ПЕДАГОГ-ІСТОРИК, КРАЄЗНАВЕЦЬ, ГРОМАДСЬКИЙ ДІЯЧ – Голос Лановеччини\nНа головну / СТАТТІ / ОСОБИСТОСТІ / ПЕДАГОГ-ІСТОРИК, КРАЄЗНАВЕЦЬ, ГРОМАДСЬКИЙ ДІЯЧ\nНаталія Гамера 09.04.2020\tОСОБИСТОСТІ Залишити коментар 717 Показати\nДо 100-річчя від дня народження Івана Мельничука\nВони представлені в «Тернопільському енциклопедичному словникові» (т. 2, 2005 р.; т. 4, 2008 р.) – батько і два сини. Творча династія Мельничуків із села Молотків на Лановеччині. Третього травня, в день сторіччя від часу народження батька, старший син Богдан (письменник, журналіст, редактор, краєзнавець, заслужений діяч мистецтв України, дійсний член НТШ) і молодший Ярослав (журналіст, редактор, драматург, продюсер) разом із сім’ями підуть до церкви, щоби поставити свічки за упокій душі тата, Івана Гавриловича. У різних храмах так само вчинять десятки, сотні колишніх учнів цього незабутнього педагога, краєзнавця, історика, серце котрого зупинилося 17 серпня 1993-го на 74-му році життя, і який так багато зробив для рідного села…\nА ми публікуємо спогади про цю світлу людину Марії Василівни Полєхи, які вона, вчителька-пенсіонерка, надіслала до нашої редакції.\nУ природи свої закони: хочеш того, чи ні, а роки летять. Усе пережите залишається у спогадах. Ось і тепер добре пам’ятаю той день, коли вперше переступила з великим хвилюванням поріг Молотківської восьмирічної школи, познайомилася з педагогами, більшість яких були молодими. Це – випускники вишів родом переважно з Молоткова і навколишніх сіл.\nНашими керівниками були директори, які чомусь змінювалися майже щороку, аж поки колектив очолив на тривалий час місцевий житель Іван Гаврилович Мельничук. Ми його з радістю зустріли і познайомилися з молодим подружжям. Дружина Ольга Омелянівна почала працювати вчителькою молодших класів. А Іван Гаврилович проводив уроки історії, а при потребі й географії та біології і обіймав посаду директора школи, будучи для нас, педагогів, авторитетним наставником з багатьох не тільки шкільних питань.\nМи знали, що до цього вони обоє, закінчивши Кременецьке педагогічне училище, працювали вчителями у початковій школі сусіднього села Осники. А перед тим Іван Гаврилович, який народився у сім’ї місцевих селян-бідняків, ще за польської влади навчався у Молотківській (5 років) та Білозірській школах (2 роки). Далі не було змоги вчитися, тож допомагав господарювати батькам – у сім’ї Гаврила і Ксеньки було п’ятеро дітей. Іван відзначався діяльністю у місцевій «Просвіті», перечитав чи не всі книжки з її бібліотеки, особливо цікавлячись історією України; грав у драмгуртку (і вже навіть потім, на початку 1970-х, виконав одну з головних ролей у виставі «Голубі олені» О.Коломійця, котру на сцені Молотківського будинку культури поставив син Івана Гавриловича – Богдан). Невдовзі після приходу у вересні 1939-го Червоної армії І.Г.Мельничук завербувався на роботу в Баку (Азербайджан), де працював нафтодобувником, зв’язківцем. Звідси його й мобілізували після початку німецько-радянської війни в Червону армію. Воював на Кавказі, на Курсько-Орловській дузі, на 1-му Білоруському фронті, з яким дійшов до Берліна. При переправі через річку Донець був важко поранений – пів року в госпіталі.\nКоли після демобілізації у жовтні 1946 року повернувся у Молотків, то не впізнав його: скрізь згарища, люди живуть у землянках. Такими були наслідки сумнозвісної Молотківської трагедії, коли 29 квітня 1943 року нацисти дотла спалили село і вбили 617 його жителів. Серед них – і батьків Івана Гавриловича, яких пораненими кинули в їхню хату, охоплену вогнем…\nІз початком директорування Івана Гавриловича робота молотківських педагогів була спрямована на те, щоби дати учням міцні знання, виховати їх в дусі високоморальних традицій. У центрі уваги всього освітнього процесу, вважав керівник, має бути дитина, а все інше слід будувати навколо її інтересів, здібностей та вмінь. Саме на це був зорієнтований Іван Гаврилович і вів за собою колектив.\nБагато за час своєї каденції зробила ця людина для зміцнення матеріально-технічної бази школи. Зокрема, було відремонтовано будівлю навчального закладу, уцілілого під час трагедії. Окремо обладнано приміщення для занять із уроків праці. Постійно в належному стані була шкільна дослідна ділянка, де вирощували різні сільськогосподарські культури, зокрема городину, котру використовували в шкільній їдальні. Овочі плекали й у приміщенні – на так званому гідропоні, тобто поживному розчині. А якою приємною несподіванкою стала ініціатива директора – побудувати кролеферму! Її облаштували позаду приміщення школи, в садку. Діти там чергували і доглядали, годували кролів. Уся увага була спрямована на те, щоб прище-пити учням любов до праці як основи життя.\nІван Гаврилович, який у 1966 році першим із Молоткова закінчив (заочно) історичний факультет Львівського державного університету (нині національний університет імені І.Франка), був справжнім патріотом свого краю, рідного села. Яким великим було його бажання бачити Молотків чистим, зеленим, привабливим. Тому постійно приділяв значну увагу разом з учнями, учителями й активом села озелененню довкілля.\nУ центрі села, навпроти приміщення школи, облогував так званий вигін – ділянка землі трикутної форми, поросла бур’яном, а після дощу – вкрита калюжами. З ініціативи Івана Гавриловича її було відповідно оброблено і закладено сквер. Посаджені каштани приваблювали погляди кожного перехожого. Почалося масове озеленення села, а також довколишніх ярів. Нині це вже ліси, які очищають повітря, прикрашають простір, викликають гордість за тих, хто до їхнього створення долучився розумом і працею. Також І.Г.Мельничук, обійшовши в Тернополі десятки кабінетів можновладців, випросив у них поліетиленові труби й започаткував прокладання сільського водогону – насамперед, звичайно, до школи.\nІз особливою пошаною хочеться сказати про Івана Гавриловича як про людину, котра доклала стільки зусиль, енергії для вшанування пам’яті тих, хто загинув у чорний день Молотківської трагедії. Щемів біль у його серці, і він ініціював на знак пам’яті про полеглих встановити обеліск у новозакладеному скверикові. А перед цим збирав дані про загиблих, розпитуючи буквально всіх односельців, які дивом врятувалися, а також працюючи в архівах. Це головним чином завдяки І.Г.Мельничуку встановлено прізвища, імена, по батькові й роки народження тих, у кого день смерті один – 29 квітня 1943-го. Нині цей скорботний список увічнений на стіні Пам’яті зведеного у 1985 році величного комплексу жертвам нацизму. Також Іван Гаврилович відкрив із зібраних матеріалів перший, ще у приміщенні школи, історико-краєзнавчий музей, написав історію села від виникнення до наших днів, на що витратив три десятиліття, постійно її уточнював, доповнював. Згодом вона лягла в основу його краєзнавчого нарису «Молотків» (1986 р.), а також випущеної спільно зі сином Богданом у тому ж львівському видавництві «Каменяр» книжки «Біль і пам’ять Молоткова» (1990 р.).\nПісля відкриття уже згаданого меморіального комплексу і соціально-культурного центру села, споруджувати які молотківчанам допомагала вся область, а ініціаторами їхнього зведення стали разом з Іваном Мельничуком його молодший товариш, колишній учень Ольги Омелянівни, світлої пам’яті дипломат та громадський діяч, уродженець Молоткова Василь Остапчук і тодішні очільники Тернопільщини Анатолій Корнієнко й Віктор Шемчук, Іван Гаврилович працював науковим співробітником музею «Молотківська трагедія». Тут, «на комплексі», він перебував з ранку до вечора: водив екскурсії, продовжував дослідницьку роботу, поповнював новими письмовими свідченнями, світлинами та іншими матеріалами музей, основу якого склали експонати того першого, який діяв на громадських засадах. Виконуючи службові обов’язки, І.Г.Мельничук часто бував у Ланівцях і за найменшої нагоди заходив до редакції районної газети: поділитися новинами зі життя школи, села; його постійно відзначали серед кращих позаштатних дописувачів. Був «своїм» і в районній книгарні. Сім’я Мельничуків мала велику бібліотеку, одну з кращих у селі, в якій переважали книги козацької тематики і тернопільських авторів, більшість – із автографами. А ще Іван Гаврилович писав вірші, збирав народні пісні, перекази та інший фольклор. Усе це на схилі років передав у районний державний архів, де створено особовий фонд І.Г.Мельничука. Саме він долучився до написання про Молотківську трагедію першої пісні з такими словами:\n“Ой пам'ятаю я той день,\nЯк нам село горіло,\nІ було чути плач дітей,\nІ матерів та стріли…”\nТернопільський художник Степан Мамчук, лауреат Всеукраїнської літературно-мистецької премії імені Братів Богдана і Левка Лепких, який донині продовжує працювати в обласному краєзнавчому музеї, не раз оповідав, як вони з Іваном Гавриловичем метикували над облаштуванням Молотківської скарбниці пам’яті – щоб місцевий музей не мав архаїчного вигляду, щоб діорама Степана Нечая відповідала реальному пейзажеві, щоби були представлені всі цінні експонати, водночас не заступаючи один одного. Особлива увага тим односельцям, які боролися проти нацизму, зокрема воякам УПА, котрі в Молоткові дали бій гітлерівцям.\nПро національну свідомість Івана Гавриловича й Ольги Омелянівни свідчить і те, що свою першу дочку (вона померла немовлям) подружжя назвало Лесею – на честь Лесі Українки, а синів – на честь гетьмана Богдана Хмельницького і князя Ярослава Мудрого, про що батьки не раз наголошували гостям (а в Молотків за досвідом з’їжджалися з усього району), знайомлячи їх зі своїми дітьми.\nЗ нагоди 100-річчя від дня народження Івана Гавриловича хочу ще кілька слів сказати про нього як про людину. Жила я майже по сусідству з його сім’єю. Ми з ним та з Ольгою Омелянівною постійно разом ходили до школи й зі школи. Були близькими друзями. При вирішенні різних життєвих ситуацій я зверталася насамперед до Мельничуків. Принагідно зазначу, що до них навідувалися за порадами, як і за книжками та пресою, чи не всі сусіди. Ми ж здебільшого розв’язували проблеми навчального процесу та повсякденної педагогічної практики. І разом із подружжям Мельничуків я тішилася, що вони виховали двох чудових синів, адже бачила, як ростуть Богдан та Ярослав, як вони зразково вчаться у школі, як, закінчивши факультет журналістики того ж таки Львівського університету, досягають успіхів у творчості.\n…Ми розуміємо, що Господь забирає до себе найкращих. Ваш батько, шановні синочки, ваш дідусь і прадідусь, дорогі внуки й правнуки, прожив чесно життя, зробив багато доброго і залишив по собі великий слід. Пам’ять про нього завжди буде жити в серцях та думках односельців.\nАвтор: Марія ПОЛЄХА,\nПопередній ЛЬВІВСЬКА ПАСХАЛЬНА БАБА від Дарії Цвек\nНаступний КУРКА В БІЛОМУ ВИНІ


