Дипломная работа: Світовий ринок енергоресурсів: стан, проблеми, перспективи - BestReferat.ru\nДипломная работа: Світовий ринок енергоресурсів: стан, проблеми, перспективи\nНазвание: Світовий ринок енергоресурсів: стан, проблеми, перспективи\nТип: дипломная работа Добавлен 11:51:25 30 мая 2011 Похожие работы\nПросмотров: 8376 Комментариев: 5 Оценило: 2 человек Средний балл: 4.5 Оценка: неизвестно Скачать\nОсобливості розвитку світового енергозабезпечення. Зростання світової економіки супроводжується значним збільшенням споживання енергоресурсів, загостренням боротьби за доступ до вуглеводневих енергоносіїв, посиленням конкуренції на енергетичних ринках. Водночас сталість світового енергозабезпечення піддається таким загрозам і викликам, як зростаючі ціни на енергоносії, інвестиційні ризики,зношеність видобувної та трубопровідної інфраструктури, виснаженість запасів традиційних енергоресурсів, зростання екологічних проблем, тощо.\nГоловною рисою світового паливно-енергетичного комплексу сьогодні є його поляризація: на одному полюсі – розвинені країни з високим рівнем енергозабезпечення, на другому – більшість країн, що розвиваються і знаходяться в енергетичній бідності та відсталості. Існування таких полюсів є одним із факторів підвищеної міжнародної напруги. Щорічне загальне світове енергоспоживання у теперішній час становить близько 11,8 млрд тонн нафтового еквіваленту (т н.е.). Основу світового енергетичного балансу складають вуглеводневі нергоносії - нафта, газ і вугілля. Їхня частка у світовому енергозабезпеченні становить близько 81%. Найбільший внесок має нафта – це 34,4%. На вугілля припадає 26%, на природний газ – 20,5%. Роль відновлюваних джерел енергії (ВДЕ), атомної енергії та гідроенергетики у світовому нергозабезпеченні значно менша, їхній внесок відповідно становить 10,7%, 6,2% та 2,2%. В енергозабезпеченні розвинених країн – членів Організації економічного співробітництва та розвитку (ОЕСР) нафта відіграє найбільшу роль – на її долю припадає 39,3%. Частка газу становить 22,6%, вугілля – 20,8%, атомної енергетики 10,6%, ВДЕ – 4,8% та гідроенергетики – 1,9%. Згідно із прогнозами світових енергетичних організацій, до 2030 року світовий попит на первинні енергоресурси зросте приблизно наполовину у порівнянні із сьогоднішнім рівнем. 45% цього приросту буде припадати на долю Індії і Китаю, попит в енергозабезпеченні яких до 2030 року зросте більше, ніж вдвічі. Китай та Індія вже стали головним динамічним фактором світової енергетики, замикаючи на собі основний приріст споживання й породжуючи нові міжрегіональні потоки енергетичних ресурсів. Взагалі в світовій енергетичній сфері поширюються процеси глобалізації та інтеграції.\nПрогнозується збереження внеску кожного з них (трохи зросте частка газу, але він залишиться на третій позиції), а саме: частка нафти становитиме 32,6%, вугілля - 26,0%, газу – 22,6%. Внесок атомної енергетики зменшиться і складе приблизно 5% (у порівнянні із сьогоднішніми 6,3%). Трохи збільшить свій внесок у загальне енергозабезпечення гідроенергетика (2,4% замість 2,2%). Частка ВДЕ становитиме 11,4%. Що стосується енергозабезпечення Європейського Союзу (ЄС), то основу його енергетичного балансу також складають вуглеводневі ресурси – 79%, з них нафта –37%, газ – 24%, вугілля – 18%. Внесок атомної енергії становить 15%, відновлюваних джерел енергії – 6%. Залежність ЄС від імпорту газу і нафти сьогодні складає 70%. Росія займає перше місце серед постачальників газу і друге серед постачальників нафти (див. рис. 2.2)\nЗа прогнозами, до 2030 року рівень енергозалежності ЄС може зрости до 90%. Це спонукає європейську спільноту до пошуку шляхів удосконалення свого енергетичного балансу.Зупинимося більш детальніше на показниках світового енергозабезпечення.\nСьогодні видобуток нафти у світі досяг майже 3,9 млрд т на рік. Більше 40 % її світового видобутку забезпечується країнами ОПЕК (Саудівська Аравія, Об'єднані Арабські Емірати, Кувейт, Іран, Ірак, Катар, Венесуела, Нігерія, Індонезія, Лівія, Алжир), близько 25 % - економічно розвиненими країнами (у т.ч. 11,4 % - США, 9,8 % - Європа), 8,6 % - Росія, 9,3 % - Південна і Центральна Америка, 4,7 % - Китай. У країнах ОПЕК зосереджено близько 80% світових запасів нафти.\nНа світовому нафтовому ринку обертається близько 57% всього видобутку сирої нафти, що формує величезні міжрегіональні потоки цього енергоносія. Попит на сиру нафту формується, головним чином, на трьох великих регіональних ринках. Близько 30% світового видобутку нафти споживається в Північній Америці, майже 27% - у країнах АТР (у тому числі 8,1% - у Японії й 5,2% - у Китаї) і більше 22% - у Європі. Світовий ринок нафти характеризують дані, що наведені в додатку 1.\nУ багатьох галузях промисловості альтернативою нафти може стати природний газ . Сьогодні видобуток блакитного палива здійснюється майже в 100 країнах світу, а споживають його понад 110 держав. Крім того, більш 20% світової електроенергії виробляється за рахунок газу.\nПідвищується також і роль вугілля у світовому енергозабезпеченні. Світові запаси вугілля сьогодні складають 1083 млрд т. При цьому майже 25% від всього обсягу зосереджено в США, пострадянських країнах -23% і Китаї - 12%. На Австралію, Індію, Німеччину і Південну Африку припадає ще 30% світових покладів. Щорічний світовий видобуток вугілля на сьогодні досяг рівня 4,6 млрд т і, за прогнозами, незабаром перевищить позначку у 5 млрд т. Першість тут належить Китаю, що добуває близько 1,4 млрд т вугілля на рік і більшу частину його сам же і споживає в зв'язку зі швидким зростанням економіки. Обсяги світової торгівлі вугіллям є порівняно невеликими, але все ж таки вони зростають на кілька відсотків на рік. У 2004 р. міждержавні постачання склали трохи більше 700 млн т, а це лише 15% від загального споживання вугілля. Передбачається, що до 2025 р. імпорт вугілля перевищить 900 млн т. Структура вугільного ринку останнім часом змінилася. Якщо Китай, Колумбія й Індонезія нарощують видобуток, то такі країни, як США, Канада і Польща, або зафіксували видобуток на постійному рівні, або знижують його. У США така ситуація обумовлена тим, що зростання американської економіки і споживання електроенергії є невеликим, а в Польщі йдуть реформи і закриваються нерентабельні шахти, що супроводжується падінням виробництва.\nПерше місце в рейтингу експортерів вугілля займає Австралія, друге – Індонезія. Китай займає третє місце, у п’ятірку основних експортерів входять також Південна Африка і Росія (див. додаток 3).Очікується, що споживання вугільного палива буде зростати у всіх основних регіонах світу, крім Європи, яка перейшла на більш екологічно чисті види палива. Основне зростання попиту припадає на країни Азії, які сьогодні використовують 40% світового видобутку вугілля, яке є для них домінуючим видом палива. З інших частин світу в цей регіон надходить понад 300 млн. т вугілля на рік і до 2010 року, як очікується, ця цифра зросте на третину. Прогнозується, що близько 70% росту споживання будуть забезпечувати Китай і Індія. Частка США в загальносвітовому споживанні вугілля прогнозується на рівні 20%. Сьогодні 65% цього твердого палива йде на потреби електроенергетики (у структурі енергоносіїв, що використовуються для виробництва електроенергії, вугілля займає близько 40%), а 20% – на коксування. Частка коксівного вугілля буде знижуватися у зв'язку з технологічним переозброєнням металургійної промисловості.\nСвітові викиди вуглецю (CO2), що пов'язані з діяльністю паливо-енергетичного комплексу, будуть зростати – до 2030 року вони збільшаться на 55% від сьогоднішнього рівня і складуть 40 Гт.\nВодночас буде зростати роль електроенергії як надзвичайно мобільного енергоносія, що виробляється із різних видів палива і легко постачається до споживачів. Майже половина росту світового споживання первинної енергії буде припадати на генерування електроенергії.Важливою характеристикою виробництва електроенергії з різних видів палива є структура її ціни, яка визначається такими складовими як паливна, експлуатаційна, інвестиційна, останнім часом–й емісійна. Така характеристика має свої особливості для кожної країни, в залежності від забезпеченості її окремими енергоресурсами. Структура ціни європейської електроенергетики на різних видах палива на ( прикладі Фінляндії) наведена на рис. 2.3.\nЗадоволення зростаючих світових потреб у енергоресурсах потребує значних інвестицій в енергетичну інфраструктуру. За оцінками МЕА, потреби в інвестиціях з 2005 до 2030 року складуть більш 20 трлн дол. Це на 3 трлн більше, ніж передбачалося в попередньому прогнозі. Пояснюється це різким збільшенням видатків на капітальне устаткування, особливо в нафто- і газо видобуванні, 56% всіх інвестицій буде потрібно вкласти в підприємства з виробництва електроенергії, а з урахуванням видатків на паливо для електростанцій - приблизно 60% всіх інвестицій. У нафтовий сектор буде потрібно вкласти 4 трлн дол. 75% цієї суми буде спрямовано на видобуток нафти. У цьому випадку інвестиції будуть більше залежати не стільки від попиту на нафту, скільки від продуктивності родовищ. Більше половини всіх інвестицій в світову енергетику (це приблизно 10 трлн дол.) буде потрібно здійснити в країнах, що розвиваються. Тільки в Китай знадобиться інвестувати 18% усього світового обсягу коштів, або 3,7 трлн дол. Експерти МЕА попереджають, що немає ніякої гарантії того, що інвестиції будуть здійснені в повному обсязі. Багато чого буде залежати від політики конкретних держав, геополітичних факторів, несподіваних змін вартості устаткування, цін на нафту, впровадження нових технологій та ін. Все це буде впливати на прагнення приватних і державних компаній інвестувати кошти у різні сектори енергетики, і в першу чергу, найбільших нафто- і газодобувних країн. При цьому не менше значення буде мати енергетична політика, яку будуть проводити провідні країни світу.\n- зростаючий попит на енергоресурси на фоні скорочення запасів традиційних енергоносіїв та зростання цін на них;\n- підвищення залежності багатьох країн від імпорту енергоносіїв;\n- необхідність захисту навколишнього середовища та вирішення проблеми кліматичних змін;\n- потреба у великих інвестиціях;\nЗ початком світової енергетичної кризи, яка призвела до різкого подорожчання нафти, та й інших видів мінерального палива, по-новому поставив питання надійності енергопостачання, шанси атомної енергетики швидко зросли. У першу чергу це стосувалося до країн, що не володіє великими ресурсами нафти і газу, а іноді і вугілля, - Франції, ФРН, Бельгії, Швеції, Фінляндії, Японії, Республіці Корея. Однак великі програми розвитку атомної енергетики були прийняті також і в таких багатих мінеральним паливом країнах, як США і СРСР. В кінці 1970-х рр.. більшість західних експертів вважало, що до початку XXI ст. потужність АЕС може досягти 1300-1600 млн кВт, або приблизно половини сумарної потужності всіх електростанцій, а самі АЕС з'являться в 50 країнах світу. На X сесії МІРЕК обговорювалося прогноз на 2020 р., згідно з яким частка атомної енергетики у світовому споживанні палива та енергії повинна була скласти 30%.\nАле вже в середині 1980-х рр.. темпи зростання атомної енергетики знову сповільнилися, в більшості країн були переглянуті і плани спорудження АЕС, і прогнози. Пояснюється це комплексом причин. Серед них - успіхи політики енергозбереження, поступове здешевлення нафти і особливо - переоцінка екологічних наслідків спорудження АЕС. Ця переоцінка сталася після аварії на американській АЕС «Три Майл Айленд» і особливо після катастрофи на Чорнобильській АЕС у 1986 р., яка торкнулася 11 областей України, Білорусії і Росії з населенням 17 млн осіб і призвела до підвищення рівня радіації в 20 країнах в радіусі 2000 км від Чорнобиля. На північному заході радіоактивні опади досягли північних районів Норвегії, на заході - р. Рейн, на півдні - Персидської затоки.\nДо першої групи належать, так би мовити, країни-«відмовники», які взагалі скасували свої атомні програми і прийняли рішення про негайне або поступове закриття своїх АЕС. Так, в Австрії була законсервована вже готова АЕС, побудована неподалік від Відня. В Італії після референдумуу 1987 три АЕС були закриті, а четверта - майже завершена - переобладнана в ТЕС. Польща припинила спорудження АЕС в Жарновіце. Практично були заморожені ядерні програми Швейцарії, Нідерландів, Іспанії. У Швеції відповідно до результатів референдуму уряд прийняв рішення закрити до 2010 р. всі 12 діючих атомних реакторів. А адже в цій країні АЕС дають більше половини всієї вироблення електроенергії, та й з виробництва «атомної» електроенергії на душу населення вона займає перше місце в світі.\nУ третю групу, не дуже численну, входять країни, які не дивлячись ні на що, як і раніше здійснюють свої широкомасштабні атомно-енергетичні програми (Франція, Японія, Республіка Корея) або приймають їх заново (Китай, Іран). Склад цих трьох груп не залишається незмінним. Так, останнім часом під впливом тих чи інших причин декілька переглянули своє негативне ставлення до будівництва атомних електростанцій такі країни, як Італія, Іспанія, Швеція, США. Ввела в дію свою першу АЕС Румунія. А Канада, навпаки, стала застосовувати деякі обмеження. У ще більшою мірою це відноситься до Німеччини. Найбільш "ядерна" країна сьогодні - Литва: 80% її енергетики забезпечується за рахунок розщеплення атома. Але якщо в колишній радянській республіці просто не знайшлося інших сильних виробництв, то справжній лідеріндустрії - Франція. Французи виробляють на АЕС 78% своєї енергії і є найбільшими її експортерами.\nЗагальна світова ситуація в атомній енергетиці на початок XXI ст. може бути охарактеризована за допомогою наступних головних показників: у 31 країні на 248 АЕС в експлуатації перебуває 441 промисловий атомний енергоблок сумарною встановленою потужністю понад 354 млн кВт (додаток 4). Такі енергоблоки виробляють 18% усієї виробленої у світі електроенергії.Сьогодні у світі будується 65 атомних реакторів, 144 реактора знаходяться у стадії проектування, запропоновані у будівництво ще 337 реакторів.\nЗа визначенням МЕА, до відновлюваних джерел енергії належать: гідро- і геотермальна енергія, енергія сонця, вітру, приливна енергія, а також енергія горючих відходів (твердої біомаси, газу з рідкої і твердої біомаси, деревинного вугілля, відновлюваних муніципальних твердих відходів).\nВнесок окремих видів відновлюваних джерел у їх загальний світовий обсяг складає: горючих відходів 80%, гідроенергії 16,3%, геотермальної енергії 3,1%, сонячної і приливної енергії 0,22% і енергії вітру 0,38%. Таким чином, серед відновлюваних джерел перше місце (в основному, для приготування їжі й обігріву) займають горючі відходи. Лідируючі позиції з їхнього використання займають країни Південної Азії і Африки, що розвиваються. Розвинені країни лідирують у використанні так званих «нових» відновлюваних джерел – енергії сонця, вітру і приливів.\nБіоенергетика .На сьогодні найбільш швидкими темпами здатна розвиватись біоенергетика. Очікується, що енергетичне використання всіх видів біомаси здатне забезпечити щорічно заміщення 9,2 млн. т у.п. викопних палив на рівні 2030 року, в тому числі за рахунок енергетичного використання залишків сільгоспкультур, зокрема, соломи – 2,9 млн. т у.п., дров та відходів деревини – 1,6 млн. т у.п., торфу – 0,6 млн. т у.п., твердих побутових відходів – 1,1 млн. т у.п., одержання та використання біогазу – 1,3 млн. т у.п., виробництва паливного етанолу та біодизельного пального – 1,8 млн. т у.п. Загальний обсяг інвестицій у розвиток біоенергетики, для забезпечення таких темпів нарощування, складе до 2030 року близько 12 млрд. грн.\nГазифікація – це форма піролізу при більшій кількості повітря і вищій температурі для отримання газу. Паливний газ має більш різнобічне використання ніж біомаса. Він може використовуватись як для опалення і парогенерації,так і в двигунах внутрішнього згорання, або турбінах при виробництві електроенергії. Він може навіть використовуватись, як пальне транспортних засобів. Газифікація – найбільш новий процес перетворення енергії біомаси що має переваги перед безпосереднім спалюванням. В техніко-економічних термінах газ може бути використаний більш ефективно в комбінованих системах що об’єднують газові і парові турбіни при виробництві електроенергії. Процес перетворення теплоти в енергію відбувається при вищій температурі ніж в паровому циклі, що робить процес перетворення термодинамічно більш ефективним. Газ очищується і фільтрується для усунення небажаних хімічних компонентів, що знімає екологічні проблеми.\nНетрадиційні позабалансові енергетичні ресурси . Головними напрямками збільшення використання позабалансових джерел енергії є видобуток та утилізація шахтного метану. Використання метану для виробництва теплової та електричної енергії забезпечить заміщення 5,8 млн. т у.п. первинної енергії на рівні 2030 року, близько 1 млн. т у.п. – на рівні 2011 року, водночас поліпшиться екологічний стан і стан безпеки у вуглевидобуванні. Разом з тим, цей напрям потребує детальнішого економічного обґрунтування, оскільки вугілля видобувається з великої глибини і системи дегазації вугільних пластів на основі прийнятих у світі технологічних схем потребуватимуть значних інвестицій, що знизить конкурентноздатність використання шахтного метану. Разом з тим, можливі інші варіанти його використання, зокрема при очистці вентиляційних викидів.\nПоряд з цим, передбачається подальше збільшення використання природного газу малих родовищ, газоконденсатних родовищ і попутного нафтового газу для виробництва електроенергії і теплоти. Обсяги видобутку цих ресурсів оцінюються у 830 тис. у.п. у 2030 р.\nНайбільш швидко серед негорючих ВДЕ в світі розвивається вітроенергетика. За різними оцінками, щорічні темпи її зростання складають від 25% до 50%. Значні темпи розвитку вітроенергетики пояснюється тим, що їй властиві найменші питомі капітало-вкладення в порівнянні з іншими видами ВДЕ. Сумарна світова встановлена потужність великих ВЕУ й ВЕС, за різними оцінками, становить від 10 до 20 ГВт. Зростає не тільки сумарна потужність вітряних установок, але і їхня одинична потужність, що перевищила 1 МВт. Сьогодні вітроенергетика використовується більш ніж у 30 країнах. Світовими лідерами із застосування енергії вітру є США, Німеччина, Нідерланди, Данія, Індія. У багатьох країнах виникла нова галузь - вітроенергетичне машинобудування. Очевидно, і в найближчій перспективі вітроенергетика збереже свої передові позиції.\nНаступне місце за обсягами застосування займає геотермальна енергетика. Сумарна світова потужність ГеоТЕС становить не менш 6 ГВт. Вони цілком конкурентоспроможні в порівнянні із традиційними паливними електростанціями. Однак ГеоТЕС географічно прив'язані до обмеженого числа районів, і це обмежує область їхнього поширення. Поряд з ГеоТЕС широке використання одержали системи геотермального теплопостачання. Темпи росту світової геотермальної енергетики становлять від 5 до 9%.\nОстаннім часом значними темпами (від 17 до 33% на рік) поширюється використання сонячної енергії . Вона використовується, в основному, для виробництва низькопотенціального тепла для комунально-побутового гарячого водопостачання й теплопостачання. Переважним видом устаткування тут є так звані плоскі сонячні колектори. Їхнє загальносвітове виробництво становить не менш 2 млн м2 у рік, а виробництво низькопотенціального тепла за рахунок сонячної енергії досягло 5·106 Гкал.\nУсе активніше впроваджується устаткування для перетворення сонячної енергії в електроенергію. Тут використовуються два методи - термодинамічний і фото-електричний, останній лідирує зі значним відривом. Так, сумарна світова потужність автономних фотоелектричних установок досягла 500 МВт. Тут варто згадати проект «Тисяча дахів», реалізований у Німеччині, де 2250 будинків були обладнані фотоелектричними установками. При цьому роль резервного джерела відіграє електромережа, з якої може надходить енергія в разі потреби. У випадку ж її надлишку вона передається в мережу. При реалізації цього проекту до 70% вартості установок сплачувалося з федерального й земельного бюджетів. У США прийнята ще більш масштабна програма «Мільйон сонячних дахів», яка розрахована до 2010 р. Витрати федерального бюджету на її реалізацію склали 6,3 млрд дол. Сьогодні велика кількість автономних фотоелектричних установок постачається (за рахунок міжнародної фінансової підтримки) в країни, що розвиваються.\nСьогодні в світі виробляється близько 30 тис. т полікриста-лічного кремнію. З них близько 22тис.т йдуть на потреби мікроелектроніки і силової техніки (потужні тиристори та діоди) і тільки біля 8 тис. т – у фотоелектроніку. У зв’язку з бурхливим розвитком фотоелектроніки вартість кремнію на світовому ринку зросла вдвічі. Але навіть за ціною 60-70 дол. за кг сьогодні відчувається його дефіцит.\nЗначний розвиток одержав напрямок, пов'язаний з використанням низькопотенціального тепла навколишнього середовища (води, ґрунту, повітря) за допомогою теплонасосних установок (ТНУ). Економічна доцільність використання ТНУ підтверджується світовим досвідом. У ТНУ при витраті одиниці електричної енергії виробляються 3-4 еквівалентні одиниці теплової енергії, отже, їхнє застосування в кілька разів вигідніше, ніж пряме електричне нагрівання. Вони успішно конкурують і з паливними установками. В розвинених країнах сьогодні ТНУ є найбільш поширеною системою опалення та кондиціювання. Поштовхом до їх розвитку були світові енергетичні кризи 1973 та 1978 рр. На початку свого впровадження ТНУ встановлювались в будинках вищої цінової групи та підвищеної комфортності, але за рахунок застосування сучасних технологій та масового виробництва зараз ТНУ доступні середньому класу. Вони встановлюються в нових будівлях або замінюють застаріле обладнання зі збереженням або незначною модифікацією попередньої опалювальної системи. Найбільше розповсюдження ТНУ набули в США (їхня встановлена потужність становить 4800 МВт), Швейцарії (500 МВт), Канаді (380 МВт), Швеції (377 МВт), Німеччині (344 МВт), Австрії (228 МВт) та ін.\nУ США щорічно виробляється біля 1 млн. теплових насосів, в Японії - біля 3 млн. У Швеції 50% всього опалення забезпечують теплові насоси, у тому числі 12% всього опалення Стокгольма забезпечують ТНУ загальною потужністю 320 МВт, що використовують тепло Балтійського моря. В 2001 році у Швейцарії в кожному третьому новозбудованому будинку встановлювався ТНУ. У будинку Президента США Джорджа Буша в Техасі у 2001 р. встановлено геотермальний тепловий насос, що дозволило зменшити витрати на опалення та кондиціювання на 75%.\nВ останні роки спостерігається відродження інтересу до створення й використання малих ГЕС . Вони одержують у багатьох країнах все більше поширення на новій, більш високій технічній основі, пов'язаній, зокрема, з повною автоматизацією їхньої роботи при дистанційному керуванні.\nНабагато меншим є практичне застосування приливної енергії . У світі існує тільки одна велика приливна електростанція (ПЕС) потужністю 240 МВт (Ранс, Франція). Ще менше використовується енергія морських хвиль. Цей спосіб використання ВЕД перебуває в стадії початкового експериментування.\nУ додатку 5 наведено прогноз щодо собівартості виробництва електроенергії та питомих капітальних витрат з використанням ВДЕ та традиційної енергетики на період до 2050 р. Наведені в таблиці дані свідчать, що перспективи зниження питомих капітальних витрат у створення установок на ВДЕ для більшості відновлюваних джерел (за винятком сонячної фотоелектрики) не дуже гарні: нижня границя вартості одиниці потужності за 45 років знизиться в середньому на 10—20%. Втім, загальновідомим є той факт, що зі зростанням випуску будь-якої продукції собівартість її знижується.\nІснує також ряд інших бар'єрів, які не є ні економічними, ні технічними, проте можуть відкласти або обмежити розробку й розгортання на ринку нових енергетичних технологій. Такі бар'єри можуть приймати різні форми, включаючи правила планування й ліцензування, недолік інформації й освіти, регулювання охорони здоров'я й безпеки та недолік координації в різних секторах. Реалізація на практиці існуючого потенціалу перспективних технологій вимагає уваги й подолання цих бар'єрів. Для цього необхідно зробити технологічний прорив у зниженні вартості праці й матеріалів при створенні обладнання для ВДЕ й всебічна підтримка їхнього широкого ринкового впровадження (перш за все, підтримка держави).\nОдна з проблем забезпечення енергоресурсамисучасної цивілізації полягає в тому, що економіка більшості країн світу протягом тривалого часу розвивалась, орієнтуючись на нафту й продукти її переробки. Перехід на інші джерела енергопостачання вимагає значних капіталовкладень, пов'язаних зі структурною перебудовою економіки, які досить часто не під силу окремим країнам. Щодо нафти, то її запасів у світі значно менше, ніж інших енергетичних ресурсів. При таких темпах її споживання, які існували у 80-ті роки, розвіданих запасів вистачить світовому господарству лише на 37-40 років, а якщо взяти до уваги прогнозні ресурси, то нафтова ера триватиме близько 120 років. Отже, проблема, яка сьогодні досить жваво дискутується в усьому світі, зводиться до того, чи встигнуть усі країни перевести свою економіку на новий вид енергозабезпечення і які ресурси для цього мають бути використані.\nВиникнення й загострення сировинної проблеми змусило переоцінити наявні мінеральні ресурси, в результаті чого стало ясно, що резерви багатьох видів корисних копалин пов'язані з екологічно шкідливими джерелами, такими, зокрема, як нафтові піски, бітумні сланці та ін., розробка яких загрожує навколишньому середовищу й погіршує екологічну ситуацію в світі\nНафтові запаси розповсюдженні між крайнами нерівномірно, наприклад у Саудівській Аравії є більше 25% світового запасу нафти , а у Андори лише 2%. Відповідно споживання та виробництво у крїнах відрізняється, США при виробництві нафти у 12% споживає її у два рази більше.\nПроблеми вугільної промисловості . У вугільній промисловості світу можна виділити на мій погляд 3 основні проблеми:\n2.Травматизм на підприємствах. Як наслідок, у зв'язку з недостатньою підтримкою вугільної промисловості з боку держав деяких країн, а отже і різкому зменшенні виділюваних засобів на охорону праці, збільшився ріст травматизму на підприємствах. Самими неблагополучними країнами в цьому плані є Китай і Росія, щорічно при видобутку вугілля гинуть сотні, а те і тисячі людей. 3.Екологічні проблеми. Однією із серйозних проблем також є шкода, яка завдається природі, при добуванні і переробці вугілля. По-перше, це вивільнення в атмосферу метану при розробці родовищ. По-друге, для одержання, наприклад, вугілля що коксується, його необхідно нагрівати до визначеної температури. Як наслідок, в атмосферу викидається велика кількість вуглекислого газу і деяких інших з'єднань, що згубно впливають на атмосферу Землі, і сприяють виникненню парникового ефекту.\nДовгострокові перспективи пророкувати складно, але можна припустити, що якщо запаси нафти будуть продовжувати зменшуватися і не буде знайдено нових чи родовищ інших альтернативних видів палива, те вже до 2030-му року вугілля може стати основним джерелом паливної енергії (має значні запаси у порівнянні з нафтою). Людству неминуче доведеться вкладати кошти на розробку програм по зниженню забруднення навколишнього середовища через добуваннявиробництво вугілля. У зв'язку з цим, розвиток вугільної промисловості прийме світові масштаби. Безсумнівно також зростуть і ціни на вугілля, а отже його виробництво стане рентабельним.\nІснують дві найбільш серйозні проблеми атомної енергетики : економічна - атомне паливо досить дороге, вартість будівництва атомних станцій, створення та підтримання на належному рівні систем забезпечення реакторів ядерним пальним, захоронення відпрацьованого палива і радіоактивних відходів та вивід ядерних об’єктів з експлуатації; й екологічна - імовірність аварій та проблема захоронення ядерних відходів. Проти АЕС існує ще один досить серйозний аргумент - це розповсюдження ядерного озброєння.\n· локальний механічний вплив на рельєф - при будівництві;\n·стік поверхневих і ґрунтових вод, що містять хімічні і радіоактивні компоненти;\n·зміна характеру землекористування й обмінних процесів у безпосередній близькості від АЕС;\nБільшість АЕС у світі використовують теплові легководні реактори (LWR). До цього класу належать усі нині діючі українські енергоблоки. LWR вимагають збагаченого урану, що зумовлює залежність неядерних країн від постачальників ядерного палива. Тому деякі держави (зокрема Румунія) будують важководні реактори (HWR), де використовується паливо з природного (незбагаченого) урану. Однак глибина вигоряння палива у HWR у 4—6 разів менша, ніж у LWR, а це збільшує об’єми відпрацьованого (опроміненого) ядерного палива (ОЯП) та зумовлює відповідну потребу у місткіших сховищах.\nПерспективи нової ядерної енергетики . За піввіку свого існування ядерна енергетика (ЯЕ) придбала статус широкомасштабної енергопромислової світової галузі. Забезпечуючи 6,5% світових енергетичних потреб, вона виробляє 16% світової електроенергії.