є одним основним при розгляді операційних систем. Послідовний процес (який іноді називається задачею) – це виконання окремої програми з її даними на послідовному процесорі. Прикладом можуть бути: редагування тексту, трансляція програми, її компоновка, виконання. І ще одне поняття є основним при розгляді ОС. Це “ресурс”.\nзастосовується по відношенню до повторно використовуваних, відносно стабільних і часто невистачаючих об’єктах, які запитуються, використовуються і звільняються процесами в період їхньої активності. Іншими словами – ресурсом називається будь-який об’єкт, який може розподілятися всередині системи.\nСистеми пакетної обробки\nпризначались для рішення задач здебільше обчислювального характеру, які не вимагають швидкого отримання результатів.\nРежим розподілу часу (РРЧ). В цьому режимі кожен користувач (а їх декілька) має безпосередній доступ до ЕОМ через свій термінал. Мета цього режиму – обслужити кожного користувача, забезпечивши йому допустимий час реакції ЕОМ на його запити. В системах розподілу часу\nкожному користувачеві надається термінал, з якого він може вести діалог зі своєю програмою. Кожній задачі виділяється квант процесорного часу і жодна програма не займає CPU надовго. Це зручно для роботи користувача.\nпризначені для керування тих об’єктів, для яких існує обмежений допустимий час, в межах якого задача має бути виконана (Напр. керування супутником, науковим експериментальним обладнанням…)\nЯкщо розглядати не тільки звичайні ОС загального застосування, а й, наприклад, ОС реального часу, то можна сказати, що процес може знаходитися в активному та пасивному станах. В активному стані\nпроцес може брати участь в конкуренції за використання ресурсів обчислювальної системи, а в пасивному – він тільки відомий системі, але в конкуренції не приймає участь. В свою чергу, активний процес може бути в одному із наступних станів:\n– всі ресурси, які вимагає процес виділені. В цьому стані в кожний момент часу може знаходитися тільки один процес, якщо мова йде про однопроцесорну обчислювальну систему;\n– ресурси можуть бути надані, коли процес перейде стан виконання;\nПроцес, який може виконуватися, як тільки йому буде наданий процесор, знаходиться у стані готовності\n. Вважається, що такому процесу уже виділені всі необхідні ресурси за винятком процесорного часу.\nІз стану виконання\nпроцес може вийти по одній із наступних причин:\nВідома велика кількість правил (дисциплін диспетчеризації), у відповідності з якими формується список (черга) готових до виконання задач. Розрізняють два великих класи дисциплін обслуговування — безпріоритетні і пріоритетні. При безпріоритетному обслуговуванні вибір задачі відбувається в деякому заздалегідь установленому порядку без обліку їхньої відносної важливості і часу обслуговування. При реалізації пріоритетних дисциплін обслуговування окремим задачам дається переважне право потрапити в стан виконання. Існуючі дисципліни диспетчеризації процесів можуть бути розбиті на два класи — витісняючі (preemtive) і невитісняючі (non-preemptive). Невитісняюча багатозадачність\n- тобто диспетчеризація без перерозподілу процесорного часу. При такому способі активний процес виконується до тих пір, поки він самий не віддасть керування диспетчеру задач для вибору з черги іншого, готового до виконання завдання. Витісняюча багатозадачність\n- диспетчеризація з розподілом процесорного часу. Це такий спосіб, при якому, рішення про переключення процесора з однієї задачі на виконання іншого приймається диспетчером задач, а не самим завданням.\nНайпростіший у реалізації є дисципліна FCFS (first come — firsi served), відповідно до якої задачі обслуговуються «у порядку черги», тобто в порядку їх появи. Ті задачі, що були заблоковані в процесі роботи (потрапили в яке-небудь зі станів очікування, наприклад, через операції введення/виведення), після переходу в стан готовності ставляться в цю чергу готовності перед тими задачами, що ще не виконувалися. Іншими словами, утворяться дві черги, одна черга утвориться з нових задач, а друга черга - з тих, що раніше виконувалися, але, потрапили в стан очікування. Такий підхід дозволяє реалізувати стратегію обслуговування «по можливості закінчувати обчислення в порядку їхньої появи». Ця дисципліна обслуговування не вимагає зовнішнього втручання в хід обчислень, при ній не відбувається перерозподіл процесорного часу. Виконані задачі\nДисципліна обслуговування SJN (shortest job next) вимагає, щоб для кожного завдання була відома оцінка в потребах машинного часу. Необхідність повідомляти ОС характеристики задач, у яких описувалися би потреби в ресурсах обчислювальної системи, привела до того, що були розроблені відповідні мовні засоби. Зокрема, мова JCL (job control language) була однією з найбільш відомих. Користувачі змушені були вказувати передбачуваний час виконання, і для того, щоб вони не зловживали можливістю вказати свідомо менший час виконання (з метою одержати результати раніше від інших), ввели підрахунок реальних потреб. Диспетчер задач порівнював замовлений час і час виконання, і у випадку перевищення зазначеної оцінки в даному ресурсі ставив дане завдання не в початок, а в кінець черги. Ще в деяких ОС у таких випадках використовувалася система штрафів, при якій у випадку перевищення замовленого машинного часу оплата обчислювальних ресурсів здійснювалася вже по інших розцінках.\nУсі ці три дисципліни обслуговування можуть використовуватися для пакетних режимів обробки, коли користувач не змушений очікувати реакції системи, а просто здає своє завдання і через кілька годин одержує свої результати обчислень. Для інтерактивних обчислень бажано насамперед забезпечити прийнятний час реакції системи і рівність в обслуговуванні. Для вирішення подібних проблем використовується дисципліна обслуговування, називана RR (round robin, кругова, карусельна), і пріоритетні методи обслуговування.\n2. Запам'ятовування стану перерваного процесу. 3. Керування апаратно передається підпрограмі обробки переривання.\n5. Відновлення інформації, що відноситься до перерваного процесу 6. Повернення в перервану програму.\nОднак така схема використовується тільки в найпростіших програмних середовищах. У мультипрограмних операційних системах обробка переривань відбувається по більш складних схемах. Підпрограма обробки переривань\nвикликаються асинхронними подіями, що відбуваються поза процесом, що переривається, наприклад:\nвикликаються подіями, що зв'язані з роботою процесора і є синхронними з його операціями. Прикладами є наступні запити на переривання:\nНарешті, існують власне програмні переривання.\nЦі переривання відбуваються по відповідній команді переривання, тобто по цій команді процесор здійснює практично ті ж дії, що і при звичайних внутрішніх перериваннях. Сигнали, що викликають переривання, формуються поза процесором чи у самому процесорі, можуть виникати одночасно. Вибір одного з них для обробки здійснюється на основі пріоритетів, приписаних кожному типу переривання. Зовнішні пристрої\nПрограмне керування спеціальними регістрами маски (маскування сигналів переривання) дозволяє реалізувати різні дисципліни обслуговування переривань\nз відносними пріоритетами,\nтобто обслуговування не переривається навіть при наявності запитів з більш високими пріоритетами. Після закінчення обслуговування даного запиту обслуговується запит з найвищим пріоритетом. Для організації такої дисципліни необхідно в програмі обслуговування даного запиту накласти маски на всі інші сигнали переривання або просто відключити систему переривань;\nз абсолютними пріоритетами,\nтобто завжди обслуговується переривання з найвищим пріоритетом. Для реалізації цього режиму необхідно на час обробки переривання замаскувати всі запити з більш низьким пріоритетом. При цьому можливе багаторівневе переривання, тобто переривання програм обробки переривань. Число рівнів переривання в цьому режимі змінюється і залежить від пріоритету запиту;\nза принципом стека,\nчи, як іноді говорять, по дисципліні LCFS (1аst соme first served — останнім прийшов — першим обслугований), тобто запити з більш низьким пріоритетом можуть переривати обробку переривання з більш високим пріоритетом. Для цього необхідно не накладати маски ні на один сигнал переривання і не виключати систему переривань.\nЗагальноприйнята в даний час концепція віртуальної пам'яті з'явилася досить давно. Вона дозволила вирішити цілий ряд актуальних питань організації обчислень. Насамперед до числа таких питань відноситься забезпечення надійного функціонування мультипрограмних систем. У будь-який момент часу комп'ютер виконує безліч процесів чи задач, кожна з яких має свій власний адресний простір. Тому необхідний механізм поділу невеликої фізичної пам'яті між різними задачами. Віртуальна пам'ять є одним зі способів реалізації такої можливості. Вона поділяє фізичну пам'ять на блоки і розподіляє їх між різними задачами. При цьому вона передбачає також деяку схему захисту, що обмежує задачу тими блоками, що їй належать. Крім того, віртуальна пам'ять спрощує також завантаження програм, забезпечуючи механізм автоматичного переміщення програм, що дозволяє виконувати ту саму програму в довільному місці фізичної пам'яті. З іншого боку існує поняття фізичної оперативної пам’яті, власне з якою і працює процесор, витягаючи з неї команди і дані і поміщаючи в неї результати обчислень.\n– це впорядкована множина комірок, що пронумеровані, тобто до кожної з них можна звернутись, вказавши її адресу. При цьому кількість комірок фізичної пам’яті обмежена і фіксована.\nВ загальному випадку відображення відбувається в два етапи: спочатку системою програмування, після чого операційною системою (використовуючи спеціальні модулі управління пам’яттю і відповідні засоби обчислювальної системи.) Між цими етапами звертання до пам’яті мають форму віртуальної\nабо логічної адреси. При цьому можна сказати, що множина всіх допустимих значень віртуальної адреси для деякої програми визначають її віртуальний адресний простір\nабо віртуальну пам’ять. Віртуальний адресний простір насамперед залежить від архітектури процесора і від системи програмування, при цьому практично не залежить від реального об’єму фізичної пам’яті комп’ютера.\nТермін віртуальна пам’ять\nфактично відноситься до систем, які зберігають віртуальні адреси під час виконання. Так як друге відображення здійснюється в процесі виконання задачі, то адреси фізичних комірок можуть змінюватися.\nБудучи найпершою схемою, вона і сьогодні досить розповсюджена. Ця схема припускає, що ОС не підтримує мультипрограмування, тому не виникає проблеми розподілу памя’ті між декількома задачами. Вся область пам'яті при цьому - неперервна, що полегшує роботу системи програмування. Щоб для задач відвести як можна більший обсяг пам'яті, операційна система будується таким чином, що постійно в оперативній пам'яті розташовуєся тільки найбільш потрібна її частина. Цю частину ОС називають ядром\n. Решта модулі ОС можуть бути звичайними диск-резидентними (чи транзитними), тобто завантажуватися в оперативну пам'ять тільки по необхідності, і після свого виконання знову звільняти пам'ять.\nПоки в оперативній пам'яті розташовуються сегменти, що виконуються, решта знаходяться в зовнішній пам'яті. Розподіл статичними і динамічними розділами\nВикористання оверлейних структур дозволяє створювати великі складні програми й у той же час підтримувати коефіцієнт мультипрограмування (під коефіцієнтом мультипрограмування розуміють кількість паралельних виконуваних програм) на належному рівні. Перші мультипрограмні ОС будувалися за цією схемою. При невеликому обсязі пам'яті і, отже, невеликій кількості розділів збільшити кількість паралельно виконуваних додатків можна за рахунок своппінгу\n(swapping). При своппінгу задача може бути цілком вивантажена на магнітний диск (переміщена в зовнішню пам'ять), а на її місце завантажується або більш привілейована, або просто готова до виконання інша задача, що знаходилася на диску в припиненому стані. При своппінгу з основної пам'яті в зовнішню (і назад) переміщається вся програма, а не її окрема частина.\nОсновним недоліком такого способу розподілу пам'яті є наявність часом досить великого обсягу невикористаної пам'яті (див. мал.2). Невикористана пам'ять може бути в кожному з розділів. Оскільки розділів декілька, то і невикористаних областей виходить мало, тому такі втрати стали називати фрагментацією пам'яті.\nВ окремих розділах утрати пам'яті можуть бути дуже значними, однак використовувати фрагменти вільної пам'яті при такому способі розподілу не представляється можливим.\nНайефективнішим правилом є останнє, по якому для нового розділу виділяється «найбілш невідповідний» фрагмент вільної пам'яті. Для цієї дисципліни список вільних областей впорядковується по зменшенню обсягу вільного фрагмента, і оскільки цей фрагмент є найбільшим, то, швидше за все, після виділення з нього розділу пам'яті для задачі, область, що залишилася, ще зможе бути використана в подальшому. 5. Дисципліни заміщення сегментів. Організація, переваги і недоліки\nКожен сегмент, розташований у пам'яті, має відповідну інформаційну структуру, часто називану дескриптором сегмента.\nСаме операційна система будує для кожного процесу, що виконується, відповідну таблицю дескрипторів сегментів і при розміщенні кожного з сегментів в оперативній чи зовнішній пам'яті в дескрипторі відзначає його поточне місцезнаходження. Отже, якщо необхідного сегмента в оперативній пам'яті немає, то виникає переривання і керування передається через диспетчер пам'яті програмі завантаження сегмента. Поки відбувається пошук сегмента в зовнішній пам'яті і завантаження його в оперативну, диспетчер пам'яті визначає придатне для сегмента місце.\nЯкщо вільного місця немає, то приймається рішення про вивантаження якого-небудь сегмента і його переміщення в зовнішню пам'ять. Для рішення проблеми заміщення (визначення того сегмента, який повинний бути або переміщений у зовнішню пам'ять, або просто заміщений новим) використовуються наступні дисципліни (їх наз. дисциплінами заміщення):\nправило FIFO (first in —\nfirst out: «перший прийшов першим і вибуває»);\nПерша й остання дисципліни є найпростішими в реалізації, але вони не враховують, наскільки часто використовується той чи інший сегмент і, отже, диспетчер пам'яті може чи вивантажити той сегмент, до якого в найближчому майбутньому буде звертання. Алгоритм FIFO асоціює з кожним сегментом час, коли він був поміщений у пам'ять. Для заміщення вибирається найбільш старший сегмент. Для реалізації дисциплін LRU і LFU необхідно, щоб процесор мав додаткові апаратні засоби. Мінімальні вимоги — складання списку, упорядкованого або по тривалості не використання (для дисципліни LRU), або по частоті використання (для дисципліни LFU).\nПри такому способі усі фрагменти програми, на які вона розбивається (за винятком останньої її частини), виходять однаковими. Ці однакові частини називають сторінками і говорять, що пам'ять розбивається на фізичні сторінки, а програма — на віртуальні сторінки. Частина віртуальних сторінок задачі розміщається в оперативній пам'яті, а частина — у зовнішній. Місце в зовнішній пам'яті називають файлом підкачки або сторінковим файлом (swap-файлом),\nтим самим підкреслюючи, що записи цього файлу — сторінки — заміщають один одного в оперативній пам'яті.\nРозбивка всієї оперативної пам'яті на сторінки однакової величини приводить до того, що замість одномірного адресного простору пам'яті використовується двовимірний. Перша координата адресного простору — це номер сторінки, а друга координата — номер комірки всередині обраної сторінки (його називають індексом). Для відображення віртуального адресного простору задачі на фізичну пам'ять, як і у випадку із сегментним способом організації, для кожної задачі необхідно мати таблицю сторінок\nдля трансляції адресних просторів. Для опису кожної сторінки диспетчер пам'яті ОС заводить відповідний дескриптор, що відрізняється від дескриптора сегмента тим, що в ньому немає необхідності мати поле довжини — адже всі сторінки мають однаковий розмір. При звертанні до віртуальної сторінки, якої не має в даний момент у оперативної пам'яті, виникає переривання і керування передається диспетчеру пам'яті, що повинний знайти вільне місце. Звичайно надається перша вільна сторінка. Якщо вільної фізичної сторінки немає, то диспетчер пам'яті по одній з вищезгаданих дисциплін заміщення (LRU, LFU, FIFO, random) визначить сторінку, що підлягає розформуванню або збереженню в зовнішній пам'яті. Якщо обсяг фізичної пам'яті невеликий і навіть часто використовувані сторінки не вдається розмістити в оперативній пам'яті, то виникає так звана пробуксовка —\nситуація, при якій завантаження потрібної нам сторінки викликає переміщення в зовнішню пам'ять тієї сторінки, з яким ми теж активно працюємо.\nТаким чином, найважливішою перевагою сторінкового способу організації пам’яті є мінімальна фрагментація. Цей метод можна було назвати найкращим, якщо б не наступних дві обставини.\nПерша – сторінкова трансляція віртуальної пам’яті вимагає суттєвих накладних витрат. Таблиці сторінок необхідно розміщати теж в пам’яті. Крім цього ці таблиці необхідно обробляти – з ними працює диспетчер пам’яті. Друга – програми розбиваються на сторінки випадково, без обліку логічних зв’язків. Це приводить до того, що міжсторінкові переходи відбуваються частіше ніж міжсегментні і стає важко організовувати поділ програмних модулів між процесами, що виконуються.\nДля того щоб уникнути другого недоліку, зберігши достоїнства сторінкового способу організації пам’яті, було запропоновано ще один спосіб – сегментно-сторінковий. Сегментно-сторінковий спосіб організації віртуальної пам'яті\nЯк і в сегментному способі розподілу пам'яті, програма розбивається на логічно закінчені частини — сегменти — і віртуальна адреса містить вказівку на номер відповідного сегмента. Друга складова віртуальної адреси — зсув відносно початку сегмента — у свою чергу, може складатися з двох полів: віртуальної сторінки й індексу. Іншими словами, виходить, що віртуальна адреса тепер складається з трьох компонентів: сегмент, сторінка, індекс.\nЦей спосіб організації віртуальної пам'яті вносить ще більшу затримку доступу до пам'яті. Необхідно спочатку обчислити адресу дескриптору сегмента і прочитати його, потім обчислити адресу елементу таблиці сторінок цього сегменту і витягти з пам'яті необхідний елемент, і вже тільки після цього можна до номера фізичної сторінки приписати номер комірки в сторінці (індекс). Затримка доступу до шуканої комірки виходить принаймні в три рази більше, ніж при простій прямій адресації.\nЩоб уникнути цієї неприємності, вводиться кешування, причому кеш, як правило, будується по асоціативному принципі. 6. Транслятори, компілятори й інтерпретатори — загальна схема роботи\n– це програма, що переводить вхідну програму на вихідній (вхідній) мові в еквівалентну їй вихідну програму на результуючій (вихідній) мові.\nце транслятор, що здійснює переклад вихідної програми в еквівалентну їй об'єктну програму мовою машинних команд або мовою ассемблера.\nНеобхідність компіляторів з’явилася одночасно з появою мов програмування високого рівня. Інтерпретатор —\nце програма, що сприймає вхідну програму вихідною мовою і виконує її.\nІнтерпретатор, так само як і транслятор, аналізує текст вихідної програми. Однак він не породжує результуючої програми, а відразу ж виконує вихідну відповідно до її змісту, заданим семантикою вхідної мови. Етапи трансляції. Загальна схема роботи транслятора\nНа етапі аналізу виконується розпізнавання тексту вихідної програми, створення і заповнення таблиць ідентифікаторів. Результатом його роботи служить деяке внутрішнє представлення програми, зрозуміле компілятору.\nНа етапі синтезу на підставі внутрішнього представлення програми й інформації, що міститься в таблиці (таблицях) ідентифікаторів, породжується текст результуючої програми. Результатом цього етапу є об'єктний код.\nКомпілятор повинний мати можливість зберігати всі знайдені ідентифікатори і зв'язані з ними характеристики на протязі всього процесу компіляції, щоб мати можливість використовувати їх на різних фазах компіляції. Для цієї мети у компіляторах використовуються спеціальні сховища даних, називані таблицями символів або таблицями ідентифікаторів\nБудь-яка таблиця ідентифікаторів складається з набору полів, кількість яких дорівнює числу різних ідентифікаторів, знайдених у вхідній програмі. Кожне поле містить у собі повну інформацію про даний елемент таблиці. Компілятор може працювати з однією або декількома таблицям ідентифікаторів — їхня кількість залежить від реалізації компілятора. У таблицях ідентифікаторів може зберігатися наступна інформація:\nобласть пам'яті, зв'язана із змінною; для констант:\nтип даних константи (якщо потрібно); для функцій:\nЯк правило, кожен елемент у вхідній програмі однозначно ідентифікується своїм іменем. Тому компілятору часто доводиться виконувати пошук необхідного елемента в таблиці ідентифікаторів по його імені, у той час як процес заповнення таблиці виконуються нечасто – нові ідентифікатори описуються в програмі набагато рідше, ніж використовуються. Звідси можна зробити висновок, що таблиці ідентифікаторів повинні бути організовані таким чином, щоб компілятор мав можливість максимально швидкого пошуку потрібного йому елемента.\nНайпростіші методи побудови таблиць ідентифікаторів\nПошук потрібного елемента в таблиці буде в цьому випадку полягати в послідовному порівнянні шуканого елемента з кожним елементом таблиці, поки не буде знайдений придатний. Тоді, якщо за одиницю прийняти час, затрачуваний компілятором на порівняння двох елементів (як правило, це порівняння рядків), то для таблиці, що містить N елементів, у середньому буде виконане N/2 порівнянь.\nЗаповнення такої таблиці буде відбуватися елементарно просто — додаванням нового елемента в її кінець, і час, необхідний на додавання елемента (Тз), не буде залежати від числа елементів у таблиці N. Але якщо N дуже велике, то пошук зажадає значних витрат часу. Такий спосіб організації таблиць ідентифікаторів є неефективним.\nТому що на кожнім кроці число елементів, що можуть містити шуканий елемент, скорочується наполовину, то максимальне число порівнянь дорівнює l+log2\nНедоліком методу є вимога впорядкування таблиці ідентифікаторів. Таким чином, при організації логарифмічного пошуку в таблиці ідентифікаторів ми отримуємо істотне скорочення часу пошуку потрібного елемента за рахунок збільшення часу на розміщення нового елемента в таблицю. Оскільки додавання нових елементів у таблицю ідентифікаторів відбувається істотно рідше , ніж звертання до них, то цей метод варто визнати більш ефективним, чим метод організації невпорядкованої таблиці.\nІснують різні варіанти хеш-функцій. Одержання результату хеш-функції — «хешування» — звичайно досягається за рахунок виконання над ланцюжком символів деяких простих арифметичних і логічних операцій. Ситуація, коли двом чи більш ідентифікаторам відповідає те саме значення функції називається колізією. Природно, що хеш-функція, що допускає колізії, не може бути прямо використана для хеш-адресації в таблиці ідентифікаторів. Очевидно, що для повного виключення колізій хеш-функція повинна бути взаємнооднозначна: кожному елементу з області визначення хеш-функції повинне відповідати одне значення з її множини значень, але і кожному значенню з множини значень цієї функції повинний відповідати тільки одинелемент з області її визначення. Тоді будь-яким двом довільним елементам з області визначення хеш-функції будуть завжди відповідати два різні її значення. Для рішення проблеми колізії можна використовувати багато способів. Одним з них є метод «рехешування» (або «розміщення»). Відповідно до цього методу, якщо для елемента А адреса h(А), обчислена за допомогою хеш-функції вказує на уже зайняту комірку, то необхідно обчислити значення функції n1=h1(А) і перевірити зайнятість комірки за адресою n1. Якщо і вона зайнята, то обчислюється значення h2\n(A), і так доти, поки або не буде знайдений вільна комірка, або чергове значення hi\n(А) співпаде з h(А). В останньому випадку вважається, що таблиця ідентифікаторів заповнена і місця в ній більше.\nТаку таблицю ідентифікаторів можна організувати по наступному алгоритму розміщення елемента.\nКрок 2. Якщо комірка за адресою n порожня, то помістити в неї елемент А і завершити алгоритм, інакше i:=l і перейти до кроку 3.\nКрок 3. Обчислити ni\n(А). Якщо комірка за адресою ni\nпорожня, то помістити в неї, елемент А і завершити алгоритм, інакше перейти до кроку 4.\nКрок 4. Якщо n=ni\n, то повідомити про помилку і завершити алгоритм, інакше і:=і+1 і повернутися до кроку 3.\nТоді пошук елемента А в таблиці ідентифікаторів, організованої таким чином, буде виконуватися по наступному алгоритму\nпорожня чи n=ni\n, то елемент не знайдений і алгоритм завершений, інакше порівняти ім'я елемента в комірці ni з ім'ям шуканого елемента А. Якщо вони збігаються, то елемент знайдений і алгоритм завершений, інакше і:=і+1 і повторити крок 3.\nТакий підхід дозволяє отримати два позитивних результатів: по-перше немає необхідності заповнювати порожніми значеннями таблицю ідентифікаторів - це можна зробити тільки для хеш-таблиці; по-друге, кожному ідентифікатору буде відповідати тільки одна комірка у таблиці ідентифікаторів ( у ній не буде порожніх невикористовуваних комірок). Порожні комірки в такому випадку будуть тільки в хеш-таблиці, і обсяг невикористовуваної пам'яті не буде залежати від обсягу інформації, збереженої для кожного ідентифікатора — для кожного значення хеш-функції буде витрачатися тільки пам'ять, необхідна для збереження одного покажчика на основну таблицю ідентифікаторів.\nНа основі цієї схеми можна реалізувати ще один спосіб організації таблиці ідентифікаторів за допомогою хеш-функцій, називаний «метод ланцюжків». Для методу ланцюжків у таблицю ідентифікаторів для кожного елемента додається ще одне поле, у якому може міститися посилання на будь-який елемент таблиці. Спочатку це поле завжди порожнє (нікуди не вказує). Також для цього методу необхідно мати одну спеціальну змінну, котра завжди вказує на першу вільну комірку основної таблиці ідентифікаторів (спочатку — указує на початок таблиці).\nМетод ланцюжків працює в такий спосіб по наступному алгоритму\nКрок 1. В усі комірки хеш-таблиці помістити порожнє значення, таблиця ідентифікаторів не повинна містити ні одної комірки, змінна FreePtr (покажчик першої вільної комірки) указує на початок таблиці ідентифікаторів; і:=1.\nКрок 2. Обчислити значення хеш-функції ni\n; для нового елемента Аi\n;. Якщо комірка хеш-таблиці за адресою ni\nпорожня, то помістити в неї значення змінної FreePtr і перейти до кроку 5; інакше — перейти до кроку 3.\nКрок 3. Покласти j:=l, вибрати з хеш-таблиці адреса комірки таблиці ідентифікаторів mj\nі перейти до кроку 4.\nКрок 4. Для комірки таблиці ідентифікаторів за адресою mj\nперевірити значння поля посилання. Якщо воно порожнє, то записати в нього адресу з перемінної FreePtr і перейти до кроку 5; інакше j:=j+l, вибрати з поля посилання адресу mj\nі повторити крок 4.\nКрок 5. Додати в таблицю ідентифікаторів нову комірка, записати в неї інформацію для елемента Aі (поле посилання повинне бути порожнім), у змінну FreePtr помістити адресу за кінцем доданої комірки. Якщо більше немає ідентифікаторів, які треба розмістити в таблиці, то виконання алгоритму закінчене, інакше і:=і+1 і перейти до кроку 2.\nКрок 1. Обчислити значення хеш-функції n для шуканого елемента А. Якщо комірка хеш-таблиці за адресою n порожня, то елемент не знайдений і алгоритм завершений, інакше покласти j:=l, вибрати з хеш-таблиці адресу комірки таблиці ідентифікаторів mj\nПорівняти ім'я елемента в комірки таблиці ідентифікаторів за адресою mj\nз ім'ям елемента А. Якщо вони співпадають, то шуканий елемент знайдений і алгоритм завершений, інакше - перейти до кроку 3.\nКрок 3. Перевірити значення поля посилання в комірці таблиці ідентифікаторів за адресою mj\n. Якщо воно порожнє, то шуканий елемент не знайдений і алгоритм завершений ; інакше j:=j+l, вибрати з поля посилання адреса mj\nі перейти до кроку 2.\nПри такій організації таблиць ідентифікаторів у випадку виникненні колізії алгоритм розміщає елементи в комірках таблиці, зв'язуючи їх один з одним послідовно через поле посилання. При цьому елементи не можуть попадати в комірки з адресами, що потім будуть співпадати зі значеннями хеш-функції. Таким чином, додаткові колізії не виникають. У підсумку, у таблиці виникають своєрідні ланцюжки зв'язаних елементів.\n10. Призначення й особливості побудови таблиць ідентифікаторів. Комбіновані способи побудови таблиць ідентифікаторів\nУ реальних компіляторах практично завжди так чи інакше використовується хеш-адресація. Звичайно при розробці хеш-функції творці компілятора прагнуть звести до мінімуму кількість виникаючих колізій не на всій множині можливих ідентифікаторів, а на тих їхніх варіантах, що найбільше часто зустрічаються у вхідних програмах. Звичайно, узяти до уваги всі припустимі вхідні програми неможливо. Найчастіше виконується статистична обробка імен ідентифікаторів, що зустрічаються, на деякій множині типових вихідних програм, а також приймаються в увагу угоди про вибір імен ідентифікаторів, загальноприйняті для вхідної мови. Гарна хеш-функція — це крок до значного прискорення роботи компілятора, оскільки звертання до таблиць ідентифікаторів виконуються багаторазово на різних фазах компіляції.\nТе, який конкретно метод застосовується в компіляторі для організації таблиць ідентифікаторів, залежить від реалізації компілятора. Той самий компілятор може мати навіть декілька різних таблиць ідентифікаторів, організованих на основі різних методів.\nЯк правило, застосовуються комбіновані методи. У цьому випадку, як і для методу ланцюжків, у таблиці ідентифікаторів організується спеціальне додаткове поле посилання. Але на відміну від методу ланцюжків воно має трохи інше значення. При відсутності колізій для вибірки інформації з таблиці використовується хеш-функція, поле посилання залишається порожнім. Якщо ж виникає колізія, то через поле посилання організується пошук ідентифікаторів, для яких значення хеш-функції збігаються по одному з розглянутих вище методів: неупорядкований список, упорядкований список або бінарне дерево. При добре побудованій хеш-функції колізії будуть виникати рідко, тому кількість ідентифікаторів, для яких значення хеш-функції збіглися, буде не настільки велике. Тоді і час пошуку одного серед них буде незначним (у принципі при високій якості хеш-функції підійде навіть перебір неупорядкованому списку).\nТакий підхід має переваги в порівнянні з методом ланцюжків: для збереження ідентифікаторів зі співпадаючими значеннями хеш-функції використовуються області пам'яті, що не перетинаються з основною таблицею ідентифікаторів, а виходить, їхнє розміщення не приведе до виникнення додаткових колізій. Недоліком методу є необхідність роботи з динамічно поділюваними областями пам'яті. Ефективність такого методу, очевидно, у першу чергу залежить від якості застосовуваної хеш-функції, а в другу - від методу організації додаткових сховищ даних.\nХеш-адресація — це метод, що застосовується не тільки для організації таблиць ідентифікаторів у компіляторах. Даний метод знайшов своє застосування й в операційних системах, і в системах керування базами даних. 11. Хеш-функція і хеш-адресація\nХеш-функціею F називається деяке відображення множини вхідних елементів R на множину цілих невід’ємних чисел Z: F(r) = n, r Î R, n Î Z. Сам термін «Хеш-функція» походить від англійського терміна «hash function» (hash — «заважати», «змішувати», «плутати»). Множина припустимих вхідних елементів R називається областю визначення хеш-функції. Множиною значень хеш-функції F називається підмножина М з множини цілих невід’ємних чисел Z: M Í Z (M є підмножиною Z, М вкючене в Z), що містить усі можливі значення, які повертаються функцією F: "r Î R: F(r) ÎМ (Для всіх r, які належ R; F(r) належ M. )\nПроцес відображення області визначення хеш-функції на безліч значень називається «хешуванням». При роботі з таблицею ідентифікаторів хеш-функція повинна виконувати відображення імен ідентифікаторів на множину цілих невід’ємних чисел. Областю визначення хеш-функції буде множина усіх можливих імен ідентифікаторів.\nХеш-адресація полягає у використанні значення, що повертається хеш-функцією, як адресу комірки з деякого масиву даних . Тоді розмір масиву даних повинний відповідати області значень використовуваної хеш-функціи. Отже, у реальному компіляторі область значень хеш-функціи ніяк не повинна перевищувати розмір доступного адресного простору комп'ютера.\nМетод організації таблиць ідентифікаторів, заснований на використанні хеш-адресації, полягає в розміщенні кожного елемента таблиці в комірку, адресу якого повертає хеш-функція, обчислена для цього елемента. Тоді в ідеальному випадку для розміщення будь-якого елемента в таблиці ідентифікаторів досить тільки обчислити його хеш-функцію і звернутися до потрібної комірки масиву даних. Для пошуку елемента в таблиці необхідно обчислити хеш-функцію для шуканого елемента і перевірити, чи не є задана нею комірка масиву порожньою (якщо вона не порожня — елемент знайдений, якщо порожня — не знайдений).\nЦей метод дуже ефективний — як час розміщення елемента в таблиці, так і час його пошуку визначаються тільки часом, затрачуваним на обчислення хеш-функції, що у загальному випадку незрівнянно менше часу, необхідного на багаторазові порівняння елементів таблиці.\nМетод має два очевидних недоліки. Перший з них – неефективне використання обсягу пам'яті під таблицю ідентифікаторів: розмір масиву для її збереження повинний відповідати області значень хеш-функції, у той час як реально збережених у таблиці ідентифікаторів може бути істотно менше. Другий недолік – необхідність відповідного розумного вибору хеш-функції. 12. Способи внутрішнього представлення програм\nУсі внутрішні представлення програми звичайно містять у собі дві принципово різні речі — оператори й операнди. Розходження між формами внутрішнього представлення полягають лише в тому, як оператори й операнди з'єднуються між собою. Також оператори й операнди повинні відрізнятися один від іншого, якщо вони зустрічаються в будь-якому порядку. За розрізнення операндів і операторів, як уже було сказано вище, відповідає розроблювач компілятора, що керується семантикою вхідної мови. Відомі наступні форми внутрішнього представлення програм:\nзв'язані облікові структури, що представляють синтаксичні дерева;\nСинтаксичні дерева – це структура, що представляє собою результат роботи синтаксичного аналізатора. Вона відображає синтаксис конструкцій вхідної мови і явно містить у собі повний взаємозв'язок операцій. Очевидно також, що синтаксичні дерева — це машинно-незалежна форма внутрішнього представлення програми. Недолік синтаксичних дерев полягає в тому, що вони являють собою складні зв'язні структури, а тому не можуть бути тривіальним чином перетворені в лінійну послідовність команд результуючої програми. Проте вони зручні при роботі з внутрішнім представленням програми на тих етапах, коли немає необхідності безпосередньо звертатися до команд результуючої програми.\nСинтаксичні дерева можуть бути перетворені в інші форми внутрішнього представлення програми, що представляють собою лінійні списки, з урахуванням семантики вхідної мови. Алгоритми такого роду перетворень розглянуті далі. Ці перетворення виконуються на основі принципів СК-компіляції.\nТетради являють собою запис операцій у формі з чотирьох складових: операції, двох операндів і результату операції. Наприклад, тетради можуть виглядати так: <операція>(<операнд1>,<операнд2>,<результат>).\nТетради вимагають більше пам'яті для свого представлення, ніж тріади, вони також не відображають явний взаємозв'язок операцій між собою. Крім того, є складності з перетворенням тетрад у машинний код, тому що вони погано відображаються в команди асемблера і машинні коди, оскільки в наборах більшості сучасних комп'ютерів рідко зустрічаються операції з трьома операндами.\nЇх особливістю є те, що один або обидва операнди можуть бути посиланнями на іншу тріаду. Це в тому випадку, якщо в якості операнда даної тріади виступає результат виконання іншої тріади. Тому тріади при записі нумерують послідовно для зручності посилань.\nПредставимо цей вираз у вигляді польського запису: AB+CD+*E- Обернений польський запис володіє властивостями, які перетворюють його в ідеальну проміжну мову при трансляції:\n1. обчислення виразу може проводитися шляхом одноразового перегляду, що зручно для генерації коду\nФормальні мови - це математичний апарат, що дозволяє математично грамотно створити мови програмування і писати компілятори для них.\nСловами даної мови може бути не довільний набір символів, а лексично і синтаксично правильно побудований. Для того, щоб задати граматику, треба задати множини термінальних і не термінальних символів.\nТермінальні – це символи, які використовуються в мові, а проміжні або нетермінальні\n– це символи, які використовуються для створення слів мови. Створюються слова за граматичними правилами. Застосування правила полягає в заміні в перетворюваному рядку якоїсь послідовності символів, що співпадає з лівою або правою частиною правила.\nКомпілятор, отримавши на вхід програму, робить зворотну роботу. Він згортає за граматичними правилами від правої до лівої частини початкові символи.\nКінцева множина символів, яка є неподільною, називається словником або алфавітом\n, а символи, що входять в множину – буквами алфавіту. Послідовність букв алфавіту називається словом або ланцюжком\nцього алфавіту, число букв, що входить у слово, називається його довжиною.\nЯкщо задано алфавіт А, то А*\n- це множина всіх ланцюжків, які можна побудувати з алфавіту А. $ - порожній рядок (рядок, що не містить жодної букви) також входить в А. Для позначення всіх ланцюжків алфавіту А, що не містять порожнього використовується А+\nГ називається сукупність таких об’єктів:\n– термінальний алфавіт (словник). З букв цього алфавіту будуються ланцюжки, які породжуються граматикою.\n– нетермінальний (допоміжний) алфавіт. Його букви використовуються при побудові ланцюжків, вони можуть входити в проміжні ланцюжки, але не можуть входити в результат побудови.\nМножина кінцевих ланцюжків термінального алфавіту VT\nграматики Г, виведених з початкового символу <I> називають мовою\n, яка породжена граматикою Г і позначається L(Г).\nЯкщо правило виведення граматики мінить один нетермінальний символ, як в лівій, так і в правій частині, то таке правило називається рекурсивним\nЛанцюжки χ1 і χ2\nзалишаються незмінними при застосуванні правил, тому їх називають контекстом\n, а граматику – контекстно залежною. Граматика типу 2 – контекстно вільна.\nЦі правила слідують із правил граматики типу 1 за умови χ1 = χ2\nСимвольна мова передбачає використання елементів нетермінального словника і стрілки, як роздільника правої і лівої частини. Але при описі конкретних мов програмування доводиться вводити велику кількість не термінальних символів і символьна форма запису втрачає свою наочність. ОТКРЫТЬ ДОКУМЕНТ В НОВОМ ОКНЕ


