчають майбутніх лікарів, вирішили створити інноваційний посібник, що наочно продемонструє будову людської голови: її скелет, м’язи, нерви і залози.\nЗ цією метою фахівці школи дизайну і мистецтва, розташованої в Глазго, зісканували кілька людських голів, створивши першу 3D-модель.\nПотім до дизайнерів долучилися вчені та хірурги, які запропонували провести лазерне сканування померлого. Ця процедура дала змогу розробникам нової методики зібрати найбільш точну інформацію.\nТак шотландським творцям вдалося втілити сміливий проект у життя і полегшити навчання тисячам студентів.\n“Наша розробка зробить революцію в підготовці медичних працівників, що призведе до підвищення безпеки пацієнтів. Нова програма працює як з клавіатурою і мишкою, так і з ігровим контролером, тобто студенти зможуть “підлетіти” до черепа і розглянути його з усіх сторін “, – розповідає професор Пол Андерсон.\nЗа відомостями західних джерел, команда вчених, хірургів і дизайнерів також створила стоматологічний інтерактивний тренажер для ін’єкцій, який дасть змогу учням побачити, що відбувається з пацієнтом, що перебуває під дією місцевої анестезії.\nНова програма буде представлена студентам університетів, розташованих у містах Глазго, Данді і Інвернесі. Наступними, хто ознайомиться з унікальним методом, стануть майбутні медики з міст Дамфріс і Абердін.\nВарто зазначити, що нову методику навчання, засновану на 3D-моделі людської голови, представляв прем’єр-міністр Шотландії і лідер національної партії Олександр Елліот Андерсон Салмонд.\n“Я радий бути при запуску нового проекту, що за допомогою віртуальної реальності дасть студентам можливість поглибити знання про анатомію людини, а також поліпшити свої навички. Щодо 3D-візуалізації, Шотландія є справжнім лідером “, – заявив присутнім на урочистому заході Алекс Салмонд.\nУ Барі встановили рекорд із писанкарства


Пиріг з лимонами - Смачного\nГоловна » Пиріг з лимонами\nПиріг з лимонами\nУ холодну пору року цитрусові десерти на вагу золота! І зовсім не через дорожнечу інгредієнтів, адже вони самі звичайні. Страви з лимоном відмінно піднімають настрій і опірність вірусам. Ділимося з вами корисним матеріалом про те, як приготувати пиріг з лимонами.\nНачинка нагадує лимонний курд або ніжну карамель — солодка але не дуже нудотна. А ще дуже ароматна! У нашому рецепті тісто робиться без дріжджів. Але завдяки кефіру і розпушувача виходить повітряним. Обов’язково спробуйте саме цей варіант.\nКефір 200 мл.\nМаргарин вершковий 200 гр.\nРозпушувач 1 щіпка\nМаргарин наріжте на шматочки (або натріть на тертці). Змішайте з борошном і розминайте руками для отримання дрібної крихти.\nДодайте розпушувач, кефір і замісіть м’яке тісто. Розділіть його на дві частини і залиште відпочивати під плівкою на 30 хвилин.\nЗа цей час приготуйте начинку. Пропустіть лимони через м’ясорубку (або подрібніть в блендері). Змішайте з цукром для отримання густої солодкої маси.\nТісто розкачайте в два пласта. Покладіть перший на змащене маслом деко, викладіть лимонну начинку і накрийте другим. Защипніть краї. Випікайте пиріг 40 хвилин при 200 градусах.\nЦей пиріг готували ще наші бабусі. Ось, наприклад, способи подачі зі старої радянської кулінарної книги: зі сметаною, ванільним пломбіром або просто з цукровою пудрою. Також лимонний пиріг буде хороший і зі збитими вершками, і навіть без всяких добавок. Ідеальний десерт до чаю! Збережіть рецепт\n1 год 10 хв4


