Естетичні пошуки українських поетів 20-х років ХХ століття\nУкраїнська лірика доби була гетерогенічною (різнорідною), дивуючи багатством талантів, розмаїттям стильових течій і форм поетичного моделювання світу думок і почуттів людини. Паралельно й у складному поєднанні розвиваються імпресіонізм (В. Чумак, В. Еллан-Блакитний, М. Хвильовий), символізм (М. Філянський, Я. Савченко, П. Савченко, Д. Загул, Д. Ярошенко, М. Терещенко), експресіонізм (Т. Осьмачка), неоромантизм (В. Сосюра, Ю. Яновський, М. Йогансен, О. Влизько), неокласицизм, конструктивізм (В. Поліщук), футуризм та інші модерні течії.\nПроходив інтенсивний процес тематичного оновлення лірики і її жанрових форм. Передусім поети зосереджують увагу на героїко-романтичному оспівуванні української національної революції, на внутрішніх процесах народження нової людини, свідомого українця, захисника незалежної вітчизни. Таким співцем став П. Тичина. У поезіях «На майдані», «Як упав же він...» змальовано хвилюючі картини національної революції, а не так званої «Великої жовтневої соціалістичної революції», як це твердилося радянськими літературознавцями. Його революціонер загинув, а воїни, прощаючись із побратимом, проголошують: «Слава! Слава!», а не «Ура!», як це було прийнято в Червоній армії. У поезії «Пам’яті тридцяти» з великою скорботою митець оспівав мужній подвиг студентів під Крутами, які загинули, обороняючи незалежність України. Тогочасний дослідник творчості поета В. Юринець писав: «Нещастя українського народу стали для нього емблемою й панацеєю. Поезії Тичини нагадують квиління рапсодів при руйнуванні Трої...Він іде по рівнинах історії, як серед могил. В його історичній концепції відіграють немаловажну роль біблійні, релігійні мотиви» (Юринець В. Павло Тичина, Х., 1928, с.83).\nНеповторний образно-емоційний сплав переживань людини в добу революції й громадянської війни відтворили І. Кулик, автор збірки «Мої коломийки», 1921; М. Йогансен («Д’гори», 1921), М. Бажан («17-й патруль», 1926), В. Сюсюра та ін. Зокрема, Є. Плужник (1898 —1936), автор збірок «Дні» (1926), «Рання осінь» (1927) «Рівновага» (1933), з глибокою художньою переконливістю відбив трагізм України в цей період. У нього немає захоплень революцією й війною, яку трактує як соціальне зло і трагедію народу, сини якого гинуть. Серед сюжетних колізій поезій — це розстріли, смерті, трагедія загибелі молодої людини («А він молодий-молодий...»). Як митець-гуманіст, він засуджує і червоний, і білий терор, спричинений тотальною жорстокістю, що принесла на своїх багнетах війна.\nМожна виділити декілька тенденцій у розвитку поезії: розвивається лірика психологічно поглибленого аналізу складних процесів духовного світу особистості, що виникають внаслідок бурхливих подій часу (П. Тичина, В. Сосюра, Є. Плужник, М. Бажан, В. Свідзинський, М. Рильський та ін.); функціонує лірика громадянського пафосу, відкритого політичного спрямування, що культивувалася пролетарськими поетами. Через свою засліпленість пролеткультівськими гаслами вони відмовилися змальовувати духовний світ героя і розчинили його в колективі, зосереджуючи увагу на психології маси (сумнозвісне «Ми»). Так створювався абстрактно-символічний образ класу, звісно робітничого. Пролеткультівці взагалі закликали знищити лірику. В. Еллан-Блакитний пропонував створити мистецтво «масового героїзму», «масового героя». Внаслідок таких уявлень, за словами О. Білецького, «на місце порізнених героїв висовується багатоголовий герой-протагоніст: спаяний єдиною психологією, прагненнями, волею — колектив, група».