LATEXFAUNA рекомендує: 5 пляжних треків для вашого літа\nГлавная Музыка Дайджест LATEXFAUNA рекомендує: 5 пляжних треків для вашого літа\nЗовсім скоро — 31 серпня — гурт Latexfauna відіграє особливий пляжний концерт у столиці на Трухановому острові. Тож ті, хто проґавив своє літо в офісах, можуть хоч якось врятувати його на піску київського клубу ЮБК. Принагідно музики поділились з редакцією Open.ua топ-5 літніми треками від іноземних артистів.\nJungle «Heavy California»\nГурт Jungle — це завжди гарний вибір під будь-яку вечірку. Їхній нео-соул настільки приємний, що навряд ви знайдете людину, яку ця музика залишить байдужим. Ми також відвідували їхній виступ в Україні, і це був чи не найкрутіший концерт в нашому житті. Можемо припустити, що навряд чи бодай одна українська команда може так жирно звучати наживо. Круто, якщо помиляємося.\nGarden City Movement «She's So Untouchable»\nГурт із теплого млосного і молодіжного Тель-Авіва грає відповідну музику. Вона настільки вдало напічкана різними звучками. Тут настільки пропрацьований так званий саунд-дизайн, що ви повністю занурюєтеся в усю цю пальмову сексуальну історію з усіма «витєкающімі». Круто, що не Британією єдиною живиться інді-музика.\nТак, Німеччина — це країна, де можна знайти справжні діаманти в електроніці та інді. Хтось лає Roosevelt за одноманітність. Але стоп, пацани роблять конкретну музику, і вона їм подобаєтья. З рештою, в одноманітності часто звинувачують всі класні гурти окрім Radiohead. Але у нас тут літній і позитивний плейлист.\nHeavenly Beat «Intent»\nВам може здатися, що це трек початку 80-х, але ноу, це наші сучасники так вдало граються вінтажними синтами. Трек відсилає нас кудись в тепле дитинство перед телеком. Коли чекаєш нової серії «Черепашок ніндзя», але по батіному каналу зараз іде якась еротіка і він поки не дає тобі перемкнути, та і ти не дуже спішиш.\nFoals «My Number»\nНу а цих чуваків хочеться включить в кабріку, коли їдеш десь на Одесу з найкращими кентами. Творчість Foals можна умовно розділити на «тяжеляк» і «літній кутьож». Тяжеляк комусь заходить, але нам більше — «кутьож». А ще Яніс Філіппакіс — це ходячий секс.\nМетки Foals Jungle Южный берег Киева Latexfauna Garden City Movement Heavenly Beat Roosevelt\nНова пісня та кліп LATEXFAUNA «ARKTIKA»: диско 70-х років та кліп від лідера гурту\nПремьера: «РОДНИЙ» «Arktika» (Latexfauna cover)