15 – 16 березня 2018 року в місті Києві на високому представницькому рівні відбудеться VII Міжнародний форум з конкуренційної політики. Форум є ключовим заходом України для обміну міжнародним досвідом у сфері конкуренції, який щороку відвідує близько 300 делегатів з 15 країн світу.\nЦього року у Форумі візьмуть участь керівники парламентських комітетів, народні депутати України, відповідальні працівники Адміністрації Президента України, Кабінету Міністрів України, керівники органів державної влади України і конкуренційних відомств країн ЄС, США та інших країн, представники міжнародних організацій, наукового та експертного середовища. Окрім того, до участі у заході запрошено представників більш ніж 500 провідних вітчизняних та міжнародних компаній.\nФорум має на меті розглянути актуальні питання щодо стану української конкуренційної політики, права та правозастосування, а також – напрацювати відповідні пропозиції органам державної влади щодо їх подальшого розвитку та вдосконалення. Зокрема, на високому фаховому рівні передбачається обговорення таких тем, як:\n- Інклюзивна (всеохоплююча) конкуренційна політика – основа розвитку економіки України. Міжнародний досвід.\n- Досвід ОЕСР у сприянні реформуванню конкуренційної політики та права країн, що розвиваються. Перспективи для України.\n- Три роки реформування стратегічних галузей України: стан конкуренції.\n- Останні тенденції розвитку конкуренційного законодавства та судочинства.\n- Контроль за державною допомогою суб’єктам господарювання та інші актуальні питання.\nУчасть у заході безоплатна. Попередня реєстрація обов'язкова.


Мумі-тролі, як завжди, вчасно | Mama Che\nМумі-тролі, як завжди, вчасно\nКупила третій том “Мумі-тролів” в українському перекладі Наталі Іваничук. Хоч російський мені подобається більше. Але:\n-чудово знаю, що треба приступатися двічі, особливо до того, що не сподобалося з першого разу. Так би мовити, контрольний постріл.\n-зараз перечитати хочу обидва. Визначити їх на колір. Бо тут якраз те, що мені потрібно:\nПовільний перехід осені в зиму – непогана пора року. Це час, коли слід упорядкувати й поскладати запаси, нагромаджені за літо. Приємно позбирати, пригорнути ближче до себе все, що маєш; зібрати своє тепло та думки, запорпатися гибоко у затишну дірку, осередок надійності, де можна захистити все те важливе й коштовне, чим володієш. А тоді хай собі налітають шторми, насувається зимова темрява та холоднеча. Вони навпомацки шукатимуть, як би потрапити досередини, але даремно, бо там, за сімома замками, в теплі та тихій самотині сидить собі і сміється той, хто про все подбав заздалегідь.\nambience, ПРО МУЗИКУ ТА ІНШІ МИСТЕЦТВА, література, LIFE IS A MIRACLE\n← Последний день осени: Черногория\nКость Москалець: “Срібне поле” →


Новини Канева: Поліцейські за 1000 гривень купили у канівчанина бойову гранату\nУ Каневі місцевий мешканець продав поліцейським гранату РГД-5 за 1000 гривень. Правоохоронці, під виглядом покупців, домовились із чоловіком про купівлю боєприпасу. Під час передачі коштів, правопорушника затримали.\nДо працівників поліції надійшла інформація про чоловіка, який зберігає боєприпас з метою збуту. Під час перевірки інформація підтвердилась.\nТорговцем зброї виявився 26-річний житель Канева. Чоловік продавав гранату за 1000 гривень. Речовий доказ вилучено та проведено експертизу. Слідчими за даним фактом відкрито кримінальне провадження.\nНаразі, за процесуального керівництва місцевої прокуратури фігуранту вже оголошено повідомлення про підозру та вирішується питання про обрання запобіжного заходу.\nЗа інформацією пресслужи поліції Черкаської області\n15 червня 2022, 14:49 Теги статті:\nПродешевив – стільки неприємностей за таку невелику суму. Треба було продавати значно дорожче - хоча б не так прикро було б зараз за себе. А правоохоронцям респект: спрацювали на випередження та захистили місто від з'єднання двох небезпек – від гранати та від власника.