\nСьогодні, за даними МАГАТЕ в 30 країнах світу експлуатується 441 енергетичний ядерний реактор. Основу цього парку (близько 60%) становлять легководні реактори (типу європейського PWR, російського ВВЕР та ін.). Експлуатуються також важководні реактори типу CANDU, високотемпературні реактори HTR, ядерні реактори кип’ячого типу BWR, високотемпературні реактори з газовим охолодженням HTGR та інші .\nСтосовно масштабів подальшого розвитку атомної енергетики в світі існують прямо протилежні погляди – від того, що вона стане основною галуззю енергозабезпечення, до можливості поступового її згортання як потенційно небезпечної . Прихильники ядерної енергетики спираються на такі її переваги.\nЛідерами у нарощуванні атомних потужностей є Китай та Індія. В їхніх найближчих планах для енергозабезпечення швидко зростаючих економік є будівництво кількох десятків нових ядерних блоків. Для деяких країн (наприклад, таких, як Франція або Японія) відсутність власних нафтових або газових ресурсів уже є достатнім мотивом збереження ЯЕ в структурі енергетичного балансу. Новими членами “атомного клубу” планують стати такі країни, як Польща, Туреччина, Індонезія й В'єтнам.\nВ основі майже всіх реакторних систем, за винятком високотемпературного газоохолоджуваного реактора, лежить принцип закритого паливного циклу, що робить їх привабливими, насамперед, з погляду мінімізації кількості довгоживучих радіонуклідів. Перші три з перелічених - реактори на швидких нейтронах.\nУ рамках INPRO розглядаються можливі реакторні технології й технології паливного циклу, які зможуть в найближчі п'ятдесят років стати основним джерелом енергії. Серед потенційних реакторних систем майбутнього розглядаються водоохолоджувальні, газохолоджувальні, з металевим теплоносієм і швидкі реакторні системи на розплавах солей.\nРозробка реакторів на швидких нейтронах проводиться і в інших країнах. Так, в Китаї споруджується експериментальний швидкий реактор потужністю 65 МВт (тепл.), в Японії – реактор-розмножувач на швидких нейтронах MONJU, Франція розробляє європейський реактор на швидких нейтронах .\nОднак промислово розвинені країни, які мають розгалужену ядерно-енергетичну інфраструктуру (США, Франція, Японія й Великобританія), не є учасниками цього проекту. Дві густонаселені країни - Індія й Китай, що характеризуються швидкими темпами економічного розвитку й націлені на розгортання широко-масштабної ядерної енергетики, є учасниками INPRO, але їхній фінансовий і науково-технічний внесок дуже малий у порівнянні з їхніми цілями й завданнями. На сьогоднішній день Росія є основним фінансовим донором проекту. Очевидною є нестача необхідного фінансування для реалізації цього проекту у заплановані терміни.\nПроекти INPRO й GIF мають багато спільних завдань. Ключове з них - закриття каналів можливого поширення ядерної зброї, характерних для сучасної атомної енергетики. Ефективне використання внутрішніх бар'єрів повинно зміцнити зовнішні бар'єри. За висновками фахівців, зіставлення стану реалізації проектів INPRO і GIF показує можливість їх синхронізувати при гармонізації постановки кінцевого завдання: розвиток економічно конкурентної великомасштабної ядерної енергетики на базі замкнутого паливного циклу й технологій, захищених від поширення ядерної зброї. МАГАТЕ прагне до того, щоб дослідження в рамках обох проектів були скоординовані і взаємно доповнювали одне одного. Позитивною подією в цьому напрямку слід вважати вступ Росії до проекту GIF у липні 2006 року.\nПоновлення інтересу до торію обумовлено тим, що його світові запаси в три рази перевищують запаси урану. Дослідженнями встановлено, що ефективна та безпечна робота ядерних реакторів забезпечується при використанні торій-уранового паливного циклу, основою якого є торій. Поряд з вирішенням ресурсної проблеми, до переваг цього циклу варто також віднести більш ефективне використання палива (за рахунок його більш глибокого вигоряння) та значно менші обсяги виробництва радіоактивних відходів. Особливістю цього циклу є те, що в його процесі утворюється ізотоп урану U-233, який сам по собі є ефективною складовою ядерного палива. Але наявність цього ізотопу завжди пов’язана з присутністю високорадіоактивного ізотопу U-232, що ускладнює виробництво палива та його переробку і, як наслідок, робить ці процеси дуже коштовними. У зв’язку з цим окремі фахівці стверджують, що має бути зроблено ще великий обсяг робіт, перш ніж торієвий цикл буде поставлено на комерційну основу. Але поки є можливість видобувати дешевий уран, це є малоймовірним .\nДжерело вітроенергетики – сонце, так як воно є відповідальним за утворення вітру. Від загальної кількості енергії сонця 1-2% перетворюється на енергію вітру. Ця кількість вп’ятеро перевищує річну світову енергетичну потребу. Сучасна технологія дозволяє використовувати тільки горизонтальні вітри, що знаходяться близько до поверхні землі та мають швидкість від 12 до 65 км/год.Для того, щоб будівництво вітроелектростанції виявилося економічно виправданим, необхідно, щоб середньорічна швидкість вітру в даному районі складала не менш 6 метрів за секунду. У нашій країні вітряки можна будувати на узбережжях Чорного і Азовського морів, у степових районах, а також у горах Криму і Карпат .\nСонячні фотоелементи вже сьогодні знаходять своє специфічне застосування. Вони виявилися практично незамінними джерелами електричного струму в ракетах, супутниках і автоматичних міжпланетних станціях, а на Землі – в першу чергу для живлення телефонних мереж в не електрифікованих районах або ж для малих споживачів струму (радіоапаратура, електричні бритви і запальнички і т.п.).\nНедоліки сонячної енергетики: через відносно невелику величину для постійної сонячної енергетики потрібне використання великих площ землі під електростанції, але фотоелектричні елементи на великих сонячних електростанціях встановлюються на висоті 1,8—2,5 метра, що дозволяє використовувати землі під електростанцією для сільськогосподарських потреб, наприклад, для випасу худоби; потік сонячної енергії на поверхні Землі сильно залежить від широти і клімату. У різних місцевостях середня кількість сонячних днів в році може дуже сильно відрізнятися;залежність потужності сонячної електростанції від часу доби і погодних умов;висока ціна сонячних фотоелементів; не дивлячись на екологічну чистоту отримуваної енергії, самі фотоелементи містять отруйні речовини, наприклад, свинець, кадмій, галій, миш'як і т. д., а їх виробництво споживає масу інших небезпечних речовин.\nБіопаливо та біомаса. Біопаливо або біологічне паливо – органічні матеріали, такі як деревина, відходи та спирти, що використовуються для виробництва енергії. Офіційне визначення біопалива – будь-яке паливо мінімум з 80 % вмістом (за об'ємом) матеріалів, отриманих від живих організмів, зібраних в межах десяти років перед виробництвом.\nДо біомаси входять не тільки рослинна органічна речовина (зернові культури, кукурудза, соняшник, відходи деревини), але й гній, газ звалищ. При цьому установки анаеробної переробки біомаси з отримання біогазу, тобто біогазові установки виконують також роль очисних споруд, бо переробляють органічні відходи у нейтральні мінеральні продукти. Якщо установки для використання вітрової, сонячної енергії є пасивно чистими, то біогазові установки є активно чистими, бо усувають екологічну небезпеку тих продуктів, які й використовують у якості джерела енергії. Наприклад, технологія метанового зброджування гною дозволяє отримувати біогаз і усуває бактеріальне, хімічне забруднення ґрунту, води, повітря, що відбувається у накопичувачах гною. При цьому виробляються високоякісні добрива, білково-вітамінні кормові добавки, тому вона є безвідходною. Найбільшими світовими виробниками біоетанолу залишаються США (24,6 млн куб. м), Бразилія (18,8 млн куб. м) і країни Євросоюзу (2,3 млн куб. м).\nНедоліки використання біопалива: вчені встановили, що неефективно виготовляти біодизель з ріпакової олії, тому що для заправки одного авто протягом року, необхідно приблизно 1500 літрів олії, а це ділянка землі з футбольне поле при врожайності ріпаку до 3000 кг/га. Розширення посівних площ під сільськогосподарські культури, з яких вироблятимуть біопаливо, пропорційно призводить до скорочення посівних площ, які використовують для виробництва продуктів харчування (кукурудза, ріпак, олійні культури). Внаслідок цього пропозиція останніх зменшується, що спричинює зростання цін. Так, за оцінками Федерального резервного банку Канзасу, зростання цін на енергоносії на 10% призводить до зростання цін на продовольство на 5,2%. В зв'язку з цим зростають також ціни на продукти переробки та продукти харчування, для яких не вистачає відповідної сировини: цукор (цукрову тростину переробляють на етанол), продукція тваринництва (із кукурудзи, яку використовують як цінний корм, виробляють етанол), пиво (площі, на яких вирощують ячмінь, вивільняють під виробництво кукурудзи, соєвих бобів і ріпаку) та інші.Нарощування виробництва сільськогосподарських культур для виробництва біопалива можливе за рахунок введення в обіг резервних земель, що може не позначитися на обсягах виробництва зернових для харчового виробництва.Слід сказати про негативний вплив виробництва біопалива на вартість продуктів харчування, що породжує проблему голоду в світі.Як аргумент наводиться той факт, що для однієї заправки етанолом американського джипу (100 л) потрібно близько 350 кг кукурудзи, якої вистачило б для харчування однієї людини в країнах "третього світу" протягом цілого року. Тож у разі реалізації планів адміністрації США із розширення виробництва біопалива, в 2017 році тільки для американських автомобілів знадобиться продуктів стільки, скільки їх достатньо для проживання більш ніж мільярда людей. Втім, у світі формується протидія широкомасштабному впровадженню біопалива з причини подорожчання продуктів харчування. Так, ООН вважає, що переорієнтація орних угідь на вирощування технічних культур й наступна їхня переробка на паливо – це шлях до катастрофи, оскільки це призведе до збільшення в світі кількості людей, що потерпають від голоду. Пропонується на п’ять років об’явити мораторій на таке виробництво, а за цей час розробити технології виробництва біопалива з використанням відходів рослинництва .\nГеотермальна енергетика. Геотермальна енергія (природне тепло Землі), акумульована в перших десятьох кілометрах Земної кори, за оцінкою вчених досягає 137 трлн. тонн умовного палива (т у.п.), що в 10 разів перевищує геологічні ресурси усіх видів палива разом узятих.\nЗ усіх видів геотермальної енергії мають найкращі економічні показники гідрогеотермальні ресурси – термальні води, пароводяні суміші і природна пара.Переваги: геотермальну енергію отримують від джерел тепла з великими температурами, вона має декілька особливостей: температура теплоносія значно менша за температуру при спалюванні палива і найкращий спосіб використання геотермальної енергії – комбінований (видобуток електроенергії та обігрів).\nНауково-технічний чинник - у останні роки з'явилися винаходи і технології, які дозволяють одержувати в необхідних масштабах водневе паливо і використовувати паливні елементи. Поки що воднева енергія коштує дорожче за традиційні джерела, але прогнози свідчать, що в перспективі на фоні дорожчання викопного палива вона може досить швидко стати конкурентоспроможною.\nГеополітичний чинник – від стабільності постачання викопного палива (нафти і газу) з країн-експортерів, що часто піддається всіляким дестабілізуючим впливам, багато в чому залежить економіка країн-імпортерів цього палива (у тому числі й розвинених). Крім того, джерела і шляхи постачання енергоресурсів є привабливими об'єктами для міжнародних терористів.\nПрогнозується, що технології енергозабезпечення на вуглеводневому викопному паливі поступово будуть замінені на технології одержання енергії із відновлюваних джерел (по суті - енергії Сонця та його похідних), ядерної енергії та термоядерної енергії. Але на проміжних етапах, коли ще значна кількість енергії буде одержуватись з викопних джерел, потрібно буде підвищити ефективність їх використання. За думкою фахівців, цьому буде сприяти, в першу чергу, перехід від технології прямого спалювання викопного палива до електрохімічних технологій вивільнення енергії. Для цього викопні палива будуть перетворюватись у синтетичне паливо, яке за допомогою паливних елементів перетвориться в електричну енергію. Найбільш прийнятним синтетичним паливом, на думку багатьох, є водень, тому водневим технологіям приділяється така значна увага. Водень може вироблятись як окремо від місця споживання, так і безпосередньо на об’єкті виробництва електроенергії, де первинним паливом може бути природний газ, синтезований газ (із вугілля, відходів та ін.) або біоетанол.\nУ гідридних системах зберігання водень утримується у складі інтерметалічних сполук або у вигляді гідридів металів. Витяг його із цих сполук здійснюється шляхом або гідролізу, або термічної дисоціації. У першому випадку процес є одноразовим, у другому - можуть бути створені акумулятори багаторазової дії. Використання гідридних систем зберігання має таку важливу перевагу, як більш м'які вимоги до безпечної експлуатації. Крім того, у металогідриді щільність водню вища, ніж у його рідкому стані. Головний недолік систем цього типу - відносно невисокий вміст водню по масі.\nНайбільш перспективний напрямок розвитку водневої енергетики - заміна вуглеводневих палив на водень у системах транспорту, насамперед, в автомобілебудуванні (двигуни внутрішнього згорання). Вже близько 20 років водневі енергосистеми використовуються в ракетній техніці в якості розгінних блоків космічних кораблів (американський «Шаттл», російський «Буран»). Для виробництва електроенергії в малопотужних автономних системах енергоспоживання паливні елементи можуть бути перспективними (для живлення мобільних телефонів та ін.).\nПотреби в паливних елементах для децентралізованої стаціонарної енергетики (потужністю 250 кВт – 10 МВт) у найближчі 10 років становлять 100 000 МВт. Вартість 1 кВт планується довести з сучасних 3000 – 6000 дол. до 1000 –1500дол. до 2015р. Потреба в паливних елементах для автотранспорту (потужність 25-50 кВт) становить 500 000 шт. на рік. Вартість 1 кВт планується довести із 300-1000 дол. до 100-50 дол. У недалекій перспективі в результаті жорсткості стандартів на викиди, підвищення вартості бензину й зниження вартості паливних елементів очікується зміна кон'юнктури на користь автомобілів і автономних енергоустановок потужністю до 100-300 кВт на базі твердополімерних паливних елементів (ТП ПЕ).\nКонцепція великомасштабного застосування водню як для одержання електроенергії, так і в інших галузях народного господарства отримала назву водневої економіки. За оцінками Міненерго США, до 2100 р. його виробництво складе 770 – 950 Мт (у 2000 році воно складало 50 Мт). Це призведе до формування великого нового сектору світової економіки на основі широкого застосування паливних елементів .\nВодневий паливний елемент - універсальне джерело енергії, що може використовуватися в енергетиці, на транспорті (у т.ч. автомобільному), у побуті. Тому сьогодні найбільша увага дослідників, розроблювачів, промисловості й інвесторів спрямована на паливні елементи. Паливні елементи (електрохімічні генератори - ЕХГ) - тип технологій, які використовують реакцію окислювання водню в мембранному електрохімічному процесі, що виробляє електрику, теплову енергію й воду. Американські й російська космічні програми використовують ЕХГ протягом десятиліть. Паливні елементи (ПЕ) для приводів автомобілів і автобусів успішно розробляються для наступного покоління транспортних засобів, а також для автономних систем енергоспоживання. Твердополімерні ПЕ по технічному рівню перебувають на порозі комерціалізації. Однак їхня висока вартість сьогодні у значній мірі стримує цей процес.\nДослідження з водневої енергетики розвиваються зі зростаючою активністю. У США, Німеччині, Японії, Канаді створені й експлуатуються дослідні водневі автозаправні станції. Уряди й приватний бізнес розвинених країн активно інвестують у розвиток цього напрямку енергетики. У Японії налагоджується випуск автомобілів, що працюють на водневих паливних елементах. Урядом Ісландії у 2002 р. було оголошено про перевід транспортних наземних систем і рибальського флоту на водневі системи. У цій країні на нових чистих видах енергії, у першу чергу — геотермальній, базується вся енергетика й теплопостачання. Споживання нафтопродуктів залишилося тільки в сфері автотранспорту й рибальства. На основі досвіду експлуатації перших десятків водневих автобусів у Європі в Ісландії на початку 2003 р. компанією Shell введена в експлуатацію перша станція заправки автобусів стислим електролізним воднем.\nУ 2003 р. президент США Буш висунув “Ініціативу в області водневого палива”, завдання якої складається у прискорені необхідних досліджень і розробок зі створення і демонстрації можливостей нових технологій. Фінансування програми визначено у 1,2 млрд дол. Президентська ініціатива покликана сприяти прийняттю приватним сектором рішень щодо комерціалізації й виводу на ринок технологій водневого палива до 2015 р., отримання відчутних результатів із заміщення нафти, зниження шкідливого впливу на навколишнє середовище. Відповідно до плану Міністерства енергетики, федеральний уряд буде відігравати ключову роль в освоєнні нових технологій у короткостроковій перспективі, поки вони перебувають у стадії розробки й демонстрації на відносно вузьких ринках. У середньостроковій перспективі федеральний уряд візьме на себе функції з ранньої адаптації нових технологій і розробки політики. Це буде сприяти розвитку можливостей промисловості щодо забезпечення поставок на ринок значних об'ємів водневого палива. Роль промисловості в освоєнні нових водневих технологій на більш пізніх етапах почне поступово ставати домінуючою. Основними ключовими орієнтирами, досягнення яких є необхідним для побудови водневої економіки, за оцінками Міністерства енергетики, є:\n- створення систем зберігання водню для автомобілів, вага яких не перевищує 9% від загальної ваги, а запаси палива забезпечують пробіг не менш 300 миль без дозаправки;\n- виробництво водню із природного газу або рідкого палива за ціною 1,5 дол. за галон у бензиновому еквіваленті;\n- створення автомобільних паливних елементів на основі полімерних електролітних мембран, які виробляють енергію за питомою ціною 30-45 дол/кВт і гарантують 5000 годин роботи без додаткового обслуговування;\n- створення підприємств з виробництва водню з вугілля без викидів вуглецю за собівартістю 0,80 дол. й ціні поставки 1,8 дол. за галон у бензиновому еквіваленті;\n- розробка технології доставки водню за ціною 1 дол. за галон у бензиновому еквіваленті.\nОсобливе значення мають також досвід і плани Європейського Союзу щодо розвитку водневої енергетики. Перспективи водневої енергетики привернули увагу ЄС ще в 1988 році, коли на проведення досліджень у цій галузі із загального бюджету вперше було виділено 8 млн євро строком на чотири роки. Однак до початку 2004 р. у Європі був відсутній скоординований технологічний підхід у даній області, що вело до неефективного використання обмежених державних і приватних ресурсів. Європейські політики прийшли до висновку, що успішно вирішити поставлене завдання можна тільки шляхом об’єднання державних і приватних ресурсів країн регіону і досягнення чіткої координації їхнього використання. Тому на початку 2004 р. було створено європейську програму “Європейська технологічна платформа в області водневої енергетики і паливних елементів”. Основна мета цієї програми - розробити стратегію переходу ЄС від використання вуглеводневих паливних ресурсів до водневої економіки, що дозволить забезпечити Європі енергетичну безпеку, прийнятну якість навколишнього середовища й необхідні заходи щодо захисту на випадок прогнозованих кліматичних змін. Більш конкретна мета пов'язана з перетворенням ЄС у провідного гравця на світовому ринку водневих технологій.\nПомітну роль у розвитку розглянутого напрямку в Європі в найближчі 10 років може зіграти розпочата з листопаду 2003 року програма «Швидкий старт» (Quick Start Programme), що є частиною Європейської ініціативи із забезпечення економічного зростання (European Initiative for Growth). Метою цієї програми є здійснення инвестиційних проектів з розвитку європейської інфраструктури, підприємницьких мереж і знань шляхом сприяння створенню державно-приватних партнерств у кооперації з урядами різних країн, промисловістю, науковим співтовариством, Європейським інвестиційним банком і іншими зацікавленими структурами. Програма передбачає формування строком на 10 років двох партнерств з проведення досліджень, розробок, демонстрації результатів і розгортанню водневої енергетики. Перше з них може бути націлене на здійснення повномасштабних досліджень і будівництво демонстраційних установок, здатних виробляти водень і електрику в промислових масштабах. Друге - на проведення дослідно-конструкторських робіт по вивченню можливостей створення, рівня безпеки й економічної доцільності побудови «співтовариств водневої енергетики» - «водневих селищ». Сьогодні загальний бюджет цих розрахованих на 10 років проектів оцінюється в 1,3 і 1,5 млрд євро відповідно.\nДеякі фахівці вважають, якщо дослідження, що проводяться, будуть успішними і здійсняться заходи, що стимулюють інвестиції в розширення використання паливних елементів, водень як джерело енергії, можливо, буде заміщати до 30-40 % традиційної органічної енергетики після 2030 року . (За висновками Міжнародного енергетичного агентства, саме до цього періоду питомі капітальні витрати на впровадження енергопотужностей на водневих паливних елементах знизяться до рівня, властивого традиційній енергетиці).Реалізація революційного сценарію в енергетиці може сприяти тому, що розвинені країни Заходу остаточно випередять інший світ за рівнем впливу, а також економічного й технологічного розвитку.\nДана робота показує, що питання вирішення енергетичного розвитку, безпеки та налагодження ефективного міжнародного співробітництва в енергетиці вже поспіль багатьох років належить до пріоритетних у системі сучасних міжнародних відносин. У роботі розглянуто важливість та наявність різних видів енергоресурсів – традиційних та альтернативних, та проблем , що виникають у зв’язку з їхнім видобутком і можна сказати, що на сьогодні нафта виступає енергоносієм загальносвітового значення, газ – в основному регіонального, вугілля – локального.\nСерйозні побоювання викликає те, що знижується рівень забезпеченості глобальної економіки запасами нафти і газу. Разом з тим відчуваються як і тимчасовий недолік нафтопереробних і транспортних потужностей, так і обмеженість додаткових можливостей по видобутку нафти. В системі міжнародної енергетичної політики вагому роль відіграють окремі впливові держави імпортери та експортери енергоресурсів, зокрема, в залежності від вибраних США і ЄС, Росією, Китаєм та Індією шляхів вирішення своїх енергетичних проблем будуть залежати і умови розвитку економіки світу.В одному варіанті енергетичної політики може зрости світове виробництво «паливних сільськогосподарських культур» з істотним впливом на аграрні субсидії. В іншому варіанті – для підвищення енергетичної безпеки буде посилена роль атомної енергетики, розвиток зрідженого природного газу (замість трубопроводного) і засоби його доставки. Якщо раніше група країн могла знайти рішення для стабілізації енергетичних ринків, то в умовах глобалізації і зростанні масштабів економічних проблем світу необхідна саме глобальна політика. Так що рішення по енергетичній безпеці фактично ініціюють формулювання довгострокової загальноприйнятної енергетичної стратегії, що надасть серйозний імпульс зміні структури всієї світової економіки в галузевому і географічному плані.\nЯскраво проявляється розвиток конкуренції на ринках енергоносіїв, що призводить до подальшої активізації міжнародних компаній і загострення конкурентної боротьби. Це змушує задумуватися про те, чи не переросте це суперництво в битву за нафтогазові ресурси. Щоб цього не відбулося, посилюється міждержавна взаємодія в енергетичній сфері, що допомагає пом'якшити цінові коливання, відвернути взаєморуйнівну конкуренцію, забезпечити стабільність і передбачуваність ситуації на енергетичних ринках.Більшість заходів, що передбачені в зовнішньополітичній діяльності країн та діяльності міжнародних організацій спрямовані на забезпечення енергетичної безпеки своєї держави, що визначається як стан готовності паливно-енергетичного комплексу країни щодо максимально надійного, технічно безпечного, екологічно прийнятного, економічно ефективного та обґрунтовано достатнього енергозабезпечення економіки держави й населення, а також щодо гарантованого забезпечення можливості керівництва держави у формуванні й здійсненні політики захисту національних інтересів у сфері енергетики без зовнішнього і внутрішнього тиску.\n-створення стратегічних запасів головних паливно-енергетичних ресурсів;-розробка та втілення програм розвитку енергоефективних технологій; -використання новітніх джерел енергії. Зростання масштабів використання електричної енергії, загострення проблем охорони навколишнього середовища значно активізували пошуки альтернативних (екологічно чистіших) способів вироблення електричної енергії. Інтенсивно розробляються способи використання непаливної відновлюваної енергії — сонячної, вітря ної, геотермальної, енергії хвиль, припливів і відпливів, енергії біогазу тощо. Джерела цих видів енергії — невичерпні. Вони мають свої позитивні (екологічна чистота, загальнодоступність) та негативні (велика собівартість, невелика потужність порівняно з традиційними енергоносіями) сторони. Також потрібно розумно оцінити, чи зможуть вони задовольнити усі потреби людства. Нова глобальна енергетична політика може бути сформульована і буде життєздатною тільки за умови, що жодна вагома сторона процесу не буде обмежена в правах. В найбільшій мірі це відноситься до впливу нестабільних цін, масштабних довгострокових інвестицій, енергетичних проектів, будь -то атомні, вуглеводні, водневі або відновлювані.Водночас швидко вирішити всі проблеми світової енергетики неможливо– тактична задача – вибрати пріоритетні, що можна вирішити при існуючих стимулах, інтересах і фінансових можливостях сторін. На мою думку, важливим моментом є формування такої світової енергетичної політики, що була б розрахована на створення стійкого конкурентноспроможного і надійного енергетичного ринку. Ця політика має базуватись на таких шести принципах: єдність у діях, інтеграція в рамках міжнародних структур, солідарність дій, стійкість та різноманітність джерел постачання, ефективність і науково-технічний прогрес.\n2. Суходоля О.М. Енергоефективність національної економіки: методологія дослідження та механізми реалізації / К.: НАДУ, 2006.\n3. Шидловський А.К., Віхорєв Ю.О., Гінайло В.О. та ін. “Енергетичні ресурси та потоки. / За ред. Шидловського А.К. – Київ: Українські енциклопедичні знання. – 2003.\n4. Бевз С.М., Бондаренко Б.І., Буткевич О.Ф. та ін. Енергоефективність та відновлювальні джерела енергії / За ред. Шидловського А.К. – Київ: Українські енциклопедичні знання, 2007.\n5. Key World Energy Statistics 2010 / International Energy Agency, 2010.6. А.Пиебалгс. Новая европейская энергетическая политика // Вестник Представительства Европейской Комиссии в Российской Федерации, 2007. - № 1-2.\n9. Киселев А., Кузнецов А. Развитие атомной энергетики неизбежно // М: Вестник концерна «Росэнергоатом», 2005. - № 12\n11. Пономарев-Степной Н.Н., Столяревский А.Я. Атомно-водородная енергетика. Пути развития / М: Энергия, 2004. - № 1.\n12. Кузык Б.Н., Кучилин В.И., Яковец Ю.В. На пути к водородной энергетике / М: РАН, 2005.\n13. Глобальная энергетическая безопасность. Итоговый документ саммита «Большой восьмерки» / Санкт-Петербург. – 16.07.2006.\n14. Зелена книга: Європейська стратегія сталої, конкуренто- здатної і безпечної енергетики / Брюссель, Комісія Європейських Співтовариств. - 8.03.2006.\n15. Діяк І.В. Енергозбереження – справа державної ваги // Вісник НГСУ, 2005. - № 1.\nТаблиця.Основні учасники світового ринку кам’яного вугілля\nКількість блоків Зафіксована потужність,МВт Кількість блоків Зафіксована потужність,МВт\nБельгія 7 5 926 — —\nБразилія 2 1 884 1 —\nВеликобританія 19 10 137 — —\nУгорщина 4 1 889 — —\nНімеччина 17 20 490 — —\nІран — — 1 915\nІспанія 8 7 514 — —\nКанада 18 12 569 2 —\nМексика 2 1 300 — —\nНідерланди 1 487 — —\nРумунія 2 1 300 — —\nСловенія 1 666 — —\nЧехія 6 3 648 — —\nШвейцарія 5 3 238 — —\nШвеція 10 9 303 — —\nПівденна Африка 2 1 800 — —\nакапкапкп 21:49:16 29 марта 2018\nDuke Nukem 04:26:45 23 октября 2017\nЛопух 21:05:40 07 июля 2017\n10:52:23 29 ноября 2015\nРаботы, похожие на Дипломная работа: Світовий ринок енергоресурсів: стан, проблеми, перспективи