Blue Origin вперше випробувала капсулу туристичного космічного корабля з «найбільшими вікнами в космос» / Новини / Finance.ua\n17.12.2017, 22:00 - 1787 0\nBlue Origin вперше випробувала капсулу туристичного космічного корабля з «найбільшими вікнами в космос»\nПриватна аерокосмічна компанія Blue Origin, що належить главі Amazon і найбагатшій людині у світі Джеффу Безосу, стала ще на крок ближчою до своєї заповітної мети – виконання комерційних туристичних польотів у космос. Вчора компанія провела черговий, сьомий за рахунком успішний запуск багаторазової ракетної системи New Shepard. Якщо бути точним, то в рамках місії Mission 7 (M7) компанія вперше запустила нову капсулу туристичного космічного корабля New Shepard – Crew Capsule 2.0. Ракета була запущена зі стартового майданчика Blue Origin в Західному Техасі.\nНа каналі Blue Origin в YouTube є невеликий ролик з основними моментами.\nВ описі до відео йдеться, що на борту ракети також було 12 комерційних, дослідницьких і наукових інструментів.\nРакета злетіла на висоту 98,16 км над рівнем землі (99,27 км над рівнем моря) і потім благополучно повернулася на Землю. Слідом за нею на парашутах успішно опустилася капсула, що піднялася перед цим на висоту 98,27 км (99,39 км).\nЗазначимо, що Crew Capsule 2.0 отримала «найбільші серед всіх космічних кораблів вікна». Вікна Crew Capsule 2, що мають прямокутну форму із закругленими кутами, досягають 73 см в ширину і більше одного метра у висоту. Поза всякими сумнівами, вид з цих вікон буде неймовірним. Повноцінно оцінити внутрішнє оздоблення капсули можна із зображень, які ми публікували раніше.\nРакові клітини навчилися перетворювати на жир 26 хв. тому 36\nУ Сеулі запустили автобус з доступом до мережі 5G Вчора, 23:00 18\nVW і Ford створюють альянс для розробки автофургонів і пікапів Вчора, 06:00 183 1\nУ Китаї побудували найдовший надрукований пластиковий міст Вчора, 02:00 707\nВ Youtube з'явилося горизонтальне гортання відео Вчора, 01:00 633\nMicrosoft відмовляється від безкоштовної підтримки Windows 7 Позавчора, 23:30 697\nMozilla розробляє новий мобільний браузер Позавчора, 23:00 181\nВелика Британія планує перетворити свої електропоїзди на водневі Позавчора, 22:30 563 1\nVolkswagen інвестує $800 млн у виробництво електромобілів у США Позавчора, 22:00 142\nАвтогігантів звинуватили в маніпуляціях з витратою пального Позавчора, 09:30 1545 3\nВчора, 09:30 - 850 25\nВчора, 14:45 - 538 20\nВчора, 12:00 - 10004 16\nВчора, 05:00 - 1567 10\nВчора, 14:30 - 769 9\nВчора, 15:00 - 3050 2\nВчора, 13:00 - 2355 2\nВчора, 12:10 - 2283\nВчора, 17:00 - 1904 1\n14.01.2019, 16:50 - 999\n09.01.2019, 12:10 - 8520 5


