Поризована цегла - сучасний будматеріал\nДобавлено: 13.03.2020 | Категория: Статьи\nУ наш час з'являється безліч нових будівельних матеріалів, але гідності цегли не можна переоцінити. Цегла надзвичайно довговічний, екологічний матеріал, не вбирає і не виділяє жодних речовини, тобто хімічно інертний. Вона не горить, не гниє і не вимагає ніякого догляду, та й виглядає естетично. ЇЇ можна покрити штукатуркою або інший облицюванням. Так, цегла має незаперечні переваги перед сучасними газо- і пінобетонами, а також менш вибаглива, ніж дерево. «Поризованою» називається пустотіла керамічна цегла великого розміру, що має пористу структуру, яка робить її більш легкою, великою і забезпечує їй найкращі теплоізоляційні властивості, що дає цьому виду матеріалів переваги перед звичайною цеглою. Також така цегла має меншу щільність. Поризована цегла є одним з найбільш «теплих» матеріалів і використовується при будівництві житлових будинків з дев'ятьма і менш поверхами, адміністративних будівель до двадцяти трьох поверхів, а також для побудови промислових об'єктів тощо.\nВинаходу такого практичного матеріалу ми зобов'язані Австрії. Але і в нашій країні він теж випускається.\nГоловними особливостями такого виду цегли є її пористість та щільність. Пориста структура робить цеглу більш теплою, тому що повітря в порах цегли - це поганий теплопровідник. Щільність поризованої цегли менше щільності звичайних на тридцять відсотків, що дозволяє зменшити навантаження на фундамент, а виготовляється поризована цегла спеціальної форми: на поверхні є пази, що забезпечують найбільшу герметичність шару кладки. Така конструкція зменшує термін зведення будівлі в три, а то і в п'ять разів. Варто відзначити, що поризована цегла поступається звичайній в міцності. Поризовані цеглини мають гребені і пази на бічних гранях, тому в вертикальних розчинних швах немає необхідності.\nСпершу готують однорідну сировину, яке потім пресується до заданого розміру. Далі сушаться вже відформовані цеглини, а останній етап виробництва такої цегли - випал в печі. Створення пористої структури досягається в цій технології, коли при виготовленні сировинної маси в неї додають дерев'яну тирсу. Тирса згорає при випалюванні готової цегли, тим самим створюючи пори всередині нього. Ефективна подвійна цегла має гарну щільність і забезпечує теплопровідність 0,29 одиниць. При цьому якщо звести стіну шириною в дві з половиною довжини поризованої цегли, будуть виконані всі норми по теплоізоляції без застосування додаткових ізоляційних матеріалів. Використовуючи такі цеглини, ви зможете побудувати дійсно екологічно чистий, довговічний і, головне, будинок, що не вимагає ніякого додаткового обслуговування. Хоча не можна не відзначити і недолік поризованного цегли, який полягає в тому, що такі матеріали набагато дорожче звичайної цегли.\nПереваги використання поризованої цегли\nФахівці виділяють кілька переваг, які дозволяють такого виду матеріалу бути самим затребуваним. В якості першого можна назвати суттєве скорочення часу самого зведення стін. Так, якщо врахувати, що муляр за зміну виконує приблизно чотири куба кладки, використовуючи звичайну рядову повнотілу цеглу, то термін кладки такого ж обсягу поризованної цегли скорочується в середньому на сорок відсотків. Використовуючи поризовану цеглу, муляр може скласти до восьми кубів кладки. Також знижується кількість використовуваного розчину за рахунок зменшення числа швів розчинів. З цієї ж причини збільшується теплоізоляція кладки, а з огляду на пористу структуру цегли, вона перевершує теплоізоляцію при звичайній цеглі на двадцять відсотків. Поризована цегла має великий формат, завдяки чому витрати на його доставку скорочуються. Маленька вага цегли скорочує навантаження на фундамент, а, отже, і його вартість. Також перевагою є те, що будинки з такої цегли дешевші в експлуатації, що допомагає, наприклад, в енергозбереженні.\ncomments to "Поризована цегла - сучасний будматеріал"


Облили олією та засипали пір'ям: у Вінниці невідомі зірвали тренінг для журналістів щодо ЛГБТ - Новини Вінниці - 24 Канал\n1 лютого 2020 , 22:48 - Читать новость на русском\nУ Вінниці зірвали тренінг щодо ЛГБТ / Screenshot\nПід час заходу троє невідомих увірвалися у конференц-зал, повідомляє Нацполіція.\nВони обливали все олією та обкидали пір'ям. Молодики почали погрожувати організаторам, мовляв, таким заходам у Вінниці не місце, а толерантне висвітлення таких тем ставлять під загрозу інститут сім'ї.\nНа цей випадок уже відреагувала поліція. Вони відкрили кримінальні провадження за статтею хуліганство та перешкоджання журналістській діяльності.\nМолодики почали обливати все олією та обкидали пір'ям\nВідео інциденту у Вінниці: невідомі зірвали тренінг для журналістів\nПоліція Новини України Вінниця ЛГБТ Новини news\nЗарізав знайомого у Києві: в "Борисполі" затримали іноземця – відео


Звукорежисер Леонід СОРОКІН: «Якось мало не загинула вся музика до «Трьох мушкетерів» - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nОлександр ДАНИЛЕЦЬ 18 лютого 2012\nЗвукорежисер Леонід СОРОКІН: «Якось мало не загинула вся музика до «Трьох мушкетерів»\nЛеоніда Сорокіна називають класиком звукорежисури. Його запрошували працювати в Москву, на фірму «Мелодія», і в Київ — на радіо й телебачення, в Палац «Україна», на кіностудію імені Довженка. І на бельгійське радіо й телебачення, і на німецьке… Та він залишився в Полтаві, натомість відомі артисти приходили записуватися на його студію.\n— Хто з відомих артистів і музикантів завітав на вашу студію першим?\n— Першими були полтавські музиканти — ВІА «Акцент», «Дивертисмент». Тоді я ще працював на обласному радіо. А після того як у міському Будинку культури побудували трансляційний пункт і з’явилася можливість транслювати концерти на область, — це було в 1960-х — у нас стали записуватися всі відомі на той час виконавці, які приїздили на гастролі в Полтаву. Наприклад, ми записували хор П’ятницького, навіть платівка вийшла, оркестри Олега Лундстрема і Анатолія Кролла.\n— З якою зіркою чи зірковим колективом було найцікавіше працювати?\n— З Йосипом Кобзоном, Валерієм Леонтьєвим, Іриною Понаровською, Назарієм Яремчуком, Миколою Мозговим, який перший свій альбом записав у Полтаві.\n— А хто був найвередливішим?\n— Я не дозволяв сідати собі на плечі (сміється). Тому зазвичай у студії панувала робоча атмосфера. Артисти розуміють, що звукорежисер не просто фіксує їхню гру, а робить її досконалішою. Особливо довірливі творчі стосунки склалися із берегинею української пісні Раїсою Кириченко, яка в мене в студії знайшла свій новий стиль. До того вона співала народним голосом — відкритим, красивим, потужним. Але якось ми записували ліричну пісню, я й запропонував: «Раєчко, давай спробуємо заспівати тихенько. Все-таки пісня про маму. Тут треба лагідніше. Воно і людей візьме за серце». Так і сталося. Їй сподобалося, і вона почала в цьому стилі працювати. І ми багато пісень з нею записали. Принагідно працював у театрі й кіно.\nСорокаріччя Володимир Висоцький святкував у Сєверодонецьку з артистами ВІА «Фестиваль».\nФото з домашнього архіву Леоніда СОРОКІНА\nМаксим Дунаєвський жив у Полтаві по кілька місяців\n— У фільмі «Д’Артаньян і три мушкетери» музику виконувала полтавська група «Фестиваль» під керівництвом московського композитора Максима Дунаєвського. Як вони заприятелювали?\n— Під час гастролей групи в Москві Максим розповідав, що він ішов вулицею і побачив, як два парубки несли рідкісний на той час музичний інструмент «Fender piano». Він підійшов, познайомився з ними, а ввечері завітав на їхній концерт. Дунаєвський якраз починав працювати над фільмом «Д’Артаньян і три мушкетери», у нього був готовий однойменний мюзикл, що вже був поставлений у кількох театрах. Потім вирішили на основі цього мюзиклу зробити кіномюзикл. Так ось, прийшов Максим на концерт групи «Фестиваль», послухав їхню гру. А група була справді класна. І запропонував полтавським музикантам озвучувати фільм. Дунаєвському хотілося, щоб на відміну від опереткової версії у фільмі було сучасне звучання з елементами року, диско — наймодерновішими тогочасними стилями.\nВони записували в Москві, на фірмі «Мелодія», найпершу пісню «Пора, пора, порадуемся на своем веку!..», а також на радіо, і в Останкіно на телебаченні. Результат запису їм не сподобався. Тоді хтось із полтавчан запропонував поїхати в Полтаву, мовляв, там є такий Леонід Сорокін. По-перше, запис буде дешевший, а по-друге, музикантам групи «Фестиваль» буде добре, вони тут ближче до сімей. Дунаєвський погодився. Ми тоді кілька тижнів з піснею проморочилися, перш ніж знайти потрібне звучання. Коли запис пісні з кінофільму було зроблено, повезли її показувати в Одесу, режисеру картини Георгію Юнгвальд-Хількевичу. Він її схвалив, і ми почали серйозно працювати над кінофільмом.\n— Як довго він створювався?\n— Працювали майже три місяці. Записувалися в Полтаві, Вінниці, де нам довелося накладати на фонограму струнний синтезатор, який на той час був тільки в цьому місті, хоч там була дуже погана студія і ми трохи зіпсували якість звучання. Фонову музику, бійки, проїзди тощо записували в Калузі. Записали багато музики, бо фільм планувався п’яти- чи шестисерійний, але керівництво Держтелерадіо нам пояснило, що не потрібні радянським людям багатосерійні картини, бо, мовляв, це капіталістичний прийом. Вирішили, що фільм буде двосерійний. Режисер картини все-таки вибив дозвіл на зйомки ще однієї серії. Він хитро вчинив — у нього остання серія йде близько двох годин — тобто він дві серії об’єднав у одну.\nЗробили фільм, а на ранок, як мовиться, всі прокинулися популярними. Я пам’ятаю, як повернувся з Москви, де була презентація стрічки, а хлопчаки в дворі наспівують: «Пора, пора, порадуемся на своем веку. Красавице и кубку, счастливому клинку». Тоді я зрозумів, що першу серію вже показали. І куди було не зайдеш, скрізь звучала ця пісня. З Максимом Дунаєвським ми зробили понад 10 фільмів, він у Полтаві жив по 3-4 місяці.\n«Плівку з музикою до фільму «Карнавал» ми загубили»\n— Чи були у вашому творчому житті цікаві випадки?\n— Одного разу вся музика до кінофільму про трьох мушкетерів ледь не загинула. Ми тимчасово поклали коробки з кілометровими бобінами на дах таксі, і ще не встигли їх звідти зняти, як машина поїхала. Це трапилося в Москві, на Курському вокзалі. Добре, що цю сцену помітив водій вантажівки, що їхала за нами, і допоміг нам. Він обігнав таксі і, загородивши йому дорогу, став сигналити, вимагаючи, щоб той зупинився. Таксист не відразу зрозумів, чого від нього хочуть, і продовжував рух, а коробки з плівками вже почали було сповзати з машини. Ще трохи, і вони б упали під колеса. На щастя, цього не трапилося.\nА ось плівку з музикою до кінофільму «Карнавал» ми загубили. Її треба було терміново передати Тетяні Ліозновій у Москву. Всю ніч записували, вранці приходжу на роботу, а плівки немає. Все обшукав — порожньо. Телефоную в Москву, так мов і так, загубив. А там уже орендований для зйомок Театр естради чекає, вар’єте, яке повинно танцювати. Можете собі уявити? А музики немає. Добре, що було трохи часу в запасі. Те, що ми писали цілу ніч, ми за дві години переписали! Потім, через кілька років, я дізнався, що прибиральниця витирала в мікшерській пил, зачепила плівку, вона упала у відро з водою. І щоб ніхто не дізнався, цю плівку викинула кудись, ну, а тоді це була НП. Легка сивина з’явилася.\nА якось на радіо я прослуховував плівки і натрапив на інтерв’ю практиканта-радіожурналіста з головою радгоспу, що спеціалізувався на кролиководстві. Там кореспондент вимагає, щоб він сказав оце «легкоусваиваемое». Він це слово пробував вимовити сто п’ятдесят разів, а в нього не виходило. Це було настільки смішно! Я це інтерв’ю скоротив. І коли після запису ми прямо там, у студії, випивали по чарці, то я ставив цю плівку, і народ просто помирав від сміху. І всі просили переписати. Так ця плівка розійшлася по всьому Радянському Союзу. І потрапила до наших «кроликів» київських. І от вони зробили з цього чудовий номер, який зробив їх популярними.\n— Сучасні зірки естради й кіно, образно кажучи, купаються в шоколаді. А що заробили за свою працю ви?\n— Коли мені присвоїли звання «Заслужений працівник культури України», я спитав тодішнього голову облвиконкому Бориса Чичкала про мої можливі пільги. На що він відповів: «Віднині ти маєш право першим заходити в тролейбус, і в ліфт». Оце все, що я заслужив. Ну і квартиру держава дала. А загалом у мене були добрі чисто людські стосунки з багатьма представниками влади. В тому числі з високим московським начальством.\n— А в ролі актора пробувались?\n— На «Ленфільмі» мене попросили пройти проби на роль царя Миколи II. Мене загримували, зробили кінопроби. Режисеру навіть сподобалося. Але я відмовився, тому що думаю: грати повинні професіонали. А якось був смішний випадок. Мої німецькі друзі відпочивали в Ялті, я — з ними. Поїхали на екскурсію в Лівадійський палац. Я там 100 разів був, мені нецікаво. Вони пішли, а я залишився їх чекати. Підходить американець, щось говорить по-англійськи, дає мені фотоапарат. Я зрозумів, просить, щоб я його сфотографував. Кажу, давай. А він — ні, можна, я вас сфотографую? Я здивувався. Кажу, ну фотографуй. Стою собі, через кілька хвилин підходить іще один, другий, третій. Нічого не можу зрозуміти. А після повертаюся, а за мною висить портрет царя Миколи II в повний зріст. І я під ним стою із закрученими вусами. Кажуть, трохи схожий.\n«Висоцький був згустком енергії, яка поглинала все навколо»\n— На одній із світлин ви стоїте поруч із Володимиром Висоцьким. Ви його добре знали?\n— Ні, близькими друзями ми не були. Просто в нас було багато спільних знайомих — московських акторів, з якими я працював. А познайомився з ним 1978 року. Перед різдвяними святами мені зателефонували друзі з ансамблю «Фестиваль» і запропонували з’їздити з ними на тиждень у Сєверодонецьк. Сказали, що там виступатиме Володимир Висоцький і вони працюватимуть у одному концерті з ним. Десять днів, здається, був аншлаг у Палаці спорту. Весь донецький край з’їжджався послухати співака. Там йому виповнилося 40 років, і на цьому фото ми у день його сорокаріччя. Ми жили в одному готелі, спілкувалися. Він тоді не вживав спиртного, говорив: «чешу концерт». Коли багато концертів, називалося «чосом». Він давав у день по 4—5 концертів! А в паузах між ними ще виступав на заводах і в різних колективах. Він заробляв гроші, щоб поїхати до Марини у Париж. Сказав: «Мені соромно за її гроші їздити, хочу за свої».\n— Дуже добрий, позитивний. Капітан Жеглов — це він. Здавалось би, маленький і тихо розмовляє, але якщо він заговорить, то всі замовкають. Це був згусток енергії, яка поглинала все навколо. Всі особистості зникали, залишався Висоцький.\n— Що б ви собі побажали?\n— Щоб голова якомога довше залишалась ясною. І, найголовніше, щоб діти були щасливими і здоровими.\nЛеонід СОРОКІН. Народився 29 серпня 1948 року в м. Мурманську. Закінчив Полтавське музичне училище ім. М. Лисенка. Працював звукорежисером Полтавського обласного радіо. Записав музику до 60 кінострічок». З його участю зроблені фільми «Карнавал», «Зелений фургон», «Проданий сміх», « Трест, що луснув», «Ах, водевіль, водевіль…». Записував пісні для Софії Ротару, Йосипа Кобзона, Льва Лещенка, Валерія Леонтьєва, Ірини Понаровської, Миколи Мозгового, Назарія Яремчука, Миколи Гнатюка.\nПрацював із гуртами «Фестиваль», «Фрістайл», «Краяни», «Червона рута», «Смерічка». Нині працює в домашній студії звукозапису. Заслужений працівник культури України.