У Путіна розповіли, коли президент РФ може зустрітися з Байденом - Главред\nУ Кремлі розкрили ймовірні терміни зустрічі Путіна і Байдена\n25 квітня 2021, 14:27\nЗустріч лідерів Росії і США залежить від певних факторів, вважає Юрій Ушаков.\nУ Кремлі заявили, що зустріч Путіна і Байдена може відбутися вже в червні / Reuters\nЗустріч президента Росії Володимира Путіна і господаря Білого дому Джо Байдена може відбутися вже в червні. Однак можливість проведення перемовин залежить від низки певних факторів. Про це заявив помічник російського глави держави із зовнішньополітичних питань Юрій Ушаков.\nУ ефірі телеканалу Росія 1 він розповів про те, що зустріч Путіна і Байдена може пройти в найближчому майбутньому. Втім, дискусія глав двох держав залежить від певних умов.\n"Називають червень, навіть є конкретні дати... ну, я наразі не буду про них казати...червень", - сказав Ушаков.\nУ свою чергу, глава МЗС РФ Сергій Лавров підтвердив, що Москва розглядає можливість зустрічі Путіна і Байдена. Російська сторона позитивно ставиться до перспектив таких перемовин.читайте такожБайден відреагував на заяву Путіна під час саміту з клімату\n"За дорученням президента Росії Володимира Путіна я згадав про те, що стосується пропозиції президента США Джо Байдена щодо проведення саміту. Воно було позитивно сприйнято і наразі вивчається", - сказав російський міністр закордонних справ.\nПрезидент США Джо Байден 13 квітня провів телефонні перемовини з господарем Кремля Володимиром Путіним. Під час дискусії він заявив про підтримку України, закликав Путіна припинити військовий тиск біля українських кордонів, і попередив про нові санкції Вашингтона щодо Москви. Також глава Білого дому запропонував Путіну провести зустріч на території однієї з європейських держав.\n15 квітня США впровадили нові санкції проти РФ. Під американські обмеження потрапили 6 російських технологічних компаній, а також 32 юридичних і фізичних особи. Крім цього, Вашингтон видворив 10 російських дипломатів.\nНаступного дня, 16 квітня, Росія впровадила відповідні санкції щодо Штатів. Росіяни прийняли рішення про висилку американських дипломатів і внесли до "чорних списків" високопосадовців з США.\nПізніше у МЗС Росії зробили заяву про те, що Москва сумнівається в можливості проведення зустрічі Путіна і Байдена через нові санкції США.\nРадник президента США з питань нацбезпеки Джейк Салліван уточнював, що зустріч Байдена і Путіна пройде тільки за певних умов. При цьому не можна впевнено сказати, що такий захід відбудеться.\nЗараз ви переглядаєте новину «У Кремлі розкрили ймовірні терміни зустрічі Путіна і Байдена». Інші новини світу читайте в розділі «Світ». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter\nБіль до нудоти: магнітна буря з 18 травня 2021 набирає силу удару Привітання з Днем жон-мироносиць: листівки та побажання на День дружини Мерзнете? Ось що ваше тіло намагається вам сказати Автозаправки в Україні оголосили Кабміну паливний бунт В Україні підскочать тарифи на електроенергію: дата і кого торкнеться