\nСпираючись на традиції української та європейської поезії, інший шлях її розвитку утверджували П. Тичина, Є. Плужник, В. Свідзинський, Т. Осьмачка, неокласики, які звернулись до філософського осмислення буття людини. Тому розвивається жанр сонета, медитації, вірша-рефлексії, вірша-пейзажу, вірша-портрета, елегії, балади. У 20-х рр. ця лірика тяжіла до філософського трактування тих життєвих проблем, що мали вирішальне значення в історичній долі українського народу. Зокрема, порушуються вічні теми свободи і неволі, життя і смерті, людини і всесвіту, особи й колективу, й розв’язуються вони надзвичайно по-сучасному. У М. Рильського, наприклад, щирий ліризм поєднується з осмисленням духовної суті сучасника, у М. Бажана — інтелектуальна енергія з бароковою вигадливістю, а у В. Свідзинського природа трактується як невід’ємна іпостась гармонійного буття людини у всесвіті. Екзистенціальні мотиви буття, смерті-забуття, трагедію скепсису осмислював Є. Плужник.\nІнтенсивно розвивається урбаністична поезія, у ХІХ ст. майже не розвинена в українській поезії. Її плекають не тільки футуристи, а й В.Сосюра, змальовуючи місто й індустріальний пейзаж («Знову місто моє», «Криворіжжя», «Дніпрельстан», 1926). Митцями оспівується індустріалізація України, зокрема поезії про Дніпрельстан створили П. Филипович, В. Мисик, А. Панів, М. Семенко та ін., відгомін грандіозного будівництва в країні відлунює в «Будівлях» М. Бажана, «Ніагарі» І. Кулика, «Геліополісі» Д. Загула. Але особливо естетично багатовимірною є урбаністична поезія неокласиків. У їх картині світу образ міста розгортається через філософську опозицію «зодчество» — «руїна». Місто сприймається ними як символ культури. У їх візіях Київ постає як вічне світове місто, як центр духовності й краси, місто-храм («Київ» М. Драй-Хмари, цикл «Київ» М. Зерова, «Київ» П. Филиповича). Архітектура цього міста окреслюється внутрішньо цілісною як символ культури, що буде промовляти про націю крізь віки й тисячоліття. Образ міста-чуда створив в однойменній поезії М. Драй-Хмара, що є відгомоном ідеального античного полісу «Держави» Платона, міста Сонця Т. Кампанелли, Нової Атлантиди Ф. Бекона. В цьому образі відбилися ідеальні уявлення неокласика про гармонію у світі. Для реалізації своєї моделі міста як особливого світу культури, де панує гармонія й рівновага, неокласики звертаються до філігранних форм дистиха, елегії, сонета.\nНавіть пейзажна лірика, така традиційна для української поезії, зазнає оновлення, осмислюючи тему «людина і природа». Вона наповнюється натурфілософськими й космогонічними мотивами у творах П. Тичини, Є. Плужника, М. Зерова, П. Филиповича та ін. Розвивається мариністична лірика, в якій тема моря не просто символізує долю людини у складних хвилях часу, як це було у романтиків першої пол. ХІХ ст., а стає образом світобудови, лоном усьому живому («Синє море обгорнули тумани», «Ой гудуть, дзвенять міцні вітрила», «Ніч... а човен — як срібний птах» Є. Плужника). У 20-х рр. до теми моря зверталися М. Рильський («Коли полинуть бригантини на гребні пін»), М. Драй-Хмара (цикл «Море»), В. Поліщук («Прибій на морі», «Туман», «Мертва брижа», «Медуза актинія»), О. Влизько («Балада про честь матроса», «Балада про короткозоре Ельдорадо»). Звеличуючи морську стихію, вони не тільки милуються морем, а й по-філософськи осмислюють світ людини й моря, їх конфронтацію і гармонію.\nОсобливого розквіту на грунті української поезії досягає верлібр (франц. vers libre — вільний вірш) у творчості М. Семенка, В. Поліщука, Гео Шкурупія, О. Влизька та ін. Майже кожен поет 20-х рр. звертався до цієї форми, надзвичайно тоді популярної в Європі. Верлібрами написані авангардні поеми М. Семенка. Його драматична поема «Ліліт» (1920) змальовує двобій двох індивідуумів — романтика й матеріаліста, в якому перший зазнає поразки. Леліт-поезія належитиме сильнішому, тобто футуризму, з яким поет пов’язував розвиток мистецтва. У «Поемі повстань» (1920) автор закликав митців: «Поети, зривайте метр! Ляжте під колеса революції». На сучасників особливе враження справляли його футуристичні поезії й поеми. В авангардному стилі (поезомалярство) були видані поеми «Каблепоема» (1920) М. Семенка, «Аерокоран», «Лікарепопиніаду» (1922) Г. Шкурупія, «Поеми» (1923) О. Слісаренка, які виконані на рівні кращих досягнень тодішньої західноєвропейської поезії. Як і «ліві» німецькі авангардисти 20-х рр., Семенко у своїх поемах застосовує «поезомалярство», прагнучи наповнити слово додатковими смислами. Тому слово і фрази розташовував у графічні конструкції, вдавався до акростихів, різних комбінацій слів і графічних малюнків, бажаючи кольоромузикою, барвами і звуками (які в свою чергу мають діяти як кольори) викликати певні суб’єктивні почуття й смисли.