Жили по сусідству двоє кумів Микола Стрілець та Петро Горобець. Петро був не дуже балакучий, а от Микола навпаки весельчак та балагур. Надходило 8 березня. Микола заздалегідь поїхав у райцентр, купив квіти і парфуми своїй дружині і кумовій. Настало жіноче свято, і обидві куми зібралися й поїхали в райцентр у своїх справах. Микола випивон в одну кишеню, закусок - в іншу, квіти і парфуми в руки і до кума Петра, який саме збирався снідати. Той побачив квіти в руках у кума та до нього:\n- Квіти, - каже Микола\n- Бо сьогодні свято 8 березня, Міжнародний жіночій день, - пояснив Микола.\n- Знайшов мені свято! - сміється Петро. - Та у цих жінок кожен день свято: то 8 березня, то день матері, то день дитини, то іменини. А коли ж воно в нас те свято буде, у чоловіків?\n-А я ж думав, що ви, куме, привітаєте наших жіночок зі святом, вони ж зрадіють. Ви ж оратор! (це прізвисько до Петра давно пристало. На колгоспних зборах, як дадуть йому слово, то він буде говорити, поки не зупинять).\n- Не буду я їх вітати, там у колгоспі є їх кому вітати. В будинку культури має відбутися святковий концерт, а я краще привітаю чоловіків, - каже Петро. - У жінок 8 березня, а у чоловіків буде 9 березня. Вийду і скажу: "Дорогі чоловіки, вітаю вас із великим святом 9 березня - міжнародним чоловічим днем! Бажаю вам міцного здоров'я, щастя, щоб у вас були молодиці, гарні, білолиці, а у них безподібні циці…"\nМикола зі сміху аж за живота береться.\n- Та хіба ж це, - каже, - по-сучасному? Ось так треба говорити: "Дороги чоловіки, ловеласи, донжуани, на всі руки мастаки, вітаю вас всіх із величезним святом - Днем тата, 9 березня, Міжнародним чоловічим днем! Бажаю вам щастя, здоров'я, многія літа і щоб у вас були гарні, здорові молодиці, як колгоспні лошиці, і щоб у них були безподібні хвиці-драці!"\n- Та де ж ви, куме, таких слів нахапались? - здивовано мовив Петро.\n- Із телевізора. Хочете ще якесь підкину? От скажіть мені, що таке по-сучасному пила?\n- Яка: ручна чи бензопила?\n- Та не має значення.\n- Ну, пила - це знаряддя, щоб пиляти дрова, - відповів Петро.\n- А от і не вгадали, куме! Пилка - це жінка, вона так запилить чоловіка за день, що вже ввечері який із нього робітник?\n-А й правда, а я думаю: чого це я такий худий, а то вона мене так запиляла, все висить на мені, як на кілку, одні палітурки залишилися.\n- Та не палітурки, а аура.\n- Яка там ще аура? - здивувався Петро.\n- А така, що якщо подивитися в спеціальний прилад, то наше тіло світиться голубим світлом, ми в ньому, наче в коконі. А як уже й аури нема - все, капець, ти мрець.\n- Ви, куме, геть ошелешили мене своїми сучасними словами, - зітхнув Петро.\n- А це ще не все! Знаєте, куме, як по-сучасному називається медицина - хапанина. Ану, біжи в лікарню зуба вирвати, то він у тебе золотий вийде, поки вирвуть. Медицина тепер пішла вгору - не хірурги, а аси. Вони тобі з мертвого живого, звісно, не зроблять, зате з живого мертвого - запросто. Вони тобі що треба і що не треба відріжуть і де треба і не треба пришиють. Тепер же органи всякі пересаджують, а по-сучасному - трансплантація. От Михайло Безверхий перебував в інституті Амосова, щось там у нього було з серцем, не знаю, що там йому робили, бо приїхав злий, як собака. Якось захотілося йому випити, побіг до сусідки і каже: "Дай!" А та не дає, він знову: "Дай!", а вона - ні. Він питає, чого, а вона, бо ще не вистоялася, то він як розгнівався, став гарчати, а потім, як загавкає, та як учепиться зубами…\n- Куди? - зацікавлено запитав Петро.