Лікар нет » Хвороби » Синяк на шиї або засос: скільки проходить, як прибрати?\nПристрасні поцілунки другої половинки завжди приємні. Але в деяких випадках такі прояви сильної любові залишають сліди на шкірі у вигляді засосів. Вони можуть з'явитися на шиї, губах, щоках, також на руках. Щоб зуміти відрізнити синець на шиї від засоса, важливо знати деякі їх особливості.\nСинці з'являються після сильного тиску на шкіру. Особливо вони будуть гарно виглядати перед важливим заходом. Незамаскированный синець на шиї викликає неприємні розмови з боку суспільства. Основною причиною їх появи може бути удар, сильний удар, затиск шкіри і тому подібні травматичні впливу. Засос передбачає синець, що з'являється після грубого поцілунку. При засасывании шкіри проявляється вплив на капіляри. При сильному тиску вони лопаються, викликаючи невелике крововилив. Тим самим на поверхні шкіри з'являється пляма яскраво-рожевого, червоного або темно-синього відтінку.\nОдне з найбільш ефективних засобів – звичайна зубна паста. Підійде будь-яка, лікувальна або профілактична. На місце гематоми слід нанести трохи пасти. Засіб потрібно залишити на годину. Пасту змивають за допомогою м'якої губки.\nНа відміну від чоловіків, дівчата завжди знайдуть спосіб приховати засоси на шкірі. Для багатьох з них соромно з'являтися на навчанні і роботі з синцями. Тому, щоб приховати таку неприємність, сучасні дівчата вдаються до різних хитрощів:\nЗасос на обличчі і на верхній частині шиї дуже важко приховати. У даному випадку варто вдатися до декоративної косметики. На гематому наноситься консилер, тональний крем і пудра. При необхідності можна використовувати коректор зеленого відтінку. Він наноситься на середину синяка. Далі потрібно використовувати консилер, тональний засіб і зверху - пудру.\nЖодна людина на цій планеті не застрахований від\nЧим намазати синяк, щоб швидше пройшов? Ефективні способи та рекомендації\nЯкщо на тілі з'являється синець від удару, удару


День миру » Офіційний сайт Слов'янської гімназії\nРанок Слов’янської гімназії розпочався з радіоповідомлення про історію виникнення цього дня. Діти початкової школи дзвонили у дзвіночки та майоріли українськими прапорцями під мелодію Дзвонів миру, адже Україна разом з усією Європою долучається до святкування.\nПізніше у дворі гімназії гурт дівчат та хлопців вразили нас чудовим флешмобом «Долоньки миру». Їх активно підтримали першокласники. А в цей час двір гімназії засяяв дивовижними малюнками на асфальті «Ми малюємо мир!».\nУ цей день також відбувся черговий Конгрес юних послів миру, який проходив у музеї Другої світової війни. 10 учнів Слов‘янської гімназія були представниками на цьому Конгресі.\nУчні 8-Г класу взяли участь у Квесті миру який відбувся в гімназії № 315 та вибороли почесне 2 місце.


Волю Валентину Урусову!\nУрусова вивезли в ліс, стріляли біля голови, били палицею і пропонували готуватися до смерті\nІм'я Валентина Урусова, що вже більше чотирьох років перебуває за гратами в якутській колонії, не надто відоме широкому загалу. Воно рідко згадується у ЗМІ і у доповідях правозахисників про репресії та політичних в'язнів – попри те, що ми маємо перед собою один з найбільш яскравих прикладів протистояння між великою корпорацією і трудовим колективом в сучасній Росії. На жаль, це протистояння врешті призвело до розгрому профспілки та ув'язнення робітничого лідера.\nВалентин Урусов працював електрослюсарем на гірничо-збагачувальному комбінаті алмазодобувної компанії «Алроса» в місті Удачний (Республіка Саха – Якутія). Цей інтелігентний й авторитетний лідер очолював профспілку «Профсвобода» і був ініціатором організованих робітниками акцій. «Профсвобода» була створена в Удачному у червні 2008 року. У серпні того ж року працівники ремонтних майстерень одного з підрозділів «Алроса», незадоволені низькою зарплатою та умовами праці на підприємстві, оголосили голодування, повідомлення про яке було прийняте і зареєстроване адміністрацією.\nДиректор підприємства підписав наказ про створення погоджувальної комісії для врегулювання трудового конфлікту. «Профсвобода» повинна була брати участь в її роботі у статусі представника працівників, і тому наступного дня вона призупинила профспілкову акцію. Але, всупереч обіцянкам, «Алроса» не зробила спроби вступити у реальні перемовини, розгорнувши замість цього кампанію переслідування активістів профспілкової організації. У відповідь робітники розпочали підготовку мітингу протесту.\nНа початку вересня 2008 року Урусов був затриманий за підозрою в зберіганні наркотиків. Його арешт підозріло збігається за часом з підготовкою масштабної акції протесту працівників «Алроси» – акцією, в організації якої він сам брав участь. Зазначимо, що свідком-понятим при «вилученні» наркотиків у Урусова також «випадково» опинився заступник директора компанії з економічної безпеки.\nУ заяві, що була передана його адвокатом, Урусов описує своє затримання як викрадення з побиттям і погрозами. За його словами, співробітники, що проводили затримання, змусили його написати заяву про визнання підкинутого ними ж пакету з наркотиками своїм, погрожуючи вбивством. Більш того, вони вимагали, щоб Урусов визнав, що цей пакет йому передав його заступник по профспілці. Таким чином, готувався повний розгром керівництва організації. Однак Урусов відмовився обмовити свого товариша.\n«Звинувачення Урусова будується на свідченнях співробітників державних органів і зацікавлених понятих, – розповіла адвокат Урусова. – Підпис під протоколом про вилучення пакета з наркотичною речовиною був отриманий шляхом принижень і погроз: Урусова вивезли в ліс, стріляли біля голови, били палицею і пропонували готуватися до смерті».\nУ грудні 2008 року Мирнінський районний суд (міста Удачний) засудив Валентина Урусова до 6 років позбавлення волі. У травні 2009 року вирок був скасований Верховним судом Республіки Саха, а Урусова звільнили з-під варти прямо у залі суду. Його поручителями виступили відомі правозахисники з Московської Гельсінської групи Людмила Алексєєва та Лев Пономарьов.\nОднак у червні 2009 року, при повторному слуханні справи, Мирнінський районний суд (міста Удачний) знову засудив Урусова до ув'язнення, пом'якшивши термін всього лише на один рік. У травні 2010 року офіцер міліції, який керував затриманням Урусова, підполковник Сергій Рудов, був сам арештований і засуджений за службову підробку та перевищення повноважень. Йому інкримінувалося отримання від «Алроси» хабаря на суму 2,5 мільйона рублів. Відзначимо, що ці кошти були виділені Рудову незабаром після затримання ним Урусова.\nЗа ініціативою Конфедерації праці Росії була розпочата міжнародна кампанія за звільнення Валентина Урусова. Ця кампанія стала, напевне, найважливішою в порядку денному діяльності російських вільних профспілок за останні роки. На адресу президента Росії та влади Якутії було направлено величезну кількість листів від російських і зарубіжних профспілок, від громадських і політичних організацій з вимогою звільнення профспілкового лідера. Відбулося кілька мітингів і публічних акцій протесту, на яких була проголошена вимога звільнення Урусова, а також говорилося про проблеми свободи профспілкової діяльності в Росії.\nОднак, незважаючи на широку громадську кампанію, Валентин Урусов досі перебуває в колонії в Хангаласському районі Якутії. У вересні 2011 року Хангаласський районний суд відмовив Валентину Урусову в умовно-достроковому звільненні (УДЗ). У листопаді того ж року судом було відхилено подана Валентином касаційна скарга на рішення про відмову в УДЗ.\n«Мені здається, що у суду не було достатніх причин для прийняття рішення, яке було прийнято. У Валентина Урусова зараз немає непогашених стягнень. Адміністрація виправної колонії № 3 в Хангаласському районі висловилася за доцільність умовно-дострокового звільнення. Суду були надані численні клопотання від російських і міжнародних профспілкових організацій, депутатів Державної Думи», – зазначив президент КТР Борис Кравченко, який був присутній на вересневому судовому засіданні.\nДо кампанії на захист Валентина Урусова активно підключилися Міжнародна конфедерація профспілок (МКП) та глобальні профспілкові федерації. Справа Валентина Урусова стала одним із питань, які розглядалися Адміністративною радою МОП. За підсумками розгляду Міжнародна організація праці винесла Уряду Росії рекомендацію про перегляд справи та якнайшвидшому звільненні профспілкового лідера.\nУ січні 2013 року Рада з розвитку громадянського суспільства та прав людини направила президенту Росії Володимиру Путіну звернення з питань реалізації рекомендацій Міжнародної організації праці (МОП), окремо згадавши про необхідність перегляду справи Валентина Урусова. Звернення до голови держави підписали багато відомих журналістів, правозахисників і громадських діячів.\n«Видається необхідним приділити особливу увагу згаданій в рекомендаціях МОП справі якутського профспілкового активіста Валентина Урусова, який відбув уже більше двох третин встановленого судом строку ув'язнення. Просимо Вас використати всі передбачені чинним російським законодавством можливості та повноваження для його негайного звільнення», – йдеться у зверненні Ради на адресу Президента Росії.\nВалентин Урусов – профспілковий в'язень сумління. Людина, яку не вдалося зломити роками ув'язнення. Незважаючи на хронічну хворобу нирок і тиск з боку адміністрації колонії, він зумів не лише вижити в ув'язненні, але і зберегти прихильність своїм поглядам і профспілковій боротьбі.