Хто винний?... - Міжнародні механізми захисту прав людини - Права Людини - онлайн-бібліотека\nНа питання, які події 1998 року слід вважати головними, я б відповів, що це був рік репресій проти опозиційної преси. Приклади можна наводити довго, відзначу найбільш гучні факти: призупинено випуск «Правди України», а її головний редактор Олександр Горобець знаходиться під слідством по звинуваченню у спробі згвалтування; з великими перервами виходили «Киевские ведомости», які знаходяться під загрозою знищення у випадку підтвердження Верховним Судом України судового рішення про виплату астрономічної суми відшкодування збитків міністрові внутрішніх справ Юрію Кравченкові через розповсюдження інформації, що ображає честь і гідність (а саме за цієї причини закрилися «Всеукраїнські відомості» після задовольнення позова Григорія Суркіса), рішенням суду закрита «Політика», а на її головного редактора Олега Ляшка видано постанову про арешт у зв’язку з неявкою до суду, що розглядає справу по звинуваченню його в наклепі та зловживанні службовим становищем. Кримінальні справи за фактом наклепу та цивільні позови за образу честі й гідності стали інструментом боротьби посадових осіб з пресою. Загалом протягом 1998 року принаймні 11 газет, дві місцевих телекомпанії та чимало журналістів були оштрафовані на великі суми за такі дії.\nЖурналісти вбачають у цьому намагання влади придушити вільну пресу, зробити її ручною. Здається, це тільки частка правди. За нашими спостереженнями, журналістам доволі часто бракує професійності, їх зраджує смак та почуття міри, і вони, критикуючи центральні і місцеві органи влади, діяльність правоохоронних органів, не щадять критикованих і дійсно ображають їх. Але реакція ображених настільки неадекватна — обвинувачення в наклепі з можливими наслідками у вигляді позбавлення журналіста волі або позов, що призводить до знищення ЗМІ — що ми вимушені захищати журналіста, хоча він підтримки іноді й не заслуговує.\nТиповим прикладом є історія з «Політикою» та її головним редактором.\nОлег Ляшко звинувачується в тому, що він, зловживаючи своїм службовим становищем, опублікував у своїй газеті статті «Дурдинцовщина», «Экономьте колючую проволоку, гражданин Дурдинец», у яких він звів наклеп на В.В. Дурдинця, який тоді був виконуючим обов’язки прем’єрміністра України, а також статті «Аферист и генерал» та «Аферист и генерал оказались... родственниками», в яких він звів наклеп на начальника Одеського облуправління МВС Івана Григоренка та колишнього співробітника міліції мешканця Одеси Олександра Сірика. Всі вони визнані потерпілими.\nЯ не хочу цитувати ці статті. Мені не подобається ані стиль, яким вони написані, ані тон — скандальний та знущальний. На мою думку, про що б не писав журналіст, він не повинен нікого ображати. Але це моя особиста думка, думка читача. В іншого читача може бути інша думка, багато хто надає перевагу жовтій пресі. Але у будь-якому випадку журналіст зобов’язаний уміти довести достовірність фактів, про які він пише. Інша справа — погляди, оціночні судження, це не потребує доведення. Чи можна назвати висловлювання поглядів наклепом? На мій погляд, ні. Суд повинен буде довести, що Ляшко знав, що розміщує інформацію, яка не відповідає дійсності, що він свідомо брехав. Мені здається, автор висловлював свою думку і був абсолютно переконаний в достовірності тих фактів, які він наводив, тому мова може йти про хибну думку, але не про наклеп. Звинувачення ж у зловживанні службовим становищем представляється зовсім некоректним: виконання журналістом — у цьому випадку головним редактором газети — своїх професійних обов’язків, як на мене, ніяк не може бути зловживанням службовим становищем. Зазначимо, що максимальна санкція у частині 3 статті 125, яку йому інкримінують — п’ять років позбавлення волі. Чи не є це покарання занадто суворим? У жодній країні Європи, яка вважає себе демократичною, за останні десятиліття не було випадків, щоб людину позбавили волі за образу влади або за наклеп. За моєї пам’яті, у незалежній Україні тільки одного разу п’ять років тому журналіст Олександр Волосов потрапив за грати через виконання своїх професійних обов’язків, до речі, у дуже схожій ситуації, але ненадовго: був внесений протест Верховного Суду, і справа була переглянута. Чи зроблять наші правоохоронні органи з редактора скандальної газети мученика, позбавивши його волі?А ось інший приклад неадекватної, на мою думку, реакції правоохоронців у безневинній загалом ситуації.\nОдна харків’янка, назвемо її Іванова, заволоділа шляхом обману грішма іншої жінки, яку ідентифікуємо як Петрову. Петрова звернулася до райвідділу внутрішніх справ зі скаргою на шахрайство Іванової. За твердженням Петрової, співробітники карного розшуку запропонували їй, щоб вона віддала їм половину суми, яка буде отримана від Іванової. Петрова відмовилась. Працівники міліції запропонували зачекати, поки Іванова зможе віддати борг, а Іванова тим часом виїхала до Чехії. Петрова двічі оскаржувала дії міліції, але безрезультатно. Тоді вона звернулася до відомого тележурналіста Сергія Потімкова, ведучого програми «Комендантська година», і той зняв притчевий, як він потім висловився, сюжет. Петрова розповіла телеглядачам свою історію в діалозі з Потімковим, не називаючи жодних прізвищ, лице її було сховане. Було названо тільки місце дії — один з райвідділів Харкова. Між іншим, Петрова сказала: «Розумієте, взагалі відомо, що вся міліція, як рекет, бере 50 на 50. Вони повертають половину, а половину забирають собі». Перед показом Потімков зазначив: «...але ця історія дійсно була, і її можна назвати зворушливожіночою, а може, зворушливоміліцейською. У принципі, вона банальна для нашого часу, коли ніхто нікому не вірить». Після закінчення монологу жінки він резюмував: «Ось така історія жіночої солідарності». Далі він розповів, що був у начальника райвідділу, і той пояснив, що перевірка факту шахрайства не встановлена і тому у порушенні карної справи обгрунтовано відмовлено. Журналіст завершив сюжет словами про те, що можна тільки поспівчувати цій жінці, міліція виявилася безсилою їй допомогти і що, на жаль, держава не може забезпечити нашої економічної безпеки.\nХарківське міське управління міліції звернулося до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до журналіста та Харківської обласної телерадіокомпанії. Позивач вважав, що сюжет передачи «Комендантський час» зачіпає честь та ділову репутацію всіх співробітників міліції, дає підстави сумніватися в їх чесності і порядності.\nУ судове засідання жінка, що була названа Петровою, не з’явилася, і суд ухвалив рішення за її відсутності. Суд дійшов висновку, що через коментарі журналіста «сюжет був наділений ознаками достовірності». А оскільки Потімков був не в змозі довести в суді, що інформація відповідає дійсності, він був визнаний винним у заподіянні шкоди. Посилання на притчевий характер сюжету суд визнав непереконливими, бо був названий конкретний райвідділ. Суд визнав обгрунтованою аргументацію позивача і ухвалив рішення задовольнити позов у повному обсязі. Це рішення було підтверджено судом другої інстанції. Сумма позову була визначена, виходячи з вартості ефірного часу для реклами, і склала 1755 гривень.\nНапевне, Потімков мав би акуратніше коментувати показаний сюжет. Уявімо собі чесного і порядного співробітника міліції, сумлінно виконуючого свої обов’язки (а такі люди в міліції, безумовно, є!), який почув, що «ВСЯ міліція, як рекет, бере 50 на 50», а тележурналіст ніяк не реагував, і погодимось, що образа цієї людини обгрунтована. Проте я вважаю, що підстав для такого рішення суду немає.\nІнформоване й активне громадянське суспільство — головна ознака успішних країн. Засоби масової інформації слугують у них механізмом, що зв’язує владу і громадян. Це значить, що головний обов’язок журналіста — звертати увагу і всебічно обговорювати гострі соціальні проблеми, передусім ті, які викликають найбільший громадський інтерес. У своїй передачі Потімков тільки торкнувся складної проблеми правопорушень в органах МВС. І, на жаль, журналіст мав підстави говорити про це. За даними МВС, за період з 1992 до 1996 р. кількість працівників органів внутрішніх справ, що були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, збільшилась в 2,5 рази і досягла у 1997 році 10% особистого складу МВС. І це, як відмічено у висновках МВС, тільки верхівка айсберга, бо фіксуються тільки ті порушення норм і правил, які неможливо приховати. У числі порушень значаться і хабарництво, вимагання. За даними МВС, у 1996 році були порушені карні справи за обвинуваченням у вимаганні проти 111 працівників міліції. Ці сумні цифри показують, що означена проблема, на жаль, існує, і її обговорення необхідне, а рішення, що ухвалені судом, призвели до закриття передачі «Комендантська година» і фактично знеохочують журналістів торкатися гострих проблем.\nСправи Ляшка і Потімкова об’єднує те, що потерпілою стороною є співробітники міліції. Припустімо, що журналісти вичерпають усі засоби правового захисту в Україні, остаточно програють свої справи та звернуться до Європейського Суду в Страсбурзі з позовом проти нашої держави про порушення статті 10 Європейської Конвенції про права людини, яка захищає свободу слова, свободу думок і свободу інформації. Які перспективи цих позовів?\nНавіть побіжний огляд практики рішень Європейського Суду за скаргами на порушення 10-ї статті Конвенції показує, що його ставлення до подібного роду конфліктів суттєво відрізняється від прийнятого в нас. Суд неодноразово підкреслював, що стаття 10 захищає публікацію інформації та ідей, які є провокаційними та шокуючими, так само як і безперечну інформацію: «Свобода висловлювань є однією з основ демократичного суспільства та однією з невід’ємних умов його розвитку... Це стосується не тільки інформації та ідей, які сприймаються прихильно, або таких, що вважаються не образливими чи нейтральними, але й образливих, шокуючих, провокаційних. Такі вимоги плюралізму, терпимості, широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства» (ця та всі наступні цитати взяті з рішень Суду). У справі Лінгенс проти Австрії Суд зазначив, що «межі припустимої критики ширші, якщо її об’єктом є політик, а не приватна особа», та що «необхідно розмежовувати факти та оціночні судження, і якщо достовірність фактів можна якось продемонструвати, то правдивість оціночних суджень довести не можна». Суд встановив, що неможливо вимагати від журналіста доказів правдивості оціночних суджень. Проблему, чи повинні питання громадської зацікавленості користуватися таким же високим ступенем захисту, Суд вирішив позитивно у справі Торгейрсон проти Ісландії, у якій Суд застосував поширення меж критики для публічних політиків на будьяких посадових осіб. А в справі Кастелс проти Іспанії Суд постановив, що «межі припустимої критики на адресу уряду ширші, аніж на адресу приватної особи чи навіть політичного діяча».\nНа справі Торгейрсона варто зупинитись окремо. Ісландський журналіст опублікував дві статті про жорстокість поліції, в яких він закликав до встановлення ефективнішої системи розслідування злочинів працівників поліції. При цьому журналіст не соромився у виразах, він зокрема назвав офіцерів поліції «тварюками у формі». Торгейрсон був визнаний національним судом винним за наклеп і заплатив штраф на підставі того, що деякі його заяви видавалися «образами» і «лайкою», а інші твердження були наклепницькими (наприклад, заява про те, що офіцери поліції вчинили велику кількість актів фізичного насильства над особами, які через те стали інвалідами). Проте Європейський Суд ухвалив рішення на користь журналіста, зазначивши, що багато які з тверджень відбивали громадську думку або грунтувалися на «чутках», «історіях» чи заявах інших і було б, отже, нерозумно вимагати від пана Торгейрсона встановлювати фактичну основу цих заяв. Рішення Суду у цій справі захищає принцип, згідно з яким журналіст користується захистом, якщо його заяви грунтуються на громадській думці, не принижують приватних осіб, що названі по імені, і/або націлені на досягнення позитивної мети, такої, як реформа державної інституції.\nРозгляд рішень Європейського Суду в порівнянні з нашими історіями свідчить, як далеко нам до цивілізованої преси та до цивілізованого ставлення до преси. Межі критики щодо політиків і представників владних структур та їхніх дій ширші, ніж стосовно приватних осіб. Свідомо виставляючи себе під контроль та реакцію на свої слова й дії, вони повинні бути більш терпимими до нападок. Що, звичайно, не означає, що політики і посадові особи позбавлені права на захист свого доброго імені та можуть бути безкарно ображені. У кожному конкретному випадку питання захисту репутації повинно розглядатися з урахуванням цінності відкритих політичних дискусій.\nКОРОТКА ДОВІДКА ПРО РОБОТУ ХАРКІВСЬКОЇ ПРАВОЗАХИСНОЇ ГРУПИ\nХарківська правозахисна група (ХПГ) була заснована як окрема юридична особа у листопаді 1992 р., хоча вона була відома як правозахисна група Харківського «Меморіалу» ще з 1988 р. Окремі члени групи брали участь у правозахисному русі 60-х — 80-х років, дехто з них були за це засуджені. У 1988-1990 багато в чому завдяки зусиллям членів групи було припинено переслідування громадян за використання національної символіки, за розповсюдження демократичної преси. Група надавала моральну, юридичну та матеріальну допомогу особам, засудженим за політичними мотивами.\nПротягом 1991-1992 років група провадила роботу з розробки та реалізації Закону «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні». Вдалося також добитися скасування психіатричних діагнозів у кількох здорових людей, які безпідставно знаходилися на психіатричному обліку. Факти про порушення прав людини висвітлювалися через пресу та телебачення, про порушення в галузі психіатрії за матеріалами групи було створено й трансльовано по телебаченню 40-хвилинний документальний фільм.\n1993 року ХПГ розпочала займатися правовим просвітництвом: заснувала центр підготовки видань з прав людини, встановила контакти з Інститутом прав людини ООН (Женева, Швейцарія). Перекладено українською мовою та видано двадцять випусків серії FACT SHEETS, брошуру АВС «Викладання прав людини», підготовлені цим інститутом. ХПГ бере участь у підготовці до видання серії «История инакомыслия в СССР». Побачило світ шість книг.\nРозпочато роботу щодо створення системи збирання й поширення інформації про порушення прав людини в Україні. ХПГ тричі на місяць видає інформаційний бюлетень «Права людини», який розповсюджується серед регіональних правозахисних груп та використовується численними засобами масової інформації. Вийшло вже 160 чисел бюлетеня. Раз на місяць готується огляд бюлетеня англійською мовою. Також поширюється література з правозахисної тематики, що видається ХПГ. Таким чином поступово створюється Українська правозахисна мережа.\nЗа допомогою засобів масової інформації, в тому числі закордонних, оголошено контактну адресу ХПГ. У 1993-1996 рр. отримувала близько 160 письмових заяв про порушення прав та велику кількість усних скарг. У 1997 р. ми отримали 248 письмових заяв, у 1998 р. — близько 300.\nЗ цього приводу ХПГ звертається до Верховної Ради, Верховного Суду, Генеральної Прокуратури, місцевих правоохоронних органів, відвідує виправнотрудові заклади, залучає до співробітництва адвокатів. До роботи залучаються високопрофесійні вчені-правознавці та адвокати. Іноді члени ХПГ беруть участь в судових процесах як громадські захисники. Таким чином при ХПГ створено Бюро з надання юридичної допомоги. Кожного року ХПГ готує річний звіт про роботу Бюро.\nНаприкінці 1995 року почала працювати громадська бібліотека, де мешканці міста мають змогу отримати інформацію про механізми захисту прав людини, ознайомитися з документами, отримати юридичну консультацію. У фондах бібліотеки чимало рідкісних книг, що використовуються в роботі істориками, політологами, юристами тощо.\nПротягом 1995-1996 рр. ХПГ брала активну участь в організації та проведенні 28 просвітницьких семінарів з питань прав людини у 7 містах України згідно з проектом «Розвиток громадянського суспільства в СНД» (грант за програмою TACIS адмініструвався Українською секцією Міжнародного товариства з прав людини). Кожен учаснік семінару — військовослужбовці, працівники міліції, суду, прокуратури, журналісти, активісти громадських організацій — отримали комплект інформаційних матеріалів за темою семінару. Члени ХПГ брали участь як лектори в кількох семінарах, організованих Радою Європи. ХПГ також організувала та провела три міжнародні конференції з прав людини (у 1993, 1994, 1997 р.) та три семінара регіональних правозахисних груп (квітень 1992 р. — 17 представників з 5 груп, грудень 1996 р. — 75 представників з 62 груп, вересень 1997 р. — 95 представників з 75 груп).\nУ 1995 р. ХПГ почала дослідження з імплементації норм міжнародного права до внутрішнього законодавства. Підготовлено та надруковано декілька аналітичних звітів:\n— порівняльний аналіз українського законодавства та законозастосовчої практики з нормами першого розділу Європейської Конвенції прав людини;\n— виконання в Україні Конвенції ООН проти катувань;\n— проект Закону України «Про омбудсмена»;\n— проект Закону України «Про громадські організації»;\n— процедура подання скарг до Європейської Комісії з прав людини;\n— свобода доступу до офіційної інформації в Україні;\n— підслух телефонів у міжнародному праві, та сімох європейських країнах та в Україні;\n— дослідження психологічних особливостей активістів правозахисних організацій.\nТакі інформаційні матеріали ХПГ поширює в формі спеціальних випусків бюлетеня «Права людини». Загалом підготовлено 46 спеціальних випусків, в тому числі дев’ять книжок: «Проти катувань», «Нужна ли Украине смертная казнь?», «Європейські стандарти утримання в’язнів», «Свобода и государство», «Эссе о политике», «Конституционализм. Украинский опыт», «Гуманізація процесу виховання неповнолітніх засуджених в Україні», «Права людини: моя власна думка» (збірка есе школярів старших класів — учасників 1 та 2 Всеукраїнського конкурсів на кращий твір з прав людини), «Тюремная реформа: поиски и достижения».\nУ 1996 року ХПГ почала працювати у двох міжнародних проектах, де вона представляє Україну. Перший проект — «Створення міжнародного біографічного словника дисидентів Центральної та Східної Європи та колишнього СРСР». ХПГ мусить підготувати українську частину словника. Члени ХПГ збирають архівні матеріали з історії дисидентства в Україні, беруть аудіоінтерв'ю в дисидентів. Створюється база даних учасників дисидентського руху в Україні. Підготовлено перший варіант списку українських політв'язнів, де більш ніж 2000 прізвищ. Згідно з другим проектом «Спецслужби та конституційна демократія», члени ХПГ аналізують законодавство про спецслужби та законозастосовчу практику. З цього питання підготовлено чотири аналітичні записки.\nУ травні 1998 р. ХПГ було присуджено премію Європейського Союзу/США «За демократію і громадянське суспільство».\nУ жовтні 1998 р. ХПГ почала працювати за новою програмою — моніторинг свободи висловлювань і приватності (тобто недоторканності особистого та сіймейного життя). Започатковано нове видання — щоквартальник «Свобода висловлювання та приватність».\nЗ лютого 1999 р. одне з трьох чисел бюлетеня «Права людини» стало спеціалізованим — воно орієнтоване на фахівців, що працюють в галузі громадянської освіти і викладання прав людини. Назва нового видання — «Права людини. Громадянська освіта».\nСьогодні до складу ХПГ входять близько сорока чоловік — журналісти, історики, філологи, юристи, математики, фізики, програмісти, вчителі, інженери, студенти. У штаті працюють 20 чоловік, решта — за сумісництвом та на громадських засадах.