Шахтар - Аталанта - звіт матчу Ліги чемпіонів 11.12.2019 | Футбол СЬОГОДНІ\n"Аталанта" відправляє "Шахтар" в Лігу Європи, обігравши "гірників" у Харкові\nКоманда Гасперіні обіграла суперника з рахунком 3:0\n"Шахтар" в заключному турі групового етапу Ліги чемпіонів приймав "Аталанту". Ми провели онлайн поєдинку "Шахтар" – "Аталанта"з відео голів та яскравими фото.\nЩоб гарантувати собі місце в плей-оф, донецькому клубу потрібно було перемогти або зіграти внічию. Гостям також потрібна була перемога, тому матч вийшов дуже нервовим для "гірників" вже з перших хвилин.\nЧитайте також: "Шахтар" – "Аталанта": відео голів та огляд матчу\nНа п'ятій хвилині ледь не привезли проблеми на свої ворота "гірники". Три гравці "Аталанти" по черзі опинилися в небезпечних позиціях перед воротами, але в підсумку удар Пашаліча з гострого кута не мав вже загрози. А Ісмаїлі практично вивів Гомеса один на один.\nАле вже на 16-й хвилині "Шахтар" все ж забив. Але як показав VAR, в момент початку атаки Тете був в офсайді.\nЧерез 20 хвилин у господарів знову виник небезпечний момент. Класно розіграна атака завершувалася подачею на Мораеса. Форвард пробив головою, але воротар був на висоті.\nДругий тайм активніше почали гості. Мюріель несподівано вирішив пробити з дуже далекої відстані. М'яч йшов під поперечину, Пятов перевів на кутовий.\nНа 56-й хвилині трапився дуже неоднозначний епізод. Мюріель підкотився під Додо поблизу штрафного. Мала бути жовта картка, але арбітр пробачив колумбійця.\nЧерез 10 хвилин Тайсон на божевільній швидкості вибіг до штрафної "Аталанти", комбінація перед штрафним суперника завершилася передачею на Мораеса, який перебував в офсайді.\nАле вже на 68-й хвилині "Аталанта" забила. Кастань реалізував момент, але передачу йому віддавав Гомес, який сам брав м'яч в положенні поза грою. Арбітр скористався допомогою VAR, але все ж зарахував це взяття воріт.\nЧерез п'ять хвилин "Шахтар" залишився в меншості. Додо завівся, вступив в боротьбу і зачепив гравця суперника по обличчю. Арбітр показав червону картку бразильцеві.\nГості цим скористалися на 80-й хвилині. Малиновський прострілив, Пашаліч точно замкнув передачу.\nНа останніх хвилинах "Аталанта" повністю сіла на захист і тримала рахунок. "Шахтар" пресингував суперника, але забити так і не зміг. На відміну від Аталанти, яка забила третій м'яч, після помилки від захисників. Відзначився Госенс.\nНагадаємо, що в першому матчі в Італії "гірники" здобули вольову перемогу, забивши вирішальний гол на останніх секундах зустрічі. Водночас ще в першому таймі Андрій Пятов парирував удар з 11-метрової позначки.