Міносвіти внесло зміни до вступної кампанії 2020 - ТРК Сигма\nМіносвіти внесло зміни до вступної кампанії 2020\nМіністерство науки про утворення України змінило терміни подачі документів до ВНЗ\nВ першу чергу змінилися терміни проведення вступної кампанії у 2020 році. Дати зрушили на місяць (серпень) з урахуванням прогнозу розвитку епідеміологічної ситуації, повідомляють в МОН.\nТак, для вступників на основі ПЗСО реєстрація електронних кабінетів почнеться 1 серпня, прийом заяв та документів триватиме з 13 по 22 серпня (для вступників за результатами ЗНО), і до 16 серпня для вступників, складати вступні іспити у ВНЗ.\nТворчі конкурси та вступні іспити на бюджет будуть проводитися з 1 по 12 серпня. Надання рекомендацій для зарахування на бюджет буде відбуватися не пізніше 27 серпня, а подача абітурієнтами документів для зарахування - до вечора 31 серпня.\nКрім того, абітурієнти зможуть подати оригінали документів поштою (і в зв'язку з цим до 5 днів збільшений інтервал між останнім днем подачі документів і виданням самого наказу про зарахування). Передбачено також, що можна буде надіслати сканкопію необхідних документів по електронній пошті, наклавши на них кваліфіковану електронний підпис, а самі документи донести після початку навчання.\nВнесено зміни і для бакалаврів з Магістрами.


Польський холдинг Cersanit, заснований в 1998 році, об’єднує кілька відомих торгових марок таких, як Mito, Opoczno, Мei, Meissen Keramik. Основне виробництво – це керамічна плитка, сантехніка та меблі для ванних кімнат. 11 заводів розташовані відразу в декількох європейських країнах, а продукція реалізується практично по всьому світу. В Україні, крім плитки з кераміки, найбільшим попитом користуються акрилові ванни і унітази.\nОсобливості унітазів Cersanit\nУ каталозі компанії представлено кілька лінійок унітазів, які можна об’єднати в дві великі категорії: підвісні та компактні.\nУ компактних моделей унітаз об’єднаний з бачком, як наприклад, Сersanit Hit. Основні переваги цієї категорії: простота монтажу, невисока ціна і довгий термін служби.\nПідвісні моделі відрізняються необхідність установки бачка для зливу води. Він вбудовується в стіну, прикріплюється до рами або блокам, які залишаються прихованими. Там же розміщуються всі необхідні підводять і відводять труби і шланги. Така система називається інсталяцією.\nЧаша унітазу підвішується до стіни. Конструкція виглядає найбільш привабливо, так як бачок і всі підводять труби сховані від очей. Пол під сидінням залишається вільним, тому прибирання в санвузлі стає простіше. Більш того, з’являється можливість обладнати теплі підлоги в туалеті.\nОднак настінні моделі припускають складний монтаж і коштують дорожче звичайних підлогових аналогів.\nВиробник з Польщі пропонує кілька серій компактних і підвісних моделей:\nARTECO – в цій лінійці представлені компактні унітази, призначені для підлогового монтажу. Пристрої відрізняються лаконічним дизайном, округлими м’якими лініями, які чудово вписуються в інтер’єр практично будь-якої ванної кімнати. Головна особливість серії – технологія CleanOn, завдяки якій внутрішня поверхня бачка самоочищається, що перешкоджає утворенню мінеральних відкладень і нальотів. Сидіння виготовляються з дюропласта. Доступні конструкції з мікроліфтом.\nCARINA – популярна серія від польського виробника. У цій колекції є компактні і підвісні моделі. Форма наближена до квадрату зі скошеними кутами, плавними лініями і м’якими обрисами. Виготовляються з санфаянса високої якості. Сидіння встановлюються і знімаються легко і просто за допомогою натискання спеціальної кнопки.\nCITY – це серія унітазів, дизайн і габарити яких були розроблені для міських квартир. Відрізняються овальною формою і невеликими розмірами. Передбачені моделі компакт і настінні.\nCOLOUR – оригінальна колекція, в якій є унітази традиційно білого і сірого кольорів. Можна підібрати як настінну підвісну модель, так і компактну. Великим попитом користуються безободковие моделі, які гарантують гігієнічність, легкий догляд та захист від утворення мінеральних відкладень. Сидіння з системою мікроліфт забезпечують плавне закривання кришки.\nEASY – оригінальна серія унітазів правильної геометричної форми, виготовлених їх санфаянса. Головна відмінність продукції в тому, що поверхня сантехніки додатково оброблена силіконовим напиленням. Це полегшує догляд і запобігає утворенню мильної нальоту і мінеральних відкладень на стінках бачка і унітазу.\nNATURE – лінійка виділяється на тлі інших оригінальним дизайном. М’які лінії, правильні геометричні форми дозволяють вписати сантехніку в будь-який інтер’єр, будь то сувора класика або органічний мінімалізм, душевний прованс або модна еклектика. У колекції представлені унітази двох видів: ободковие підлогові моделі і безободковие підвісні. Сидіння з дюропласта оснащені системою плавного закривання. На сантехніку фірма дає гарантію 10 років, на сидіння – 2 роки.\nJUST – унікальна серія компактних пристроїв, так як їх форма і дизайн дозволяють поєднувати унітази цієї лінійки з будь-якою іншою сантехнікою представленої фірми. Ще одна відмінність серії – 100% покриття поверхні білосніжною глазур’ю, на якій не утворюється жовтий наліт.\nRICH – лінійка компактних моделей з порцеляни, що відрізняються овальними формами і косим напрямком випуску. Сидіння для унітазів виготовляють з поліпропілену.\nDELFI – одна з останніх розробок фірми-виробника. Це серія підвісних унітазів і біде, пропонує в комплекті систему інсталяцій. Лінійку доповнюють оригінальні сидіння з матеріалу з антибактеріальним просоченням і забезпечені функцією ліфтового опускання.\nNANO – ще одна сучасна розробка виробника, призначена для маленьких приміщень. Не випадково вона випускається під девізом: “Кожен сантиметр на рахунку”.\nГоловні переваги всіх колекцій Cersanit – це доступна ціна, відомий, органічний дизайн і функціональність.\nКонструкція “Cersanit Parva 011”\nУнітази торгової марки Церсаніт дуже популярні в Україні. Тому, проаналізувавши відгуки покупців і фахівців, можна виділити найбільш відомі моделі:\nParva 011 – компактний виріб з нижнім підведенням води, призначена для підлогового монтажу. Чаша і бачок виготовлені з якісного санфаянса, сидіння – з дюропласта, забезпечено функцією ліфтового опускання. Важить модель 19 кг і відрізняється простотою монтажу.\nEko 2000 Е031. Цей унітаз-компакт Церсаніт привертає класичним дизайном, завдяки якому прекрасно вписується в будь-який інтер’єр санвузла. Інші відзначають досить об’ємний бачок і два режими зливу.\nCersanit Pure – унітаз підвісної типу, популярність якого легко пояснити його невеликими розмірами. Він прекрасно підходить для малогабаритних квартир. Виготовлений з кераміки, обладнаний системою Антисплеск і горизонтальним зливом. Головна “родзинка” всіх моделей цієї серії – антибактеріальне покриття керамічних частин.\nСersanit Сarina Сlean Оn – це, мабуть, найбільш затребувана модель компактних унітазів. Відрізняється невеликими габаритами і стриманим дизайном. Чаша квадратної форми виготовлена з санфаянса, дуже зручне сидіння з антибактеріального матеріалу. Додатково має два режими зливу. З тієї ж серії варто відзначити модель Сersanit Сarina New Clean On.\nЯкість унітазів Церзаніт підтверджується численними номінаціями, в тому числі і російською премією “Народна марка”. Всі конструкції міцні, легко встановлюються, мають повний набір комплектуючих.\nФахівці радять вибирати унітази польського або румунського виробництва, так як Українські аналоги часто мають неякісні пластикові деталі.\nПри покупці унітазу торгової марки Cersanit варто звернути увагу на кілька критеріїв:\nМатеріал виготовлення. Церсаніт пропонує моделі з санфаянса і фарфору. Перший більш поширений і коштує дешевше. Другий дорожче, але і емаль з нього стирається не так швидко.\nВид монтажу: підлоговий або підвісний. Другий варіант більш складний в установці і дорогий. Зате виглядає естетичніше і займає менше місця. Але і стіна при цьому повинна витримувати навантаження до 300 кг.\nТип випуску: горизонтальний частіше зустрічається в міських квартирах, вертикальний – в приватних будинках.\nПідведення води: нижній – більш безшумний, та й шланг залишається прихованим від очей. Бічний підвід води до бачка зустрічається набагато частіше. У каталозі компанії є обидва варіанти.\nТип змиву – про це критерії забувають. Однак саме він визначає той фактор, наскільки часто ви будете чистити чашу унітазу. Прямий, каскадний або горизонтальний – це все один вид змиву, який багатьом знайомий по старих моделях. Вода виливається прямо в слив, практично не зачіпаючи решту внутрішню поверхню чаші. Круговий змив забезпечує більш ретельне очищення чаші, так як вода циркулює по внутрішньому жолобу і охоплює всю поверхню.\nКришка. Для моделей Cersanit зазвичай кришки пропонуються в комплекті, так як вони ідеально повторюють форму чаші і її розміри. Багато додатково оснащені функцією ліфтового відкривання. Виготовляють їх з дюрапласта і поліпропілену. Перші – більш надійні і міцні. Дорожчі моделі унітазів припускають полегшену установку кришки – за допомогою однієї кнопки можна легко і просто зняти або знову монтувати кришку.\nТаким чином, перед покупкою унітазу важливо продумати всі перераховані вище критерії.\nРекомендується звертати увагу на якість емалевого покриття (воно повинно бути без тріщин і відколів), наявність усіх деталей, необхідних для монтажу і протестувати роботу кнопок зливу.\nКомпактні моделі унітазів Cersanit випускаються в самих різних варіантах: випуск може бути прямий і косою, горизонтальний і вертикальний. Користувачі часто відзначають основна перевага моделей – безшумну роботу бачка.\nВсі підлогові види досить прості в установці. Детальна інструкція та комплект всіх необхідних деталей дозволяють зібрати унітаз самостійно.\nПідвісні моделі цієї торгової марки рекомендується купувати з доданою системою інсталяції, так як її розробляють для даної конкретної моделі. Монтаж таких конструкцій відрізняється складністю, тому його краще довірити професіоналам.\nПродукція Cersanit представлена в Україні більше 20-ти років. За цей час багато хто встиг оцінити якість продукції і відзначити достоїнства і недоліки. Часто в коментарях відзначають високу якість унітазів, хороші матеріали, стильний дизайн і доступні ціни. Такий, наприклад, унітаз Cersanit Hit, відгуки про який в основному позитивні.\nОсобливо в оглядах зазначають два або три режими зливу в деяких моделях, які дозволяють економити воду. Іншим унітази Церсаніт сподобалися простотою монтажу, так як, наприклад, на підлогу компактні моделі можна встановити самостійно.\nАле є і негативні відгуки. Найчастіше покупці скаржаться на чутливість кнопок зливу, які дуже часто ламаються або заїдають, на якість прокладок, через які починає текти бачок. Неполадки, які виникають в процесі експлуатації, можна усунути легко і просто, так як сервісні центри бренду є в багатьох містах, а комплектуючі до унітазів цієї фірми продаються у офіційних дилерів повсюдно.\nВибір польського безободкового унітазу Церсаніт: технічні характеристики Ссылка на основную публикацию


Ультиматум Ryanair буде коштувати Борисполю 2 мільярди » Слово і Діло\nУльтиматум Ryanair «Борисполю» може призвести до мільярдних збитків – гендиректор\n10 липня 2017, 05:08\nАеропорт «Бориспіль» анонсував на 10 липня прес-брифінг генерального директора Павла Рябікіна, на якому він планує повідомити про вимоги авіакомпанії Ryanair.\nПро це йдеться у офіційному прес-релізі держпідприємства, пише «Слово і Діло».\n«Привернення уваги до зазначених тем обумовлено ультимативною заявою Ryanair від 6 липня щодо договору, підписаного аеропортом «Бориспіль», і відповідною позицією Міністерства інфраструктури», – йдеться в анонсі.\n«Зокрема, буде надано економічне обгрунтування збитків у розмірі 2 млрд грн на рік, які Ryanair може завдати держпідприємству у разі отримання преференцій на лондонському напрямку (так звана умова «100 кілометрів»)», – йдеться в анонсі.\nРаніше генеральний директор аеропорту «Бориспіль» Павло Рябікін повідомив, що аеропорт зі свого боку підписав договір з Ryanair і направив в головний офіс авіакомпанії.\n«Більшість, але не всі. Зокрема, на напрямок Київ-Лондон знижка у 80% не надається, оскільки цей напрямок для аеропорту «Бориспіль» новим не є», – додав він.\nЯк повідомлялося, аеропорт «Бориспіль» підписав договір з Ryanair.\nЯк відомо, 26 квітня міністр інфраструктури Володимир Омелян заявив, що керівництво аеропорту «Бориспіль» досягло домовленості співпраці з лоукостером Ryanair.