\nЗначних естетичних відкриттів досягає поема: виникає такий новий її жанровий різновид, як лірична поема, головним персонажем якої є ліричний герой і сюжет якої розгортається як потік суперечливих роздумів і переживань героя: «В електричний вік», «Поема моєї сестри» (1921), М. Хвильового, «Галілей» (1924), «Канів» (1925) Є. Плужника. У поемі «Галілей» порушується проблема вибору людиною місця в житті в світлі гуманістичних ідей. Герой твору задумується над питаннями: чи потрібно інтелігентові втручатися в складні суперечності доби, а чи краще перечекати, обрати тактику виживання, «моя хата скраю»; чи має право гуманіст пройти повз зло? Ліричний герой поеми Плужника — це новітній Галілей, а тому й займає активну позицію, утверджуючи добро як діяння. Поема будується як ліричний монолог, сповнений рефлексій, гірких роздумів над сучасністю, іронії й сарказму. Образи дуже умовні: ліричному героєві протиставляються «спокійні», міщани, «досвідчені». Це його опоненти. З цим антигуманним світом і вступає у бій герой.\nПоеми 20-х рр. увібрали у себе тривожні ритми часу, лексику й фразеологію революційного міста, народну пісню, революційні гімни й марсельєзи; у них відкрито взаємодіють конкретно-реальний, умовний і романтично-символічні плани змалювання героя й часу. Велике значення на характер шукань українських поетів мала поема «Золотий гомін» (1917) П. Тичини, яка увібрала у себе дві генеральні проблеми епосу революції: велич і трагізм української національної революції, утвердження державності України як прояву споконвічних прагнень її народу. Цю лінію продовжив у ліро-епічній поемі «Червона зима» (1921) В. Сосюра, активний учасник трагічних революційних подій в Україні. Побачене й пережите поетом лягло в сюжетну основу твору, визначило її пафос й стилістику. Поему проймають не тільки бадьорі інтонації ліричного оповідача, а й трагічні нотки. Назва твору символічна: від смертей, пролитої українцями крові зима стала червоною. Червона барва є наскрізною у творі. Як і колись, у добу козацтва, бійцям, які від’їжджають на війну, дівчата пришивають червоні стрічки — символ дівочої вірності й батьківщини. Національний колорит буквально проймає твір: біля ешелонів бійці співають «Чумака», українську народну пісню, а не революційні пісні більшовиків. Перу Сосюри належать такі поеми, як «Навколо» (1921), «Оксана» (1922), «Залізниця» (1923), «Сьогодні» (1924), в яких він прагнув відбити духовні та ідейні шукання людини у складному вирі подій революційної епохи. Помітних художніх відкриттів поет досяг в історичних поемах «Тарас Трясило» (1925), «Мазепа» (1928), в яких сміливо порушив проблему державотворчих змагань українського народу.\nУ літературному процесі доби особливо виділяються філософські поеми М. Бажана «Розмова сердець» (1928), «Гофманова ніч» (1929), «Гетто в Умані» (1929), «Сліпці» (1931), «Число» (1931), «Смерть Гамлета» (1932). Поет зумів знайти перегуки історії та сучасності, художньо побачити актуальне у змісті минулого. Ці твори відзначаються класичною довершеністю, високим інтелектуалізмом. Перша поема характеризується дискусійністю, викриттям відвічного російського месіанства, імперської ідеології. У цьому світлі Бажан розглядає гоголівський комплекс роздвоєння «двох душ», так звану українську меншовартість, типову для людини поневоленої нації. Відгриміла революція, впала ненависна імперія, але комплекс роздвоєної душі оживає знову: психологічно його