\n- Та в ногу сусідці, щоб не сусід, був би їй гаплик. Та що це! Тепер же медицина зі старих баб дівок робить. Якось там розгладжують ті зморшки, і баба у 90 років - дівка, ще й чесна. Але це болісна процедура. Ой, щось наших жінок довго немає! - каже Микола, - мабуть, загулялися… В мене жінка видна, ще й депутатка райради, як поїде на ту сесію, а там тих депутатів, як горобців на смітнику, і все щось цвірінькають.\n- Ні, моя, - каже Петро, - чесна, оце правда, ходила до сусідки, каже: "Піду, хоч за секс побалакаю". А я думаю: який секс? У нас наче в селі і чоловіка такого немає.\n- Ой, я помру, - каже Микола, - секс - це по-сучасному - кохатися.\nА тут якраз жінки в хату. Піднесли чоловіки їм квіти, парфуми, жінки були раді. А ввечері був святковий концерт. Парторг вітав жінок, голова колгоспу вручав подарунки, а діти - вербові котики, після всього був святковий стіл. Нема тепер нічого: ні колгоспів, ні свят, ні сіл, ні людей у них.\nПавлина Покришка, Добровеличківський район\nПоследнее изменение Понедельник, 07 Март 2016 17:32\nДругие материалы в этой категории: « Не робіть людям зла! Вибач, тату! »


Крихітний магніт створив найсильніше магнітне поле у світі | Футуро\nУчені з Національної лабораторії сильних магнітних полів в Університеті штату Флорида тільки що створили саме сильне магнітне поле у світі, використовуючи магніт розміром з рулон туалетного паперу товщиною менше сантиметра.\nМініатюрний електромагніт був створений інженером MagLab Seungyong Hahn. Він генерував рекордну у світі магнітне поле в 45,5 тесла — більш ніж у 20 разів більше, ніж магніт магнітного резонансу в лікарні.\nХан і дослідження його команди, опубліковані в журналі Nature у четвер, описують, як вони досягли такого сильного поля, використовуючи новий дизайн провідника і магніту. Надпровідники магніту були виготовлені з нового з'єднання під назвою REBCO (оксид міді на основі рідкоземельного елемента, барію), який може пропускати у два рази більше струму, ніж надпровідники, що використовувалися в попередніх рекордних магнітах, що означає більш сильне електромагнітне поле.\nКоманда також пропустила додавання ізоляції.\n«Той факт, що витки котушки не ізольовані один від одного, означає, що вони можуть дуже легко й ефективно розділяти струм, щоб обійти будь-яке з цих перешкод», — сказав співавтор статті Девід Ларбалтье.\nУ команди великі надії на технологію.\n«Це дійсно віха мініатюризації, яка потенційно може зробити для магнітів те, що кремній зробив для електроніки», — заявив у своїй заяві директор MagLab Грег Бобінгер. «Ця креативна технологія може привести до створення невеликих магнітів, які виконують велику роботу в таких місцях, як детектори частинок, ядерні термоядерні реактори й діагностичні інструменти в медицині».\nДжерела: Університет штату Флорида\nТеги: #поле #магнітний #електричний #струм #магніт #електромагніт


В Ужгороді відкрили виставку «Кольори закарпатського малярства» | Голос Карпат\nВ Ужгороді відкрили виставку «Кольори закарпатського малярства»\nВиставка під назвою «Кольори закарпатського малярства» приурочена до 21-ї річниці від Дня Конституції України й має на меті ширше репрезентувати закарпатську школу живопису.\nНа виставці експонується три десятки картин – роботи відомих закарпатських митців. Серед них, в основному, переважають тематичні твори, пейзажі, портрети – всі ті жанри, до яких найчастіше звертаються у своїй творчості митці Срібної землі. Крім того, присутні графічні роботи, скульптури, а також експонати, які представляють і науково-дослідницьку роботу музею.\nРозширену й оновлену експозицію закарпатського мистецтва глядачі та поціновувачі мистецтва зможуть оглянути впродовж літа 2017 року,повідомляє Transcarpathian Art Foundation.\nЯк повідомлялося раніше, у Хусті відкрилася унікальна графічна виставка під назвою “По п`ять”.