Отзывы о VeroCash (ВероКеш)\nВідгуки VeroCash (ВероКеш)\nМікрофінансових компанія VeroCash – це онлайн-сервіс з надання позик населенню України. Оформлення договірних відносин проходить на сайті компанії, де клієнт створює особистий кабінет, який замінює по функціоналу наземний офіс.\nНайбільш точне уявлення про якість послуг, що надаються можна дізнатися з відгуків клієнтів організації. Тому ми проаналізували різного роду відгуки з різних сайтів і склали для Вас рейтинг плюсів і мінусів онлайн сервісу VeroCash.\nКомпанія існує на ринку кредитування з 2009 року. Але незважаючи на такий великий термін, в інтернеті представлено трохи відгуків від її клієнтів. Наприклад, на одному з сайтів всього три коментаря, що дають загальну оцінку в 3,0 бали з максимальних 5,0.\nНаприклад, клієнт Василь загалом задоволений компанією VeroCash, так як двічі звертався в неї і обидва рази отримував запитувану суму. Але у чоловіка залишилися двоякі почуття від співпраці, так кожен раз фахівці довго розглядали заявку і передзвонювали контактним особам для уточнення інформації.\nКомпанія перевіряє клієнтів на платоспроможність і виключає видачу позик особам, що дає завідомо неправдиву інформацію.\nПрактично про це ж говорить і користувач, що представилася в мережі як Люда. Жінка дуже незадоволена роботою онлайн-сервісу VeroCash, так як пишуть про цілодобову обробці інформації, а на ділі можна чекати цілий день, коли подзвонить менеджер і прийме рішення щодо видачі кредиту. У зв’язку з цим Люда зробила висновок, що мікрофінансових організація несерйозна.\nЧитати також: Відгуки про кредит в компанії Кредит Ап (Credit Up)\nІснує в інтернеті форум клієнтів онлайн-сервісу VeroCash, на якому в основному спілкуються боржники. З коментарів можна зробити висновок, що при недотриманні термінів оплати часто через місяць дзвонить менеджер і пропонує пройти процедуру реструктуризації, а деяким клієнтам дається можливість підписати новий договір, згідно з яким нараховані штрафи анулюються і залишається виплатити тіло кредиту.\nІноді такі дії з боку кредитної організації дивують боржників. Наприклад, користувач під ніком “Савіт78” розповідає, що через два місяці прострочення їй подзвонили з VeroCash і запропонували підписати новий договір, де анульовані відсотки. При цьому жінка не зверталася зі скаргами в саму мікрофінансову організацію і до регулятора (в Нацкомісію).\nСправа в тому, що деякі мікрофінансові організації йдуть назустріч своїм клієнтам і готові надати їм реструктуризацію договору, так як це вигідніше, ніж направляти справу до суду або передавати борг колекторському агентству.\nАле такі ситуації не означають, що варто зловживати ставленням мікрофінансової організації до боржників, так як негативна інформація все ж прямує в банк кредитних історій, а також в будь-який момент компанія може змінити політику поведінки щодо позичальників і подати позов до суду для стягнення повної суми боргу .\nНа даному форумі також обговорюються різні методи Служби стягнення VeroCash. Крім стандартних дзвінків, повідомлень на телефон і приїзду додому фахівців компанії, відзначений ще один цікавий спосіб впливу на боржників. Позичальник отримує повістку в суд, але в ній немає підпису судді, а номер справи в базі сайту зазначеного суду відсутня. Як з’ясувалося на даному документі стоїть знак зірочки “*” і виноска внизу говорить: зразок порядку.\nВ інтернеті на одному з сайтів представлений повноцінний відгук від клієнта під ніком Kusyuka. Жінка розповідає про позитивні і негативні сторони співпраці з VeroCash. Про компанію вона дізналася з реклами.\nДо плюсів співпраці вона віднесла наступні моменти:\nПросте оформлення і стандартна анкета, в якій потрібно вказати основні відомості про себе. Підтверджувати доходи не потрібно.\nПідвищення ліміту при своєчасному погашенні боргових зобов’язань.\nСпівробітники не обдзвонюють контактних осіб та родичів для перевірки позичальника.\nМожуть оформити договір з клієнтом, у якого є невелика кредитне навантаження.\nДо мінусів жінка віднесла наступні пункти:\nпри отриманні відмови нову заявку можна подати тільки через 30 днів;\nвисокий відсоток, що становить 1,5% на добу, коли у інших подібних компаній можна отримати позику більше вигідними ставками;\nіноді можуть затримувати прийняття рішення і видачу грошей до доби.\nЯк видно з огляду, компанія володіє багатьма позитивними якостями. Істотними недоліками можна вважати тільки завищені відсотки і в деяких ситуаціях затримки з видачею грошей. Навіть до боржників мікрофінансових організація VeroCash ставиться лояльно і пропонує реструктуризацію боргу.\nЯкщо Ви вже стали клієнтом фінансової установи ВероКеш, то ми просимо поділитися своїм досвідом з іншими користувачами і детально розповісти про позитивні і негативні якості онлайн-сервісу. Ваша думка дозволить скласти повне уявлення про компанію VeroCash.


Не всі українці, які отримували субсидії минулого опалювального сезону, виявилися бідними. Деякі з них зловживають субсидією: вони є акціонерами та співвласниками компаній, хтось купує валюту на мільйони гривень.\nЦе розкрилося під час дворічної верифікації одержувачів субсидій та інших соцвиплат, яку проводили разом Мінфін та Мінсоцполітики. Зокрема, у Мінсоцполітики розповіли, у яких витратах було помічено деякі з одержувачів субсидій.\nМинулого опалювального сезону субсидію на оплату житлово-комунальних послуг отримували понад 3 мільйони українських домогосподарств.\nТак от, серед цієї кількості одержувачів було виявлено близько 3% тих, які задекларували недостовірну інформацію про своє майнове та фінансове становище.\nПричому насправді ці 3% виявилися не біднішими, ніж було зазначено в їхніх деклараціях, а навпаки.\nЗокрема, деякі отримувачі субсидії не вносили до своїх декларацій такі дані:\nзміна складу членів домогосподарства та, відповідно, зміна (як правило, збільшення) їх сукупного доходу;\nдорогі покупки на суму понад 50 тисяч гривень за один раз;\nкупівлю валюти на велику суму за один раз.\nЩодо останнього пункту, то в Мінсоцполітики навели такі вражаючі дані: 830 субсидіантів протягом двох років верифікації скупили валюти майже на 140 мільйонів гривень.\nЯкщо перерахувати порівну на кожного з них за сьогоднішнім курсом, то вийде, що кожен одержувач субсидії, що “бідує”, купив у середньому більше 6 тисяч доларів за один раз. Звичайно, для когось це не бозна-які гроші, однак, маючи за душею таку суму, можна не клянчити у держави допомогу на оплату комуналки.\nКрім того, деякі отримувачі субсидій, які рахувалися за деклараціями або безробітними, або працюючими за мінімальну зарплату, були помічені в цікавих придбаннях. Зокрема, вони робили внески до статутних капіталів фірм, робили великі благодійні внески на розвиток підприємств, купували корпоративні права чи акції компаній.\nВсі ці факти свідчать про те, що цих людей віднести до нужденних не можна. А тим часом, вони не соромилися просити допомогу у держави та отримувати її.\nВтім, говорити, що такі зловживання мають масовий характер, було б несправедливо. Насправді 3% – це не так багато, але все ж таки вони є.\nПри цьому в Мінсоцполітики наголосили, що держава, як і раніше, підтримуватиме людей, які справді самі не в змозі заплатити за комунальні послуги. Цього опалювального сезону субсидії отримують близько 3 мільйонів домогосподарств. Середній розмір щомісячної допомоги становить близько 2 тисяч гривень.\nПокупают акции и валюту: сколько украинцев злоупотребляют субсидией


Новини за сьогодні, 13 квітня 2021, вівторок (11:31)\nАнтисептики та засоби захисту роздали сьогодні членам виборчих дільниць в Ужгороді для роботи під час повторного голосування. Про це розповіла членкиня міської територіальної виборчої комісії Єлізавета Арендаш. За її словами, на частині дільниць також встановили додаткові кабінки.\nЗакарпаття очікує на CoronaVac. Скільки вакцин доставлять та кого вакцинують 12.04.2021 14:54 607


У ситуаціях із масовими протестами багато залежить не від настроїв, а від конкретної події, яка стає спусковим механізмом масових протестів.\nПро це заявив директор Центру прикладних політичних досліджень «Пента» Володимир Фесенко, йдеться у статті «Масовий протест по-українськи: привід важливіший за настрій» на сайті «Радіо Свобода».\n«Зараз є агресивно налаштована меншість, що дуже небезпечно. Але, на відміну від 2004-го чи від 2013-го, зараз немає емоційного тригера – спускового гачка. В 2004-му таким тригером стали результати другого туру президентських виборів, а в 2013-му – розгін «Беркутом» студентського Майдану.\nЗараз такого немає, і, як мені здається, влада розуміє це, а тому уникає жорстких конфліктів із протестувальниками, а радше дає їм випускати пару», – вважає Фесенко.\nЕксперт також наголошує, що соціологічні дослідження не дають вичерпних даних для прогнозу протестної активності.\nЧитайте також ВЛАДА ПОЧАЛА РЕАГУВАТИ НА КРИТИКУ ГРОМАДЯН – ПОЛІТОЛОГ ПАЛІЙ\nНа Черкащині через паї селяни перекрили трасу


Ломачинці мої – це рідна хата\n« Братанівка підхопила естафету\nСвяткування річниці району у Сербичанах »\nАби привітати жителів цього мальовничого села участь в заходах взяли голова районної ради Василь Козак, заступник голови райдержадміністрації Ірина Тарасова, заступник голови районної ради Олексій Бойко, керівник апарату райдержадміністрації Алла Ладан, керівники структурних підрозділів райдержадміністрації, сільські голови району. На жаль на святі не було в.о. старости села та представників Новодністровської міської ради.\nВітаючи присутніх із святом голова районної ради Василь Козак подякував всім за працю, за любов до рідного села, стійку громадську позицію, небайдужість до долі населеного пункту та майбутнього своїх дітей. І недарма звання «Неймовірне село» отримали саме Ломачинці, адже тут надзвичайна природа, краєвиди, а головне тут живуть працьовиті, щирі і відповідальні за майбутнє Ломачинець люди. Він також побажав всім злагоди, міцного здоров’я та процвітання. Гарні слова вдячності та щирих привітань лунали від заступника голови райдержадміністрації Ірини Тарасової, яка відзначила надзвичайну згуртованість ломачинчан, їх працелюбність. Побажала здоров’я та гараздів.\nВід імені сільських голів району слова підтримки та привітань висловила Ожівський сільський голова Раїса Шевчук, подякувала за запрошення і побажала добра. Після віншувань почесних та достойних ламачинчан за їх вклад у розвиток населеного пункту та Сокирянщини нагородили подяками райдержадміністрації та районної ради. Кожен, хто отримав відзнаку, – це людина, що завжди працювала і продовжує трудитися задля добробуту і процвітання рідного краю, це той, хто назавжди увійшов в історію села, хто у своїй галузі робить все, аби піднімати її на високі щаблі розвитку. Привітала односельців і директор школи та запросила скуштувати традиційного українського борщу та торту, приготованого кухарями освітнього закладу. Слово мав багаторічний сільський голова, депутат Сокирянської районної ради, краєзнавець Михайло Шундрій.\nВідтак всіх присутніх вітали святковим концертом талановиті учні школи, аматори сцени та незмінний учасник заходів колектив «Берегиня».\nФото – “Північно-Бессарабський інформаційний портал”\nОпубліковано 30.11.2018 в 0:20\tв рубриках: @ Головна, Ломачинці.