Серветка для зберігання зелені Лайм\nКод товару: Nap05\nБез ПДВ: 100.00 грн.\nСерветка для зберігання зелені допоможе вам в декілька разів довше зберігти свою свіжість та аромат.\nРозміри: 48см х 48см.\nМатеріал: 100% бавовна (2 шари).\nТермін придатності - 365 днів.\nУмови використання: Змочити серветку або рясно змочити зелень. Загорнути зелень в змочену серветку. Покласти зелень на зберігання. При сильному забрудненні серветки, її слід випрати вручну при 30 ° C, пропрасувати з парою і знову використовувати.\nБавовна Властивості тканини: велика міцність зносостійкість значна щільність поверхні термостійкість висока опірність механічним впливам здатність зберігати розміри хороша проникність для повітря інертність до дії бактерій\nВластивості тканини:легко прати, витримує кілька сотень прань, зберігаючи розмір і колірпрасувати йо..\n290.00 грн. Без ПДВ: 290.00 грн.\nХлібничка "Льон кольоровий" Блакитний\nХлібниця виконана зі 100% натуральної природної тканини льон.Льон - дивовижний матеріал рослинного п..\n390.00 грн. Без ПДВ: 390.00 грн.\nПитання, що задається найчастіше про нашу еко-хлібничку\n1. «Чому різниця в ціні? У чому відмінність хлібниць? »Відповідь: «Технологія виробництва всіх хлібниць однакова, тришарова, у всіх хлібницях хлібобулочні вироби зберігаються однаково довго і всі наші хлібниці одного розміру. Єдина їх відмінність - ц..\nGOODLEKS © 2021


Експерт: "Послухав Юлю - сподобалося. Який артистизм, яка грація!", - Чорновіл про те, що пов’язує Тимошенко і Каськіва і до чого тут Льовочкін з "Інтером"\n"Послухав Юлю - сподобалося. Який артистизм, яка грація!", - Чорновіл про те, що пов’язує Тимошенко і Каськіва і до чого тут Льовочкін з "Інтером"\nПатріоти України пропонують пост Тараса Чорновіла на скандальну тему дня. Повідомляє http://patrioty.org.ua/\nПослухав Юлю - сподобалося. Який артистизм, яка грація! "Каськів одержав по заслугах, але це окозамилювання та відвернення уваги від дійсно великих зловживань ..." і т.д. Мені зараз знову скажуть, що я чомусь особливо Юлію Володимирівну не люблю, що я порохобот продажний і ще купу всього. Але в мене таки виникло пару дрібних питань:\n- Що ж тоді для Юлі "великі зловживання", якщо мільярдні збитки державі (на відміну від сотень мільйонів, у привласненні яких звинувачено самого Каськіва, загальні збитки значно більші) - це для неї не достатньо масштабно? Пані Тимошенко на "дрібнички" не розмінюється...\n- Видавлений з панамської поліції арешт Каськіва (спершу він вірив у свою безкарність, навіть зловтішався й селфі з місцевими поліцейськими робив) - це, як з'ясовується, імітація боротьби з корупціонерами й розкрадачами...\n- Ще один нюанс - перед тим, як виносити якісь жорсткі судження, вартувало б сказати всю правду. Адже Юля й Влад мають свою спільну історію. Частина її стосувалася різних фінансово-політичних проектів, починаючи ще з 2001-го року (ці речі відбувалися в мене на очах. Просто ми всі тоді наривалися й ризикували, а хтось на цьому вже в той час заробляв). Але головне - в 2009-му Юля призначила Каськіва своїм радником саме з тих питань, за які його тепер заарештували:\n- І останнє. Нинішня нервозність Юлії Володимирівни може пояснюватися не лише давніми історіями. Останнім часом Тимошенко хаотично шукала собі нових бізнес- і політичних партнерів. Це, як і у випадку з Онищенком, не дуже афішувалося (на відміну від старих альянсів з Лазаренком, Симоненком-Морозом, Ющенком, Путіним, Медведчуком, Януковичем тощо), але зараз доволі чітко проглядається співпраця з колишнім заклятим ворогом - Льовочкіним. Але ж навіщо так відверто світитися з аж надто однозначною й однобокою підтримкою Інтера та такою нервозністю стосовно їх спільного протеже Каськіва?..\nЩе раз пробачте за чергову порцію дьогтю. Просто спогади про старі альянси й договірнячки спонукають...


Як роздобути пишні устазбільшення губ гіалуроновою кислотою\nУ 21 столітті рідкісна дівчина не мріє скласти гідну конкуренцію визнаним зіркам кіно й шоу-бізнесу. Рівняючись на зовнішність найкрасивіших світу цього, багато панянки прагнуть у що б то не стало поліпшити дане їм природою. Незважаючи на властиву сучасним стандартам краси шаблонність, значний бюст, сідниці аля Джей Ло і неприродно пухкі губи продовжують залишатися незмінним трендом і жаданої мрією багатьох дівчат у всьому світі. Стати міс Досконалість допомогою пластичної хірургії – мабуть, занадто радикальний метод перетворення власної зовнішності. На відміну від нього, ін'єкційна контурна пластика (без хірургічного втручання) зарекомендувала себе як набагато менша «з двох зол». Само собою зрозуміло, що можливості ін'єкційної методики значною мірою поступаються тим, якими володіє хірургічна. І все ж їх цілком досить для того, щоб скорегувати окремі ділянки особи, зокрема обсяг і форму губ. Впевнені, що тема збільшення губ представляє інтерес для багатьох з наших читачок. Про те, як роздобути пишні уста з допомогою ін'єкцій гіалуронової кислоти, про показання, протипоказання, плюси, мінуси і технології даної процедури розповість наша стаття.\nГіалуронова кислота – що за диво-речовину?\nМало хто знає, що гіалуронова кислота – це натуральне речовина, що є незмінною складовою людського організму. Виробляється фібробластами (основний «будівельний матеріал» сполучної тканини), диво-компонент відповідає за своєчасне забезпечення тканин життєво необхідною вологою. Будучи насиченими рідиною, тканини зберігають пружність і тим самим перешкоджають утворенню зморшок на поверхні шкіри. Гіалуронову кислоту можна спостерігати у складі безлічі сучасних косметичних засобів. Відомо, що регулярне штучне постачання організму даними речовиною, загрожує припиненням його природної виробітку. Тому використання щоденної косметики з високою концентрацією гіалуронової кислоти вважається вкрай небажаним. Поряд з корекцією вікових змін особи, гіалуронова кислота застосовується для збільшення розміру губ і зміни їх контуру. При цьому на відміну від силіконових наповнювачів, вона абсолютно натуральна і нешкідлива для здоров'я людини.\nЗбільшення губ гіалуроновою кислотою: для кого актуально?\nДівчата від 17 до 30 років. Пацієнтками такої вікової категорії у більшості випадків керує бажання підвищити свою сексуальність і привабливість в очах сильної статі.\nЖінки після 30 років. Воліють контурну пластику як засіб боротьби з першими ознаками старіння. Багато жінок цього віку виявляють бажання поліпшити форму губ, в тому числі виправити їх асиметрію.\nДами після 50 років. Вирішуються на процедуру з метою омолодження обличчя і поліпшення зовнішнього вигляду губ – їх пропорцій, форми, кольору і контуру.\nпошкодження шкірних покривів у зоні ін'єкцій;\nЯк правило, тривалість заходи щодо збільшення губ гіалуроновою кислотою варіюється в межах однієї години. Починають процедуру з знеболювання губ місцевими анестетиками та обробки їх поверхні спеціальним антисептиком. Введення гіалуронової кислоти здійснюють за допомогою тонкої голки, якою здійснюють в середньому 10-20 проколів. Невелике почервоніння, набряк і припухлість – це природна реакція шкіри, яка зберігається не довше 2-х годин (рідше днів) після завершення маніпуляцій. Кінцевий результат виконаної роботи косметологом можна оцінювати не раніше, ніж через дві доби. Саме стільки часу необхідно для повного розподілу наповнювача в губах. Через кілька тижнів після первинної процедури може виникнути необхідність корекції. Найчастіше таке трапляється при сильній асиметрії губ і якщо не вдалося досягти оптимального обсягу з першого разу. Після ін'єкцій гіалуронової кислоти можна розраховувати на збереження ефекту пухких губ протягом півроку.\nДля повноти картини залишилося поговорити про плюси і мінуси ін'єкційного збільшення губ. Отже, почнемо з плюсів:\nмінімальний ризик міграції і відторгнення введеного речовини;\nможливість зменшити кількість введеного препарату (з допомогою гіалуронідаза – ферменту, що руйнує кислоту);\nвідсутність вікових обмежень та періоду реабілітації;\nбільш прийнятна цінова політика порівняно з пластичною хірургією.\nНа противагу плюсів наведемо мінуси контурної пластики губ:\nдосить нетривалий ефект (6 - максимум 8 місяців);\nзвикання організму до омолоджуючих препаратів (може вплинути на природну вироблення гіалуронової кислоти).\nНа завершення хочемо навести вислів відомого французького мораліста Жана де Лабрюйера. Можливо, саме в ньому ви знайдете відповідь на питання про доцільність збільшення власних губ: «У кожного своє поняття про жіночої привабливості; краса — це щось непорушне і не залежить від смаків і суджень».\nВ яких випадках варто вдатися до контурної хірургічної пластики губ? - 1001 ...\nКонтурна пластика - 1001 рада\nКосметика з гіалуронової кислотою - 1001 рада\nДруга молодість приходить...\nДоступність безопераційного омолодження\nРевіталізація гіалуронової кислотою – високі технології на варті вашої моло ...\nЗбільшення губякий спосіб вибрати?\nЗбільшення губ - набута сексуальність