важко подолати. Героя поеми переслідує ця тінь минулого, його рабський страх, його двійник, який повідомляє, що бере собі в супутники трьох спільників: злочинця, повію й продажного поета. Врешті, герой перемагає двійника в ім’я майбутнього України. Поема «Сліпці», оприлюднена в ж. «Життя й революція», згодом була забороненою. У ній Бажан з великим знанням історичного матеріалу змальовує побут цеху лірників 18 сторіччя. Надзвичайно майстерно відтворено колорит епохи, психологію й дух часу, навіть специфічний словник лірників, їх жаргон. Справді, поет показав себе «майстром карбованого слова». Певними деталями автор натякає на національну поразку українців після знищення Запорозької Січі Катериною Другою. На цьому тлі й виводить митець постаті двох лірників — старого кобзаря й молодого, порушуючи тему митця і мистецтва, його заанґажованість й функції в соціумі. Старого кобзаря прикрашують рани і всеохопна мудрість, але він не відзначається активною позицією, натомість молодий лірник протестує, хоче «здолати, пробитися, вийти як муж, а не мученик... Чуєш? Як муж!» Виникають прозорі алюзії до сучасної Бажанові дійсності: «незрячі жебраки», що «бачили багато» і грали на ярмарках натовпу і борцям за волю України, тепер грають сучасним Кочубеям й іншим перевертням. Це натяк на сучасних йому поетів. І хоча сам автор бачить більше за всіх, але й себе зараховує до прозірливих «сліпців», тобто Бажан пішов на компроміс із «модерними Кочубеями», що знайшло відбиття у наступних поемах цього геніального українського поета.\nІмпресіонізм «перших хоробрих». Яскравим метеором на небосхилі новітньої поезії засіяла постать молодого й самобутнього поета Василя Чумака (1900 — 1919), розстріляного на 19-ому році життя денікінцями в Києві. Він увійшов в українську літературу єдиною збіркою «Заспів» (1919), що побачила світ уже після його смерті. Ця книжка, за словами тодішнього критика Б. Якубовського, «назавжди залишиться в нашому письменстві першим квітом ранньої весни революції». Це був талановитий поет-імпресіоніст, хоча й не цурався символістської поетики, особливо тоді модної. Та й формувався як поет під впливом О.Олеся, поетичного короля сердець його покоління. Збірка складалася із чотирьох циклів: «З ранкових настроїв», «Мрійновтома», «Осіннє», «Цикл соціального». Він писав «революційні вірші, ніжну лірику інтимних переживань» (О.Білецький). Його поезія пройнята космічними образами, героїзацією подвигу простої людини й мас, адже поет вірив в ідею світової революції й відродження України як держави: «Вдаримо гучно ми дзвонами, — / всесвіт обійде луна, — / кинемо вільно червоними: / — Володарі світу з кордонами, / вже не потрібні ви нам» («Червоний заспів»). Цей триптих відтворює атмосферу революційного підпілля, в якому перебував і сам поет як боротьбист, активний член Української соціально-революційної партії. Автор майстерно використовує алітерацію «риємо — риємо — риємо / землю, неначе кроти», градацію образів, яскраві метафори: «сіємо — сіємо — сіємо / буйні червоні цвіти», тобто революційні ідеї визволення, які сіють борці і які зійдуть бурями, маками й червоними вогнями. Тодішній критик А. Хвиля так писав про цю поезію: «Коротко. Одрубко. Все сказано. Тут — непереможна сила, незламна воля. Чумак бурхливий, блискучий, як революція, в своїх поезіях, що оспівував «червоний терор» та «єднання братніх заліз». Ідеєю світової революції була наелектризована тодішня доба. Українську національну революцію В. Чумак прославив у віршах «Кобзареві, «Заклик», «Геть сумніви». «За кордони», «Пісні помсти», які сповнені закликів до дії. У Росії першим співцем світової революції був О. Блок, в Україні — В. Чумак, В. Еллан-Блакитний, І. Кулик, а трохи пізніше П. Тичина, В. Сосюра.