Сквирська чоловіча гімназія - Сквирський ліцей\nСквирська чоловіча гімназія\nСквирська чоловіча гімназія ім. П.Є.Сувчинського\nСквира – невелике провінційне містечко в Київській області, але воно має славні традиції в розвитку освіти.\nПісля шкільної реформи 1864 року, проведеної в Росії, починають організовуватись двокласні училища на Сквирщині. У місті в цей час таке двоскладне училище на основі односкладного було відкрите на території теперішньої школи №2, а з початку ХХ ст. почало функціонувати таке ж училище, що розміщалось на території Сквирського ліцею.\nЦі училища незабаром переросли у вищі початкові чотирикласні училища, але вони не давали середньої освіти. Тому на початку ХХ ст. постало питання про відкриття у м. Сквирі гімназії, де учні навчалися б 8 років і здобували середню освіту. Так у Сквирі в 1909 році була відкрита чоловіча гімназія.\nПро це подбав багатий дворянин-мільйонер, меценат із Санкт-Петербурга Петро Євтихійович Сувчинський, за фахом інженер Всеросійських шляхів, що віддавав перевагу будівельній архітектурі. Спочатку він у с.Тхорівці Сквирського повіту побудував у 1907 році спиртзавод, а застарілу, малоприбуткову ґуральню у Сквирі, збудовану ним же, віддав сквирянам. Це був винно-очищувальний склад. Невдовзі його опікун Феодосій Чайковський асигнував кошти (5 тис. руб.) на прибудову до колишньої ґуральні молитовної зали з куполом і хрестом на ній. У заново реконструйованому будинку і було відкрито у 1909 році класичну чоловічу гімназію.\nНа цьому Петро Єфримовмч не заспокоївся. Він розумів: гімназії потрібне більш пристосоване приміщення, яке б відповідало тодішнім європейським стандартам.\nЯк розповідає учитель-краєзнавець О.В. Пугачевський, пройшло декілька років, і на розі вулиці Ружинської, що межує з Красною, там, де раніше був пустир, з’явилася незвичайна споруда, на фронті якої було записано великими літерами: „Мужская гимназия им. П.Е.Сувчискаго”. Три букви ”СГГ” на мідних пряжках у гімназистів, які мали свою форму, означало: ”Сквирская городская гимназия”. Будівництво було здійснено за проектом українського архітектора Олександра Васильовича Кобелєва (1860-1942), що закінчив Петербурзький інститут цивільних інженерів і відомий як автор архітектурних споруд: вокзалу у Козятині, Держбанку і Комерційного інституту в Києві. На будівництво трьохповерхового будинку гімназії приблизно на 200 гімназистів П.Є.Сувчинський виділив 180 тис. руб. Сам він був у Петербурзі, а фінансування здійснювалось через повітового нотаріуса Вівденка, будівництво вів немісцевий інженер Гомель. У 1914 році було завершено будівництво нового приміщення гімназії. Тоді ж гімназисти перейшли навчатися у це приміщення, яке є архітектурною пам’яткою у Сквирі.\nПерший випуск Сквирської чоловічої гімназії. 1915 р.\nУ гімназії приваблювало все: просторі коридори, великі класи, кабінети і майстерні, велика бібліотека, їдальня, великий актовий і гімназичний зали. Тут були прекрасно устатковані фізичний і хімічні кабінети, кімната природознавства з чучелами тварин і птахів, багато колекцій комах земної кулі, копії скульптурних портретів старих мислителів і міфічних персонажів, водопровід, калориферне опалення, каналізація, газове освітлення.\nУ гімназії підтримувалася сувора дисципліна. Була ідеальна чистота. Паркетна підлога, натерта воском чи парафіном, блищала, як дзеркало. На дверях стояв швейцар Іван Петрович Бабенюк і стежив за тим, щоб гімназисти перевзувалися у кімнатне взуття. За порядком у дворі наглядав сторож, що жив неподалік у будиночку.\nДиректором гімназії спочатку був І.Григорович, а з 1916 р. – статський радник Ф.М.Іванов.\nДо революції в гімназії навчалися в основному діти заможних людей, бо за навчання доводилося платити досить чималу суму – 50 рублів. Правда, для тих, хто не міг оплатити навчання, здійснювалась благодійна допомога. Так, випускниця 1919 р. жіночої гімназії Дзевалтовська Валентина Григорівна, що жила згодом в Києві, згадує, що з цією метою в гімназії був організований театр. Вона передала в музей історії школи оригінальні афіші за 1916 р. про постановку п’єси ”Сорванец”, де їй довелось грати роль дівчинки Груші. Виручені за виставу кошти ішли на оплату за навчання тим гімназистам, які не могли його оплатити.\nПри чоловічій гімназії існували 3-місячні курси, які допомагали випускникам гімназії вступити до університетів без екзаменів.\n2. Історія створення Сквирської чоловічої гімназії\nЯк свідчать документи із Київського обласного архіву, за дослідженнями учительки Козлової О.Л. та учениці Сквирського ліцею Бондар Ірини, 10 червня 1909 року куратор шкільної округи П.Зілов надсилає лист на ім’я міського голови у місті Сквира Т.С.Стефановського, де повідомляє його про закриття в місті приватної чоловічої прогімназії Ф.А.Дроздовського і звертається до міської управи, що вона має право відкрити чоловічу гімназію замість приватної прогімназії (Ф. 862.– оп.1.– Спр. 249. – Арк. 2а). Це підтверджує і Центральний державний архів України у м. Києві (Ф. 707. – Оп. 281 Спр. 73. – Акр. 1-3).\n19 червня 1909р. міський голова Т.С.Стефановський надсилає у Київ постанову Сквирської міської думи про згоду на відкриття в місті чоловічої гімназії. Свій дозвіл на відкриття у Сквирі чоловічої гімназії 15 липня 1909 р. дає і Міністерство народної освіти, але спочатку у складі підготовчого та трьох початкових класів.\nСквирська міська чоловіча гімназія була відкрита 1 липня 1909 р. на території винно-очищувального складу, який належав дворянину Петру Сувчинському, що проживав в Санкт-Петербурзі по вулиці Велика Московська, 10 (ЦДІАУ у м. Києві. – Ф. 707. – Оп. 168. – Спр. 681. – Арк. 2).\nВажлива подія в історії гімназії відбулася 2 червня 1910 р., коли на засіданні Сквирської міської думи приймається постанова про подарунок місту маєтку із забудовами, які належали статському раднику П.Сувчинському, де розміщувався навчальний заклад. Передаючи власний маєток у розпорядження гімназії, П. Сувчинський висунув вимогу, щоб до гімназії здійснювався прийом дітей іудейського віросповідання лише 10% , хоча ця вимога постійно порушувалась.\n25 жовтня 1910 року гімназію відвідав Київський віце-губернатор Кагікаров і залишив у книзі почесних гостей такий запис: ”Відвідав гімназію 25 жовтня 1910 року, яка залишила хороше враження”.\n21 листопада 1910 року в присутності учнів, викладачів, батьків та представників місцевої влади було урочисто відкрито та освячено домову церкву в гімназії, яку на власні кошти збудував та обладнав А.А.Водинський, дворянин, що утворив акціонерне товариство в Сквирі і збудував вузькоколійку Сквира-Попільня. Вартість будівництва церкви у гімназії становила 6000 руб.\nУ 1911-1912 рр. гімназія почала відчувати значні труднощі у розміщені учнів, і голова міської думи Т. Стефановський надсилає у 1913 р. лист до Санкт-Петербурга на ім`я П.Сувчинського з проханням дозволити розпочати добудову приміщення для Сквирської чоловічої гімназії.\nАле Петро Сувчинський ”протягує жезл доброї волі” і в листі від 3 квітня 1913 р. на ім`я куратора Київської шкільної округи зазначає про будівництво на власні кошти по вулиці Ружинській нового приміщення для Сквирської чоловічої гімназії за проектом відомого інженера-архітектора О.В. Кобелєва, яке буде передане у власність м. Сквири.\nВідкриття нового приміщення чоловічої гімназії відбулося 16 серпня 1914 року. Тоді ж було освячено новозбудоване приміщення гімназії на кошти П. Сувчинського, а також будинкову православну церкву при ній. (ЦДІАУ в м. Києві. – Ф. 707. – Оп. 164. – Спр. 342. – Арк. 5-6).\n3. Меценат Петро Сувчинський (спогади внучки)\nПетро Євтихійович Сувчинський (Совчинський) – інженер-залізничник, голова Петроградського товариства залізниць, а в роки Першої світової війни – голова ради Петроградських військових сполучень. Але більше займався будівництвом.\nПан Старшинський, що володів селом Тхорівкою на Сквирщині, на початку XX ст. програв у карти у Санкт-Петербурзі Петру Євтихійовичу Сувчинському. П. Сувчинський був дворянином, освіту здобув у Санкт-Петербурзі. Заволодівши селом Тхорівкою і маючи чималі капітали, він зайнявся там будівництвом: збудував палац, спиртзавод з чотирма будинками на його території, церкву, три будинки школи, склад зерносховища, їдальню, будинок, де згодом був магазин. Продовжував займатися будівництвом у Сквирі: збудував приміщення жіночої та чоловічої гімназій, ґуральню, спиртзавод, синагогу, приміщення земської управи, здійснив добудову Успенського собору.\nПомер Сувчинський 25 липня 1916 року. Привезли його тіло із Петербурга, поховали у Тхорівці, як він заповідав. Могила його була мурована, висотою один метр.\nУ нього був рідний син Петро Петрович, який прийняв німецьке прізвище Петерсон (під час революції після смерті батька він з мамою виїхав до Німеччини). У час Другої світової війни приїжджав на Сквирщину, на могилу свого батька. Врятував село Тхорівку від розправи Коха, коли той зібрав на сходку все населення і дуже кричав. Петерсон П.П загинув у роки Другої світової війни.\nАвторка цих спогадів Богаченко Антоніна Степанівна є незаконно народженою внучкою Петра Євтихійовича Сувчинского. Коли П.Сувчинський на перших порах жив у Тхорівці, то в його прислузі була жінка-наймичка, вона варила йому їсти і мала від нього дитину. Так появився на світ незаконно народжений хлопчик, якого нарекли Степаном. Він був батьком Антоніни Степанівни.\nБогаченко А.С. довгий час працювала у Сквирі у товаристві сліпих до 1976 року. Потім жила у селі Тхорівці по вулиці Пролетарській, 78. Була одинока, хвора, погано бачила. Подала у Міжнародний Червоний Хрест ще у 1998 році на пошуки за кордоном, зокрема в Німеччині, родичів Сувчинських.\n4. Із спогадів О.О. Бойко про чоловічу гімназію\nЯк згадує випускниця Сквирської жіночої гімназії Бойко Олена Омелянівна, відкривали нове приміщення чоловічої гімназії у Сквирі 16 серпня (30 серпня за новим стилем) 1914 р., якраз перед початком нового навчального року. Після освячення будинку всіх завели у велику, гарно оздоблену залу, в якій влаштували вівтар. Із гальорки, де знаходився церковний хор, в якому співала і Бойко О.О., за що мала знижку з оплати за навчання на 50 відсотків, бачила все, що діялось у залі.\nСеред почесних гостей був старенький чоловік у мундирі – Петро Євтихійович Сувчинський, поруч стояв його син Петро Петрович. Хлопці зайняли місця ліворуч у залі, дівчата з жіночої гімназії – праворуч. Урочистості тривали майже п`ять годин, деякі гімназисти почували себе погано, навіть непритомніли.\nХлопці відразу стали навчатися у новозбудованій гімназії, а дівчата перейшли у їхнє колишнє приміщення.\nУ 1914 році почалась Перша світова війна. Через рік дівчат переселили у чоловічу гімназію. Хлопці вчились на першому поверсі, а дівчата – на другому. У приміщенні жіночої гімназії організували шпиталь для тяжкопоранених солдатів.\nВчились сумлінно. Ретельно готувались до екзаменів, які проводились у залі. Поважали своїх учителів. Обговорювали книги, дискутували, готували музичні вечори. Серед гімназистів були чудові декламатори, співаки, музиканти.\nУ 1916 році усі гімназисти проводжали 87-річного Петра Євтихійовича Сувчинського (1829-1916) в останню путь. Попереду йшов хор гімназистів, що під керівництвом учителя Григорія Степановича Сарани співав псалми, слідом коні везли в катафалку домовину з покійником, доставлену з Петрограда. Поховали його праворуч від власного маєтку в Тхорівці. Не в склепі, а в звичайній могилі, як він заповів.\n5. Навчально-виховний процес у гімназії\nФізичний кабінет гімназії\nЯк свідчать архівні документи, нове приміщення для Сквирської міської чоловічої гімназії було передане у власність Сквири П. Сувчинським у 1914 році, коли його збудували. Будинок був кам`яний, просторий, у два поверхи по краях і третім поверхом посередині. У підвалі лівого крила розміщувались їдальня, гардероб, гімнастичний зал. А в підвалі правого крила – приміщення для нижчих службовців.\nНа першому поверсі будинку в лівому крилі знаходилась квартира директора, яка мала 7 кімнат з усіма зручностями. У середній частині першого поверху розміщувався фізичний кабінет з амфітеатром, при ньому була хімічна лабораторія та дві кімнати для приладів. Далі – канцелярія та учнівська бібліотека. У правому крилі знаходилося 4 класні аудиторії. Вздовж усього будинку був довгий і широкий коридор.\nНа другому поверсі у лівому крилі знаходилась квартира інспектора , яка мала 6 кімнат з усіма зручностями. В середній частині розміщувався актовий зал розміром 13,5 м. х 18,5м і висотою 8,5 м. у кінці зали на півколом розташовувалась православна церква на підвищенні розміром 8 м х 10 м., художнє оздоблення іконостасу виконав художник Строговський з Московського училища. Над православною церквою знаходився купол, увінчаний хрестом. У правому крилі вздовж коридору розміщувалися 5 класних кімнат. Коридор такий же, як на першому поверсі, довжиною 60 м, а шириною трохи більше 4 м.\nНа третьому поверсі над середньою частиною будинку розміщувалась кімната для хору, яка виходила в актовий зал. Тут же були дві аудиторії – природничий та географічний класи.\nУ середній частині підвального поверху розташовувались власна електрична станція, паробетонна опалювальна система та клас ручної праці. У гімназії були внутрішні туалети на першому і другому поверхах.\nСквирську міську чоловічу гімназію відносили до розряду гімназій, що мали найкращі приміщення на території Російської імперії. Вона відповідала тодішнім європейським стандартам.\nГімназія належала до середніх загальноосвітніх закладів, де навчання тривало 8 років. Це була класична гімназія., яка давала право її випускникам вступати до університетів.\nУ Сквирській гімназії вивчали: Закон Божий, російську та слов’янську мови, латинську та грецьку мови, історію, географію, математику, фізику, французьку, німецьку мови, природознавство, каліграфію, малювання.\nДо першого класу гімназії зараховували хлопчиків, які досягли 10 років, але не біліше 11 років. Потрібно було скласти вступні екзамени, які проводились так же, як і перевідні, з 15 по 31 травня.\nСпочатку кількість гімназистів була невелика. Так, у 1910-1911 навчальному році тут навчалося 128 гімназистів, серед них православних – 83, католиків – 27, старовірів – 1, лютеран – 2, іудеїв – 15. А в 1917-1918 навчальному році уже було 358 гімназистів.\nКалендар для учителів, який видавався у Петербурзі, за 1916 рік повідомляє, що в Сквирській гімназії разом з підготовчими класами було 229 учнів, викладачів – 16, в 1915 році закінчило гімназію 17 осіб.\nГімназія мала фундаментальну та учнівську бібліотеки. У фундаментальній бібліотеці на 1 січня 1918 року було 337 назв книг у 728 томах, а в учнівській бібліотеці, яка частково розміщалася по класах, – 917 назв у 2385 томах.\nПри гімназії існувала метеорологічна станція, відкрита у 1912 році. Щоденні триразові спостереження проводилися учнями старших класів під керівництвом учителя П.С. Пашковського.\nПри гімназії існував хор для церковного співу, яким керував учень старшого класу. Хор брав участь у богослужіннях, що здійснювались у домовій церкві при гімназії.\nГімнастику викладав тимчасово запрошений полковник у відставці, а вчитель перебував у діючій армії. Уроки гімнастики проводилися у спеціально обладнаному підвалі, світлому і просторому, повністю оснащеному гімнастичними снарядами для занять.\nПо закінченню навчального року вихованці гімназії складали екзамени у приміщенні актового залу. Випускні екзамени першого випуску 1915 року склали 17 осіб, у 1916 році – 16 осіб. Всі випускники гімназії вирішили поступати у вузи, а три із них – навчатися у військових училищах.\nГімназія не мала гуртожитку, учні проживали на квартирах. Плата за навчання зростала, у 1916 році вона вже була 100 рублів.\nПри гімназії працювали лікарі, особливою повагою користувалась лікар-стоматолог Постемпська Є.К., яка безкоштовно надавала допомогу учням гімназії.\nНавчання в гімназії розпочиналось щоденно із загальної ранкової молитви православних учнів у актовому залі, а католиків – у окремому класі. Після цього всі учні в залі виконували народний гімн.\nВипуск 1919 року. У центрі - директор гімназії Ф.М.Іванов\nУ гімназії часто проводились літературні вечори, виставки виробів учнів, свята християнської співдружності, вечори шахістів, екскурсії, театральні вистави. Деякі вечори були платні, але плата була невелика – не більше 5 коп. Частина коштів витрачалася на організацію вечорів, а решту віддавали на потреби Першої світової війни. Так, у березні 1917 р. на фізичному вечорі з виставкою учнівської творчості було зібрано 103 крб. 50 коп., частина цих коштів була витрачена на пасхальний стіл для поранених воїнів, а решта – на утримання дітей притулку міста Сквири.\nГімназисти протягом 1916-1917 н.р здійснили 7 екскурсій на винний склад, пивоварний завод, до Єрчиківського лісу, в с.Камяну Греблю,Таборів, на Шамраївський цукровий завод та ін.\n6. Викладацький склад гімназії\nВикладачі Сквирської гімназії\nУ спеціальних педагогічних календарях за 1916-1918 рр. сказано, що в 1916 р. у Сквирській міській чоловічій гімназії було 16 викладачів, у 1917 р. – 23, 1918 р. – 20.\nПершим директором навчального закладу з 1-го вересня до 7 жовтня 1909 року був І.М. Росоптовський , а з 7 жовтня 1909 року до 15 грудня 1912 року – І.Григорович. З 15 грудня 1912 року до 1915 року директором гімназії був П.Левицький, а з 1915-1916 н.р і до закриття навчального закладу –Іванов Федот Микитович.\nІванов Ф.М. закінчив Київський університет Св. Володимира, мав звання статського радника. Серйозний на вигляд, він був напрочуд доброю і тактовною людиною. До гімназистів звертався на ”ви”. Жив із сім’єю при школі. Виходець із небагатої сім’ї, він був людиною простою, але високоінтелігентною, з великим професійним досвідом і прогресивними поглядами. Про нього теплі спогади зберегла згадувана вже нами випускниця жіночої гімназії 1919 року О.О.Бойко:\n„Ніколи не забуду, як нас усіх вишикували у актовому залі і як директор гімназії Іванов розповідав нам про Лютневу революцію 1918 року. Перші слова, які він промовив, були: „Панове! Вітаю вас із падінням царського самодержавства!”\nХто з тодішніх учнів не пам’ятає уроків Федора Микитовича, особливо його розповіді про революційно-демократичних письменників, зокрема про російського письменника В.Короленка, якого він особисто знав ще з Полтави”.\nДиректор не покинув гімназію напризволяще ні в тяжкі роки громадянської війни, ні пізніше, в нелегкі повоєнні роки. Разом з учителями і батьками він охороняв її, заготовляв паливо, щоб хоч як-небудь обігріти холодні класи, здійснював ремонт, збирав натуроплату для вчителів. Був лояльним до радянської влади. Тому й очолив з 1920 року україномовну трудову школу ім. І.Франка, потім російськомовну ім. В.Короленка. А в кінці 20-х років виїхав у Білу Церкву, де завідував Білоцерківським історико-краєзнавчим музеєм.\nБільшість учителів, які працювали під керівництвом Ф.М.Іванова, були молоді, енергійні люди, також випускники з університетською освітою. Людьми високої культури і громадянського обов’язку були і сини Іванова: викладач малювання Георгій Федотович і викладач праці та фізкультури Сергій Федотович. Останній сам зробив ремонт зруйнованої в роки громадянської війни опалювальної системи в гімназії, був ініціатором створення майстерень з токарної і слюсарної справи. А Георгій Федотович прекрасно малював, організував гурток малювання і скульптури у гімназії.\nАнатолій (перший зліва) та Софія (перша справа) Ляхніцькі серед викладачів гімназії\nБагато матеріалів передала у музей історії школи вчителька Ляхніцька Надія Петрівна, а серед них – документи про своїх дядька і тітку, які були викладачами Сквирської гімназії. Це подружжя Ляхніцьких: Анатолій Григорович – викладач історії і Софія Миколаївна (дівоче прізвище Захаржевська) – вчителька підготовчих класів до гімназії.\nАнатолій Григорович був вимогливим, але справедливим учителем, мав чітку дикцію викладача і вміння викладати матеріал в доступній і зрозумілій формі. Певний час працював інспектором з освіти. Грав на скрипці, любив шахи. Будучи сином статського радника, закінчив історико-філологічний факультет Київського університету Св. Володимира у 1909 р. і одразу став працювати у Сквирській чоловічій гімназії. У виписці з формуляра від 20 січня 1915 року вказано, що за 18 нормативних годин А.Г.Ляхніцький у гімназії одержував за рік 1350 рублів, за класне наставництво – 600 рублів, мав першу п’ятирічну надбавку 400 рублів. Такою була зарплата викладача гімназії.\nСофія Миколаївна Захаржевська теж у 1909 році закінчила в м. Ромни Чернігівської губернії гімназію, а в 1911 р. вони одружились з Анатолієм. Софія Миколаївна працювала у підготовчих класах гімназії. Вона була чудовою рукодільницею, гарно в’язала. Її батьки, Захаржевські, мали десятеро дітей – чотири сини і шість дочок. Цікаво, що всі доньки обрали вчительську професію. У такій же вчительській династії виростав і Анатолій Григорович Ляхніцький, адже його батько Григорій Анатолійович, закінчивши фізико-математичний факультет Петербурзького університету, працював викладачем у гімназіях, а потім був директором Вінницького реального училища, за свою педагогічну діяльність нагороджений орденами Св. Володимира, Св. Анни, Св. Станіслава.\nУ 1924 році Анатолій Григорович Ляхніцький (1884-1949) із Софією Миколаївною (1887-1948) виїжджають до Білої Церкви, де Анатолій викладає історію та німецьку мову в агрошколі, а потім у сільськогосподарському інституті, а Софія − математику у Білоцерківській школі № 4. Їхня донька Наталія, продовжуючи педагогічну династію Ляхніцьких, працювала викладачем у сільськогосподарських технікумах м. Сквири та Фастова.\nОдним із найкращих викладачів гімназії був учитель природознавства і географії П.С. Пєшковський. Уроки він проводив цікаво, переконливо, з використанням наочності. Багатою була кімната з природознавства. Велике чучело ведмедя з цієї кімнати зберігалося в школі навіть в післявоєнний період.\nЛатинську мову гімназії викладав сам директор Іван Григорович. Це був досвідчений викладач, наділений вмінням жваво проводити уроки на високому науково-методичному рівні.\nКрім того, викладачами гімназії були: учитель російської мови І.Ф Ларюшкін, викладач математики Є.К. Криницький, географії Г.А Самойлович, німецької мови К.ВЛяшенко, французької мови Є.П Яворська, співів Г.Г. Сарана, гімнастики К.А Нарк та ін. Секретарем був В.І Швед.\n7. Карл Болсуновський − організатор музею в гімназії\nУ своєму щоденнику, який зберігається у Білоцерківському краєзнавчому музеї, в листопаді 1917 року, перебуваючи у Сквирі, професор Карл Васильович Болсуновський (1838 − 1924) занотував: ”Живу як самітник, але не без справи, влаштовую при тутешній гімназії музей імені мого батька та дядька, тобто Болсуновських”.\nТо хто ж такий К. В. Болсуновський?\nДовгий час це ім’я замовчувалося, не подавалося в радянських енциклопедіях і довідниках. Але це був визначний український вчений, професор, що написав більше 30 книг з історії України, археології. Зокрема він як учень В. Хвойки та В. Антоновича досліджував трипільську культуру, родові знаки князя Володимира, вивчав нумізматику, геральдику. Крім того, він був одним з організаторів музейної справи у Києві і в Київської області. Всі його архівні матеріали зберігаються у Білоцерківському краєзнавчому музеї. Вперше вже у роки незалежності України детальні відомості про його життя і творчу діяльність опубліковані в статті Олександра Кучерука ”Карло Васильович Болсуновський” (журнал ”Археологія”,1992, №3).\nНародився К.В. Болсуновський у м. Сквирі 1838 р. в родині правника Василя Несторовича Болсуновського та Франціски Бігуновської. Початкову освіту здобув дома, у Сквирі, потім у Немирівській гімназії. У 1861 р. поступив на історико-філологічний факультет Київського університету. Після смерті батька виховувався у дядька І.М. Болсуновського. Був домашнім учителем, потім вступив на службу у французьке товариство Києво-Брестської залізниці. У 1910- р. К. Болсуновський працює охоронцем Київського міського музею, куди він передав свою велику колекцію (біля 2000) українських писанок. Перед самою революцією 1917 року їде лікуватися у Крим, а влітку 1917 року приїздить у Київ, але там виявились несприятливі умови для наукової роботи у вирі революційних перетворень. Тому він продає свій будинок у Києві по вулиці Саксаганського і їде до рідного гнізда у Сквиру. Тут він починає організовувати музей у чоловічій гімназії на основі своїх багатющих колекцій. Старожили згадують, що у музеї був великий портрет мецената П.Є. Сувчинського, іменем якого була названа гімназія. Виконав його син директора гімназії Георгій Федотович Іванов. Потім цей портрет потрапив після його смерті у Білоцерківський краєзнавчий музей.\nУ 1919 році він став організатором і повітового краєзнавчого музею у самій Сквирі. Про Карла Болсунського як свого друга, „старого казкаря вечірнього”, згадує М.Т. Рильський у поемі ”Чумаки” і автобіографічному оповіданні ”Коли копають буряки”, де професор названий ”дідом Низовським”, бо він жив у Сквирі по вулиці Красній,6 у будинку на спускові у долину, коли йти до теперішнього Меморіалу Слави.\nУ 1920 році до Сквири із с.Верховні Сквирського повіту, де у ХІХ ст. бував французький письменник Оноре де Бальзак, прибуло 175 підвід. На них були колекції Ржевуських-Ганських, серед яких виділялись стародавні картини, цінні опудала, меблі. Частина цієї колекції попала і до створеного в чоловічій гімназії К.Болсуновським музею.\nПомер К.В.Болсуновський у жовтні 1924 року у Сквирі в нужді та самоті, на 86 році життя. Доглядав його Є.Моторнюк, якому він давав до цього уроки французької мови.\nПохований на старому польському кладовищі. Після його смерті усі музейні експонати із Сквири були передані у Білоцерківський краєзнавчий музей його директору М.Дроздову, приятелеві К.Болсуновського з музейної справи.\n8. Максим Рильський і процес українізації в гімназії\nМолодий Максим Рильський був тісно зв’язаний із рідною йому ще з дитинства Сквирою, яку він образно назвав „зеленокудрою”. Тут жив його кращий друг, народний колекціонер Й.Я.Магомет, а в земській управі працював його рідний брат Іван, який у першій половині 1917 році навіть очолював Сквирську Народну управу після Лютневої революції У Сквирі у Максима Рильського 1895-1994 було в молодості багато друзів, він дружив і з гімназистами, тут він пережив почуття першого юнацького кохання до юної гімназистки Тетяни Катілевської, про що згадує у своєму вірші „Знов у Сквирі”:\nПривіт тобі, дерев зелений диме,\nПривіт будинкам, що колись я знав.\nТут я ходив ногами молодими,\nІ тут я серцем молодим кохав.\nА в 1918році він був навіть організатором проведення курсів з української мови для вчителів повіту в стінах Сквирської чоловічої гімназії.\nЯк відомо, за Гетьманату в Україні почався процес українізації як один з головних напрямків політики Української держави. П. Скоропадський у „Грамоті до всього українського народу” підкреслював, що державною мовою в Україні є мова українська. Тому і почався процес українізації, який торкнувся в першу чергу навчальних закладів.\nВлітку 1918 року (в серпні) в приміщені Сквирської чоловічої гімназії розпочалися курси з підготовки вчителів української мови для шкіл повіту. У місцевого краєзнавця О.В. Пугачевського зберігаються спогади Катерини Олексіївни Катілевської, яка закінчила Сквирську жіночу гімназію, а потім працювала вчителькою вищепочаткового училища в Сквирі. К.О. Катілевська згадує, що такі курси відбувалися влітку у приміщенні Сквирської чоловічої гімназії. Вона пам’ятає, що в їхньому сімейному альбомі була велика групова фотографія, на якій зображено більше ста учителів в українському національному вбранні, адже переважна більшість їх була із сіл повіту і за походженням українцями.\nПроводили ці курси викладачі: Максим Тадейович Рильський, Катерина Олексіївна Катілевська та Тетяна Олексіївна Катілевська. Після проведення курсів для вчителів повіту ці ж три викладачі проводили такі ж курси для службовців земської управи, навчаючи їх веденню документації українською мовою. У листопаді 1918 року після проведення курсів вони сфотографувалися. На відомій для сквирян фотографії із службовцями земської управи стоять на передньому плані М.Т.Рильський, К.О.Катілевська та Т.О.Катілевська, які проводили курси.\nАле процес українізації шкіл повіту, зокрема й гімназії, проходив не легко. Про це довідуємось із сімейного листування згадуваної нами родини Ляхніцьких, члени якої працювали в чоловічій гімназії у Сквирі, яка з 1920 року була реорганізована у трудову школу №1 з українською мовою навчання. Подаємо уривки з листа Петра Григоровича Ляхніцького (1902-1941), брата викладача гімназії Анатолія Ляхніцького, який він написав із Сквири 28 квітня 1920 року у Київ своєму батькові Ляхніцькому Григорію Анатолійовичу (1861-1922). У цей час Петро Ляхніцький був учнем 7 класу Київського реального училища. У своєму листі він передає цінні відомості про історико-культурні процеси, які відбулися у Сквирі, і зокрема в чоловічій гімназії, у ті складні пореволюційні роки.\n”Під час перебування мого в Києві відділом освіти у Сквирі був проведений розподіл викладачів у навчальні заклади. Як і передбачалось, у чоловічу гімназію пройшли майже всі колишні викладачі, за винятком Соні (це дружина А. Ляхніцького). Остання ж зачислена в запас для російської школи (справа в тім, що існуюча чоловіча гімназія підпадала під українізацію, а жіноча гімназія залишилася із російською мовою викладання).\n24 квітня Соня одержала від відділу освіти повідомлення, що призначена викладачем у нижчому жіночому початковому училищі (наступного дня на засіданні педагогічної ради гімназії її зарахували викладачем підготовчих класів гімназії).\n18 квітня учительська профспілка зібрала засідання з приводу розподілу викладачів. На цьому засіданні була висунута резолюція протесту проти українізації гімназії і було вирішено апелювати з цього питання до ревкому. В ревкомі питання це вже обговорювалося: результати його поки що невідомі, але ходять чутки, що більшість членів ревкому стоять на боці профспілки.\nЗаняття в жіночій гімназії почалися 21 квітня, в чоловічій гімназії – 22-го. Жіноча гімназія проводить заняття в приміщенні чоловічої гімназії в першу зміну (з 10 години). В чоловічій гімназії уроки починаються о 5 годині вечора.\n22 квітня відбулося перше засідання реорганізованої педагогічної ради чоловічої гімназії. На цьому засіданні проведені вибори президії.\nГоловою ради вибрали Федота Іванова, товаришем же голови – Толю (Анатолія Ляхніцького), за яких голосували 9 чоловіків із 15. Українці настирливо, але безрезультатно намагалися провести своїх кандидатів. Цікаво, що представники в раді від учнів – майже всі українці”.\nЯк бачимо, процес українізації гімназії ішов не так просто, але з нового навчального року в 1920 р. гімназія була перетворена в Сквирську трудову школу №1 з українською мовою викладання.\n9. Аркадій Любченко – випускник Сквирської чоловічої гімназії\n1930 року в Україні друкувалося 259 письменників, а після 1938 р. – лише 36. Серед тих письменників, які зникли з української літератури, був і Аркадій Любченко. Це яскрава постать в нашій літературі, кращий друг Миколи Хвильового з організації ”Вапліте”, але його ім`я настирливо замовчувалось. А недавно вияснилось, що він закінчував Сквирську чоловічу гімназію.\nУ домашньому архіві сквирського краєзнавця Юрія Івановича Пасічника є газета „Сквирський вісник” за 1918 рік, де згадується про те, що на одному з вечорів виступав із своїми віршами учень Сквирської чоловічої гімназії Аркадій Любченко. А в 1990 році журнал „Незалежність” у першому номері друкує солідну статтю на дві сторінки Сергія Лавренюка „Він жив…”, в якій розповідається про трагічну долю письменника, повідомляється, що він закінчив Сквирську гімназію. Згодом Віталій Дончик у своїй „Історії української літератури ХХ століття” відводить аж 9 сторінок, щоб подати літературний портрет Аркадія Любченка (1899-1945), де зазначає: ”Період особистісного й творчого ставлення пов’язаний з містечком Сквирою на Київщині, де з 1912 по 1918 рр. Любченко продовжував освіту, заробляючи на прожиття репетиторством, пробував писати, навіть опублікував у газеті „Сквирський вісник” свої перші вірші, низку статей і фейлетонів”.\nНародився Аркадій Любченко 7 березня 1899 р. в с. Старо-Животові Уманської округи в селянській сім’ї, навчався в церковнопарафіяльній школі, а з 1912 року – у Сквирській чоловічій гімназії, яку закінчив у 1918 році. Потім вчився у Київському університеті. У 1918-1920 рр. брав участь у національно-визвольній боротьбі українського народу.\nДо постійної письменницької роботи перейшов у 1923 році. У Харкові стає секретарем організації ”Вапліте” (1926-1928 рр.). у цей час видає свої найвідоміші твори: збірку прози ”Буремна путь” (1926), повісті ”Образа” (1927), ”Вертеп” (1929) та ін. Його популярність як письменника зростає. Але розгромлено літорганізацію ”Вапліте”. Навесні 1933 року Аркадій Любченко з Миколою Хвильовим подорожують по українських селах і бачать страшні картини голодомору. Скоро М. Хвильового не стало, а Аркадій Любченко замовкає як письменник на довгі роки як знак протесту на те, що робилося в країні. Продовжував писати лише свій „щоденник”, який був опублікований уже в роки незалежності.\nПочались переслідування. Його заарештовують 1938 р., але скоро випускають. З початком війни Аркадія Любченка мали евакуювати з Києва до Уфи, але він по дорозі тікає і переховується в Харкові та Києві. На пропозицію окупаційних властей працювати у газеті „Нове українське слово” відповідає відмовою. Бере участь у Львові в русі українського національного відродження. У 1943 році його заарештовують німці і тільки весною тяжко хворого випускають. Він виїжджає за кордон, але там довго не прожив, похований у м. Бад-Кісінгені в Німеччині. Помер письменник 25 лютого 1945 року.\nСкладним було життя цього письменника, який займає важливе місце в історії українській літератури. Для сквирян цей письменник цікавий тим, що він починав свою літературну творчість ще у гімназичні роки на Сквирщини, де й формувалися його світоглядні позиції.\nЯк бачимо, Сквирська чоловіча гімназія, що була заснована в 1909 році, за десять років свого існування до 1919 року, після чого вона була реорганізована у Сквирську трудову школу № 1 ім. І. Франка з українською мовою викладання, вважалася одним з найпрестижніших навчальних закладів у Київській губернії, а за архітектурною будовою чи не найкращим навчальним приміщенням у Російській імперії. Унікальність гімназії полягала у наявності при ній православної церкви, яка була освячена в серпні 1914 році на честь Петра Галатійського.\nСаме приміщення гімназії з просторими класними кімнатами, коридорами, актовим залом, збудована на кошти мецената П. Є. Сувчинського, вважається зараз архітектурною пам’яткою у Сквирі і оберігається законом. До цього часу воно викликає у відвідувачів захоплення.\nВисокоінтелектуальний склад викладачів гімназії з вищою університетською освітою, очолюваний статським радником Ф.М. Івановим, запровадив такі традиції в гімназії (особливо з патріотичного, морального, фізичного виховання, зорієнтовані на виховання гармонійно розвиненої особистості), які можуть бути повчальними і в наш час.\nДо діяльності гімназії були причетні такі відомі культурні діячі, як професор Карл Болсуновський, що організував музей у гімназії, його кращий друг у Сквирі Максим Рильський, що в 1919 році, як свідчить меморіальна дошка, працював у садовому відділі Сквирської народної управи разом із провідним народним селекціонером Й. Я. Магометом і проводив курси учителів української мови в актовому залі Сквирської чоловічої гімназії. Ця гімназія виховала такого талановитого письменника, як Андрій Любченко.\nСквирська міська чоловіча чоловіча гімназія до революції була важливим освітнім осередком не лише на Сквирщині, а й на територій Поросся.\nЦимбалюк В.І. Від гімназії – до ліцею: Столітня історія навчального закладу. – Біла Церква, 2009. – 304 с.