Кобзаре рідний, з нами завжди ти! | Золочів.нет\n12 березня 2015 року в читальному залі Золочівської центральної районної бібліотеки імені І.Франка був проведений усний журнал “Кобзарю рідний, з нами завжди ти!” за такими сторінками:\n1.”Кобзар” Тараса Шевченка в нашій душі;\n3. Шевченків “Заповіт”.\nБібліотекарі Шафранська В.В. та Мацюк С.І .розкрили сторінки життя і творчості Кобзаря. Могуттям слова і глибинною правдою уже понад двісті літ Шевченко б’є на сполох за кривди і образи, пробуджує гідність людини у кожному , плекає і згуртовує націю, розбуджує історичну пам’ять, кличе наших сучасників на боротьбу з несправедливістю, єднаючи наше минуле, сучасне і майбуття.\nЩиро і натхненно звучала поезія у виконанні бібліотекаря Оксани Кармазин.\nВ ході проведення заходу було використано відеоматеріали на вірші Шевченка “Реве та стогне Дніпр широкий” та “Заповіт”.\nПам’ять про геніального поета, Кобзаря, художника, критика ніколи не вмре в людських серцях. Його твори житимуть вічно. Вони вічно хвилюватимуть людську душу.\nЧт Бер 12 , 2015\nНа сьогодні в Україні проблема смітників – одна з найважливіших і найактуальніших серед проблем забруднення навколишнього середовища. Неймовірний бруд – перше, що впадає в око. З таненням снігів вилізли на поверхню сліди нашого безкультур’я – сміття на узбіччях доріг, на схилах біля населених пунктів, на узліссях, у парках та багатьох […]


Від імені райдержадміністрації та районної ради сердечно вітаємо з Днем Соборності України, зі святом, яке має особливе значення для нашого народу.\nВ цей день 96 років тому в м. Києві відбулось проголошення Акта Директорії про злуку Західно-Української Народної Республіки з Українською Народною Республікою. Це була одна з кульмінаційних точок Української революції 1917-1921 років, історична спроба об’єднати всі українські землі в соборну, незалежну державу. На жаль, цей рух тоді зазнав поразки. І лише в 1991 році, з моменту проголошення незалежності України, ідея соборності, свободи і самостійності народу набула реального змісту, підтвердила свою життєздатність, перспективність.\nНа сучасному етапі державотворення, в умовах військової окупації частини території України, реальних бойових дій з реальним ворогом, аналізуючи світовий досвід в даному напрямку, ми повинні усвідомити, що лише консолідація і єдність нашого суспільства є обов’язковою умовою розвитку потужної і заможної держави. Виконавча влада і місцеве самоврядування задля цього докладають максимум зусиль.\nЗ нагоди Дня Соборності України зичимо всім мешканцям Тульчинщини міцного здоров’я, щастя і добра, вагомих успіхів у праці і навчанні, злагоди і миру.\nголова районної державної голова районної\nМ. Підболячний О. Авраменко


Батьків закликають захистити свою дитину – вакцинувати її від кору - Лента новостей Львова\nНа Львівщині триває масштабна кампанія з вакцинації школярів від кору, що розпочалася 18 лютого. Початку цієї кампанії передувала активна робота спільно з управлінням освіти Львівської міської ради, була проведена верифікація у школах дітей, щоб виявити тих, які не мають щеплення або мають лише одне щеплення. Відтак було створено рейтинг найбільш небезпечних шкіл щодо поширення кору і найменш небезпечних. 