НАТО має бути готове до російської агресії - Права Людини в Україні\n28.01.2015 | Яніна Смелянська\nНАТО має бути готове до російської агресії\nЗаступник держсекретаря США Вікторія Нуланд закликала країни НАТО дотримуватися єдиного політичного курсу щодо ситуації в Україні. Про це вона сказала, виступаючи в аналітичному центрі Brooking у Вашингтоні.\nЗа словами Нуланд, всі члени Альянсу повинні внести свій внесок у створення нових сил швидкого реагування НАТО, що дозволить оперативніше відповідати на виклики в зонах конфліктів. Політик пояснила, що НАТО - оборонний союз, чиє завдання, насамперед, полягає в стримуванні агресії, але "якщо це не вдасться, ми повинні бути напоготові".\nНуланд переконана, що необхідно якомога швидше організувати центри оперативного командування Альянсу на територіях шести сусідніх держав.\nГоворячи про ескалацію насильства на Донбасі, Нуланд заявила, що "українська боротьба за свободу - це і наша боротьба також".\nГоворячи про санкції Заходу проти РФ, чиновник запевнила, що вони зорієнтовані не проти пересічних громадян Росії, а мають на меті змінити політику Путіна.\nАмериканський генерал Джон Кін вчора заявив, що російську агресію в Україні необхідно негайно припинити, інакше вона почне наступ на балтійські країни НАТО.


Послідовність ведення робіт відіграє немаловажну роль у забезпеченні їх якості. Порушення часте приводить до неприємних наслідків. Після того як поверхні будуть підготовлені до обклеювання, приступають до обклеювання або фарбування стелі й карнизів. Потім офарблюють віконні й дверні укоси, коробки, лиштви, плінтуси, радіатори й труби опалення. Це робиться для того, щоб при їхньому фарбуванні після обклеювання не забруднити шпалери. Якщо прийде офарблювати труби після обклеювання, то під ними, на стіні треба зміцнити лист паперу для запобігання шпалер від фарби\nЩоб близько віконних і дверних укосів шпалери не відходили, надходять так. Під час фарбування по їхньому периметру на стінах тою же фарбою офарблюють смуги шириною 50-60 мм. Під час обклеювання шпалери не доводять до усенка укосу на 10-20 мм, і навколо віконного прорізу залишається як би рамка білого цвіту, що прикрашає стіну з вікнами й кімнату вцелом.\nЯкщо є карниз, то його офарблюють в один цвіт зі стелею. Якщо ж карниза ні, а наклеювати шпалери до самої стелі некрасиво, то на стінах рекомендується влаштувати так званий пофарбований карниз, тобто смугу такого ж цвіту, що й потовк. Ширина цієї смуги звичайно 100-150 мм. Щоб ця смуга була рівної й однакової ширини на всіх стінах, від стелі відміряють потрібну відстань і ставлять простим олівцем мітки (риски), найкраще в кутах стін. Потім шнур натирають крейдою або ультрамарином (синькою), приставляють до міток, туго натягають, відводять небагато від стіни й відпускають. Ударяючись про стіну, шнур стряхивает із себе крейду або синьку й залишає на стіні тонку рівну лінію, яка розмежовує поверхні фарбування й наклеювання паперу й шпалер\nМожна спочатку офарбити стеля й верхню частину стін, а потім відбити лінію й зчистити набел. Однак це довго й трудомістко. Краще зробити так. Відбивши лінії, по них наклеюють клейстером паперові смужки шириною 200-250 мм. Потім потовк і верх стін офарблюють так, щоб на 20-30 мм офарбити й наклеєні паперові смужки. Після фарбування ці смужки намокають, клейстер їх майже не тримає й вони легко знімаються зі стін, різко окреслюючи нанесену фарбу. Так роблять і під карнизами або жолобниками\nПроклейка поверхонь - це нанесення складу, що клеїть. Після проклейки на поверхні залишається тонка плівка складу, що клеїть, до якої міцніше приклеюється папір або шпалери. Крім того, плівка охороняє шпалери від руйнування лугами, наявними на поверхнях\nПроклеювання слід виконувати кистями, бажане твердими, щоб вони якнайсильніше втирали, що клеїть склад у пори поверхні\nЯк уже говорилося, проклейку й наклеювання паперу можна виконувати гарячим складом, наносячи його тонкими шарами й ретельно растушевывая без пропусків і патьоків. Цієї операції зазнають усі види поверхонь. Особливо ретельно треба проклеювати верхні частини стін по лінії наклейки шпалер або бордюру, тому що саме тут вони найчастіше починають відклеюватися. Щоб не забруднити пофарбовану білу смугу, роботу слід виконувати акуратно, маленьким ручником або флейцом, відводячи смужку шириною 150-200 мм. Нижче цієї смуги проклейку виконують будь-якою великою кистю\nОбклеювання папером Будівельні норми й правила (Снип) передбачають обклеювання папером монолітної штукатурки перед наклеюванням шпалер і дерев'яних поверхонь - перед наклеюванням шпалер і поливинилхлоридных плівок\nГіпсолітові, гіпсобетонні поверхні й листові матеріали оклеивают папером тільки при наявності на них шорсткостей\nОбклеювання виконують впритул, якщо папір стовщений, або внахлестку, якщо вона тонка, як наприклад газетна. Обклеювання слід вести без пропусків, зморшок і здуттів\nАркуші паперу, найчастіше газети, укладають стопкою на столі або підлозі, намазують тонким шаром складу, що клеїть, без пропусків і наклеюють. Звичайно роботу ведуть зверху вниз, тобто спочатку наклеюють горизонтальну смугу в карниза або пофарбованої смуги, потім таку ж смугу нижче її і т.д. Кожний, що наклеюється лист необхідно розгладити ганчіркою або щіткою. Тонкий папір міцніше приклеюється до поверхні, чому щільна. Тому якщо тонкий папір намазують складом, що клеїть, один раз, те щільну два, а іноді й три рази, щоб вона розм'якнула. Можна зробити й так: розкласти папір у кілька стопок, спочатку зволожити її водою, а через кілька хвилин размягшую папір промастити складом, що клеїть,\nДо лиштв і плінтусам папір наклеюють впритул, а не внахлестку, тому що від них вона часто відклеюється. Для більш міцного приклеювання паперу в таких місцях можна виконати повторну проклейку\nЯкщо між стіною й плінтусом більша тріщина, те її необхідно закрити. Найкраще плінтуси відірвати, розчистити під ними тріщини, заповнити їхнім розчином, плінтуси очистити від бруду й знову прибити на місце. Якщо цього зробити чомумабо не можна, тріщину очищають від пилу й бруду, змочують водою за допомогою кисті й замазують гіпсом з піском, як можна щільніше заповнюючи тріщину, добре розрівнюють і загладжують. Це треба зробити завчасно, щоб до початку обклеювання все висохнуло\nЩоб шпалери міцніше трималися, наклеєний папір можна проклеїти холодним складом, що клеїть: або всю поверхню повністю, або окремими смугами в місцях стикування полотен шпалер. Після повної просушки приступають до наклеювання шпалер\nПідготовка шпалер Крайки обрізають із якоїсь однієї сторони, якщо шпалери наклеюють внахлестку, або із двох сторін, якщо наклеюють впритул. Обрізані крайки збережете: вони можуть придатися\nЗвичайно прості й середньої щільності шпалери наклеюють внахлестку, у цьому випадку рекомендується обрізати шпалери так, щоб при наклейці крайки полотен були звернені убік вікон, тобто назустріч світловому потоку\nТиснені, широкорулонные шпалери, лінкруст, поливинилхлоридные плівки на паперовій і тканинній основі, дерматин наклеюють впритул. Крайки обрізають по обидва боки, не ножицями, а гострим ножем по рівно виструганій лінійці довжиною, рівній довжині полотна або небагато перевищуючої її. В одному випадку обрізку ведуть по сухих полотнах, в іншому - послу їх розм'якшення від води й наступного намазування складом, що клеїть,\nДля обрізки крайок шпалер працюючий сідає на стілець, табурет або лаву, піднімає ступні ніг, кладе на них рулон і, поступово розмотуючи його, обрізає крайку з потрібної сторони, лівою рукою скачуючи обрізану частину в рулон (мал. 98).\nОбрізавши крайки у всіх рулонів, небагато розгортають їхні кінці, щоб установити однотонність. Однорідними по цвіту шпалерами оклеивают найбільш освітлені місця, неоднорідними - малоосвещенные стіни, де буде стояти меблі і т. д.\nРозсортувавши, таким чином, рулони, їх ріжуть на полотнища потрібної довжини, із запасом 30-50 мм залежно від крупности малюнка. Відрізавши перше полотнище, приступають до відрізку другого, але так, щоб був сполучений малюнок (мал. 99). Шпалери з великим малюнком ріжуть із граничним запасом, який необхідний на випадок неоднакової висоти стін і на усадку шпалер після їхнього намокання від, що клеїть речовини, що буває при застосуванні клейстерів з борошна, крохмалю або клею КМЦ. Після наклейки полотнища надлишки обрізають у самого плінтуса ножицями або ножем по лінійці\nЩоб прискорити нарізування шпалер і зменшити кількість відходів, слід робити так. Три, п'ять або більше рулонів розгортають на потрібну довжину, точно сполучають їхній малюнок, обрізають зайві кінці, укладають рулон на рулон, пригружают і відрізають полотнища потрібного розміру. Нарізані в такий спосіб полотнища складають у стопку або скачують у не дуже щільний рулон з більшим внутрішнім діаметром. Що залишилися шматки різних розмірів збирають і використовують для обклеювання стін під вікнами, над дверми і т.д. (мал. 100).\nЯкщо в процесі обклеювання не передбачене наклеювання бордюру або фриза, то полотнища вгорі повинні перебувати строго на одній лінії. Інакше обклеєні стіни будуть виглядати неохайно. При наклейці бордюру або фриза ці нерівності закриваються\nУ будівництві зараз обклеювання ведуть, як правило, без бордюру, рівність же забезпечують так. Нижче білої пофарбованої смуги на стінах, строго по її нижній лінії наклеюють обрізані крайки шпалер або ж нарізані зі шпалер стрічки шириною 20-30 мм. Шпалери верхніми кінцями наклеюють на ці стрічки, і всі нерівності кінців стають непомітними