Антиоксидантний набір для обличчя «Весняне пробудження»\nВесна - немов кнопка запуску краси і пробудження. Найкращий час для оновлення нашої шкіри. Стимулювати природні процеси відновлення і омолодження, наситити шкіру необхідними вітамінами і мікроелементами, відновити її після зими, надати сяйва і здорового кольору - з цими завданнями чудово впорається Антиоксидантний набір для обличчя «Весняне пробудження».\nАнтиоксиданти є одними з важливих складових всіх лінійок косметичних засобів White Mandarin і мають такі властивості:\nзахищають клітини шкіри\nвід пошкодження і уповільнюють процеси старіння;\nпокращують клітинну функцію, що прискорює процеси регенерації;\nзбільшують виробництво колагенових волокон, таким чином покращують еластичність шкіри;\nефективно знижують пошкодження від сонця - нівелюють фактор фотостаріння.\nАнтиоксидантний набір «Весняне пробудження» - це повноцінна альтернатива повного курсу салонних процедур, спрямованих на зволоження, омолодження, ліфтинг і здоровий рівномірний колір шкіри обличчя. .\nАльгінатна експрес- маска\t«Антистрес» серії «Пророщені зерна»\t(6 шт.) — найпопулярніша серед усіх масок.\nМаска моментально усуває сліди втоми і стресу, покращує колір шкіри за рахунок активної мінералізації. Сприяє виведенню токсинів, знімає запальні процеси та подразнення.\nАктивні компоненти хондроїтин коензим Q10 і пептиди пророщених зерен забезпечують глибокий ліфтинг-ефект. Їх дія спрямована в глибокі шари шкіри - фібробласти, які синтезують колаген, еластин і глюкозаміноглікани. В результаті підвищується тургор шкіри, її пружність та еластичність.\nАльгінат ламінарії - джерело поліненасичених жирних кислот, які нормалізують циркуляцію крові і лімфи в судинах, таким чином, забезпечується стійкий ліфтинг-ефект - шкіра стає пружною, гладкою і зволоженою, має свіжий здоровий вигляд.\nЕфект від застосування маски видно моментально, а при використанні курсом - забезпечує довготривалий глибокий результат.\nКрем для обличчя\t«Антиоксидантний»\t.\nДоведено, що різні комбінації антиоксидантів забезпечують більш ефективний захист у порівнянні з великим дозуванням якогось одного окремого антиоксиданту. До складу крему для обличчя «Антиоксидантний» входять антиоксиданти- «бестселери», завдяки чому крем надає комплексний захист шкіри від передчасного старіння.\n• Рinolumin (екстракт швейцарської кам'яної сосни), чай матча, коензим Q10, масло виноградних кісточок, купаж рослинних екстрактів, багатих на поліфеноли - нормалізують мікроциркуляцію крові і кисневий обмін, підвищують природний рівень гідратації шкіри, зменшують сухість, відновлює еластичність, гнучкість і міцність колагенових волокон , покращують колір обличчя, прибирають сліди втоми, борються з пігментними плямами і акне, захищають від УФ-випромінювання, уповільнюють появу зморшок і інших вікових змін шкіри.\n• Modukin ™ (молочні поліпептиди), масло чаульмугри - збільшать біосинтез основних структурних білків шкіри, відновлять водно-ліпідний бар'єр, усунуть запалення і почервоніння, усувають причини гіперпігментації шкіри.\nТаким чином, крем для обличчя «Антиоксидантний» підходить для будь-якого віку і типу шкіри. Ідеальний в весняний період для вирішення наступних проблем: подразнення і почервоніння, сухість і зневоднення шкіри, акне, купероз, пігментація, зморшки.\nВ результаті регулярного застосування крему «Антиоксидантний» ваша шкіра завжди буде під захистом від негативної дії вільних радикалів, набуде рівного тону та здорового сяйва.\nСироватка пептидна\t«Інтенсивна регенерація» серії\t«Пророщені зерна» — відновлює пружність та еластичність шкіри, запобігає пігментації шкіри та появі зморшок, усуває сухість, відчуття стягнутості, прискорює процес загоєння шкіри, за рахунок чого вирівнюється та покращується тон шкіри.\nПодарунок до набору: яскрава косметичка з целюлози* – ексклюзивна лімітована серія з екологічно чистої сировини + листівка.\n*Целюлоза – екопапір багаторазового використання – справжня революція, яка дозволяє зберегти від знищення величезну кількість дерев. Це новий тренд у сучасному світі, який дедалі більше набирає популярності серед прогресивних людей. Матеріал косметички має сертифікат FOREST FOR ALL Всесвітньої організації, яка покликана стежити за плановою вирубкою лісів і за висадкою нових дерев в більшій кількості, ніж вирубали. Обсяг косметички дозволяє вмістити всі улюблені жіночі штучки, а зручна кнопка-магніт – їх не розгубити.\nДля справжнього детоксу, глибокого зволоження і живлення необхідно пройти повноцінних мінімум 6 процедур з перервою у три дні:\n1. На чисту шкіру обличчя наносимо пептидну сироватку «Інтенсивна регенерація».\n2. Розводимо по інструкції альгінатну експрес-маску «Антистрес» і наносимо маску товстим шаром на 20-30 хвилин. Даємо масці застигнути, але не засохнути.\n3. Після зняття маски наносимо крем для обличчя «Антиоксидантний».