17 львівських шкіл мають рівень захищеності від кору 95%, у 30 школах вакциновані 90-95% учнів, у близько 70 школах – менше 90% дітей охоплені вакцинацією. Батькам запропонували проводити щеплення дітей у поліклініках – у Львові є 30 кабінетів щеплень. Для вакцинації потрібна згода батьків. Перед процедурою дітей оглядає сімейний лікар або педіатр з метою перевірки протипоказань до вакцинації. За три дні (18-21 лютого) у Львові було вакциновано 518 дітей. Жодного поствакцинального ускладнення не спостерігали.\nПро це сказав начальник управління охорони здоров’я ЛМР Володимир Зуб сьогодні, під час прес-конференції, – повідомляє кореспондент IA ZIK.\nЗа його словами, за два роки у Львові було зроблено понад 50 тисяч вакцинацій без жодного ускладнення. Це свідчить про те, що якість вакцини висока. Активними щодо вакцинації є школи Шевченківського, Залізничного, Сихівського районів Львова.\n«На жаль, не всі батьки до кінця усвідомили ризики і зробили вибір на користь дитини. Є батьки, які кажуть: «ми прийдемо пізніше». Тому, хочемо ще раз звернутися до батьків: вакцинація – це єдиний захист дитини від кору. Нагадаємо, одна інфікована людина може інфікувати 16-18 осіб. Небезпека цього захворювання, що воно дуже легко передається. Обов’язково треба вакцинуватися. Батьки, зробіть вибір на користь своєї дитини. Хочу нагадати, що в Україні вже померли 30 осіб від спалаху кору. Чекаємо вас у поліклініках для вакцинації, вакцин достатньо і вона хорошої якості. По суботах вакцинувальні кабінети у поліклініках теж працюють», – наголосив Володимир Зуб.\nВін зазначив, що від 20 січня у Львові вакцинували від кору 5200 дітей шкільного віку. А взагалі потрібно вакцинувати 13 тисяч дітей.\n«Навчальні заклади активно долучилися до інформаційно-просвітницької роботи, оскільки всі розуміють, що не вакцинована дитина несе загрозу для організованого колективу. Були проведені батьківські збори у всіх школах Львова спільно з медпрацівниками, окремо – інформаційний семінар для керівників навчальних закладів. У Львові зараз немає жодної школи, яка припинила навчання через захворювання дітей на кір. Батьки повинні прийняти для себе правильне рішення і звернутися в заклади охорони здоров’я, щоб вакцинувати своїх дітей», – сказала начальник управління освіти ЛМР Зоряна Довганик.\n«В Україні зараз спостерігається наймасштабніший спалах кору за всю історію від початку її незалежності. Минулого року 55 тисяч людей захворіли на кір, станом на сьогодні – понад 20 тисяч. Кір – це не така проста дитяча хвороба, як здається, від неї помирають, лікування немає. Єдиний захист – це вакцинація. Така ситуація з кором сьогодні – це результат безвідповідальності батьків, які купували довідки, або прислухалися до антивакцинальщиків, які відмовляли від щеплень, не маючи жодних для цього підстав. Тому, навіть якщо ви маєте фейкові довідки, прийдіть у поліклініку і скажіть про це, пройдіть вакцинацію, захистіть себе і своїх дітей. Вакцини вистачає, її закуповує для України дитячий фонд ЮНІСЕФ», – зазначив керівник відділу стратегії імунізації центру громадського здоров’я МОЗ України Олександр Заіка.\nНагадаємо, 18 лютого на Львівщині розпочалася масштабна кампанія з вакцинації школярів від кору. Вона має охопити 50 тисяч дітей віком від шести до 18 років, які до того не вакцинувалися. Вакцинацію школярам проводитимуть у поліклініках, а також у мобільних бригадах, які працюватимуть безпосередньо у навчальних закладах. Такі бригади розпочнуть роботу у 50 школах Львівщини.