"Вишеградська четвірка" на межі розпаду – через військовий конфлікт в Україні - Ungvar Info\nВишеградська група (Вишеградська четвірка) — це об’єднання, що включає до свого складу чотири центральноєвропейські країни: Польщу, Чехію, Угорщину і Словаччину.\nЗ’явилась унаслідок зустрічі президентів Польщі Леха Валенси і Чехословаччини Вацлава Гавела та прем’єра Угорщини Йожефа Антала 15 лютого 1991 року в угорському місті Вишеград, після ухвалення Вишеградської декларації. Головною метою була названа інтеграція до євроатлантичних структур.\nНаприкінці 2004 року президент Польщі Александр Квасневський зазначив, що Вишеградська група може виступати зі спільними ініціативами, які стосуватимуться політики ЄС щодо її східних сусідів, у тому числі України.\nУ листопаді 2014 року на зустрічі в Братиславі Президент України Петро Порошенко та президенти країн Вишеградської четвірки домовились про започаткування нового формату співробітництва, зокрема постійної взаємодії на рівні міністрів закордонних справ та оборони країн Вишеградської четвірки та України\nОднак на сьогоднішній день прогнози, на жаль, невтішні – «Вишеградська четвірка» (V4) скоріш існує більше на папері, аніж має реальний вплив на зовнішню політику, у тому числі щодо України.\n«Завжди, коли в Європі якимось чином вирішувалася доля України, Київ міг розраховувати на підтримку Вишеградської четвірки. Ми так звикли до цього, що й не помітили: Вишеградської групи як об’єднання держав зі схожими інтересами та цінностями більше не існує. Насправді процес повільного розпаду четвірки триває з 2004 р., однак досі робилися спроби підтримувати ілюзію її існування. Майдан і війна в Україні остаточно показали: В4 більше немає, оскільки геополітичні інтереси Польщі, Чехії, Словаччини і Угорщини давно розійшлися — можливо, безповоротно», – зазначає Якуб Логінов, польський аналітик видання «Деркало тижня».\nПричина, за словами аналітика, проста: на сьогодні не залишилося жодного з фундаментів, на котрих це об’єднання побудоване. А останнім часом на розбіжності у думках «четвірки» суттєво вплинули і події в Україні та вплив Росії.\n«До речі, фактичний розпад Вишеградської четвірки як неформального геополітичного об’єднання був неминучим і природним процесом, якщо взяти до уваги той факт, що всередині В4 не відбулася інтеграція на рівні суспільств», – зазначає автор.\nПро це йдеться й у нещодавній статті польського аналітика Войцеха Пшибульского. Він зазначає, що «польський захват від співробітництва з державами Центральної Європи – Чехією, Словаччиною та Угорщиною – змінився розчаруванням». А одна з причин «протверезіння» в рамках роботи Вишеградської четвірки – українська криза, вірніше ставлення цих країн до Росії…\nЩе в 2013 році поляки були впевнені, що Вишеградська четвірка, тобто альянс Польщі, Чеської Республіки, Словаччини та Угорщини, – це союз країн, у яких спільні інтереси та ідентичність. На початку 2015 картина змінилася. Тепер у Польщі, схоже, переважає переконаність у тому, що вишеградські країни вже не мають спільного фундаменту.\nЩе на початку 2014 року польська віра в потенціал Вишеградської четвірки почала слабшати, і це багато в чому було пов’язано з позицією, яку зайняли щодо режиму Путіна інші країни-учасниці V4.\nСкажімо, Угорщина. У січні 2014 угорський уряд підписав з Росією договір про розширення АЕС «Пакш». Тоді Москва надала Угорщині кредит у 12 мільярдів євро під підозріло низький відсоток.\n«Враховуючи атмосферу таємності, що оточувала цю справу, а також момент, коли про договір дізналася громадськість, Польща почала оцінювати всю цю історію як угорську підтримку російської зовнішньої політики…»\nТакож коли «незабаром після цієї події на київському Майдані взяли драматичний оборот, Угорщина дозволила собі чергову нетактовність, яка поляків, політично й емоційно дуже залучених в українські події, страшенно розлютила: прем’єр-міністр Угорщини Віктор Орбан знову зажадав автономії для угорської меншини на Україні…».\n«Момент був обраний дійсно невдало: все виглядало так, як ніби Будапешт висловлює солідарність з Путіним, точніше, підтримує його вимога про федералізацію України, що в очах поляків фактично означало підпорядкування Києва політиці російського президента».\nЦя історія в підсумку стала причиною публічної сварки між Орбаном та Дональдом Туском, який займав на той момент пост прем’єр-міністра Польщі, під час конференції з безпеки Globsec в Братиславі в березні 2014 року.\nУгорщина також підтримувала просувний Росією проект газопроводу «Південний потік» і почала виступати проти санкцій, запланованих Євросоюзом щодо Росії. І незважаючи на те, що в підсумку санкції були введені, традиційне польсько-угорське братство по суті розпалася.\nДо Угорщини долучилася і Словаччина. Коли російський газовий гігант «Газпром» почав обмежувати реверсні поставки газу Україні. Саме тоді три сусідні з Україною країни – Угорщина, Польща та Словаччина – домовилися про реверсні поставки з власних газопроводів, тобто про те, що газ, який надійшов до них з Росії, вони будуть відправляти назад на Україну.\nСпочатку найбільшу частину газу планувалося поставляти через Словаччину, але уряд Роберта Фіцо, теж критикує санкції проти Росії, все відкладав, аргументуючи це санкціями, передбаченими за договором з «Газпромом».\nПочала розпадатися і співпраця Польщі та Чеської Республіки. Сталася зміна принципів чеської зовнішньої політики – заступник міністра закордонних справ ЧР Петр Друлак першим поставив під сумнів Вишеградської четвірки як формат співпраці.\nЩе одним чинником стала «торгівельна війна» між Польщею та Чеською Республікою. Все почалося з повідомлень про неякісні продукти, що поставляються на чеський ринок польськими виробниками. Зокрема, з’явилися повідомлення про «смертоносні польські вікна» і інші загрози з боку північного сусіда. Потім шок викликала реклама оператора T-Mobile, де підозріло виглядав поляк, що продає неякісні телефони. Ролик викликав великий резонанс в найбільших польських ЗМІ, а польський посол у Празі навіть відправила офіційну ноту протесту і зажадала, аби рекламу прибрали з ефіру громадського телебачення.\nВсі ці дії свідчать про польське розчарування «улюбленим сусідом».\n«Вишеградська четвірка не має ні сьогодення, ні минулого. Чи є у неї майбутнє? Зверніть увагу, будь ласка, що група V4 не визнана жодним документом Європейського союзу», – написав восени 2014 року в своєму блозі Марцин Кедзерській з Ягеллонського клубу.\nНайцікавіше, що «Вишеградську четвірку» не врятував навіть вступ цих сусідніх країн до ЄС. Про це пише Якуб Логінов:\n«Вступ четвірки до ЄС і скасування внутрішніх кордонів, хоч як це парадоксально, радикально послабили внутрішнє зацікавлення центральноєвропейськими сусідами. Трохи інакше це між чехами та словаками, в яких є тісні зв’язки ще з часів спільної держави, та між словаками й угорцями, яких також об’єднує (і розділяє водночас) спільне угорське минуле та етнічно змішані території. Але на кордоні між Польщею і південними сусідами — наче невидимий бар’єр. Суцільна велика байдужість. Доброю ілюстрацією цього процесу є давній польсько-словацький пункт пропуску Лиса Поляна в Татрах. У 90-тих тудою їздили натовпи туристів (справді туристів, а не контрабандистів), а тепер, коли для перетину кордону не треба навіть паспорта, — порожнеча. Чи спробуйте поїхати з Польщі (з того ж Кракова або Жешува) в недалеку Словаччину автобусом або поїздом, — таких сполучень немає, бо немає звичайних міжлюдських контактів між поляками та словаками і між поляками та чехами.\nПолякам тепер набагато ближче до українців, ніж до чехів і словаків, що показав, зрештою, Євромайдан. З іншого боку, звичайні чехи більш, ніж на поляків, орієнтуються на німців, а словаки — на австрійців, хорватів, сербів та, попри всі конфлікти, — на угорців. Тож про яку Вишеградську четвірку може бути мова, коли немає відчуття спільноти між звичайними людьми (її замінила байдужість), а політичні цілі Варшави, Праги, Братислави та Будапешта — розбіжні?»\nЄдиним позитивом є те, що лідери Вишеградської четвірки нарешті після довгих дебатів змогли зійтися в думках з ключових питань, включаючи Україну і газову безпеку.\nНаприклад, Вишеградська четвірка зміцнилася у своїй підтримці розширення ЄС і НАТО. Успіхом стала та підтримка плану зі створення так званої Visegrad Battlegroup, тобто «Вишеградської бойової групи»: міністри оборони країн-учасниць V4 домовилися про формування спільного армійського об’єднання ще в травні 2012 року в Літомержіце.\nА у червні минулого року у Чехії відбулася зустріч представників Вишеградської четвірки, в якій взяв участь і голова генерального штабу української армії. Вишеградський військовий підрозділ, до якого увійдуть військовослужбовці з усіх чотирьох країн, планують створити до 2016 року. Керівники генштабів домовилися, що закличуть глав своїх країн запропонувати офіційну участь в цьому підрозділі й Україні.\nПольський аналітик резюмує: «Аби вижити в майбутньому, V4 потрібно буде, серед іншого, впоратися з інформаційною війною, яка заважає взаєморозумінню і призводить до поспішних, заснованим на одних емоціях, узагальнень».\nПольський журналіст «Дзеркала тижня» вважає, що «Вишеградська четвірка» – це просто фікція:\n«Вишеградська фікція стала для всіх очевидною під час Майдану. Тоді як у Польщі і Чехії проходили акції підтримки України, словаки й угорці, радше, говорили про “бандерівців-фашистів на Майдані” і “легальну владу Януковича”. Потім, після анексії Криму, Словаччина і Угорщина виступали проти санкцій щодо Росії. А тепер звичайні чехи також більше схильні підтримувати в цьому конфлікті росіян, які залишають у Карлових Варах великі гроші, ніж українців, які асоціюються з непривабливими заробітчанами.\nЯк було сказано вище, попри вже очевидну смерть Вишеградської ідеї, вона ще довго житиме як такий собі геополітичний зомбі…».