Що таке BIOS? | KOmP Systems\nHomeblog Що таке BIOS?\n20.11.2011 By Comments are Off blog\nЩо таке bios для яких цілей він потрібний? На це питання відповім у цій замітці. Що відбувається з компом після того як тиснемо на кнопку включення комп’ютера? Якщо Ви задаєте для себе схожій питання то прочитайте цю статтю. Отже коли комп’ютер підключений до мережі (розетку), то багато хто замислюється що він відключений і не працює, по суті це не так. На материнську плату з блоку живлення надходить напруга підтримки функціонування певних компонент. Так само надходить напруга на кнопку пуску комп’ютери і після того як Ви її натискаєте то напруга надходить на мікросхему bios і вона починає працювати, тим починаючи первісну перевірку систему так звану POST. Як ви вже здогадалися що bios це мікро програмка яка записана в мікросхему вставлену в материнську плату.\nBios це абревіатура переводиться як система початкового введення вивода. Сама програмка bios не стирається з мікросхеми навіть якщо комп’ютер дуже тривалий час відключено від розетки. У bios можна робити конфігурації так сказати поміняти характеристики.\nДля збереження модифікованих характеристик на материнській платі є батарейка яка постійно живить мікросхему з bios ом. Якщо після внесених змін у bios, комп’ютер перестає завантажуватися. То зазвичай на материнських платах передбачена особлива перемичка для скидання опцій bios а на заводські характеристики. Ще є один метод скинути опції biosa на заводські. Необхідно на досить тривалий час вийняти батарейку живлення biosa. Зазвичай години на два хоча деякі материнські плати має такі конденсатори в яких заряд тримається ще день.\nДля того щоб увійти в програмку bios то потрібно при завантаженні комп’ютера тримати натиснутою кнопку delete або в якихось версіях biosa f2. Після чого Ви будете відкрито початкове вікно biosa. Програмка biosa для кожної моделі материнської плати написана своя, тому якщо є необхідність пере встановити bios, то на веб-сайті виробника материнської плати необхідно завантажити конкретно версію biosa потрібну для вашого материнської плати.