На Кременчуцькому водосховищі чоловік виловив більше 52 кілограмів риби (фото) - 05366.com.ua\nНа Кременчуцькому водосховищі чоловік виловив більше 52 кілограмів риби (фото)\n13:28, 19 апреля 2018 г.\nСьогодні, 19 квітня, рейдова група водної поліції та інспектори рибоохоронного патруля на Кременчуцькому водосховищі в районі села Кагамлик виявили рибалку, котрий порушував закон.\nГромадянин, використовуючи гумовий човен та риболовецькі сітки, виловив більше п’ятдесяти двох кілограмів риби.\nРибу різних видів і знаряддя лову правоохоронці вилучили.\nВодні поліцейські закликають громадян повідомляти про факти незаконного рибного промислу під час нерестової заборони за телефонами: 74-03-90, 102; або за адресою: вулиця Лікаря О. Богаєвського, 15/50.\nПро це повідомляє Кременчуцьке відділення поліції.\nводнаполіція рибоохороннийпатруль рибалка закон порушення риба заклик


RU UA EN PL BG EST RO FIN Кошик0\nГрупа компаній LEDESON пропонує серійні світлодіодні світильники торгових марок LED Focus, ES LED, LED Hansa для внутрішнього та зовнішнього освітлення. Ми пропонуємо сучасні системи освітлення європейської якості за доступними цінами.\nна європейському ринку з 2012 року;\nсерійне виробництво світильників з гарантованою європейською якістю, в наявності сертифікати СЄ;\nголовний офіс розташований в Талліні (Естонія), представництва: Люблін (Польша), Київ (Україна), Москва (Росія);\nкомплексний підхід: відповідають відразу всім умовам інфраструктури;\nконтролюємо повний цикл: від розробки виробу до його серійного виробництва;\nна всю нашу продукцію ми надаємо гарантію від 2х до 5ти років.\nНайбільш суттєві переваги світлодіодного обладнання від LEDESON:\nсуворі вимоги до компонентів, що використовуються; в світильниках застосовуються світловипромінюючі елементи кращих світових виробників: Nichia, Osram, LG, що забезпечують термін служби не менше ніж 50 000 годин;\nтермін служби компонентів відповідає терміну служби світлодіодів (це забезпечується використанням найбільш надійних компонентів у блоці живлення,\nнаявністю вбудованої потрійної системи термостабілізації, блискавкозахисту, захисту від імпульсів перенапруг в мережі);\nоптичний полікарбонат, що використовується в продукції, відповідає вимогам Європейського союзу та не виділяє фармальдегіди, при цьому він виключає можливість втрати світлового потоку;\nсвітлотехнічні параметри світильників відповідають всім вимогам ДБН;\nсвітильники мають рівень захисту від зовнішніх впливів IP 40, IP 65, IP 67;\nсвітильники мають незмінний світловий поток в діапазоні напруг живлення від 130 до 280 Вольт;\nсвітильники мають виміряний і підтверджений спеціалізованою лабораторією показник cos φ = 0,96;\nвисока контрастність забезпечує кращу чіткість об'єктів, що освітлюються;\nвисокий ККД - більше ніж 95% досягається завдяки драйверу з коректором коефіцієнта потужності, який також знижує навантаження на електромережу в\nрішеннях для промисловості;\nв наших виробах використовується безсвинцева пайка, вироби повністю\nLEDESON пропонує рішення для:\nТРЦ, офісних приміщень;\nвулиць та площ;\nдоріг і магістралей;\nтепличних господарств (підсвічування, що стимулює ріст рослин);\nфонтанів і басейнів;\nпідсвічування будівель і рекламних конструкцій.\nМи пропонуємо сучасне, надійне, економічне світлодіодне освітлення, яке значно покращує якість освітлення і забезпечує швидку окупність (за рахунок економії електроенергії і відсутності витрат на експлуатацію).\nДля модернізації освітлення на діючих об'єктах, фахівці нашої Компанії підберуть світлодіодні світильники, зберігаючи існуючий рівень освітленості, і підготують розрахунки, які покажуть доцільність модернізації.\nМи пропонуємо проектні рішення, які дозволяють оптимізувати проект по вартості та окупності, оскільки враховують особливості приміщень і вимоги замовника.\nМи надаємо можливість вибору світильника виходячи з побажань замовника. Колірна температура, ефективність, крива сили світла, передача кольору, габаритні розміри, види, матеріал кріплення – всі ці параметри можуть бути враховані під час виробництва світильника. Вы можете заказать светильник по вашему техническому заданию.\nДля нових об'єктів ми розробляємо світлотехнічні розрахунки в програмі dialux з використанням 3D моделей та проводимо монтажні роботи.


"У 4 роки хлопчик зробив свій перший крок": Подаруйте Дані повноцінне майбутнє | Корупція Інфо\n«Казали, що ніколи не буде ходити, але завдяки Богу, операції і постійним реабілітаціям під час карантину зробив перші кроки», – розповідає мама дитини.\nВідтак лікарі ще більш наполегливо радять посилену реабілітацію, яка зміцнить ніжки дитини, дасть можливість малюку розвивати навички, він зможе отримати повноцінне майбутнє. Але мама Дані, яка виховує його сама не може самостійно, впоратись із фінансовим навантаженням при такому лікуванні.\n«Хочу до вас звернутися по допомогу на реабілітацію, так як виховую його сама і допомоги та підтримки не маю. Реабілітація в клініці коштує 18000. Реабілітації потрібні постійно, бо можливий відкат назад», – каже мама хлопчика.


Болгарія вводить візовий режим з Україною - Korrespondent.net\nБолгарія вводить візовий режим з Україною\nКорреспондент.net, 6 грудня 2000, 10:22\nБолгарський міністр закордонних справ Надія Михайлова зробила заяву про те, що протягом півроку Болгарія запроваджує візовий режим із рядом країн, у тому числі й з Україною. Час для такої заяви було обрано не випадково.\nМихайлова заявила про введення Болгарією віз для України, Росії, Грузії і Тунісу напередодні самміту Європейського Союзу, що відкривається в середу в Ніцці. Михайлова пояснила це вимогами Європейського союзу, кандидатом на вступ до якого є Болгарія.\nЗаява Михайлової стала відповідним кроком на прийняття Євросоюзом рішення щодо пом'якшення візових вимог до громадян Болгарії, яка є кандидатом на вступ у ЄС. Тепер заяву міністра закордонних справ мала б підкріпити постанова уряду. Залагодження всіх формальностей займе щонайменше півроку.\nРішення про введення віз, поза сумнівом, вплине на потік туристів у Болгарію з України і Росії. Однак у даному разі для болгарського уряду набагато важливіше продемонструвати «європейськість», з розрахунком на те, що згодом тимчасові економічні втрати від введення віз для східних сусідів будуть компенсовані після офіційного прийняття в Європу.\nВізи з Україною уже ввели Чехія і Словаччина (хоча в ході візиту прем'єра Віктора Ющенка в цю країну було заявлено про можливі візові послаблення). Про намір увести візовий режим заявила у вересні і Румунія. Угорщина, а надто Польща, яку з Україною зв'язують особливі стосунки, заявляли про те, що будуть тягти до останнього, однак у недалекому майбутньому вони теж підуть на цей крок.


Пам’ятаємо: друзі поділилися спогадами про загиблого розвідника з Коломийщини (фото) - Pravda.if.ua\nПам’ятаємо: друзі поділилися спогадами про загиблого розвідника з Коломийщини (фото)\nКомандир розвідроти 24 бригади Степан Воробець із позивним «Яструб», який родом з Івано-Франківської області, матиме завжди 27 років.\nСпогади про чоловіка оприлюднила Вікторія Копєйко у соцмережі Фейсбук, інформує WestNews.\n«Попри юний вік, його поважали і не наважувались називати «Стьопою». Вочевидь, на небесах теж потрібні розвідники вищого класу, адже побратими згадують: «Він був розвідником від Бога»», – йдеться у дописі.\n«Яструб» змалку вирішив, що буде військовим, і започаткує військову династію. Під час навчання у військових вишах викладачі відзначали особливу ініціативність і обдарованість хлопця. Як одного з найкращих офіцерів, його було скеровано на навчання до США. По поверненні мешкав у Яворові, служив у 24-й бригаді.\n«Особовий склад дуже поважав його, і досі поважає, – говорить заступниця командира роти з позивним «Ксена». – Та не тільки особовий склад роти, а у всій бригаді! Він був дуже молодий, але на свій вік завоював до себе такий величезний пласт довіри!»\nТого червня 2014 року операцію було розпочато удосвіта. Бійці мали знищити укріплення загарбників і звільнити населені пункти у районі Ямполя. Сам Ямпіль взяли тоді ж без ускладнень. Десантники вийшли в тил противника і взяли висоту біля мосту через Сіверський Донець.\nГрупа, у якій був капітан Воробець, потрапила в засідку біля села Закітне. «Яструб» першим відкрив вогонь у відповідь і встиг знищити двох терористів, перш, ніж дістав снайперську кулю. Разом із ним того дня загинули семеро бійців бригади. Двох із них потім довго не могли знайти.\n«Найшли їх… закопаними… – згадує Ксена. – Місцеві мешканці поховали… Вони і хрест поставили, і проводили до того місця… Пам’ятник в тому місці відкрили… плиту розбили торік «добрі люди». Вони не розуміють, що вони не розіб’ють пам’ять… ми поставили новий!»\n«Я зі своєї сторони ніколи цього не пробачу… – додає вона. – За ротного нашого, за інших хлопців… Степан Степанович Воробець – славний розвідник, таких розвідників більше немає… залишити родину без батька, двох малих дітей… а скільки таких?..»\n05 Кві, 14:33\t Версія для друку Лист редактору


Вчений винайшов систему невидимого екрану для телефону » Новини - Сьогодні, Завтра, Вчора\nНовини - Сьогодні, Завтра, Вчора » У світі » Наука » Вчений винайшов систему невидимого екрану для телефону\nВчений винайшов систему невидимого екрану для телефону\nВинахідник з Турції придумав систему захисту від любителів заглядати в чужий смартфон, яка працює по системі невидимого екрану, інформує "Телеграф".\nДжамал Гогяш, що займається ремонтом мобільних телефонів в невеликому містечку Бисмиль в південно-східній провінції Дьярбакир, винайшов свою захисну систему для смартфона після того, як сам зіткнувся з цією проблемою при перегляді електронної пошти в транспорті.\nВін зробив висновок, що підглядання є серйозною і поширеною проблемою і повернувся в свою майстерню. Спеціаліст почав працювати над вирішенням проблеми, спеціальними окулярами, що дозволяють бачити екран тільки власникові телефону.\nВся суть полягає у двох невеликих чіпах, один з яких, будучи вставленим в телефон, робить екран білим, а інший зміцнюється на будь-яких окулярах, і, зв'язуючись з першим чіпом через Bluetooth, дозволяє переглядати зображення на дисплеї. При цьому для будь-якого, хто не має таких окулярів, екран залишається абсолютно білим.\nГогяш розповів, що його система буде коштувати всього 10 доларів, включаючи з'єднання Bluetooth для включення і виключення механізму, і що він сподівається поширити свій винахід на персональні комп'ютери і планшети.\nЗараз він працює над отриманням патенту, після чого планує зосередитися на різних варіантах масового виробництва. Винахідник розповідає, що вперше випробував ефективність захисту в кафе, де люди стали питати його: "На що ти дивишся? З тобою все гаразд?". На відеоролику можна побачити, як працює це дотепне винахід.\n17 червня 2016, 15:58\nSamsung купує "хмарну" Joyent...\nКористувачі зможуть зібрати смартфон на свій смак...\nНауковці активізують у пожежників "шосте відчуття"...\nБезглуздий винахід за $700: Wi-Fi роутер з соковижималкою...\nАвтор першого банкомату отримав 15 доларів за винахід...\nБіонні лінзи повернуть відмінний зір за кілька хвилин...