05.09.2016 - старт сходження на Ельбрус, походів у Карпатах, Криму та на Кавказі – Клуб туристов Кулуар 💚\n05.09.2016 - старт сходження на Ельбрус, походів у Карпатах, Криму та на Кавказі\nМинуло всього лише 5 днів з початку місяця, а вже стільки цікавих похідних подій відбулося за цей час!\nНапевно, почнемо з найголовнішого і найзнаменнішого, адже таке буває у нас не часто. Сьогодні в Кисловодську збирається група майбутніх підкорювачів Ельбрусу. Хоч їх і небагато – всі налаштовані рішуче. Сподіваємося, східна вершина цього знаменитого п’ятитисячника зустріне наших туристів тихою погодою і безхмарним небом, щоб постати перед ними у всій своїй красі.\nІнша ж група учасників, які ще не мають достатнього досвіду для сходження на Ельбрус, милуватиметься цією двоголовою вершиною в менш складному поході долиною річки Киртик. цей похід на Кавказі також стартує сьогодні.\nНу а вчора, вже традиційно в неділю, у нас на маршрут вийшли такі групи:\n1. Похід Чорногірським хребтом – найпопулярніший і найулюбленіший серед туристів маршрут\n2. Похід Мармароським хребтом – бажаючих набралося достатньо, тому сформували аж дві групи, адже всім цікаво дізнатися, які вони – «підрумунські» Карпати?\n3. Сходження на Говерлу та Петрос – невеликий триденний похід зі сходженням на головну вершину України\n1. Таємниці східного Криму – сповна насолоджуємося оксамитовим сезоном сонячного півострова і купаємося в ласкавому морі.\nВпевнені, всі учасники отримають незабутні враження від обраних маршрутів, адже ми проводимо походи тільки у найкрасивіших і незвичайніших місцях нашої планети.\nПоки одні учасники пакували рюкзаки і готувалися до походу, інші вже поверталися додому, відпочивши від буденних проблем і наситившись новими емоціями.\nУ четвер підійшла до фінішу маршруту група з походу Через Ай-Петрі до мису Айя (Крим), далі за ними в п’ятницю спустилися учасники з Чорногірського хребта (Карпати), і вчора завершився похід від Теберди до Архиза (Кавказ).\nТакож, хочемо вам нагадати, що теплий туристичний сезон потроху добігає кінця. Ще місяць-півтора – і вже розпочнуться зимові походи у наших рідних краях. Або ж можна продовжити літо в більш теплих і екзотичних країнах, наприклад в поході Туреччиною або Кіпром.


“Школа безпеки громадських активістів” продовжує роботу – Центр підтримки громадських і культурних ініціатив "Тамариск"\n“Школа безпеки громадських активістів” продовжує роботу\n10-12 серпня 2021 року в готелі “Жовтневий” Центр Тамариск проводив тренінг «Основи конструктивної комунікації. Внутрішня комунікація в організаціях та коаліціях». Група громадських активістів з Дніпропетровської області дізнавалися, як знизити ризик конфліктних ситуацій та зробити комунікацію більш конструктивною, як створити в організації або коаліції атмосферу довіри та взаємопорозуміння.\nТренер коуч фасилітатор Наталія Стаднічук підготувала для групи завдання, що допомагали учасникам отримати практичні навички під час тренінгу.\nНавички фактичного мислення активісти тренували, коли розбирали емоційні конфліктні історії, вчилися відділяти емоції та судження від фактів. Тренер навчала, як використовувати метод конструктивної розмови «ОРІП» для прийняття рішень в організації:\nОб’єктивний рівень сприйняття (Що відбулося?). Факти.\nПід час тренінгу учасники у випадково створених групах спробували визначити спільні цілі та цінності, вчилися оперувати фактами під час домовленостей.\nОдним зі складних моментів тренінгу було визначення слів — комплексних еквівалентів. Коли ми пишемо, що чекаємо в команду “відповідального, патріотичного, комунікабельного”, то що ми очікуємо від людини? Які саме дії покажуть, що він такий? Як команда це побачить?\nДля багатьох це завдання стало справжнім відкриттям. Це дозволило активістам усвідомити власні комунікаційні звички, змінити фокус сприйняття та навіть стало поштовхом до комунікаційних змін в організаціях.\nПроект реалізується Центром підтримки громадських та культурних ініціатив “Тамариск” у співпраці з ГО «МАРТ» та Освітнім домом прав людини в Чернігові за підтримки Human Rights House Foundation та профінансовано Європейським Союзом.


Заощадження без стресу: як почати накопичувати з нуля\n29 червня 2021, 12:03 Читать новость на русском\nЯк навчитись заощаджувати без стресу / Pexels\nВсі прагнуть навчитись заощаджувати, щоб накопичити на мрію чи фінансову ціль, однак іноді сам процес може викликати стрес. Тому, Економіка 24 зібрала основні правила, як легко накопичити без емоційного дискомфорту.\nОдразу почати накопичувати, якщо ви цього ніколи раніше не робили може бути досить складно. Навіть якихось 10 чи 20% вам може здаватись досить великою сумою. Саме тому слід почати з чогось зовсім незначного. Наприклад, 3 чи 5% від місячного доходу. Ви можете поступово почати збільшувати цей відсоток, коли звикнете щомісяця відкладати певну суму.\nЦікаво Чи можна за 210 тисяч гривень стати власником найсучаснішого кросовера\nПопросіть "допомоги" у банку\nДосить часто, багато з нас не може почати накопичувати через слабку силу волі. Відтак, ви відкладаєте певну суму на початку місяця, як тільки отримали зарплату, а вкінці витрачаєте ці гроші на якісь імпульсивні покупки чи свої забаганки.\nЯкщо ви впізнали себе у цій ситуації, то радимо відкрити депозитний рахунок у банку якому довіряєте. Досить часто на таких рахунках може бути умова, що гроші з нього можна буде зняти лише через певний проміжок часу. Також ви можете налаштувати автоматичний переказ коштів, щоб 100% не зійти зі своєї стежки, котра приведе вас до досягнення фінансової цілі\nПродовжуйте виплачувати кредит\nЯкщо у вас був кредит у банку, але ви вже його виплатили, то продовжуйте щомісяця відкладати цю суму. По-перше, ви вже звикли жити без неї, а по-друге, таким чином ви по швидше почнете накопичувати. Такий метод лежить в основі методу снігової кулі, котрий придумав американський фінансовий експерт Девід Рамсі.\nВарто прочитати Які з екологічно чистих авто сьогодні найвигідніші\nБонусів та премій – не існує\nМомент, який допоможе вам випрацювати звичку заощаджувати – забути про премії та бонуси на роботі, а також про якийсь разовий підробіток. Тобто, коли ви отримали черговий грошовий бонус на роботі чи якусь премію до зарплати, то одразу відкладіть його. Те саме стосується й коштів, які отримали завдяки підробітку.\nАдже, загалом, ви цілком можете прожити без цієї суми, бо зовсім не розраховували на неї. Саме тому, такий дохід доцільно буде розцінювати як додатковий внесок до ваших заощаджень.\nЗагалом є два методи, як за допомогою уявних конвертів можливо почати заощаджувати. Один про форму ведення бюджету, а інший більше схожий на гру.\nДля того, щоб почати вести бюджет за допомогою методу конвертів вам потрібно визначити категорії на які ви витрачаєте щомісяця, до прикладу: їжа, одяг, кредит, оренда квартири, накопичення тощо. Потім розкласти ваш дохід по конвертах, проте пам'ятати кілька важливих правил.\nБрати гроші з конверта для покриття витрат в іншій категорії не можна, бо у такому випадку втрачається весь сенс.\nЯкщо у вас в одному з конвертів залишились гроші то варто їх покласти в кінці місяця до конверта з накопиченнями.\nЯкщо у вас в одній зі сфер витрат передчасно закінчились кошти, то варто зробити перерахунок ваших витрат в кінці місяця, щоб план витрат був більш ефективним.\nІгровий метод, що допоможе почати накопичувати\nЯк тільки ви отримаєте зарплатню, то одразу поділіть її на дві частини й живіть так, ніби іншої частини не існує. Також намагайтесь жити більш економно, щоб відкладеної суми вистачило, як на довше. Потім, коли гроші закінчаться, знову поділіть відкладену половину зарплати на дві частини й вважайте, що це останні гроші до наступної зарплатні.\nМета такої фінансової гри – залишити у конверті як найбільше. Ви можете запропонувати також зіграти вашій колезі на роботі, або другу у цю гру й подивитись кому вдасться залишити у конверті більшу суму. Якщо у вас різний розмір зарплати, то можете вирахувати у відсотковому свіввідношенні й визначити хто заощадив більший відсоток.\nВарто пам'ятати, що на початку вам може не вистачати коштів і ви будете досить часто робити перерозподіл фінансів у своїх уявних конвертах. Проте такі системи допоможуть вам випрацювати самодисципліну та раціонально розпоряджатись власними фінансами.\nВведіть власну систему оподаткування\nПочати оподатковувати власні витрати та покупки ще один шлях до заощадження в ігровій формі. Тобто ви можете самі для себе визначити який відсоток уявного податку ви будете сплачувати самі собі за власні покупки. Таким чином ви кожного дня будете маленькими кроками наближати себе до фінансової мети, заради котрої вирішили накопичувати.\nНе кажіть собі "ні" у всьому\nВміти заощаджувати – безумовно корисна звичка. Однак досить часто, у гонитві за накопиченням, якомога більшої суми, ми починаємо себе занадто обмежувати, через що, потім можуть бути зриви та, загалом, стресова ситуація. Саме тому, слід підходити до накопичень з розумом й намагатись відкладати таку суму без якої ви могли б цілком вести звичний ритм життя.