Пол Самуельсон - Сторінка 17\n1. У чому полягає сутність зайнятості та які її основні види і форми?\n2. Що являє собою ринок робочої сили, які умови його існування?\n3. Охарактеризуйте види безробіття.\n4. Які особливі зайнятості та безробіття в Україні?\nТЕМА 19. ЕКОНОМІЧНА РОЛЬ ДЕРЖАВИ В РИНКОВІЙ ЕКОНОМІЦІ


США стурбовані планами Китаю - Гомін\nСША стурбовані планами Китаю\nКвітень 10, 2015 17:03·0 коментарівПереглядів: 27\nДелегація китайських військових, відвідала Ригу, повідомила, що в найближчі роки військові кораблі КНР можуть увійти в балтійські порти. Японія і США будуть зміцнювати співпрацю у військовій сфері. Про це було заявлено в середу після зустрічі міністрів оборони двох держав. У ході цих же переговорів глава Пентагону Ештон Картер запевнив японського колегу Гену Накатані, що США підтримують Японію в суперечці з Китаєм за острови Сенкаку.\nКрім того, як зазначає Wall Street Journal, Картер висловив занепокоєння у зв’язку з тим, що претензії КНР на акваторію Південно-Китайського моря «можуть мати військовий вимір» – він пояснив, що мова йде про намір Китаю звести на «спірних» рифах штучні острови , на яких цілком можна розмістити військові об’єкти. Як повідомляє «Інтерфакс», Картер привітав прагнення Японії до підвищення своєї військової ролі в Азії, що, на думку американських експертів, пов’язане з «зростаючої напористістю» Китаю щодо взаємних територіальних претензій з Японією.\nГлава Пентагону нагадав про те, що ситуація зі спірними островами Сенкаку (або, по-китайськи, Дяоюйдао) потрапляє під 5-й пункт спільного договору про безпеку між США і Японією. Цей пункт свідчить, що будь-яка агресія по відношенню до територій буде розцінюватися США як загроза власної національної безпеки і дозволить діяти в цьому зв’язку відповідно до власних конституційних положень. Про плани зміцнення американо-японського військового співробітництва стало відомо днями.\n31 березня уряд Сіндзо Абе оприлюднило намір надати в парламент законопроекти, покликані реалізувати право Японії на колективну самооборону. Як зазначає «Голос Америки», враховуючи те, що Ліберально-демократична партія, лідером якої є прем’єр Абе, займає більшість у парламенті, закони, швидше за все, будуть прийняті.\nПовідомляється, що до кінця червня Японія і США планують розробити нові принципи своєї співпраці, які передбачатимуть більш помітну роль Токіо.\nПредставники Збройних сил Китаю, що прочитали в Ризі лекцію про стратегію КНР в оборонному плані, повідомили, що в найближчі роки китайські військові кораблі можуть увійти в порти прибалтійських держав.\nУ п’ятницю, 10 квітня Китай заявив, що прагне миру в питаннях, що стосуюються Південно-Китайського моря і спростовує коментарі президента США Барака Обами щодо того, що Пекін демонструє свою силу, щоб залякати сусідів у регіоні, в якому веде насипні та будівельні роботи, розширюючи територію деяких островів.\nОфіційний представник МЗС КНР Хуа Чуньїн заявила, що Китай виступає за переговори з метою врегулювання напруженостей у відносинах між країнами-претендентами на острови Південно-Китайського моря, багатого рибою і потенційно величезними запасами корисних копалин.\n7848 Total Views 6 Views Today\nКомандувач ВМС Китаю попередив США про можливий початок війни В Китаї не виключають початку військових дій проти США, про що напередодні заявив У Шенлі...\nОбама і Меркель заявили про важливість виконання Мінських домовленостей Президент США Барак Обама і канцлер Німеччини Ангела Меркель заявили в четвер про необхідність виконання...\nБарак Обама прибув на Кубу з історичним візитом Сьогодні вночі (за київським часом) на Кубу з історичним візитом прибув президент США Барак Обама....\nУкраїнка Ольга Третьяченко стала дівчиною року за версією Playboy 1855 views\nСукні, які викликали найбільший фурор на врученні премії Оскар 2015 1734 views\nНова банкнота 500 гривень від сьогодні в обігу 1360 views