#СтопРеванш » Іван Дорн\nСпівак. Часто гастролює в Росії. Війну на Донбасі називає «сваркою» та відхрещується від допомоги українським військовим.\nСпівак Іван Дорн кілька разів був помічений у товаристві російських зірок – прихильників Путіна. В інтерв’ю популярному російському журналісту сказав, що окупація частини Донбасу – це просто сварка, і заявив, що Україна з Росією скоро налагодять стосунки: «Коли сталася сварка двох побратимів, всі молодші брати сказали «ні» всьому від старшого брата, «хочемо все своє».\nДорн пояснив російському ведучому, що він не допомагав військовим в зоні АТО: виділяв гроші постраждалим місцевим жителям від обстрілу в Маріуполі, але один з волонтерів розпорядився грошима самостійно і купив оптичні приціли.\nПрокоментував свій виступ на фестивалі в Юрмалі в футболці з тризубом: «Я подумав, треба вийти з тризубом, щоб щодо костюма ніхто не смердів».\n“Інтер” порушує закон про мовні квоти. Результати громадського моніторингу\nАктивісти кампанії Звільни інформпростір від окупантів – #ВимкниРосійське розпочали моніторинг на дотримання мовних квот телеканалом “Інтер”. Виявлено неодноразове порушення Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо мови аудіовізуальних (електронних)…\n#Інтер, #квоти, #мова\nАктивісти провели акцію з вимогою до Президента і РНБО негайно запровадити санкції проти «112» та «NewsOne»\nАктивісти «Вільних людей» зібрались на інформаційно-просвітницькій акції під будівлею Адміністрації Президента, аби публічно закликали владу закрити канали «NewsOne» та «112». «Сьогодні ми вкотре нагадуємо, що для перемоги у війні…\n#112, #NewsOne, #Медведчук\nПосилення захисту інформаційного простору: не збавляти темп\nЗ 2016 року «Вільні люди» публічно закликали владу припинити інформаційній диверсії рупорів Кремля та закрити канали «NewsOne» та «112».\n#112, #5670д, #NewsOne, #мова\nЕлектронна пошта (не обов'язково)\nВаше помідомлення (не обов'язково)\nУсі права захищено © 2018


2.1. Загальна характеристика мусульманського права - Підручники онлайн\nГоловна Порівняльне правознавство Порівняльне правознавство (В.Д.Ткаченко, С.П.Погребняк, Д.В.Лук'янов) 2.1. Загальна характеристика мусульманського права\nУ науковій юридичній літературі не склалося визнаного всіма компаративістами єдиного визначення мусульманського права. Вчені, акцентуючи увагу на тих чи інших характерних його рисах, наводять найрізноманітніші визначення. Так, Л. Р. Сюкіяйнен трактує мусульманське право як систему діючих юридичних норм, що підтримуються державою і виражають інтереси панівних соціально-політичних сил. К. Цвайгерт і X. Кетц визначають його інакше: “Ісламське право (шаріат) є сукупністю норм або правил, здобутих з божественного відкриття, якими зобов'язаний керуватися віруючий мусульманин, якщо він хоче правильно виконувати свій релігійний обов'язок”. В енциклопедичному довіднику “Правові системи країн світу” мусульманське право формулюється як одна з основних правових систем (правових сімей) сучасності, як комплекс соціальних норм, фундаментом і головною складовою частиною якого є релігійні установлення і приписи ісламу, а також органічно пов'язані з ними і пройняті релігійним духом моральні та юридичні норми.\n1. Нерозривний взаємозв'язок права й ісламу. Мусульманське право, на відміну від національних правових систем, є не самостійною системою норм, а складовою частиною ісламу. Ця релігія містить, по-перше, теологію, яка встановлює догми й уточнює, в що мусульманин повинен вірити, по-друге, — шаріат, який наказує віруючим, що вони повинні і що не повинні робити. Шаріат у перекладі з арабської мови означає “шлях прямування” і є сукупністю правил поведінки, які називаються мусульманським правом. Той, хто порушує приписи шаріату, є не просто правопорушником, а відступником ісламської віри, який буде покараний Аллахом.\n2. Регулювання мусульманським правом суспільних відносин тільки між мусульманами. Персональний характер його дії означає, що воно поширюється тільки на осіб, які сповідують іслам. У зв'язку з цим необхідно розрізняти поняття “мусульманське право” і “право мусульманських держав”. У мусульманських державах застосовується як, власне, мусульманське право (Коран, суна, іджма і кійас), так і світське право цих держав (нормативні акти, звичаї, прецеденти). Таким чином, у межах однієї держави можуть співіснувати кілька систем права. Так, в Індії мусульманська громада, що становить близько 12 відсотків населення, застосовує мусульманське право, тоді як основна частина населення, яка сповідує індуїзм, — індуське право. Поряд з тим існує право Індії, дія якого поширюється на всіх громадян незалежно від їх релігійних уподобань.\n3. Мусульманське право складається переважно з обов'язків людини і санкцій за їх порушення. Ці обов'язки наказують мусульманинові здійснювати певні пристойні з погляду ісламу дії та утримуватися від непристойних. Наприклад, Коран наказує, щоб мусульманин співчував безпомічним і слабким, чесно вів торговельні справи, не підкуповував суддю, не займався лихварством і не грав в азартні ігри. Мусульманське право передбачає за порушення багатьох норм жорстокі покарання — страту, покалічення, биття ціпками. Так, наприклад, за крадіжку Коран передбачає відсікання руки: “Злодію та злодійці відсікайте їх руки ...” (5: 42(38).\nПитання суб'єктивних прав індивіда не знайшло широкого закріплення в шаріаті, хоча окремі вчені, зокрема Р. Давид, зазначає, що в ньому відведено місце і для поняття прав. Це досягається, з одного боку, визнанням певних меж обов'язків (Бог покладає на кожну людину те, що вона спроможна нести), а з другого — уточненням обсягу прав, визнаних за індивідами. Неповага до цих прав тягне санкції, що накладаються мусульманським суддею.\n4. Архаїчний, казуальний і формальний характер права. Мусульманське право сформувалося в період середньовіччя в VII—X століттях і розглядається як результат божественного одкровення, внаслідок чого воно не спирається на авторитет будь-якого земного творця права, що спричиняє певні наслідки. Один із них полягає в тому, що мусульманське право, як право божественне, є, в принципі, незмінним. У західних правових системах загальновизнано, що зміст права змінюється, оскільки законодавець, судді й усі інші сили суспільства, які беруть участь у правотворчому процесі, пристосовують його до мінливих потреб суспільства. Іслам виходить із постулату про бого-данний характер усього сущого права, яке Аллах відкрив людям через Пророка Мухаммеда. Тому ісламська юриспруденція не знає історичного підходу до права, яке повинне відбивати існуючі в суспільстві відносини. Більше того, право дароване людині Аллахом раз і назавжди. Суспільство пристосовується до права, а не породжує його, з метою використання як інструменту для вирішення нових життєвих проблем, які щоденно виникають. Це призводить до того, що багато положень мусульманського права має архаїчний характер, тобто не відповідає сучасним вимогам суспільного розвитку.\nФормальний характер мусульманського права виявляється в тому, що шаріат більше вимагає дотримання букви припису, ніж його духу. У повсякденному житті мусульмани використовують цю властивість права, щоб обминути невигідні для них норми права. Приміром, Коран забороняє лихварство — позички під відсотки: “Аллах дозволив торгівлю і заборонив лихварство (2: 276 (275). Щоб обійти цю заборону, запроваджено систему “подвійного продажу”: позичальник “продавав” той чи інший предмет кредитору, а той відразу ж “перепродував” його позичальникові за ціною, завищеною на обговорений позичковий відсоток, яка виплачувалася тільки після закінчення терміну позички. Такі “правові виверти” (хиял) дозволяли мусульманським судам не порушувати сталі звичаї і разом з тим додержуватися приписів шаріату.\n5. Несистематизований характер права. Мусульманське право ніколи не знало широкої систематизації, на відміну від деяких інших сімей, наприклад романо-гер-манського права, для якого кодификація стала невід'ємною рисою. Як уже зазначалося, мусульманське право розглядається як результат божественного відкриття, внаслідок чого єдиним законодавцем визнається Аллах, і, як право божественне, є, незмінним. “Земний” законодавець не може створювати або вносити зміни в існуючі норми права. Із цього принципу випливає заборона на зміну як змісту права, так і його форми. Норми двох першоджерел мусульманського права — Корана і суни ніколи не систематизувалися й існують у сталому вигляді протягом століть. Неможливість систематизації цих джерел пояснюється також формою викладу їх норм. Розрізнені висловлення і вчинки Пророка Мухаммеда дуже важко систематизувати, без деякої зміни їхнього змісту. Необхідно зауважити, що певну систематизацію норм Корана і суни дає третє джерело мусульманського права — іджма, що являє собою тлумачення двох вищеназваних першоджерел провідними богословами.\nСпроби систематизації мусульманського права були розпочаті в Османській імперії. У 1869-1876 роках у рамках курсу на модернізацію країни було проведено найбільшу кодификацію норм мусульманського права, у результаті якої було прийнято єдине джерело — Маджалла. Це була перша спроба об'єднати в межах одного закону, що містив 1850 статей, усі норми ісламського права ханіфітської школи про власність і зобов'язання. Дія Маджал-ли поширювалася на більшість арабських країн, що входили до складу Османської імперії. Вона регулювала питання правоздатності та її обмеження, майнового й зобов'язального права, але не стосувалася сімейних відносин, що відповідно до принципу свободи віри і “персонального права” послідовників численних сект продовжували регулюватися різними школами мусульманського права в традиційній формі доктрини. Як відзначають К. Цвай-герт і X. Кетц, цей крок був однаковою мірою і необхідний і незвичайний. Необхідний тому, що від світських судів, компетентних розглядати майнові позови, неможливо було більше вимагати вивчення середньовічних юридичних книг, а незвичайний — тому що вперше норми шаріату відповідно до європейського зразка були відтворені у формі параграфів і набрали сили на підставі акта державної влади.\n6. Існування кількох течій і шкіл мусульманського права. Іслам розколовся на дві великі течії — шиїтів і сунітів. На думку шиїтів, сан імама, духовного глави мусульманської громади, є спадковим у родині Алі (останнього з чотирьох халіфів, які правили після смерті Пророка Мухаммеда), виходячи з божественної вказівки самого Мухаммеда, і лише нащадки Алі мали легітимне право бути імамами. Тому шиїти вважали перших трьох імамів, особливо Омейядів, які здобули владу після смерті Алі, узурпаторами. Релігійні обряди і правова практика шиїтів та інших мусульман — сунітів багато в чому відрізняються. У наші дні шиїти становлять близько восьми відсотків усіх мусульман. Більшість із них мешкає в Ірані, у Південному Іраку, Йемені й у середньоазіатських державах, що утворилися на території колишнього СРСР, переважно в Туркменії, Казахстані й Узбекистані. Згодом кожна з течій розпалася на кілька правових шкіл.\nМусульманський світ сунітів розділився на чотири школи. Перша з них — ханефітська школа — була заснована учнем школи Куфа в Іраку Абу Ханіфом. їй властива відносна раціональність у методах дослідження окремих приписів і велика обережність у використанні традицій. Ханефізм проникнув з Іраку в Єгипет, Сирію, Персію, Індію, Китай і Центральну Азію. Сьогодні він превалює в Туреччині, мусульманських республіках колишнього СРСР, Йорданії, Сирії, Афганістані, Пакистані, Індії. Другою значною сунітською школою є школа Малекіта, засновником і головою якої був Малік Ібн Анас. Вона вважається школою, яка найбільше поважає звичаї Медіни, враховує загальний інтерес і закінченість релігійного закону. Ця школа була поширена в Єгипті, Судані, Кувейті, Катару, Бахрейні, Арабських Еміратах і на частині східного узбережжя Аравійського півострова. Малекізм зустрічається сьогодні в країнах Західної Африки. Школа хафе-цитів була створена Ель Хафеї. Його теорія джерел права виходить з релігійного ідеалу, а не ґрунтується на творчому вивченні практики. Хафецизм має прихильників у Палестині, Адені й на півдні Аравійського півострова. З ним можна зустрітися також у Пакистані, Єгипті, Індонезії, Малайзії, Індії й Східній Африці, на Цейлоні і Філіппінах. Ханбалізм — по імені його засновника Ахмада Ібн Ханбала — вважається найбільш суворою зі шкіл через надзвичайну прихильність до традицій. Сьогодні його прихильники мешкають в основному в Саудівській Аравії й у кількох місцевостях Іраку й Сирії.\nШиїтський напрямок ісламу розпався на дві школи. Школа зейдитів, заснована Зеїдом бен Алі, вважається найближчою сунітським школам. Ця школа переважає в Йемену. Ще одна шиїтська школа Джа-Фарита заснована Саадеком Аль Джа. її послідовники спираються тільки на традиції імамів — вихідців із родини Пророка. Джа-Фаризм домінує в Іраку й Ірані. Школи мусульманського права різняться між собою багатьма деталями, але їхні принципи залишаються загальними. Так, той, хто бажає, може пристати до іншої школи, підкорившись її владі. Визнається також право суверена наказати своїм суддям застосовувати правила певної школи.