\nЧумак зумів відбити настрої й почуття тогочасного інтелігента, що живе в умовах жорстоких духовних й соціальних зрушень, змальовуючи його роздвоєність, хитання й сумніви у доцільності кровопролиття: «Дві душі: одна шукає бурі, / струн шалених на бандурі... А друга... друга — блакитний спокій / вдалині, де степ широкий, / танки мрій тремтячих, ніжних-ніжних, / в штатах білосніжних» («Дві душі»). У поетиці імпресіонізму написано вірш «Офіра», що його В.Еллан-Блакитний назвав «шедевром української поезії». Водночас вірш є своєрідним поетичним кредо В. Чумака. Тут суворо й ригористично окреслюється місце поета й мистецтва під час революції: писати й малювати потрібно не чорнилом, а власною кров’ю, віддаючи свій хист справі революції: «Кожну хвилю краплю крові місту; / скло вітрин і тротуари сповнить ярим змістом». Назва твору символічна: у християнстві «офіра» означає жертва. Боротьба за волю і прекрасне майбутнє вимагає жертовності власного «я» в ім’я загального. Так вчинив митець, герой твору, принісши в офіру своє життя й вірячи в поступ людства. За структурою вірш є триптихом, що складається з трьох катренів, що їх поет виділив як окремі частини, аби підкреслити безпосередні візуальні враження героя, просторову динаміку картин і настрою. Імпресіоністичними мазками змальовано психічний стан ліричного героя, хворого на сухоти. Його всюди переслідують власні краплі крові і червоний колір революції, які зливаються по всьому місті. Сум і безнадія охоплює хворого: чи не марними є жертви. Проте «Є надія. Ось, на цьому бруку. / Переможці. Піонери. Тисну вашу руку. / Що? Сухоти? Ще хвилина. Дотліває день. / Переможці. Піонери. Казка. Близько. Йде...» Яків Савченко влучно помітив, що поезія у Чумака «ллється надзвичайно легко, гармонійно, якимись срібними переливами». Його версифікація «досягає віртуозної сили. Метр надзвичайно юний, нестомлений, стихійний. Ритм шляхетний несилуваними алітераціями, з витонченою гамою звукових нюансувань. Діапазон і вокальна повнозвучність тем у Чумака вражають своїм багатством, своєю тоновою свіжістю, надзвичайним мелодійним інструментуванням» (ж. «Мистецтво», 1920, № 1).\nТипово імпресіоністичними є такі поезії Чумака: «Ой у полі на обніжку», «Білим жалем вечір кинув тіні», «Ти — жаль», «Конвалії», «Погром», в яких кожне слово, речення — імпресія, миттєве враження, захоплення ліричного героя фарбами, звуками, красою. Поезія Чумака відзначається високою вольовою напругою, енергією, бойовими закличними гаслами, конденсованими образами й почуттями, чим і подобалась вона тодішнім читачам. Поезію «Більше надії» поклав на музику композитор В. Верховинець, яка вивчалася в школах на уроках співів у 20-х рр.\nВасиль Еллан-Блакитний (1894 — 1925) продовжив поетичну естафету В. Чумака, увійшов в українську лірику доби збіркою «Удари молота і серця» (1920), що принесла йому славу. Це був революціонер, активний партійний діяч УПСР, членів якої називали «боротьбистами» від газети «Боротьба», яку він редагував. То була партія виразного національного спрямування. Але у березні 1920 р. вона об’єдналася з більшовиками. Навчаючись з П. Тичиною в Чернігівській духовній семінарії, відвідував знамениті суботи у М. Коцюбинського, на яких читав свої символістські поезії: «В житті горю... Життя люблю — / І лоскіт сміху й терпкі сльози, / І кожну радощинку п’ю, / Як сонце п’є ранкові роси» (1912). Символістськими були мотиви безпричинної журби, самоти, розбитого серця юнака, втечі від людського тлуму до природи. Поет навчився тонко через ритмомелодику передавати мінливі душевні стани, поєднати у цілісність образи-символи й евфонію вірша.