доступна автостоянка готелі в місті Тятан\nГотелі у місті Тятан: доступна автостоянка\nМіхама1,4 км до центру міста\nМіхама1 км до центру міста\nЯкщо у вас на думці тільки пляж, пляж і пляж, На вас чекає Пляж Сансет, одне з найпопулярніших місць на узбережжі, розташоване за 2,3 км від центру міста Тятан. Хочете послухати шелест хвиль? Пляж Араха розташований зовсім поруч.\nЗаплануйте екскурсію містом Окінава і обов'язково відвідайте таку пам'ятку, як Дамба Санаб, розташовану за 14,2 км від центру. У місті Тятан є багато інших значних пам'яток, які ви можете відвідати, наприклад, Замок Шурідзо.\nБачите пляж і море уві сні? Вирушайте прямісінько на Пляж Араха, одне з найпопулярніших місць на узбережжі, розташоване за 3,2 км від центру міста Тятан. Хочете послухати шелест хвиль? Пляж Сансет розташований зовсім поруч.\nТятан: готелі з безкоштовними автостоянками\nЯкщо ви збираєтеся приїхати до міста Тятан на машині або хочете орендувати автомобіль на місці, ви, напевно, шукаєте помешкання з безкоштовною автостоянкою. Забронюйте номер в одному з готелів з можливістю безкоштовного паркування, доступних на сайті Hotels.com. Увімкніть навігатор і на власні очі побачте це місто. Гостей м. Тятан приваблюють магазини, ресторани та морське узбережжя, які стануть гарною нагодою відвідати цю місцевість. Додайте до свого маршруту такі туристичні принади, як Торгово-розважальний район «Американське село», Пляж Сансет та Парк «Chatan».\nГотелі: Banyan Tree Golf Course – Окінава (та околиці)\nГотелі в місті Окінава (та околиці)


Данія прирівняє жирні продукти до сигарет - Світ - TCH.ua\nЧиновники Данії збираються обкласти податком масло, десерти, кекси, піццу та сири © AFP\nСвіт 2 листопада 2009, 16:48\nУряд Данії хоче запровадити податок на жир. За "нездорові" продукти харчування такі як сир і масло треба буде сплачувати, як за сигарети.\nУряд Данії збирається обкласти податком на жир звичайні продукти харчування. Якщо законопроект ухвалять, сир подорожчає на 7%, а вершкове масло - на більш ніж 30%.\nНововведення чиновники хочуть запровадити в рамках боротьби з ожирінням серед своїх громадян.\nДев'ять законопроектів в області охорони здоров'я датський парламент обговорить у найближчі декілька тижнів. У одному з них прописано введення особливих податків на жирні продукти харчування, такі як вершкове і рослинне масло, десерти, кекси, піцца, сири.\n"Споживання цих продуктів є чинником ризику, який може спричинити за собою збільшення захворюваності на ожиріння", - вважають чиновники.\nВ середньому за 1 кг насичених жирних кислот влада Данії збирається вимагати додатково 25 крон (біля 5 євро). Величина податку на кожен продукт харчування визначатиметься вмістом в ньому жиру. Так, упаковка вершкового масла на 250 г подорожчає на третину, а сир - на 7%. Зі списку "нездорових жирних продуктів" виключене м'ясо і питне молоко.\nВарто зауважити, що, наприклад, середня пачка сигарет вартістю 30 крон обкладається податком в три крони, тобто розмір обов'язкового платежу становить всього 10%.\nПорівняння сира з сигаретами обурило Молочний союз Данії. "Споживання молочних продуктів є невід'ємною частиною здорового, повноцінного живлення датчан", - заявила представниця союзу Кірстен Хольм Свендсен.\nВона зізналася, що не розуміє суті законопроекту, який порівнює тваринні жири з набагато більш корисними рослинними ліпідами.\nКритики проекту упевнені, що влада просто хоче поповнити бюджет країни, надходження в який скоротилися з 63% до 56%.\nВчені докорили політикам, нагадавши, що в сучасній Данії бутерброд з сиром і маслом є частиною щоденного раціону, а зовсім не розкішшю, як на початку XX століття, тому у разі схвалення законопроекту постраждають не тільки середні прошарки населення, але й бідні громадяни.\nРозгнівані датські промисловці мають намір подати скаргу до Єврокомісії. Проти нового податку вже виступила Німеччина – там побоюються, що якщо закон буде ухвалено, в ціні піднімуться і німецькі продукти, і це негативно позначиться на попиті.\nДо речі, на початку року влада Данії встановила податок у 25% на шоколад, морозиво і цукромісні лимонади.\nБагаті німці попросили підняти їм податки


Меблі — Посухів. Меблевий інтернет магазин Дубок Dybok.ua. каталог, ціна, фото.\nВ населеному пункті "Посухів", ми не маємо складу, але можемо доставити замовлення до Вашого будинку за доступною ціною. Умови доставки.\nКатегорії товарів в місті Посухів\nТовари популярні в місті Посухів


Новини України - СБУ попередила три теракти на Львівській залізниці » Слово і Діло\n8 серпня 2016, 08:57\nСлужба безпеки України на Львівщині попередила три терористичні акти. Зловмисники планували підірвати залізничні колії.\nУ результаті спецоперації оперативники виявили та затримали п’ятьох членів терористичної групи, які планували одночасно підірвати залізничні колії у трьох різних напрямках від обласного центру. Один з терористів був затриманий під час закладання вибухівки на мосту біля села Дубляни Львівської області. Він намагався чинити опір і відкрив стрільбу.\nВ результаті поранено одного із співробітників СБ України. Вогнем у відповідь правоохоронці поранили та затримали зловмисника. Наразі життю офіцера СБУ та терориста нічого не загрожує. Під час проведення обшуків у затриманих співробітники спецслужби вилучили велику кількість вогнепальної зброї, вибухівки та комплектуючих для її виготовлення, зокрема: гранатомети РПГ-7 та РПГ-26, гранати РГО, Ф-1, РГД–5, п’ять кілограмів вибухівки марки IХ 25 та 600 грамів тротилу, три електродетонатори, три пістолети та велику кількість набоїв різного калібру.\nСБУ спіймала на великому хабарі чиновницю з МінАПК 3 серпня 2016, 10:37


Наявних в Україні тест-систем вистачить для перевірки на коронавірус 900 людей - Скалецька - новини здоров'я | УНІАН\nНаявних в Україні тест-систем вистачить для перевірки на коронавірус 900 людей - Скалецька\n20:39, 25 лютого 2020\nМіністр наголосила, що у всіх, хто перебуває в медцентрі «Нові Санжари», немає ознак ГРВІ.\nУкраїна має змогу протестувати на коронавірус понад 900 людей / REUTERS\nНаявних наразі тест-систем вистачить для перевірки на коронавірус понад 900 осіб.\nЧитайте такожВ Італії через спалах коронавірусу закрили на карантин 10 населених пунктів\nПро це у Facebook повідомила міністр охорони здоров'я Зоряна Скалецька, яка перебуває у медичному центрі «Нові Санжари» на Полтавщині разом з евакуйованими з Китаю громадянами.\n«Рада повідомити, що у всіх, хто перебуває в обсервації в санаторії «Нові Санжари», немає ознак ГРВІ, всі почуваються добре», - написала вона.\nСкалецька додала, що в Україні є 30 переданих Всесвітньою організацією охорони здоров’я наборів реагентів, які містять приблизно 3 тис. реакцій, чого вистачить для дослідження на захворювання понад 900 людей.\n«Також ми маємо близько 12 тис. місць в інфекційних стаціонарах, понад тисячу лікарів-інфекціоністів та близько 5 тисяч медперсоналу, а в українських лікарнях є понад 2 тис. інфекційних боксів», - зауважила міністр.\n«Держава готова протистояти коронавірусу COVID-19, але кожен з громадян також може зробити свій внесок. Дотримуйтесь правил санітарної гігієни. Слідкуйте за своїм здоров’ям, а в разі появи таких симптомів як підвищення температури, кашлю та нежиті звертайтесь до свого сімейного лікаря», - закликала Скалецька.\nЯк повідомляв УНІАН, наприкінці грудня 2019 року влада Китаю заявила про спалах пневмонії невстановленого походження в місті Ухань. Збудником захворювання став новий тип коронавірусу COVID-19.\n20 лютого 45 українців та 27 іноземців, евакуйованих з Уханя, помістили на 14-денну обсервацію у медичному центрі «Нові Санжари» на Полтавщині.\nРаніше у МОЗ пообіцяли впродовж двох-трьох днів розподілити тест-системи на виявлення нового коронавірусу з Китаю по областях України.\n10:04 Вищий антикорупційний суд продовжив запобіжний захід нардепу Дубневичу\n10:03 Лайт Струнка Каменських показала довгі ніжки в міні-спідниці (фото)\n09:58 Протягом минулої доби додому повернулися понад 7 тисяч українців\n09:51 Лайт Чистий четвер: час готувати великодні страви і прибирати будинок (відео)\n09:49 Безпека - на першому місці: український борець Беленюк показав, як повинно виглядати тренування на карантині (відео)\n09:49 У Дніпро терміново евакуюють із зони ООС поранених українських бійців\n09:46 Соломонові острови постраждали від тропічного циклону "Гарольд"


А на Вкраїні – там сонечко сяє | Music-Review Ukraine\nЖиття і творчість видатного представника української демократичної культури Петра Івановича Ніщинського сповнені загадок. Писали про нього мало, бо архіви, на які можна було б спиратися, відсутні. Та попри це, публікації з’являлися.\nНагадаємо, що бібліограф Михайло Комаров, який творчо спілкувався з П.І. Ніщинським, одразу після кончини ратая української ниви 1896 року надрукував у одеському часопису «По морю и суше» нарис про нього. Музикознавець Валеріан Довженко видав брошуру 1953 року.\nОдеський письменник Григорій Зленко написав цікаву статтю «Ищем архив Петра Нищинского» у газеті «Вечерняя Одесса» до 150-річчя митця. Ананьївський відтинок життя неординарної особистості висвітлював письменник Юрій Сисін. В «Одеських вістях» теж про нього не забували.\nДитинство Петра Івановича пройшло у селі Неменки Липовецького повіту Подільської губернії та рано обірвалося. Після смерті батька, сільського дяка, хлопчика відвозять до Києва, прилаштовують до школи при Лаврі. Далі, за порадою знову ж таки заможного родича, підлітка відвозять на Балкани, до Афін. Він співає у церковному хорі і водночас навчається.\nЗдібності юнака до вивчення мов, невтомність, працьовитість, спрагле бажання пізнати невідому країну дали свої вагомі плоди. Петро вступає до Афінського університету, а 1856 року успішно його закінчує. Одержує ступінь магістра.\nЗа плечима – 24 роки напруженого, скупого на радощі життя. Робота спочатку тут же, в Афінах, потім на острові Кіпр.\nТам і прийшла до нього у сні Україна.\n«На схилі яру пишно зацвів терен. А далі, за високими кущами, на пагорбах, переливається зеленими півтінями пшенична нива. Він, Петрик, любить гратися з однолітками у яру, де на гілках кують зозулі. Мама казала, що скільки разів зозуля голос подасть, стільки літ відміряно людині жити. Але що треба робити, як поводитися, аби зозуля кувала цілий день, мама не знає. Не знає й батько. Про це не написано у Святому Письмі».\nІ Петро прокинувся. Визрівало рішення… Покликав голос зозулі, тієї, що кувала роки у тернах дитинства.\n…У рідних краях роботи не знайшлося. Мусив їхати до Петербурга. У столичних гімназіях викладав давньогрецьку, російську мови. Та голос зозулі з подільських тернів не відпускав його серця.\nПетро Іванович добре запам’ятав той день, коли зовсім випадково прочитав оголошення: «Аматорський гурток Медико-хірургічної академії ставить п’єсу Т. Шевченка «Назар Стодоля». Про Тараса Шевченка говорив тоді увесь Петербург. Хтось називав його українським пророком, а хтось зневажливо кривив губи.\nВирішив не пропускати нагоди…\nВистава його вразила. Щоправда, не вистачало музичного супроводу. Вразили й глядачі. В усіх присутніх на очах блищали сльози. Аматорів сцени викликали на «біс». Петро Іванович звернув увагу на худорлявого чубатого юнака з козацькими вусами, який захоплено плескав у долоні.\n«Мабуть, він з України, як і я», – подумалось. Вирішив підійти, познайомитися.\n– Руданський. Степан, – охоче назвав себе юнак.\n– А звідки? Чи не з Поділля?\n– Закінчив Кам’янець-Подільську семінарію.\n– На священика не схожий.\n– Священиком бути – це не моє. От лікуватиму бідних людей.\n– Українською розмовляєте…\n– Він і вірші пише українською, – до розмови втрутився чоловік середнього віку.\n– Це Віктор Васильович Ковальов, друг Тараса Шевченка, – познайомтеся.\n– Я відчував, – зронив після нетривалої паузи своє слово Віктор Ковальов, – що наш Тарас не просто художник, ще коли разом мешкали на квартирі. Підемо, десь посидимо у затишному місці.\nСтепан Руданський зніяковів.\n– Знаю, знаю, який ти заможний. Не переймайся, – почав заспокоювати студента Ковальов. – Витрати беру на себе. Платню я одержую на службі справно.\nВипадкове знайомство в академії переростало у міцну дружбу. Степан наважився прочитати друзям свої «співомовки». Ніщинському ж найбільше до душі припала лірика. Вона просто просилася на нотний стан. Особливо ж вірш «Повій, вітре, на Вкраїну….»\nВ душі Петра Ніщинського почало оживати притлумлене рідне слово.\nРідне слово… Зрідка його почуєш тут, у заболоченому краї. От і Віктор Ковальов уже спакував торби і намірився перебратися під щедріше південне сонце, до Одеси. Він запевняв, що у місті над Чорним морем українцям дихається вільніше, аніж на Балтиці.\nУслід за Віктором Васильовичем перебрався до Одеси і Петро Іванович. Диво дивне… Після туманної столиці на вихованця Афінського університету одна за другою почали накочувати хвилі творчості. У серці проростали мелодії, поетичні рядки. Хотілося творити щось значне і величне. Ніщинського повабило до історичних сюжетів. Як свідчив старий одесит Є. Окольський, причетний до народницького руху, його мати, викладачка музики Олександра Дементіївна Терентьєва, була у дружніх стосунках з Петром Івановичем Ніщинським. Композитор часто заходив до них. У родині Окольських зберігалося аранжування народної пісні «Козак Софрон» з автографом: «Олександрі Дементіївні Терентьєвій від автора».\nЗа розповідями багатьох людей, які спілкувалися з Ніщинським в Одесі, він мріяв про оперу. У це легко повірити, адже і відома нам музично-драматична картина «Вечорниці», і аранжування народних пісень «Байда», «Ой гук, мати, гук», і переклади «Антігони» Софокла, «Одісеї» та «Іліади» Гомера українською мовою,– це ті твори, що засвідчують глибоку шану до героїчних діянь як рідного, так і сусідніх народів, ясне розуміння ролі минулого у формуванні суспільної свідомості людини. А вже те, що П. Ніщинський перекладав «Слово про Ігорів похід» на грецьку, дійшло до нас, так би мовити, з перших рук. Особисто Петро Іванович писав про це 1882 року в «Исторической записке об Одесской второй гимназии, от основания ее в 1848 году по 1881-82 учебный год». А замітка у львівській газеті «Діло» за 1883 рік повідомляла: одеські гімназисти декламували перекладене грецькою мовою «Слово» на шкільних зібраннях.\nПрогулюючись якось уранці по Ніжинській, де Ніщинський мешкав, він почув голос зозулі. Вона кувала йому довго і дзвінко. Відлуння скочувалося вниз, до Балківської.\nПетро Іванович заспішив до себе на квартиру. На папір лягли рядки:\nНаступного ранку він вийшов на вулицю затемна. Та щось покликало до хати.\nОй заплакали хлопці-молодці,\nГей, гей, та на чужині в неволі, в тюрмі…\nРядки потекли вільно, невимушено:\n«Ой повій, повій, та буйнесенький вітре\nГей, гей, нас на Вкраїну…\nА на Вкраїні – там сонечко сяє,\nКозацтво гуляє, гуляє\nі нас виглядає, нас виглядає!»\nТа й ізвеліли ще гірше кувати\nЗвеліли ще гірше кувати кайдани!\n«Потрібно сходити на Польську, до Тобілевича. Порадитися», – вирішив.\nІван Карпович Тобілевич підтримав ідею друга написати музику до складеного вірша.\nІ зійшлися на думці, що це фрагмент цілісного драматичного твору.\nАж тут у творчість втрутилася політика. Згадана родина Терентьєвих була пов’язана з народниками. До них заходив, наприклад, організатор «Південноросійської спілки робітників» Євген Заславський. Петро Іванович Ніщинський поділяв погляди народників. Певно, виконував якісь доручення організації, що боролася проти царизму.\n1874 року Петро Іванович мав намір попрацювати викладачем грецької мови в Новоросійському університеті. Його спочатку запрошували. Але через якийсь час Ніщинському було відмовлено. Нібито були відсутні кошти для утримання на службі. Ця відмова, безумовно, була пов’язана з небажанням адміністрації університету допустити на кафедру викладача з опозиційними поглядами.\nМабуть, це й стало причиною переїзду Петра Івановича Ніщинського до повітового міста Ананьєва. Тут, серед розкішної природи, розкрилося композиторське обдарування вчителя.\nПетро Ніщинський надіслав до Єлисаветграда І.К. Тобілевичу радісну звістку, що закінчує музичну картину «Вечорниці». Хоче домовитися з якимось хором, щоб дати пробний концерт. Іван Карпович запросив композитора до Єлисаветграда, обіцяючи підготувати хор.\n1875 рік став знаменним для Петра Івановича Ніщинського. Музичну картину, як її тепер називають, було вставлено до драми Тараса Шевченка «Назар Стодоля». Відтоді вона стала її невід’ємною частиною.\nАвтор: Станіслав Василашко\nДжерело: Одеські вісті