Російські найманці почали покидати Лівію / ГОРДОН\nРосійські найманці почали покидати Лівію\nПредставник законного уряду Лівії Насір Аммар заявив, що на кожному фронті біля Триполі було помічено понад 250 російських найманців, але після оголошення перемир'я більшість із них покинула Лівію.\n13 сiчня, 2020 01.17 | коментарів:\nКонфлікт у Лівії почався у 2014 році\nРосійські найманці із ПВК "Вагнер" почали покидати Лівію. Про це 11 січня Anadolu повідомив представник законного уряду Лівії Насір Аммар.\nЗа його словами, біля столиці Тріполі було помічено більше ніж 250 російських найманців. Однак після укладення перемир'я між силами уряду національної єдності та Лівійською національною армією генерала Халіфи Хафтара більшість членів ПВК "Вагнер" покинула фронт і на вертольотах вирушила на військову базу Куфра.\nПеремир'я настало опівночі 12 січня. Агентство Anadolu повідомляло, що 8 січня Туреччина і Росія у спільній заяві закликали ввести режим припинення вогню.\nЯк пише Reuters, президент Росії Володимир Путін 11 січня заявив, що російські найманці в Лівії не представляють російську державу і не отримують від РФ оплати.\nПісля повалення у 2011 році режиму лівійського диктатора Муаммара Каддафі в країні було створено новий уряд, проте у 2014 році він розколовся і в Лівії почалися бойові дії між двома адміністраціями-конкурентами. Одна з них – міжнародно визнаний уряд національної єдності (УНЄ), який контролює Триполі, друга – "тобруцький уряд", збройними силами якого командує Хафтар.\nУгруповання Хафтара базується на сході країни. У квітні 2019 року воно зробило спробу взяти під контроль Триполі, але сили, підконтрольні УНЄ, витіснили повстанців із міста. За даними ООН, загалом унаслідок воєнних дій у Лівії у 2019 році загинуло щонайменше 284 мирні жителі, більшість – унаслідок авіаударів.\nЯк зазначає Al Jazeera, УНЄ підтримує Туреччина, а Хафтара – Об'єднані Арабські Емірати та Єгипет. Окрім того, за даними ЗМІ, військову підтримку Хафтару надає Росія. У листопаді газета The New York Times повідомила, що РФ скерувала до Лівії 200 найманців. У зв'язку з цим влада Лівії звинуватила Росію у розпалюванні війни в країні.\nУ грудні президент Туреччини Реджеп Ердоган заявив, що в Лівії воюють 5 тис. найманців із Судану та 2 тис. найманців із російської ПВК "Вагнер". Речник Кремля Дмитро Пєсков відповів, що в Лівії воюють найманці з різних країн, а Росія не може контролювати пересування всіх своїх громадян.\n26 грудня уряд Лівії офіційно попросив у Ердогана військової допомоги. 30 грудня президент Туреччини вніс на розгляд парламенту законопроєкт щодо розміщення військових сил у Лівії. 2 січня парламент схвалив цю ініціативу, а 5 січня Ердоган повідомив про початок перекидання військ.\nКомандування Хафтара погодилося на перемир'я з визнаним урядом Лівії\nПутін і Меркель обговорювали "Північний потік – 2", війну в Україні, ситуацію в Лівії та Сирії\nТуреччина почала доправлення військових у Лівію\nТеги: Росія, Володимир Путін, Лівія, уряд, військові, найманці, Reuters, Триполі, Халіфа Хафтар


«Туристичні шляхи в дивовижні світи» >> Пiвденна Зоря\nДо Дня туризму колектив Осипенківського краєзнавчого музею провів для ветеранів праці м. Бердянська і юнацтва с. Осипенко екскурсійно-мистецький захід «Туристичні шляхи в дивовижні світи».\nТак, для учнів 3-А класу Осипенківської школи прозвучала цікава розповідь односельця Миколи Ляхівця, який деякий час проживав у Києві, а два останніх десятиліття мешкає в Ляйпціґу (Німеччина), однак не поривав зв’язків з рідним селом. Тут він має багато друзів дитинства і юності й часто приїздить додому.\nМузею Микола Іванович подарував підготовлений власноруч на основі власних фоторобіт фотобуклет про село Осипенко.\nУпродовж екскурсії військовим меморіалом у парковій зоні села та експозицією музею гості довідалися багато цікавого про історичну й культурну спадщину Бердянщини, про часи більш ніж столітньої давнини, коли Новоспасівка (нині Осипенко) була аграрним, ремісницьким і мілітарним центром Надазов’я, найбільшою зі станиць Азовського козацького війська.\nКрім того, учасники екскурсії вшанували пам’ять краян, загиблих у Приазов’ї і Наддніпрянщині, на теренах Запорізького краю й Донеччини в роки Української революції і Визвольної війни 1918-1921 рр., ІІ Світової війни, неоголошеної російської військової агресії проти України, яка триває і нині.\nУ ході святкування вихованці краєзнавчого гуртка «Джерельце» і мистецької студії «Традиція» (творче об’єднання юнацтва і молоді при Осипенківському краєзнавчому музеї) презентували творчий виступ «Новоспасівські вечорниці». Діти інсценували дійства «Новоспасівські обжинки», «Було колись, на Спаса і Покрову», з відтворенням традиційної технології прядіння та виконанням старовинних побутових й обрядових пісень.\nУ виконанні студійців прозвучали вірші письменників-земляків Володимира Сіренка та Григорія Горбача.\nА ще екскурсанти взяли участь у майстер-класі з виготовлення етнічних поробок «Обереги Бердянщини». Охочі мали змогу зробити собі на згадку сувенір – ляльку-мотанку, а також покуштувати свіжу випічку, випити запашного чаю зі степових цілющих трав і прослухати етноконцерт «Веселка над Бердою».\nЗа інформацією Олега Будяка\n← Дякую за пісню, вчителю!


Існує декілька тлумачень поняття „джерела права”, тому розрізняють джерела права у матеріальному розумінні та джерела права у формально-юридичному розумінні. До джерел права у матеріальному розумінні відносяться: суспільні відносини, воля держави, діяльність державних органів, правові акти.\nОднак, найчастіше під джерелами права розуміють правові норми (джерела права у формальному розумінні). А оскільки такі акти можуть набувати різної форми, то відповідно до неї розрізняють і форми права, тобто форми вираження державно-владних велінь. Отже, юридичними джерелами або формами права є офіційні форми зовнішнього виразу і закріплення правових норм у певній державі.\n1. Правовий звичай – це санкціоноване державою правило поведінки, яке утвердилось в суспільстві як простий звичай в результаті багаторазового повторення впродовж тривалого часу і яке стало традицією, тобто правило, яке передавалося від покоління до покоління до того часу, поки не потрапило в орбіту державних інтересів. Правовий звичай в наш час використовується в деякій мірі в Італії.\n2. Правовий прецедент – судове чи адміністративне рішення з конкретної юридичної справи, якому надається обов’язкове значення під час вирішення всіх наступних аналогічних справ.\n3. Нормативний договір – письмовий документ, що містить правило поведінки загального характеру, що встановлюється за взаємною згодою кількох суб’єктів і забезпечується державою.\n4. Нормативно-правовий акт – це письмовий документ компетентного органу держави, у якому закріплюються правила поведінки загального характеру, що забезпечуються державою.\n- за суб’єктами ухвалення – це акти органів держави, народу в процесі референдуму, територіальних громад тощо;\n- за сферою дії – на загальнообов’язкові, спеціальні, локальні;\n- за ступенем загальності правових норм – на акти встановлення, зміни та припинення правовідносин;\n- за часом дії – визначено-строкові і невизначено-строкові;\n- за галузями законодавства – на цивільні, кримінальні, адміністративні тощо;\n- за юридичною силою – на закони і підзаконні акти.\nЗакон – нормативний акт вищої юридичної сили, який регулює найважливіші суспільні відносини. Він приймається органом законодавчої влади або референдумом.\nКонституція – це основний закон держави, якому належить верховенство в системі нормативних актів.\nКонституційні Закони – це акти, що становлять основу правової системи, вносять зміни та доповнення до Конституції.\nЗвичайні закони – це акти, що приймаються в межах законотворчого процесу, регулюють найважливіші сторони суспільного життя, відповідають Конституції та мають вищу юридичну силу.\nПідзаконний нормативний акт – це письмовий документ уповноваженого суб’єкта, прийнятий на підставі та у виконання закону, в якому закріплені правила поведінки загального характеру, що забезпечуються державою. Підзаконні нормативні акти поділяються на групи:\n1) загальні, що поширюються на всю територію та населення держави;\n2) місцеві, які мають чинність на території певної адміністративної одиниці;\n3) відомчі, що поширюються на певну сферу суспільних відносин;\n4) локальні, що регламентують діяльність конкретних підприємств, установ, організацій і поширюються тільки на їх працівників.\nСлово „систематизація” походить від грецького „sistema” – ціле, складене з частин, а тому систематизувати – означає розташувати у певному порядку, в певній послідовності.\nСистематизація нормативно-правових актів – це впорядкування та вдосконалення правових актів, приведення їх до певної внутрішньої узгодженості шляхом створення єдиних актів та їх збірників.\nУ юридичній науці розрізняють три основні форми систематизації:\nКодифікація – це вид систематизації нормативних актів зі спільним предметом регулювання, який полягає в їх змістовній переробці і погодженні групи норм та створенні зведеного нормативного акта.\nМета кодифікації – оновлення законодавства, усунення суперечностей, прогалин, приведення до вимог сучасності.\nУ процесі кодифікації в окремих галузях права виробляються такі систематизовані правові акти, як кодекси, статути, положення.\nКодекс– це єдиний законодавчий акт, що забезпечує детальне правове регулювання певної сфери суспільних відносин і має структурний розподіл на частини, які певною мірою відображають зміст тієї чи іншої галузі права (наприклад, Земельний кодекс, Цивільний кодекс, Кримінальний кодекс, Господарський кодекс тощо).\nІнкорпорація – це вид систематизації, який полягає в об’єднанні групи чинних правових актів в одному збірнику за певним критерієм. Своєрідним видом систематизації є консолідація, коли розрізнені акти з одного питання поєднуються в єдиному новому акті.\nУ систематизації правових актів також виділяють ще один вид. Звід законів – це багатотомне видання всіх чинних нормативних актів, у якому кожний том присвячений певній галузі права.\nКОДИФІКАЦІЯ ІНКОРПОРАЦІЯ КОНСОЛІДАЦІЯ ЗВІД ЗАКОНІВ\nгалузева міжгалузева спеціальна офіційна неофіційна\nІмплементація – це запровадження міжнародно-правових норм у національне законодавство, що за своєю суттю є різновидом інкорпорації.\nПоняття та ознаки права | Система права