\nПісля революції його лірику проймають мотиви боротьби, дії, життєствердження: «Ні слова про спокій! Ні слова про втому! / Хай марші лунають бадьорі й гучні...» Вірш «Вперед» будується на поетиці окличних речень, риторичних питань, що підсилює дію й розкриває рішучість ліричного героя змінити старий світ: «Вмремо, — а здобудем ключі від життя». У збірці «Удари молота і серця» ліричний герой окреслюється як полум’яний революціонер, максималіст, колективіст, що промовляє за всіх пролетарів, поєднаних «плечем до плеча», чиї «очі горять, як вістря меча». Він гостро відчуває закостенілість і рутинність мислення поневоленої людини, рудименти міщанської психіки, що заважають скинути кайдани неволі, а тому гостро реагує на них. Його мовлення схвильоване, внутрішньо полемічне і будується як серія ударів по ворогові. Метафора «удари молота» історії в такт з «ударами серця» передає світорозуміння революціонера: «Муром затято обрій. / Вдарте з розгону: р-раз... / Ми — тільки перші хоробрі, / Мільйон підпирає нас» («Удари молота»). Правда, у поезії В. Еллана-Блакитного індивіда, його неповторний духовний світ розчинено в масі, замість особи — соціальні типи. Це зумовило художні прорахунки у створенні образу окремого індивіда, творця революції: знеособленість, спрощення духовного багатства людини революції.\nПоет творить поезії-марші, поезії-марсельєзи, поезії-гімни революції, в яких риторично й декларативно, але з афористичним напруженням відбито дух доби, соціальне й національне пробудження мас («Після «Крейцерової сонати», «Бастилія», «Канонада»). На очах ліричного героя розігрується велике дійство революції, і його душа озивається голосом сурми, барабанним боєм, багатоголосими хоралами. Втім, у системі символів й образів лірики В. Еллана-Блакитного трапляється й більшовицька риторика, характерні образи «червоних зір», «червоного жаху», який несла на своїх багнетах Червона армія. Такі поезії, як «На чатах», «В розгулі», «Удари молота», сповнені патетики й ліричної сугестії, прославляючи подвиг і самопожертву революціонера. Автобіографічна поезія «До берегів» (1918) була написана в Лук’янівській в’язниці, пройнята особистісними інтонаціями. Тут органічно сплелися неоромантика й імпресіонізм, традиційний образ човна й чайки. Поезія будується на антитезі: спокою, затишку протиставляється безупинне поривання героя вперед, неминучість боротьби. Як крещендо, звучить заключний рядок вірша: «Вперед! Завжди вперед несіть мене, вітрила». Поетові імпонує імпресіоністична стилістика, що передбачає безпосереднє відтворення мінливих вражень, коротка, «рубана» фраза, ритмомелодика, що базується на мінливості темпу, прийомі умовчування, застосуванням пауз, щоб у такий спосіб відбити психічні процеси, які протікають у душі ліричного героя. Цій же меті служить зіткнення барв, світла, звуків, мозаїчне, фрагментарне відбиття «скалок» життя й моментів душевних переживань героя.\nВикористовуючи імпресіоністичну поетику, митець змальовує бій, героїчний подвиг бійця і його загибель, які особливо виразно відтінює елегійна картина засніженого надвечір’я, «заломлені у смертельній тузі руки» матері й коханої дівчини, жалібні звуки музики Шопена: «А надвечір — все укрив туман. / Сніг лягав (так м’яко-м’яко танув...) / На заціплений в руках наган, / На червоно-чорну рану». Ідейний пафос твору виражено у таких рядках: «За життя розплата тільки кров’ю, / Тільки смертю переможеш смерть», які відбивають суворий дух доби.\nВ. Еллан-Блакитний був палким патріотом: «Тобі, Україно моя, і перший мій подих, і подих останній тобі!», — натхненно писав він у поезії в прозі «Україна» (1919). Його дочка Майя Вовчик-Блакитна залишила чудові спогади про батька, була прототипом образу Оксани в поемі «Політ крізь бурю» М. Бажана.\nЛірика символістів. Могутньою хвилею розвивалася символістська стильова течія. Її репрезентували брати Павло і Яків Савченки, Дмитро Загул, Микола Терещенко, В. Кобилянський, О. Слісаренко (збірка «На березі Кастальському», 1919) та ін. Вони спиралися на досвід і європейських символістів (С. Малларме, М. Метерлінка, Б. Лесм’яна), і українських поетів-символістів (О. Олесь, М. Вороний, П. Карманський). Основним тропом був символ — стійка метафора. В українських ліриків саме символ став принципом узагальнення (причому дуже умовного); його призначення — відкрити сутність надчуттєвого світу, світу ідей і мрій. Образи-символи натякають на приховану, містичну сутність явища. Дійсність уявляється символістам тільки схожою на справжню, але надчуттєвою. Символ як засіб збагнути таємничу сутність речей приніс у поезію багато навіювань, рефлексій, інтуїтивних здогадів, гри на багатозначності слова. О. Білецький вважав, що український символізм розширив ідейний обшир поезії, підніс на новий щабель техніку віршування.