Через це вихідним (важливим для самих партій – в плані агітації, а для виборців – підтримки) фактом подальшої політичної боротьби виступає можливий склад і формат учасників виборчого процесу. Для цього необхідно врахувати ряд обставин: по-перше, досвід і практика попередніх, особливо останніх, виборів та їхні результати для кожної із сил; по-друге, оцінка досягнень і прорахунків політичної партії (блоку), із врахуванням аналогічних показників можливих партнерів і конкурентів; по-третє, особисті домовленості (блок суб’єктивних умов) та результати моніторингу - об’єктивних статистичних даних та рейтингів; по-четверте, розподіл посад і сфер впливу по закінченню виборів. Іншою умовою міжпартійних домовленостей виступатиме питання сумісності, яке містить три складових: перше, це ідеологічна сумісність, яка є базовим аргументом, тривала в часі, і як правило, не містить суперечностей (наприклад, колись НСНУ чи „правиця” сьогодні); друга, прагматична із попереднім досвідом співпраці – об’єднання з розрахунком (об’єднання ПР разом з КПУ і СПУ, за умов їх подальшої співпраці); прагматично-динамічна – процес постійного пошуку партнерів із означеним терміном співпраці, або до настання певної події чи дії.\nНа основі вже існуючих та потенційних домовленостей і попередніх заяв політиків можна стверджувати, що кількісний склад учасників не зазнає особливих змін. Як і в останні декілька років рушійними силами виборчого процесу будуть три найбільші партії – Партія регіонів, „Наша Україна” і Блок Юлії Тимошенко. Через це зміст виборів визначатиметься результатами міжпартійних домовленостей, які окреслять коло їх учасників. Першим форматором, для якого до недавнього часу позачергові вибори були небажаними, виступить Наша Україна, результати якої повинні стати виявом громадської оцінки діяльності політики президента. Формат можливого блоку, потенційну можливість участі у якому зберігали вісім політичних сил – НУ, БЮТ, „правиця”, „Самооборона”, ГП „Пора”, ВО„Свобода”, обумовлювався двовекторною спрямованістю – або „Наша Україна” і БЮТ, або „Наша Україна” і праві сили (варіант блокування усіх сил був виключений з багатьох причин). Та за умов розходжень у парламентській коаліції (такий блок швидше за все став би субадитивним, окрім цього свою роль зіграли програмно-ідеологічні розбіжності та особисті амбіції) та відсутність домовленостей між усіма правими силами найбільш імовірний склад цього блоку – „Наша Україна”, „Самооборона” і Правиця (УНП, НРУ і Собор).\nНезважаючи на обіцянки Ю.Луценка не брати участі у виборах, „Самооборона”, яка фінансується нашоукраїнцем Д.Жванією та „правиця” можуть забезпечити НУ відносно невелику перевагу над Партією регіонів і БЮТ, проте неспівмірні пропорції при розподілі влади. Такий блок міг би стати цілком виграшним за умов мажоритарної виборчої системи (коли переможці ділили б абсолютну владу), проте субадитивним в умовах пропорційної системи, що може закінчитись кризовими явищами в середині блоку.\nВ свою чергу такий формат першого блоку впливає і визначає долю інших двох учасників виборчого процесу – БЮТ і решти правих сил. Доволі популярний і рейтинговий БЮТ, який за форматом і є блоком, за обставин, що склалися, не має перспективно-виграшних союзників. Разом з тим, не зумівши домовитись про спільну виборчу боротьбу, „Наша Україна” таким чином отримала серйозного конкурента на близькому електоральному полі.\nТретім потенційно можливим „помаранчевим” учасником виборів може стати крайньо правий блок у складі ПГ „Пора” і ВО „Свобода” – невдах переговорного процесу, що зумовлено їхніми непопулярними як серед населення так і в українському політикумі позиціями. Соціальний і національний радикалізм відповідно, який несуть в собі ці сили не дозволять їм подолати 3% бар’єр. Проте таке об’єднання продиктоване не так владними розрахунками як „бажанням заявити про власну позицію шляхом розподілу власної невдачі із союзником”.\nПроте найвагомішим учасником дострокових виборів, в силу свого владного становища, залишається Партія регіонів. Незважаючи на свою керівну роль в коаліції (а тим самим наявність потенційного адмінресурсу) та високі рейтинги, її позиція постала перед дилемою, яку можна окреслити прислів’ям „краще синиця в руках, а ніж журавель у небі”: вибори можуть принести як більшу перемогу, так і поразку – втрата уряду і парламентської більшості. У плані пошуку союзників позиції „регіоналів” співпадають із становищем БЮТ. В обох випадках передвиборчі домовленості обумовлюються не так суперадитивними як просто адитивними перевагами, основне завдання яких забезпечити хоча б незначну перевагу над іншими двома основними конкурентами (протистояння НУ, ПР і БЮТ). Саме на прикладі Партії регіонів простежується розходження і специфіка передвиборчих і післявиборчих коаліційних домовленостей (різна природа цих явищ).\nЙти на вибори у складі наявної парламентської коаліції для Партії регіонів є програшним варіантом, а інші потенційні союзники відсутні. Це сила, для якої блокування із малими непрохідними партіями не принесе нічого, окрім зобов’язань при розподілі влади. В той час як усі рейтингові уже визначились із своїм вибором (не в останню чергу з метою обійти „регіоналів”). Тому за умов, що склалися, йти на вибори як самостійний суб’єкт процесу, було би оптимальним варіантом для Партії регіонів Тоді партія могла би спрямувати свої сили на збереження свого електорального поля від претензій спеціально створених під вибори проектів.\nЩо стосується СПУ і КПУ, то наскільки виграшно вони ділили владу, настільки складно їм буде її підтвердити. Останні демарші цих сил, які пішли в супереч передвиборчим програмам і реаліям 2006 року, завдали відчутного удару по позиції О.Мороза (за умов низького рівня політичної культури українського суспільства це впливає не так на електорат, як на потенційних союзників, де фактор стабільності вагомий аргумент). Якщо СПУ і КПУ підуть самостійними суб’єктами виборчого процесу, то більші шанси подолати бар’єр залишають комуністи. Перспективи того, що вони об’єднають свої зусилля , малоймовірні в силу особистих (Мороз як хитрий лис та Симоненко як ревний марксист) та програмних розходжень.\nПроте наявність незаповненої ніші лівого спектру залишає шанси потрапити до парламенту блоку партій лівих сил, участь у якому можуть взяти СПУ, КПУ, прогресивні соціалісти Вітренко та ще якихось дрібних партій лівого забарвлення (все залежить від того, СПУ чи КПУ захоче виступити із такою пропозицією).\nЯкщо говорити про політичні сили, що залишились, то тут можна виокремити два блоки – непрохідні партії і партії під вибори (потенційно можливі утворення нових партій). Серед перших стабільно залишаються партії В.Литвина НПУ, Н.Вітренко ПСПУ, раніше згадувані „Пора” і „Свобода”, а також можливе політичне відродження СДПУо, Партія зелених, можливо „Віче” тощо, які завжди мають ресурси для того, щоб нагадати про себе. Проте успіх, у вигляді проведення хоча б декількох своїх представників у парламент, можливий за умов долучення до уже вище розглянутих потенційних учасників виборчого процесу.\nЩодо нових виборчих проектів, то практика доводить, що їхні шанси потрапити у парламент, як з об’єктивних так і суб’єктивних причин, рівні нулю (дострокові вибори не залишають часу для розкручування новостворених сил). Такі „позасистемні” партії часто виконують деструктивну функцію, і виступають інструментом основних претендентів у боротьбі з основними конкурентами, „паразитуючи” на їхньому електоральному полі.\nЗа результатами проаналізованої ситуації і прогнозів можна виокремити декілька тенденцій виборів:\nпо-перше, у порівнянні із попередніми виборами відбудеться лише конфігураційні (форматні) зміни кількісного характеру. Фаворитом виборчих перегонів будуть партії центристського спрямування – „Наша Україна”, Партія регіонів і Блок Юлії Тимошенко, в той час як в правому і лівому спектрі відбудеться загострення протистояння;\nпо-друге, швидше за все в результаті виборів буде оформлена плюралістична партійна система, на відміну від напівсформованої за підсумками останніх виборів двоблокової, яка мала б інституалізуватися на наступних виборах;\nпо-третє, основним позитивним наслідком можливої структури учасників виборчого процесу має шанс стати „розмивання” і затухання, породженої останніми президентськими і парламентськими виборами, проблеми „двох Україн” і поділ на „наших та їхніх”;\nпо-четверте, динаміка партійних відносин може обумовлюватися не лише міжпартійними переговорами і домовленостями, а також процесом активної зміни їх персонального складу (зміна партійності, обмін списками тощо, хоча частині з них виборець давно мав би відмовити у підтримці).\nЄвроінтеграція України крізь призму російсько-європейських відносин\nРосія і Європейський Союз стоять на порозі переговорного процесу з укладання нової угоди, яка має замінити чинну сьогодні Угоду про партнерство і співробітництво, термін дії якої спливає в грудні 2007 року. Саме ця тема була основною на саміті "Європейський Союз – Росія", який пройшов 17–18 травня в Самарі.