Кафе "Кристалл" | Каталог підприємств України\nГоловна » Каталог підприємств України » Кафе "Кристалл"\nм. Маріуполь, Донецька обл., 87500, Україна\nЛаскаво просимо у світ кулінарних задоволень в Кафе "Кристал". Затишна атмосфера залу і високий рівень сервісу запам'ятаються Вам надовго! Вам запропонують вишукані страви української та європейської кухонь.\nКафе «Кристал» - із тих небагатьох, які неодмінно варто відвідати кожному знавцеві й любителю гарної кухні. Страви у виконанні шеф-кухаря закладу приголомшливо смачні і надовго заряджають гарним настроєм, а шоу-програма помітно здивує Вас своєю різноманітністю.\nНовий персонал і інтер'єр залишать незабутні враження про кафе "Кристал"Маріуполь\nЧекаємо на Вас! м.Маріуполь пр.Нахімова 162а (пл.Комсомола) Кафе "Кристал"


Кіберполіція викрила забудовника у шахрайських схемах на 48 млн грн\nКіберполіція викрила на львівщині забудовника у шахрайських схемах на 48 мільйонів гривень. Реклама про продаж масово розміщувалася в мережі Інтернет. Обов’язковою умовою купівлі квартири була 100% передплата. Наразі за рішенням суду підозрюваного взято під варту з можливістю внесення застави, передає пресслужба Нацполіцїі.\nЯк повідомили у пресслужбі, працівники кіберполіції викрили у таких діях 32-х річного львів’янина, який представлявся директором житлового комплексу.\n"Ціна квартири, встановлена забудовником, була значно нижчу від середньої ринкової. Тож охочих інвестувати гроші в будівництво виявилося чимало. Обов’язковою умовою купівлі квартири була 100% передплата.\nДля роботи з клієнтами було організовано роботу трьох офісів у місті Львові, де забудовник укладав договори купівлі-продажу з клієнтами", - йдеться у повідомленні.\nФактично будівництво розпочалося, але на певному етапі було заморожене. Таким чином потерпіло близько сотні громадян, вклавши гроші, вони не отримали обіцяних квартир. Зловмиснику вдалося заробити понад 48 мільйонів гривень, повідомили у поліції.


Пік пандемії в Україні ще попереду, як і подальше зниження гривні | ФорексПриват\nHome / Аналітичні огляди гривні / Пік пандемії в Україні ще попереду, як і подальше зниження гривні\n17.04.2020 Аналітичні огляди гривні\nНезважаючи на помітне зростання оптимізму на світових фінансових ринках, поки що він переважно проявляє себе в динаміці фондових ринків. В той час як товарні ринки перебувають в глибокій депресії. Україна ж тільки виходить на пік пандемії, а Кабінет Міністрів публікує невтішні прогнози економічних підсумків року. Тож розраховувати на позитив для гривні немає підстав.\nЕпідеміологічна ситуація в Україні погіршується\nНа тижні, що минає ситуація з захворюванням на коронавірус в Україні різко погіршилась. Щоденна кількість нових випадків досягла 400 і демонструє тенденцію до збільшення (див рис нижче).\nВ таких умовах розраховувати на вихід з локдауну в найближчому майбутньому не доводиться. А, отже, економічні збитки та їх наслідки зростатимуть.\nПрогнози Кабінету Міністрів\nКабінет Міністрів України спробував оцінити масштаби можливих втрат для економіки. Підсумки відверто невтішні. В оновленому макроекономічному прогнозі на 2020 рік відтепер очікують падіння ВВП на 4,8%, а інфляція на кінець року (грудень до грудня) складе 11,6% (раніше 5,6%). Очікується зниження експорту товарів і послуг на 5,5% в порівнянні з 2019 роком (до 59,9 млрд доларів), імпорту – на 10% (до 88,3 млрд доларів). Дефіцит торгового балансу складе 8,3 млрд доларів.\nВідзначимо, що дані прогнози насправді можуть виявитись доволі оптимістичним баченням.\nЗагальний фундаментальний фон навколо гривні та її перспективи\nЗагальний фундаментальний фон навколо гривні максимально несприятливий для її зростання. Основні фактори, що в 2019 році сприяли її зростанню: попит на ОВДП з боку нерезидентів (падіння попиту на ризикові активи = падіння попиту на ОВДП) та доходи заробітчан (нема роботи, нема доходів), наразі поза грою.\nА ось фактори негативного впливу сильні як ніколи. Достатньо подивитись на стан світових товарних ринків, щоб зрозуміти, чому прогнози Кабінету Міністрів насправді оптимістичні (див рис нижче).\nПідсумовуючи, відзначимо, що наша позиція щодо гривні та її майбутнього залишається незмінною: найближчі місяці гривні не світить нічого позитивного. Тому будь-яке укріплення гривні (наприклад зниження пари USDUAH в район 27) – це привід для її продажів. Цілі по парі USDUAH без змін: 30 гривень за долар – це оптимістичний сценарій. 35 або навіть 40 за долар США – більш реалістичний за поточних негативних умов.\nPrevious NFP50: ми запустили черговий етап\nNext Покупки EURGBP залишаються актуальними і на цьому тижні