«Об’єднання двох команд Сергія Надала»: якою має бути Тернопільська міська рада\nОпубліковано: 5 Вересня 2020 о 09:45\n“Об’єднання двох команд Сергія Надала”: якою має бути Тернопільська міська рада\nДві політичні сили публічно підтримали міського голову Сергія Надала і це той випадок, коли обидві потрібні Тернополю та Україні\nХто за мера?\n29 серпня ВО “Свобода” провела свій партійний з’їзд. Ця ідеологічна політична сила на сьогодні одна з найстаріших, а серед активних, напевно єдина. “Свобода” висунула на посаду міського голови Тернополя кандидатуру чинного мера Сергія Надала, одного з найуспішніших управлінців України, заслуги якого визнають не лише друзі, але й політичні вороги. При цьому “Свобода” закликала інші державницькі сили підтримати своїх сильних кандидатів у різних містах України. Основна мета — зберегти порядок і зупинити проросійський реванш.\nСьогодні це не просто слова, а реальність. Саме “свободівські” мери виявилися добрими управлінцями. Протиставили порядок на місцях — незрозумілому хаосу нагорі. Тобто, тут сенсацій не було. Партія підтримує свого успішного однопартійця і це логічно.\nНа початку серпня відомі тернополяни, що багато років працювали в одній команді з міським головою, презентували нову політичну силу: “Порядок. Відповідальність. Справедливість”. Очолив партію давній соратник Сергія Надала, який багато років працював у міській раді — управлінець, поет, драматург, журналіст Олександр Смик. До партії долучилося також багато маловідомих широкому загалу, але авторитетних у професійних колах, людей. Це, зокрема, голова ради голів ОСББ Тернополя Сергій Лупак; голова регіонального відділення асоціації міст України Ігор Гірчак; голова ОСББ Олеся Чванкіна; журналістка Марія Пачковська, письменник і доброволець Олександр Вільчинський, місцевий підприємець-виробник Василь Ласій, депутат і професіонал у сфері ІТ технологій Віктор Генсерук.\nМожна сказати, що партія стала об’єднанням професіоналів, які відкрито заявили на початку кампанії, що їхня основна мета — підтримка міського голови Сергія Надала та його курсу. Сам очільник Тернополя також висловився за створення такої політсили і високо оцінив професійні якості членів нової команди.\nВороги Сергія Надала одразу заговорили про “розкол”. Однак, для тих, хто думає глибше, дбає про Тернопіль — можливий союз “Свободи” і партії “Порядок. Відповідальність. Справедливість” видається переможною комбінацією для тернополян і Тернополя. У міській раді потрібні обидві ці політичні сили, бо вони мають різну функцію.\nЧому потрібна “Свобода”\n“Свобода” - ідеологічна загальноукраїнська партія. Без ідеології нема руху. Ця політсила послідовно захищає мову, історію, християнську традицію, державу. Коли в українця нема своєї держави, то він не буде господарем на своїй землі. “Свобода” захищає Україну і Тернопіль від загроз державності. Це роблять свободівці у місцевій владі, свободівці у парламенті, свободівці на фронті.\nСвобода виступає, як єдина загальнонаціональна сила. І така політична сила потрібна меру Тернополя. Адже Сергій Надал, один з небагатьох українських політиків, хто дозволяє собі відкрито виступати проти антиукраїнських рішень центральної влади. Без підтримки “Свободи” таких професійних патріотів легше знищити.\n“Свобода” потрібна у місцевих радах. Саме тут, на місцях, останній блок-пост проти проросійського реваншу. Коли свободівські депутати у парламенті і воїни на фронті матимуть сильний тил у вигляді “Свободи” у місцевих радах - вони зможуть захистити Україну.\n“Свобода” тримає в тонусі всіх. Вона за радикальні зміни в інтересах українців. Інші часом бояться “прямих зіткнень” з антиукраїнськими силами. “Свобода” готова боротися там, де йдеться про принципові речі: мова, держава, традиції, культурна спадщина, національні інтереси. “Свобода” починає діяти тоді, коли інші вагаються.\nЩо дасть “Порядок. Відповідальність. Справедливість”\n“Порядок. Відповідальність. Справедливість” - це партія професіоналів, які люблять Тернопіль і виступають за продовження позитивних змін. Це практики, “робочі конячки”, які щоденно займаються комуналкою, транспортом, дорогами, тротуарами, дворами. Без цих людей справи ніколи б не було тих кардинальних змін, які спостерігаємо зараз у Тернополі. Ця партія, можливо, не настільки сконцентрована на загальнонаціональних питаннях, але чітко знає, що робити з місцевими проблемами. І таку політичну силу можуть підтримати люди, яким потрібний сталий поступальний розвиток Тернополя.\nПВС підтримує міського голову Сергія Надала, якого висунула “Свобода”. У напрямку перемоги міського голови і збереження курсу Тернополя “Свобода” і ПВС є союзниками. Це два крила протернопільських політичних сил, які будуть підтримувати міського голову.\nВ історії України так було. Поміркований суспільно-господарський кооперативний рух під проводом митрополита Андрея Шептицького — створював умови для економічного відродження України. Радикальна ОУН під проводом Євгена Коновальця, а пізніше Степана Бандери, — вдавалася до радикальних дій. Без руху Шептицького не було б господарської основи збереження України. Без радикальної ОУН — не було б УПА, не було б захисту для українців від фізичного винищення, не було б України.\nЩоб добрі зміни були швидшими у міській раді потрібна більшість з цих двох протернопільських сил. Насправді вони конкуренти до інших партій тих, хто звик до політики “порожніх розмов”. У місті потрібні “робочі конячки”, котрі допомагатимуть меру здійснювати господарські проекти, але потрібні і ті, хто будуть захищати, як Тернопіль, так і Україну. Цього разу є сподівання, що міський голова отримає підтримку не лише тернополян, але й свідомих депутатів. А завдання тих, хто любить своє місто, зробити так, щоб у міській раді було більше людей справи і менше любителів поговорити і покритикувати.\nвибори 2020, новини тернопільщини, новини Тернополя, Сергій Надал, тернопільська міська рада\nМери-націоналісти по-доброму шокували Україну своїми результатами\nМолода партія «Довіра» проходить у Тернопільську обласну раду\nЗлочинний задум Фреяка та Григоришина зазнав краху: «Довіра» виграла суд і йде на вибори (Відео)\nВіктор Чумак підтримав кандидата у мери Тернополя Олексія Станька та зустрівся з активом місцевої «Хвилі» (Відео)\n«Ми побудуємо у Тернополі оборонний завод», – наголосив кандидат у мери Тернополя від «ОПЗЖ» Олександр Кравчук\nДякуємо нашим споживачам, які вчасно оплачують за спожитий природний газ!\nУляна Супрун: «Вдома захворіти більш реально, ніж на виборчій дільниці»\nДар’я Проскурякова: «Кожен житель Тернопільщини має знати , які ліки він може отримати безкоштовно»\nЗіневич Валерій – кандидат в депутати Почаївської ОТГ, перший номер від партії «ОПЗЖ»\n«Будьте пильні, аби не потрапити у пастки політтехнологів», – Ігор Сцібайло звернувся до тернополян (Відео)\nЦимбалюк Ігор, кандидат в депутати у Почаєві від «ОПЗЖ», і дорогу ремонтував і картоплю пенсіонерам допомагав збирати\nОлександр Данилюк: «Перемога України, майбутнє громади залежить тільки від кожного з нас» (Відео)\nТернопільщина долучилася до акції «Мільйон дерев за 1 день»\nМісцеві вибори: на Тернопільщині рейтинг партії «Довіра» зріс до 10,5 %\nОлексій Станько: «Вибори – це змагання програм і кандидатів чи гра на суспільних інтересах та запитах?» (Відео)\nПонад 16 мільйонів гривень сплатило своїм працівникам у вересні підприємство Петра Гадза\nАндрій Грицишин: Пройдіть тест на кандидата у депутати\nЛеонід Бицюра презентував Програму дій\nПартія «Довіра» оскаржує незаконне рішення Бучацької ТВК\n«На Тернопіллі великі партії почали спільну війну проти “Довіри”», – заява політсили\n«Молочні кухні мають буди обов’язковими при кожному педіатричному відділенні у лікарнях Тернопільської області», – відзначила Дар’я Проскурякова, кандидат у депутати від «ОПЗЖ» в обласну раду\nУ Тернополі відбулася урочиста церемонія з нагоди Дня захисника України\n«Павло Лосик – перший голова, який зробив порядок в Копичинцях» – кажуть жителі міста (Відео)\nВолодимир Плетюк: «Люди повинні відчути, що вони також чогось варті»\nЯк змінився Тернопіль за 10 років: Водна арена – центр міжнародних спортивних турнірів\nМихайло Апостол про особисті та службові стосунки з Арсеном Аваковим\n23:10 Обзор онлайн казино First Casino\n17:53 Мери-націоналісти по-доброму шокували Україну своїми результатами\n17:10 Звернення Володимира Труша з нагоди 76 річниці вигнання нацистських загарбників з України\n15:21 ДТП на Тернопільщині: перекинувся КамАЗ, водія затиснуло в кабіні\n14:23 На Тернопільщині чоловік знайшов смерть під деревом\n13:49 44 заклади загальної середньої освіти Тернопільщини отримали нове та сучасне обладнання\n13:34 Повідомили імена майбутніх депутатів Тернопільської міської ради (попередній підрахунок)\n13:20 Коронавірус на Тернопільщині: за минулу добу 297 нових випадків\n12:40 Українці з ВІЛ можуть усиновлювати дітей: МОЗ оновило відповідний перелік\n12:23 До Тернопільської міської ради проходять чотири партії – попередні результати\n10:04 Не всі тернополяни сьогодні будуть зі світлом\n9:19 У Тернополі Віктор Овчарук очолив перинатальний центр\necho adrotate_ad(13); echo adrotate_ad(11); echo adrotate_ad(12); echo adrotate_ad(7); echo adrotate_ad(4); echo adrotate_ad(8); echo adrotate_ad(9); echo adrotate_ad(3); echo adrotate_ad(6); echo adrotate_ad(10); echo adrotate_ad(5);


Відображаються всі 4 результату\nМеталочерепиця Ретро – Корея Dongbu131.00 грн. купити\nМеталочерепиця Ретро – Бельгія131.00 грн. купити\nРозпродаж! Металочерепиця Ретро – Словакія133.00 грн. купити\nМеталочерепиця Ретро – Германія158.00 грн. купити\nМеталочерепиця Ретро ціни\nМеталочерепиця Ретро також користується попитом серед замовників завдяки великому естетичному потенціалу, який важливий для дизайну будинку. Якщо ви бажаєте отримати оптимальне виріб, варто зробити замовлення листа, у якого довжина дорівнює 4,5 м, а покриття складається з матового поліестеру. Форма Ретро володіє хвилею 25 мм і має деяку схожість з виробом Монтеррей. Її відмітні характеристики – плавний і спокійний перехід між лініями, різноманіття кольорів.\nНа металочерепицю Ретро ціна відрізняється доступністю і адекватністю. будь-який замовник з неоднаковим рівнем доходу в змозі дозволити собі описану продукцію. Наші фахівці готові надати необхідні консультації щодо установки, експлуатації або транспортування виробів. Металочерепицю Ретро купити недорого коштує за допомогою дзвінка в компанію "Крамбуд".\nКупити металочерепицю Ретро\nУ черепицю входять метал, товщина якого становить близько 0,45-0,5 мм. Також складовим елементом є цинк або алюмоцинк, що забезпечує надійний захист від корозії, її згубної дії. Незамінним є полімер – найчастіше це глянсовий і матовий поліестер. Товщина оцинковки становить 140-275 г / кв. м., а полімерів – в залежності від конкретного виду. Купити металочерепицю Ретро в Києві коштує у компанії "Крамбуд". Варто звернутися до наших менеджерів для замовлення. Полімерне покриття здійснює не тільки декоративну, але і захисну функцію. Завдяки цьому черепиця з металу не тільки зовні приваблива, але і надійно захищена від ультрафіолету, подряпин, механічних або хімічних впливів. У нас ви можете замовити монтаж покрівлі з металочерепиці Ретро.\nЦіна на металочерепицю Ретро\nХвиля черепиці споруджена у вигляді півкола. Її варто застосувати для споруд в сучасному або класичному стилі. За міжнародною таблиці RAL ви можете вибрати необхідну забарвлення. Варто зауважити, що черепиця гармонує з різними фасадами: цегляним, сайдингову, деревним, кам'яним або обштукатурених. Металочерепиця Ретро в Києві реалізується доступно у компанії "Крамбуд". Варто звернути увагу на дану форму продукції! Ми допоможемо підібрати необхідний відтінок для вашого будинку, який буде виглядати гармонійно і красиво! Ви зможете вигідно виділятися на тлі інших, схожих або сусідніх, споруд.\n💚☎ Скільки коштує грошей викликати замірника металочерепиці?\nЦя послуга безкоштовна. Входить в вартість самої металочерепиці. Для виміру необхідно вибрати саму металочерепицю, узгодити ціну на металочерепицю і ми приїдемо зняти точні розміри покрівлі для мінімізації квадратури.\n💚☎ Чи можна купувати металочерепицю 0,45 мм або краще 0,5 мм?\nЯкщо брати ДБН стандартні навантаження снігові в Києві це 160 кг на квадратний метра. Так ось металочерепиця товщиною 0,45 мм витримує навантаження 280 кілограм, а товщина 0,5 витримує 340 кг навантаження. Тому по надійності 0,45 можна купувати сміливо … 0,5 мм це вже преміум варіант.\n💚☎ Як самому порахувати вартість даху з металочерепиці?\nТут все просто. Є сама металочерепиця та комплектуючі до неї металевий планки. Приблизно ціна комплектації займає 30% вартості самої металочерепиці. Множте квадратуру на вартість квадратного метра і додавайте 30%. Ось ціна даху з металочерепиці.\n💚☎ Який термін виробництва металочерепиці в компанії Крамбуд?\nСередній термін виробництва з доставкою це 2-3 дня.\n💚☎ Що вибрати матову або глянсову металочерепицю?\nТут все просто. У мату покриття фарби 35 мкм, а у глянцю 25 мкм. У рік змивається і вигорає 1 мкм фарби, тому мат на 10 років довше прослужить. Рекомендуємо матову металочерепицю.\n💚☎ Чи є безкоштовна доставка металочерепиці у компанії Крамбуд?\nТак є. При замовленні металочерепиці, комплектує, водостічної системи і софіта доставка буде безкоштовною.\n💚☎ Чи можна різати металочерепицю болгаркою?\nАж ніяк. Якщо різати металочерепицю болгаркою то ви втрачаєте гарантію, а це 10 років.