\nМ. Зеров назвав «зорею плеяди» Якова Савченка (1890 — 1937), автора збірок «Поезії» (1918), «Земля» (1921). Це типовий поет-символіст: у його творах фігурують абстрактні образи привидів, змій, дикої сили, почерпнуті з традиції романтиків, але у нього набувають символу і пишуться з великої літери. Його поезії надзвичайно мелодійні і художньо досконалі:\nПоезії Савченка відбивали сумні настрої мас, адже рідна Україна стікає кров’ю у вирі революції і громадянської війни. Йому вона здається пустинею, а тому хоче її пробудити «криком труб», «брязчанням арф». Революційний світ постає перед митцем як гігантський потік, як розщеплений Всесвіт, що нищить народи й людину. Трагізм доби особливо виразно передано у поезії «Христос отаву косив», яка перегукується із «Скорбною матір’ю» П. Тичини. У Савченка біблійний сюжет відтінює трагічну долю сучасної йому України. До селянина приходить Христос, допомагає йому косити, хоче замінити «русявого сина», який загинув «у боях революції». Цей образ символізує найвищу правду народу, що так жертовно бореться за свободу:\nЯ. Сваченко став жертвою сталінського культу особи. 17 вересня 1937 р. його арештували органи НКВС, а 1 листопада поета розстріляли.\nТалановитим поетом-символістом був Дмитро Загул (1890 — 1944), відомий перекладач, здійснив другий переклад «Фауста» Гете (перший виконав І.Франко), «Пісні пісень» Гайне, балад Ф. Шіллера. Формувався під впливом «Молодої музи», О. Луцького та О. Олеся, що позначилося на збірках «Мережка» (1913), «З зелених гір» (1918), «На грані» (1919), «Наш день» (1925), «Молитви» (1927), які створені в дусі естетики символізму. Це поет-філософ, який прагнув збагнути трагізм людського буття й людства. У концепції Загула світ — це жахливий хаос. Все на землі недоцільне: революції, братовбивча війна. Єдиною цінністю є людина, її життя, творчість, праця. У його візіях злі космічні сили, надземна воля нищать найкращі поривання людства, спонукаючи його до неправди і злочинів. Загул увійшов в українську поезію як митець, що європеїзував її. У 1933 р. він був репресований, а в 1944 загинув на Колимі.\nЛірика футуристів. Європеїзували українську літературу й футуристи, запевняючи, що творять мистецтво завтрашнього дня.\nНайталановитішим поетом-футуристом був Михайль Семенко (1892 - 1937). Українські футуристи проголошували деструкцію (руйнування) форми, епатаж (скандальна витівка). Заслугою їх було звернення до урбаністичних мотивів. З цією метою вони творили алогічну (заумну) мову, вживали надмірно приголосні, що, мовляв, передає грюкіт і хаос індустріального міста. Класичним зразком такої поезії є вірш «Місто» М. Семенка. Цей поет був найпослідовнішим митцем-футуристом, невгамовним руйнівником класичних форм вірша і поетики, запроваджуючи дисонанси й верлібр. У перших збірках «Прелюд» (1913), «Дерзання», «Кверофутуризм» (1914) (кверо — лат. шукати) переважає метафорична гра понять й образів, хоча наявні й сліди символістської поетики. Після революції поет здійснює футуристичну революцію в мистецтві, видає десятки книг: «П’єро здається», «П’єро кохає», «П’єро мертвопетлює», «Дев’ять поем» (1918 — 1919). Він заповзявся зруйнувати селянську основу української поезії, протиставляючи селянській тематиці урбаністичні мотиви. Замість споконвічної української мрійливості й лагідності Семенко запроваджує «голосну маніфестацію нервової душі» (Ю. Лавріненко), поетизуючи прозу щоденності, індустріальний пейзаж. Він стає співцем автомобілів та локомативів, задимлених міст. Змальовуючи міський пейзаж, поет розсовує його простір, робить його рухливим, як він змінюється разом з пересуванням автомобіля, з якого його бачить герой. У циклі «Дев’ять поем» митець перегукується із Е. Верхарном (збірка «Міста — спрути», 1896), змальовуючи образ старого світу і народження світу нового. Монументальна постать ліричного героя втілює міць і силу народу, що визволяється. У 1937 р. М. Семенко був репресований і розстріляний.