Соратники Юлії Тимошенко в боротьбі за її звільнення як і раніше віддають перевагу деклараціям про наміри. З пасивного стану їх не змогли вивести ні чергова порція обвинувачувальних висновків Рената Кузьміна, ні слова самого Президента, що вивели очільницю «Батьківщини» в лідери злочинного світу. Чомусь активістки FEMEN знаходили можливість регулярно нагадувати про неприйняття Євро-2012 епатажними акціями навіть під час його проведення. А ось сотня «сердечних» депутатів виражає свій протест з приводу засудження лідера виключно в дні сесійних засідань заявами з парламентської трибуни і появою на робочих місцях в траурних футболках. Цікаво, що заважало недоторканним народним обранцям пройти організованим маршем центральними вулицями столиці подібно до футбольних фанатів? Таке видовище при належній організації могло б стати ефектним стартом виборчої кампанії опозиції. Мабуть, відданість Тимошенко її соратників далеко не так безмежна, як любов футбольних уболівальників до їх кумирів.\nОпозиція виявилася не готова до наступу з боку влади, яка порушила тимчасове затишшя у справі Тимошенко заявами про її причетність до злочинів і показовою готовністю прискорити судовий процес у справі ЄЕСУ призначенням судово-медичної експертизи. Поява лідера опозиції в будівлі суду в лежачому стані навряд чи входить в плани Банкової, дуже вже непривабливими для іміджу влади виглядатимуть такі кадри. Проте розгортання по новому колу обговорення теми про стан здоров'я в'язня – не тільки психологічний пресинг, але і привід перенести судові засідання, перш за все з розгляду касації Тимошенко, на сприятливіший для обвинувачів період. Поки захисники Юлії Володимирівни та іноземні ескулапи хором наполягають на необхідності дотримання нею постільного режиму, Віктор Янукович продовжує щедро роздавати обіцянки помилувати засуджену, як тільки у нього з'явиться таке право. Мабуть, можна посперечатися, якій із сторін тривала хвороба Тимошенко принесе більше дивідендів.\nНе блищать успіхами опозиціонери і на інших напрямах. Ставка на збір опонентів влади під прапорами «Батьківщини» поки що себе не виправдала. За даними соціологів, опозиційна «солянка» стабільно поступається Партії регіонів. Друга ж хвиля об'єднання по факту виявилася рядовою подією. Не виключено, що приєднання до «сердечно-фронтового» союзу блудного «справжнього полковника» Анатолія Гриценка пов'язане лише з необхідністю посилити «співпрацю» з лідером «Удару», в критиці якого він досяг успіху. Навряд чи ми станемо свідками вигнання за його ініціативою сумнівних кадрів з опозиційного списку, - правому вето на пропонованих кандидатів голову «Громадянської позиції» не наділили.\nКерівництво об'єднаної опозиції продовжує годувати співгромадян обіцянками оприлюднити списки претендентів на отримання мандата, запевняючи в готовності прислухатися до думки суспільства. Але поки що оголосили лише прізвища «претендентів» по Житомирській області. Причому ще півтора місяці тому. Схоже, процес узгодження кандидатів йде з великим скрипом, і момент істини на Туровській відкладають, щоб уникнути масового дезертирства з фракційних лав до кінця поточної парламентської сесії. До того ж перед відходом на літні канікули депутати-опозиціонери зібралися показати виборцям майстер-клас з умінню обходитися виключно персональним голосуванням кожного депутата. Втім, вони таке вже обіцяли, але досить швидко «зірвалися».\nНе першої свіжості і клятва на вірність політичній силі, яку зобов'язуються дати кандидати в депутати від опозиції згідно підписаної їх лідерами декларації. При цьому відсутність механізму покарання перебіжчиків їх, схоже, не бентежить. Щоправда, як показала практика, навіть реальна загроза позбутися мандата не заважає слугам народу шукати тепліше місце під політичним сонцем. «Тушки»-першопрохідці Ігор Рибаков і Юрій Бут за вихід з коаліції БЮТ-НУНС так і не поплатилися мандатами, хоча діюча на той момент Конституція це передбачала. Цікаво, в які судові інстанції керівництво фракцій «сердечних фронтовиків» передаватиме підписані їх бійцями клятви, коли вони змінять політичну орієнтацію? Чи командири готові рятувати честь політичної сили ціною здачі власних мандатів?\n«Свіжий струмінь» в опозиційне озерце, що застоялося, спробував внести Віктор Ющенко, який оголосив про створення нового політичного проекту. За словами екс-президента, об'єднання «на національній основі» трьох десятків громадських і політичних організацій набере на майбутніх виборах значно більше 5%. Щоправда, з урахуванням попереднього досвіду формування різного роду «українських правиць» ці заяви виглядають занадто оптимістичними.\nНа відміну від вітчизняної футбольної команди, у збірної опозиції немає підстав нарікати на «сліпого» суддю. Та і демонстрована безініціативність на полі і використання нафталінових прийомів не дозволяє розраховувати на позитивне сприйняття виборцями їх поразок. Якщо опозиціонери не покажуть активної і цікавої гри, результат голосування 28 жовтня їх навряд чи порадує.


Від надання якісних послуг ЦНАП залежить довіра громадян до влади\n22 листопада в Полтаві відбувся семінар «Розбудова ЦНАП як інтегрованого офісу та децентралізація повноважень з надання адміністративних послуг». Керівники, адміністратори районних та міських ЦНАП області і представники ОТГ обговорили можливості вдосконалення роботи ЦНАП та створення їх в ОТГ\nМіністре Петренко, де обіцяна децентралізація послуг РАЦС?\nВ постмайданний період актуальності набув процес децентралізації повноважень, особливо у сфері надання адміністративних послуг. Зокрема, громадськість цікавить питання: чому розроблений Мін’юстом законопроект про реєстрацію актів цивільного стану був зареєстрований у ВРУ ще в лютому 2017 року і досі не зрушив з мертвої точки?\nВід якості послуг у ЦНАП формується думка громадян про владу\n15 листопада 2017 року у Миколаєві відбувся семінар «Розбудова ЦНАП як інтегрованого офісу та децентралізація повноважень з надання адміністративних послуг», призначенням якого було обговорення можливостей вдосконалення роботи ЦНАП, створення їх в ОТГ, підвищення рівня якості обслуговування\nРезультати громадського моніторингу та оцінки організації роботи ЦНАП в Дніпропетровській області\nЗа методикою ЦППР проведено моніторинг ЦНАП у 13-ти містах Дніпропетровської області, перше місце отримав ЦНАП у м. Кам’янське – 833 бали


Поросюк Олександра Іванівна – Журналисты против коррупции и произвола\nПоросюк Олександра Іванівна\nСклад корупційного правопорушення: Присвоєння й розтрата чужого майна, по попередній змові групою осіб; службове підроблення, тобто внесення посадовою особою в офіційні документи свідомо неправдивих відомістей.\nВид покарання (стягнення): На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточний захід покарання Поросюк Олександрі Іванівні призначити –чотири роки обмеження волі й призначити додаткове покарання шляхом поглинання меншого по строкові покарання більшим у вигляді позбавлення права займати посади з адміністративно-розпорядчими й фінансово-господарськими функціями на підприємствах з державною формою власності строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити Поросюк Олександру Іванівну від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, установивши випробний термін 1 (один) роки.