Соціальна структура ринків мінеральної сировини:. Важливе значення має специфіка сфери обігу, особливості\n. Важливе значення має специфіка сфери обігу, особливості структури міжнародних ринків сировини. Основними суб'єктами міжнародних відносин в області ресурсокористування виступають приватні компанії, в більшості своїй це провідні ТНК західних країн, що концентрують як видобуток, так і використання сировини.\nІнституційна структура впливає на механізм ціноутворення. Він істотно деформується, коли ринки контролюються декількома компаніями, особливо якщо вони укладають довгострокові угоди про квоти видобутку та експорту того чи іншого виду сировини і умовах реалізації. Такого роду картельні угоди чинять тиск на нормальний процес ціноутворення і можуть штучно стримувати закономірне зміна цін. Яскравим прикладом цього можуть служити ціни на нафту.\nУ 1928 р. виник міжнародний нафтовий картель у складі семи найбільших компаній, який майже повністю контролював весь цикл операцій - від розвідки родовищ рідкого палива в країнах Перської затоки та інших країнах до збуту нафтопродуктів. Протягом десятиліть його політика полягала у зниженні цін на світовому ринку. Ця дивна, на перший погляд, стратегія знижувала норму прибутку, але зате колосально розширювала ринок збуту і давала величезний приріст маси прибутку.\nСвітова ціна бареля нафти була знижена з 2,27 дол в 1948 р. до 1,8 дол в 1960 р. У результаті світова енергетика переорієнтувалася на рідке паливо. Частка нафти в загальному обсязі виробництва первинних джерел енергії збільшилася з 31% в 1950 р. до 50,4% в 1970 р. і 52% в 1976 р.\nНафтовидобувна промисловість в плані попиту мала винятково сприятливі умови для свого розвитку. Якщо в 1900 р. у світі було видобуто 20 млн т нафти, то в 1960 р. - 1 млрд т, в 1969 р. цей рекорд був перекритий вдвічі, а в 1977 р. - втричі. Проте ціни на нафту до 1974 р. не реагували на це, оскільки нафтовий картель продовжував свою політику.\nЗазначений зростання видобутку нафти було забезпечено в основному за рахунок країн, що розвиваються, що призвело до різкого зниження самозабезпеченості західних держав. У світовому видобутку нафти їх частка знизилася з 53 до 25% за 1950-1970 рр.., У тому числі частка США - з 51 до 21%. Західно-європейські країни виявилися практично в повній залежності від зовнішніх поставок нафти, США - наполовину.\nСтурбована розкраданням основного природного багатства нафтовидобувних країн, Організація країн - експортерів нафти (ОПЕК), створена в I960 р.\n, домоглася того, що нафтовий картель, по крайней міру, перестав знижувати довідкову ціну. Протягом 60-х років ціна на паливо залишалася практично незмінною. У жовтні 1973 р., коли основні нафтовидобувні потужності були націоналізовані, країни ОПЕК в односторонньому порядку встановили нові ціни. Ціни на нафту за 1972-1981 рр.. збільшилися в 14,5 рази, на пальне - в 13,5, а на всі мінеральна сировина - в 12,5 рази. Прагнучи підтримати рівень цін на нафту, країни ОПЕК ввели узгоджені квоти її видобутку, внаслідок чого в цих країнах вона збереглася на рівні початку 70-х років.\nРізке підвищення цін на мінеральну сировину призвело до зміни умов відтворення у світовому господарстві. Як вже зазначалося, витрати на сировину є однією з важливих складових витрат виробництва. Паливно-сировинна криза початку 70-х років висунув проблему раціонального використання корисних копалин, переходу від екстенсивних до інтенсивних методів видобутку і споживання мінеральної сировини.\nІнформація, релевантна " Соціальна структура ринків мінеральної сировини "\nсоціальні потреби, зокрема, на субсидування житлових витрат робітників. У південно-корейських експортерів знизився ціновий фактор. Ускладнення проблем конкуренції, тиск підприємців змушують правлячі кола вишукувати шляхи послаблення установок у сфері зайнятості. Головними торговими партнерами Південної Кореї на всіх етапах індустріалізації виступали Японія та США. Країни, що розвиваються АТР\nсоціального) в перспективі. У господарській практиці в Росії найбільшого поширення набуло наступне розуміння інвестицій. Інвестиціями називають усі види активів (коштів), що вкладаються в господарську діяльність з метою отримання доходу. Це їх фінансовий визначення. За економічним змістом інвестиції - це витрати на створення, розширення і технічне переозброєння\nсоціальних і технологи-чеських інновацій (грошова система, писемність, таємниці ремесел); стимулюванням розкладання общинних відносин і формуванням нових ринків\nсоціально-економічна і політична обстановка того часу. Тому для захисту своїх ін-тересов купці створювали гільдії і міжміські спілки - Ганзи. Серед них особливу популярність здобув торгово-політичний союз купецтва північноєвропейських міст на чолі з німецьким Любеком - Ганзейського союзу, який в пору свого розквіту об'єднував 170 міст, просущ-ствовал з XII по XVII ст. Він володів\nсоціально-економічного та політичного ладу. Турецька і Австро-Угорська імперії розпалися, в Росії та Німеччині під час революцій були повалив-замкнені монархії. Режим відносин в західному світі після першої світової війни визначила серія міжнародних договорів, що склала Версальсько-Вашингтонську систему. Центральне місце в ній посів Версальський мирний договір, підписаний 28 червня 1919\nсоціальний генотип аграрного ладу суспільства: розподіл функцій розпорядження, володіння, користування землею; сільськогосподарського підприємництва (землеробські), що характеризують економічний лад господарської діяльності товаровиробників в риночноконкурентной середовищі і охоплює всю гаму функціональних зв'язків, забезпечують природно-відтворювальний режим господарювання


Цей рік в історії : Хроніка подій 1847 року\nХроніка подій 1847 року\nГоловна подія 1847 року\n• Незалежність Ліберії, 26 липня\nПолітичні лідери 1847 року\nВсі події 1847 року\n30 січня • Іспанське селище Єрба Пуебла перейменоване у Сан-Франциско. В той час у ньому проживало близько 500 осіб.\n8 квітня • За приналежність до Кирило-Мефодієвського братства у Києві заарештовано поета Тараса Шевченка та історика Миколу Костомарова.\n8 травня • Англієць Роберт Томсон запатентував гумову камеру для коліс.\n9 червня • Російським царем Миколою I ухвалено вирок про віддання Тараса Шевченка в солдати із забороною писати й малювати.\n14 червня • Німецький хімік Роберт Бунзен винайшов лабараторну горілку, що дозволяла регулювати розмір полум'я (горілка Бунзена).\n24 липня • Американець Річард Марч Хоу запатентував друкарський станок роторного типу.\n24 липня • Після 17 місяців поневірянь і переслідувань після вбивства засновника і першого керівника секти мормонів Джозефа Сміта, його перший неофіт Брігем Янг разом із 148 послідовниками з'явились в долині Великого Солоного озера і вирішили тут оселитись. Вони висадили овочі, збудували греблю і на обжитій території площею один квадратний кілометр звели поселення, що згодом стало містом Солт-Лейк-Сіті. До кінця року в ньому проживало вже близько 2 тисяч мормонів і цей день в Юті відмічають як День першопроходців.\n26 липня • Делегати Конвенту, що зібрались у Монровії, затвердили конституцію і прийняли Декларацію незалежності колишньої колонії «вільних негрів» з американської Вірджинії. Через два місяці конституція Ліберії, першої в Африці демократичної республіки, була підтверджена референдумом і колоністи обрали свого першого президента.\n14 вересня • В ході Мексикано-американської війни за спірні території американські війська під керівництвом генерала Вінфілда Скотта увійшли в Мехіко і підняли над містом американський прапор. Поразка Мексики була закріплена мирним договором, підписаним у лютому 1848 року, згідно з котрим Мексика визнавала Техас територією США.\n16 жовтня • У Лондоні вперше вийшов друком роман Шарлотти Бронте «Джейн Ейр», котрий був підписаний псевдонімом Каррер Белл.\n4 листопада • Зондербунд, військово-політичний блок семи католицьких кантонів Швейцарії, утворений в 1845 році, почав громадянську війну і зазнав поразки. Перемога буржуазно-ліберальних сил була закріплена конституцією 1848 року, згідно з якою Швейцарія стала союзною державою з єдиною законодавчою, виконавчою і судовою владами.\nНародились 1847 року\n11 лютого — †18 жовтня 1931 • Томас Алва Едісон, американський електротехнік, винахідник, автор більше тисячі запатентованих розробок, засновник декількох підприємств і компаній, організатор і керівник першої американської науково-дослідної лабораторії (1872).\n3 березня — †2 серпня 1922 • Александр Грехем Белл, канадський винахідник (телефонний апарат) шотландського походження.\n10 квітня — †29 жовтня 1911 • Джозеф Пулітцер, американський журналіст, видавець, родом з Угорщини; по своїй смерті залишив 2 мільйони доларів для заснування при Колумбійському університеті школи журналістики і заснування щорічної премії для кращих журналістів.\n20 серпня — †19 травня 1912 • Болеслав Прус (Александр Ґловацький), польський письменник («Лялька», «Фараон», «Форпост»).\n2 жовтня — †2 серпня 1934 • Пауль фон Гінденбург, німецький військовий, фельдмаршал, командуючий німецькими військами (1914-16 рр.) на Східному фронті в роки Першої світової війни, начальник польового Генштабу (1916-18 рр.), президент Німеччини (1925-33 рр.).\n4 жовтня — †11 вересня 1910 • Луї Анрі Буссенар, французький письменник (Викрадачі діамантів).\n8 листопада — †20 квітня 1912 • Брем Стокер (Абрахам Стокер), ірландський письменник («Дракула»).\n16 грудня — †9 грудня 1915 • Ганс Гросс, австрійський вчений-криміналіст, професор кафедри криміналістики Чернівецького університету, один із основоположників судової психології.\nПомерли 1847 року\n10 березня • Чарльз Хатчет, англійський хімік; у 1801 році відкрив хімічний елемент ніобій. 175 років тому у 82 роки (нар. 2 січня 1765 р.).\n4 листопада • Фелікс Мендельсон (Бартольді), німецький композитор ("Італійська симфонія", "Шотландська симфонія", "Фінгалова печера"), диригент, піаніст, засновник першої німецької консерваторії (Лейпціг, 1843). 175 років тому у 38 років (нар. 3 лютого 1809 р.).\n17 грудня • Марія Луїза Австрійська, імператриця Франції (1810-13 рр.), друга жінка Наполеона Бонапарта I; дочка австрійського імператора Франца I, племінниця королеви Франції Марії Антуанетти. 175 років тому у 56 років (нар. 7 грудня 1791 р.).\nГоловні події 1847 року


Росія мусить видати Україні Януковича » Слово і Діло\n14 січня 2015, 17:42\nПісля оголошення в розшук колишнього президента Віктора Януковича Інтерполом, на вимогу правоохоронних органів Росія зобов’язана затримати його і видати Україні.\nПро це повідомив старший помічник генпрокурора України з особливих доручень Валерій Карпунцов, пише «Слово і Діло», з посиланням на «Українську Правду».\n«В даному випадку, ті країни, які є учасниками міждержавних угод, що регулюють діяльність міжнародного поліцейського офісу Інтерполу, вони повинні – у разі виявлення цих осіб – доставляти їх на вимогу правоохоронних органів України чи надавати допомогу у доставленні їх до України до компетентних органів», – сказав він.\nЯк зазначає Валерій Карпунцов, Росія є членом угоди Інтерполу і за міжнародними нормами повинна відгукнутися на запит і затримати Януковича та інших колишніх чиновників, які розшукуються організацією.\nТакож в коментарі «Слову і Ділу» юрист-кримінолог Ганна Маляр заявила, що Росія повинна на запит України надати правову допомогу у переслідуванні громадян України, які вчинили злочин і переховуються на території Росії. В тому числі, Росія повинна була б видати таких осіб, якщо її правохоронним органам відомо їх місцезнаходження.\nКарпунцов також пояснив, що Інтерпол приймав рішення про оголошення Януковича та інших чиновників у розшук так довго через перевірку на «політичне переслідування».\nТакож стало відомо, що в Україні на загальну суму понад два мільярди доларів заарештовано майно, колишніх високопосадовців.\nЧитайте також: Інтерпол нарешті почав шукати Януковича, але Україні він не потрібен\nНагадаємо, 12 січня Януковича й Азарова оголошено в міжнародний розшук Інтерполом, також розшукується Олександр Янукович, Раїса Богатирьова та Юрій Колобов.