Солодкий детокс. Мед ідеально очищає шкіру | Сімейний порадник\nувечері, після впливу пилу, тональних засобів та іншої декоративної косметики, яка забиває пори, для очищення шкіри варто застосовувати скраби. А можна просто намазати обличчя медом і легко помасажувати. Ефект буде навіть кращий!\n– Мед – безцінне джерело здоров’я і краси, – переконана майстриня з Луцька Марія Шотік, яка виготовляє косметику на основі меду та продуктів бджільництва. – Ще у давньоєгипетських текстах йдеться про те, що цариця Нефертіті вмивалася медом з молоком, долоні натирала медом з воском, а стопи – прополісним маслом.\nНайпростіший вид медової косметики – мед у чистому вигляді. Його можна застосовувати для очищення шкіри від бруду і токсинів, а також для тонізування, збагачення вітамінами та мікроелементами.\n– Достатньо просто нанести мед на обличчя, – каже пані Марія. – Мед вбирається шкірою. Там, де пори закриті, на поверхні залишаються крапельки меду. Їх слід просто змити. При повторенні процедури пори очищаються, відкриваються, з кожним разом на поверхні залишатиметься менше меду, що не ввібрався.\nМожна для цього користуватися медом зі столу, для більшого ефекту додавати інші компоненти.\n– Я роблю маски з медом і глинами: чорною, червоною, зеленою. Різна глина для різної шкіри, – розповідає Марія Шотік. – Засіб, отриманий у такий спосіб, поєднує дію глини і меду. Добре поєднувати мед із морською сіллю – так роблять обгортання, пілінги після сауни. Для розщеплення жирів додають натуральну мелену каву. Вона до того ж надає шкірі легенького відтінку засмаги. До медово-кавового скрабу добре додавати олію виноградних кісточок.


З днем Покрови Пресвятої Богородиці\nДорогі мешканці Бібреччини!\n14 жовтня, у день великого християнського свята Покрови Пресвятої Богородиці, ми вшановуємо Захисників. Богородиця стала Покровителькою для Українського козацтва, для воїнів Української Повстанської Армії, а тепер під її Покров стають новітні Герої України.\nУпродовж останніх років ми є свідками справжнього героїзму та сили духу, який демонструють українські військові на Сході України. Вони виборюють майбутнє, про яке мріяли вояки УПА, Герої Небесної Сотні, тисячі патріотів, імена яких нам і досі не відомі. Мужність, самовідданість та віра цих українців надихають нас, додають сил та наснаги йти вперед та перемагати.\nСьогодні ми схиляємо голови перед загиблими, щиро дякуємо тим, хто повернувся, та молимося за тих, хто зараз перебуває на фронті.\nЩиро вітаю всіх вас зі Святом Покрови. В особливий спосіб вітаю тих, у кого в цей день храмове свято. Нехай Божа Матір буде прихильною до кожної родини, до нашої рідної України. Слова щирих вітань висловлюю нашим хлопцям, які боронять кордони України. Вітаю козаків нашого краю з Днем Українського козацтва, а ветеранів національно-визвольних змагань – із річницею утворення Української Повстанської Армії.\nЗ нагоди свята зичу всім міцного здоров’я, невичерпної віри та надії, добра, миру та злагоди!


Трамп спілкувався з Путіним на дві години довше запланованого - Новинарня\nHome / Світ / Трамп спілкувався з Путіним на дві години довше запланованого\nПерша зустріч президентів США та Росії Дональда Трамп і Володимира Путіна на полях саміту “Великої двадцятки” у Гамбурзі тривала майже 2,5 години замість запланованих 35 хвилин.\nЯк повідомляє Білий дім, вона розпочалася з невеликим запізненням.\nПри цьому в попередньому графіку Трампа на спілкування з Путіним було відведено 45 хвилин, а президент РФ передбачив на неї 1 годину 15 хвилин.\nНа початку розпови президенти потиснули один одному руки, після чого коротко поспілкувалися з журналістами.\nТрамп сказав, що для нього “честь” зустрітися з російським лідером. “Я з нетерпінням чекаю на багато позитивних речей для США та Росії”, – заявив глава Білого дому.\nПутін сказав, що радий познайомитися з американським президентом і очікує, що “зустріч принесе позитивний результат”.\nНадалі розмова тривала без преси. Після зустрічі президентів держсекретар США Рекс Тіллерсон повідомив, що Трамп на зустрічі з російським коллегою недноразово порушував питання втручання Росії у вибори в США.\nЯк пише The New York Times, Трамп почав з того, що підняв питання занепокоєності американського народу втручанням Росії у вибори президента США 2016 року.\n“Він натиснув на нього більше, ніж один раз”, – сказав Тіллерсон.\nВидання наголошує на важливості цього моменту, оскільки досі Трамп ставив під сумнів масштаб втручання.\nПутін при цьому, як зазначив держсекретар, заперечував втручання Росії.\nГлава МЗС РФ Сергій Лавров заявив, що Трамп начебто прийняв таку заяву Путіна.\nЗа словами Тіллерсона, представники США продовжать обговорення рамкової угоди з Путіним задля уникнення таких дій у майбутньому.


У Франківську відбудеться міжнародний фестиваль короткометражних фільмів 4:3 - TOP-News УКРАЇНА\nУ Франківську відбудеться міжнародний фестиваль короткометражних фільмів 4:3\nУ вересні у Франківську відбудеться міжнародний фестиваль короткометражних фільмів 4:3.\nФестиваль короткого метру 4:3 – це пілотна версія локальних фестивалів, ініційована Олександром Гойсаном у партнерстві з проектним простором Асортиментна кімната, Франківською Кіно-комісією та СУК (“Сучасне українське кіно”). Фестиваль проходитиме 23-26 вересня у Івано-Франківську та окрім показів включатиме серію публічних подій – зустрічей, дискусій та воркшопів від українських режисерів та акторів. На фестивалі будуть показані стрічки, відзняті лише у форматі 4:3.\nПодії відбуватимуться у трьох просторах – Палаці Потоцьких, Асортиментній кімнаті та на території Котельно-зварювального 63 заводу.\nФестиваль короткого метру 4:3 відбуваться за підтримки гранту Urban Space 100.\nДо конкурсної програми фестивалю долучено журі, яке обиратиме переможців в українському та міжнародному конкурсі. У складі журі – режисерка Марина Врода, актор Івано Бліндар та режисер Філіп Сотниченко.\nОкрім журі також запрошені інші професіонали й професіоналки кіноіндустрії – режисер Ярема Малащук та акторка Соломія Кирилова, які проведуть майстер-класи та дискусії.\nВ програмі фестивалю окрім щоденних показів короткометражних фільмів відбудуться акторський воркшоп від Соломії Кирилової (24-26 вересня), акторський воркшоп від Івана Бліндара (26 вересня), зустріч з режисеркою Мариною Вродою (25 вересня) та дискусія про співвідношення сторін в кіно, яку проведуть Ярема Малащук, Марина Врода та Філіп Сотниченко (26 вересня).\nВідкриватиме фестиваль показ фільму “Холодна війна” режисера Павла Павліковського, який відбудеться на Палаці Потоцьких 23 вересня о 19:00.\nУсі події та покази є безкоштовними.\nБіографічні довідки журі:\nНародився, живе та працює в Івано-Франківську. Навчався на театральному відділенні Інституту мистецтв Прикарпатського національного університету, спеціальність – актор драматичного театру.\nВже 10 років працює в трупі Франківського драмтеатру, також має декілька ролей в кіно. Дебют: головна роль у короткому метрі Аркадія Непиталюка «Кров‘янка», який здобув «Приз національного конкурсу» (кінофестиваль Молодість) та був номінований у 6 категоріях на здобуття національної кінопремії української кіноакадемії «Золота дзиґа».\n• «Кров‘янка» (2016)\n• «Коли падають дерева» (2018)\n• «Сквот 32» (2019)\n• «Я, Побєда і Берлін» (2022, у виробництві).\nМарина навчалась в університеті ім. Карпенка-Карого на спеціальності режисура художнього кіно (майстерня Михайла Іллєнка та Валерія Сивака).\nПісля закінчення університету працювала з Сергієм Лозницею. Була асистентом з масовки та асистентом по роботі з непрофесійними акторами на зйомках фільму «Щастя моє».\nВ 2008 році її студентські короткометражні фільми були відзначені перемогами та участю в міжнародних кінофестивлях Західної та Східної Европи.\n2011 році короткометражний фільм «Крос» переміг у головному конкурсі Каннського кінофестивалю. Марина Врода отримала нагороду Short Film Palme d’Or.\n• «Равлики» (2014)\n• «Крос» (2011)\n• «Дощ» (2007)\n• «Клятва» (2008)\n• «Сімейний портрет» (2009)\n• «Пінгвін» (2015)\nТакож, була учасницею резиденції в Парижі “Cité Internationale des Arts”(2013) та “Berlinale Talent Campus” в Берліні (2010).\nНаразі, Марина живе на два міста – Берлін та Київ, завершує Магістратуру в Університеті Бабельсберг Конрад Вольф, що в Потсдамі та працює над повнометражним фільмом “Степне” у ко-продукції України, Німеччини та Польщі.\nУ 2016 році закінчив Київський національний університет театру, кіно і телебачення імені Івана Карпенка-Карого. Є співзасновником громадської організації «СУК» (Сучасне Українське Кіно). Його короткометражний фільм “Син” (2015) був обраний до конкурсної програми міжнародного кінофестивалю у Клермон-Феррані, виграв приз FIPRESCI на Одеському МКФ та приз “Найкращий український фільм” на Міжнародному кінофестивалі Wiz-Art. Його інший короткометражний фільм “Цвях” (2016) став Найкращим короткометражним фільмом Одеського МКФ та Найкращим студентським документальним фільмом Міжнародного кінофестивалю в Пярну. А короткометражний фільм “Технічна перерва” (2017) виборов нагороду на кінофестивалі класу “А” (Tallinn Black Nights Film Festival) в Естонії. Зараз Філіп Сотниченко працює над своїм повнометражним дебютом – фільмом “Ля Палісіада”.\nАсортиментна кімната – це і простір в Івано-Франківську, і масштабована модель підтримуючих форматів сучасного мистецтва на «периферії». Цей простір / галерея була заснована “Іншою Освітою” у 2017 році та зосереджена на дослідженні місцевого «асортименту» у Франківську та його околицях на рівні «продуктів» та на рівні сенсів. Експериментуючи з рішеннями для безкомпромісної децентралізації, Асортиментна кімната проводить виставки та резиденції, навчальні програми та кінопокази.\n“Сучасне Українське Кіно” (акронім – СУК) – організація, створена для популяризації сучасного українського кіно в Україні та за її межами. Об’єднання також займається пошуком та підтримкою нових імен у вітчизняному кінопроцесі. З цією метою «СУК» проводить ряд навчальних програм, кіноогляди сучасних українських фільмів та організовує зустрічі авторів фільмів з аудиторією.\nФранківська Кінокомісія – це громадська організація, що створена для сприяння розвитку кіновиробництва в регіоні, популяризації локацій на міжнародному та вітчизняному кіно-ринках.\nКнигу пам’яті добровольців-захисників України презентували в музеї визвольної боротьби (ФОТО)\nНа Франківщині за тиждень зафіксували 151 порушення карантину – Держпродспоживслужба\nУ Франківську провели третій міжнародний турнір з тхеквондо (ФОТО)\nНаше завдання – перемагати в кожному матчі, – тренер Рипан після матчу “Прикарпаття” – “Альянс” (ВІДЕО)\nЯк правильно поєднувати вино та закуски: поради від сомельє\nУ Китаї показали дизайн футуристичного аеромобіля (ФОТО, ВІДЕО)\nВ Яремче горіла пилорама (ФОТО)\nПриміщення ветклініки на Рожнятівщині виставили на онлайн-аукціон\nФранківські волейболістки розпочали новий сезон двома перемогами\nЖодна риба не постраждала: у Львові спустили став в Парку Культури (ФОТО) – Новини Львова та України\nАварийное отключение воды в части Суворовского района 26 октября\nПосуда со съемной ручкой – плюсы и минусы


Хліб гірчичний на пиві | Збірка кулінарних рецептів\nХліб гірчичний на пиві\nПиво темне - 0,75 склянки\nГірчиця зерниста - 2 ст. ложки\nБорошно вищого ґатунку - 2,25 склянки\nБорошно непросіяне - 1 склянка\nМолоко сухе - 1 ст. ложка\n1Налити в ємність хлібопічки пиво, олію, додати зернисту гірчицю, потім насипати борошно вищого ґатунку, непросіяне борошно (вся рідина має бути покрита борошном). Додати сухе молоко, сіль, цукор, потім дріжджі (вони не повинні торкатися рідини).\n2Вибрати програму «Основний хліб», «Норма» або «Білий хліб» і натиснути кнопку пуску.\n3Готовий хліб дістати з форми і подати з гострим сиром.\nПопередній запис:Назад Вино сливове\nНаступний записВперед Сочевиця тушкована


Продам книгу: «Українського цвіту по всьому світу ». Видатні українці , Киев, продажа Продам книгу: «Українського цвіту по всьому світу ». Видатні українці , Киев, продам Книги Киев на ВсеСделки - доска объявлений Киев - 861888\nПродам книгу: «Українського цвіту по всьому світу ». Видатні українці - Книги\nКод: 861888 Создано: 26-01-2020 14:24\nПродам книгу: «Українського цвіту по всьому світу ». Видатні українці за кордоном. Довідково-біографічне видання. – К.: ТОВ «Світ Успіху», 2008. - 272 с. Цена – 120 грн.


Олексію — від Ганса - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Гаряча тема > Олексію — від Ганса\nОлексію — від Ганса\nНаписати про свого діда попросив нас полтавець Сергій Перепелиця: «Коли я почав працювати в управлінні СБУ в Полтавській області, то зіткнувся з дідовою справою, в якій були зазначені період та місце його перебування в німецькому концтаборі, — у 1994 році ці справи передавали до архіву. Це був дуже хвилюючий епізод у моєму житті: я ніби доторкнувся до дідової долі...»\nІ от ми зустрілися з 89-річним Олексієм Перепелицею\n«У мене не було дитинства, адже в малолітстві пережив голод 1932—1933 років. Не мав і юності, бо на неї випала Велика Вітчизняна війна, — пригадує Олексій Карпович, котрому не даси його років. — До війни я закінчив 7 класів школи і працював листоношею, а також за сумісництвом завідував колгоспною хатою-читальнею. Коли в моє село Лихачівку, що в Котелевському районі, вступили німці, нас, підлітків, змусили і орати биками, й засівати поле, а в 1943-му ми, на ту пору 16-річні, отримали повістки, згідно з якими мали з’явитися для відправлення на примусові роботи в Німеччину. Вибору не було — всі добре знали: ослухатися, втекти означало наразити на смертельну небезпеку не тільки себе, а й своїх рідних. Бабуся напекла коржиків — так рідня зібрала мене в дорогу. Нас, хлопчаків 26-го року народження, з Лихачівки було п’ятеро: Олександр Лоза, Іван Кіт, Іван Галаган, Володимир Заєць та я — усі ми потрапили до одного концтабору в німецькому місті Галле, трималися гуртом i великою мірою завдяки цьому вижили. На жаль, нині з усіх тільки я лишився серед живих».\n«І серед німців різні люди були»\nОлексій Карпович на все життя запам’ятав першу зустріч із концтабором: худі, виснажені люди простягали руки з-за колючого дроту й навперебій просили хоча б шматочок сухаря. Новоприбулі змилостивилися й віддали все, що мали. Після того видовища, зрозумівши, що його чекає, Олексій Перепелиця 3 дні не їв і не говорив. Бранців загнали до бараків. На нарах — матраци й подушки, набиті дерев’яними стружками. Уже наступного дня строєм погнали на роботу до соляної шахти: на глибині 450 метрів видобували сіль — одні її довбали, інші — вантажили лопатами на вагонетки. І отак день у день майже 2 роки.\n— Для нас, 16-річних, то була виснажлива робота. До того ж ми були голодні, — від сумних спогадів, що нахлинули, в очах Олексія Карповича блищать сльози. — Уранці нам видавали склянку чаю і 150 грамів хліба — і це на весь день. Та ще якби хліб як хліб, а то ж наполовину з тирсою. А після роботи — мисочка баланди з брукви. Від одного запаху її аж у голові паморочилося, а їсти ж хочеться. Укинув у рот тієї баланди — і на нари. Які ми були худі... Я, маючи високий зріст, важив усього 45 кілограмів. Узимку допікав не лише голод, а й холод. Одна-єдина буржуйка не могла обігріти увесь барак. Тож ми грілися біля неї по черзі. Зігрівшись, пірнали під ковдру. Лежу й чую, як один уголос мріє: «Оце вдома наївся б борщу...» А ми всі тихенько схлипуємо. Не дай Боже комусь отаке пережити... Тих, хто геть охляв від голоду й не міг ходити, забирали — і більше їх ніхто не бачив. Усі ми знали, що їх спалювали в печах... Якось нас перевели до іншого барака, на території якого ріс спориш. Побачивши зелень, ми накинулися на неї. І дівчина мого віку, на ім’я Антоніна, забрела на нашу територію, щоб поживитися тим споришем. Знаєте, досі не можу собі пробачити, що тоді її прогнав...\n— Як вам вдалося вижити?\n— Вижив завдяки одному літньому німцю, який був наглядачем, звали його Ганс. Його син, котрий загинув в Україні, нібито був дуже схожий на мене. Тож дружина Ганса двічі на тиждень передавала мені невеличкий (грамів з 50) бутерброд (німці під час війни також не розкошували — жили за картковою системою). І коли нас опускали до шахти й далі вели строєм, мій благодійник, проходячи повз, легенько вдаряв мене ліхтарем. То був сигнал: після цього ми обоє на мить вимикали свої ліхтарі, і в цей час він тицяв мені в руку маленький бутерброд. Я миттю його до рота — й проковтнув. Як бачите, й серед німців різні люди були. Окрім того, у нашому таборі в окремих бараках мешкали полонені французи — їх годували значно краще, а ще вони отримували посилки від Червоного Хреста. І якщо, бувало, нас вели на роботу повз їхні бараки, вони кидали з вікон у наш стрій якісь харчі. Спіймавши шматок хліба, ми тут же його розламували й з’їдали. Ото ще й така була підтримка: хоч коли-не-коли нам вдавалося скуштувати справжнього хліба.\nОдного ранку їх не підняли на роботу. Що за дивина? Бранці прилипли до вікна й побачили, що обабiч залізниці окопалися німецькі солдати. Раптом до бараків підігнали вантажні автомобілі. Остарбайтери чули, що наших військовополонених вивозили до лісу й розстрілювали. Тож вирішили, що така доля чекає й на них. Тим часом їх і справді вивезли до лісу. Стемніло. П’ятеро хлопців із Лихачівки, котрі увесь час трималися разом, змовившись, прослизнули крізь охорону. І їм таки вдалося втекти! Вийшовши на окраїну лісу, наламали гілок і лежали під ними два дні й дві ночі, аж доки не вщухла стрілянина. Голод допікав iще дужче. На третій ранок нарешті стало тихо. Хлопці вибралися зі своєї схованки й побачили, що трасою рухається американська техніка.\nКонцтабір, голодування, життя не в розкошах навчили економити\n«Ми, худі, обірвані, підійшли ближче до дороги. Американські солдати, побачивши нас, кидали печиво, тушонку, інші делікатеси. Отоді вперше наїлися від душі, — Олексій Карпович знову переживає ті важкі часи. — Ми забрели в невеличке містечко Айзенах і пристали до остарбайтерів iз місцевого концтабору. Американці там нас настільки добряче годували, що через 3 тижні ми не впізнавали одне одного — отак набрали вагу після тривалого голодування. Я й досі їм вдячний, хоч тоді, за радянських часів, коли ми змагалися із «загниваючим капіталізмом», не міг уголос висловити своєї вдячності. При німцях ми ходили у дранті, на ногах — брезентові черевики з дерев’яною підошвою. Американці ж дозволили брати з німецьких складів усе, що заманеться. Тож ми ще й приодягнулися. А тоді нас передали радянським військам. Ніколи про це не говорив, але ставлення з боку останніх було не найкращим: нас і зрадниками, і запроданцями називали. А в чому наша вина, якщо нас вивезли на роботи в Німеччину, по суті, дітьми? Так от, із нас, недавніх остарбайтерів, сформували робітничі батальйони. Батальйон, до якого ми потрапили, відправили до Дніпродзержинська, що на Дніпропетровщині, де я трудився два роки. А потім нарешті повернувся додому. Отак для мене закінчилася та війна».\nРідне село Олексія Перепелиці було спалене. Мати з меншим братом мешкали в напівземлянці. Разом побудували сяку-таку хатку, обмазали глиною. Оскільки чоловіків було мало, 20-річного Олексія Перепелицю одразу ж призначили бригадиром. А побачивши, що хлопець хазяйновитий, направили до 3-річної школи з підготовки голів колгоспів. Закінчивши її, працював спершу агрономом, а потім і головою колгоспу — загалом сільському господарству віддав майже 35 років.\n— А людей не ображали, будучи начальником? — допитуюся.\n— Я людей любив, — зізнається Олексій Карпович, — і вони відповідали мені взаємністю. Селян не міг не жаліти, бо, будучи селянином із діда-прадіда, розумів, наскільки важкою є праця на землі. Було, жінки полють буряк увесь день на спеці — підійду до них і не можу впізнати, бо обличчя залиті потом. І хоч сталося так, що наостанок (а в мене 56 років робочого стажу) працював заступником директора бази тресту їдалень у Полтаві, та село так і залишилося моєю найбільшою любов’ю, мене досі туди тягне. Як уже згадував, із нас, п’ятьох земляків, котрі пройшли крізь жорна німецького концтабору, тільки я залишився в живих. Останнього, Володимира Зайця, ми поховали 2 роки тому...\nІз покійною дружиною Олексій Карпович прожив разом 61 рік. Нині дає собі раду сам. Хоча щодня, каже, до нього навідується донька, а телефонує й по кілька разів на день. І внуки та правнуки, зізнається, в ньому душі не чують. «Я їм кажу: якщо так про мене турбуватиметеся — я до ста літ протягну, а навіщо це мені?» — жартує.\n«Звісно, після того, що пережив наш народ, мені хотілося б, аби українці нарешті стали жити краще, — уже серйозно додає Олексій Карпович. — А кращого життя найближчим часом чекати знову не доводиться: оця війна, розв’язана на східних українських землях, знову відкинула нас назад. Дуже переживаю за внуків і правнуків. Яке майбутнє їх чекає?»\nЯк відомо, ніщо в нашому житті не минає безслідно. Концтабір, голодування, життя не в розкошах, не в баловстві, за словами Олексія Перепелиці, навчило його економити. Може, говорить, у цьому й немає потреби, та він уже інакше не може: увійшло у звичку. Тож зайвого не купує, не розкидається грішми. Хоч пенсії на прожиття й вистачає, проте він усе одно старається відкласти якусь копійчину — правнукам на гостинці. «У мене чудова родина, — радіє. — Я б хотів, щоб кожна сім’я в Україні була такою дружною».


Українці хочуть вірити в казку | Телеканал Зоряный\nУкраїнці хочуть вірити в казку\nПідсумки голосування в другому турі президентських виборів будуть підведені швидко, вважає політтехнолог Денис Богуш. Ніяких перешкод для цього немає. Про це він заявив в ефірі телеканалу 112. Передає «ЗОРЯНИЙ».\n«Зараз дуже швидко вважають, тому що немає протидії ніякої. Інавгурація повинна бути в перших числах травня, а потім буде робота на посаді президента: формування адміністрації та перші ініціативи. У штабі Зеленського вже оголосили, на це буде зняття депутатської недоторканності і закон про імпічмент », - говорить експерт.\nВтім, в те, що ці рішення вдасться виконати, аналітик не вірить.\n«Але все це - фантазії, я так думаю. Чекаю вже 20 років, коли Верховна Рада зніме з себе недоторканність. Депутати її не знімають, бо вони йдуть сюди саме за недоторканністю, для захисту бізнесу, за те, щоб бути в елітному клубі. І вони всі, коли йдуть туди, заявляють: ми - за зняття недоторканності!\nА коли приходять, ніколи не голосують. Знаходять мільйон причин: потрібно суддям відразу, президенту, ще комусь. Але з себе недоторканність зняти не можуть. Ось і подивимося, як нова команда зробить це », - каже Богуш.\nНе впевнений політтехнолог і в тому, що Зеленський зможе розпустити парламент.\n«Щоб розпустити парламент, потрібні якісь підстави. Якщо Зеленський знайде такі підстави, то, може, і зможе. Але я даю всього 5%. Швидше за все, не зможе », - прогнозує аналітік.\nВелику різницю в голосах при голосуванні Денис Богуш пояснює ніяк не об'єднанням країни, про що говорять деякі коментатори.\n«Велика кількість голосів висловлена через ненависть до попередньої влади, а ще за мрію, надію. Люди таким чином вибирають своє майбутнє. Віртуальна картинка перемогла реальний стан справ. Українці не хочуть чути про проблеми, які сьогодні і завтра у них будуть. Вони хочуть все і зараз. А ще - мрії. Через місяць вони схаменуться і зрозуміють: так адже нічого ж не змінилося! Але всім хочеться вірити в казку при нашому важкому житті », - підсумовує Денис Богуш.