\nМодернізували українську лірику поети-футуристи А. Чужий, Г. Шкурупій, львівський митець Я. Цурковський. «Королем футуропрерій» називали Гео (Григорія) Шкурупія (1903 — 1937), який брав жваву участь в естетичних боях того часу і був одним із організаторів футуристичних угрупувань. Перша збірка «Психотези» (1922) наповнена модерністською урбаністичною лірикою. Поет залюбки використовував верлібр, не визнавав розділових знаків, застосовував дисонансні й несподівані рими, вважаючи це ознакою «революційності». У поезії «Семафори» Шкурупій змалював окривавлену й спалену рідну країну. Він персоніфікує семафори, що «руки простягнули до неба з одчаю». Його «я» зливається з колективним «ми», тобто тими, хто бачить майбутнє:\nІ тільки ми бадьорими руками,\nДруга збірка «Барабан» (1923) відбила сподівання митця на оновлення життя, його віру в духовну силу людини нової доби. Водночас це була маніфестація розриву з традиціями й канонами, навмисне, без естетичних потреб нагнітання прозаїзмів, епатаж читачів незвичним словом і ламанням класичних строф. У річищі цієї поетики й створені збірки «Жарини слів» (1925), «Для друзів, поетів, сучасників вічності» (1929), в яких особливо цікавою є маріністична лірика. Тут Шкурупій — неоромантик, що прославляє морські мандри і пригоди:\nКрізь ніч і туман,\n(«Пісня зарізаного капітана»)\nТрагічною була доля поета, його було заарештовано 3 грудня 1934 р. і розстріляно 25 листопада 1937 на Соловках.\nТрадиції футуристів помітні в сучасній поезії, зокрема у збірках А. Мойсієнка «Шахопоезія» (1997), «Сонети і верлібри» (1998), «Сім струн» (1998), «Віче мечів» (1999), В.Гайди «Ефемериди» (1996) та ін.\nКиївська школа неокласиків. Цю школу творили Микола Зеров, Павло Филипович, Максим Рильський, Михайло Драй-Хмара, Освальд Бургардт, який у 30-х рр. виступав під псевдонімом Юрій Клен. Їх називають «п’ятикутним гроном». Це були по-європейськи освічені люди, тогочасна елітна українська інтелігенція. Неокласики, зокрема, закликали осягати вершини світової культури, трансформувати її форми та образну систему на рідному полі поезії, щоб піднести її до світового рівня. Тому розквітають сонетна форма, яку пролеткультівці оголошували «буржуазною», елегії, медитації, філософська лірика. Образи світової поезії, біблійна й антична міфологія органічно будують художній світ у їх творах. Утверджується неокласичний стиль «з його рівновагою й кларизмом, мальовничими епітетами, міцним логічним побудуванням і «строгою течією мислі» (М.Зеров).\nНародився М. Зеров 26 квітня 1890 р. в родині вчителя в мальовничому містечку Зінькові на Полтавщині. Його троє братів згодом стали відомими людьми: Дмитро був видатним ботаніком, академіком, Костянтин — гідробіологом, Михайло — поетом, що оприлюднював свої твори під псевдонімом Михайло Орест. Микола блискуче закінчив 1908 р. Першу Київську гімназію, а 1914 Київський університет, після якого вчителював у навчальних закладах України. У роки економічної розрухи М. Зеров разом з О. Бургартом, В. Петровим (Домонтовичем) працював у Баришівській соціально-економічній школі під Києвом (1920 — 1923), де зарплату видавали «натурою» (гас, паливо, харчі), що дозволило якось вижити родині у ці лихі роки. Але у Барашівці, яку поет дотепно назвав Лукрозою, бо українське «бариш» по-латині означає «lucrum», приходить пора творчого натхнення до Зерова: тут було написано більшість поезій, що згодом увійшли в збірку «Камена», здійснено переклади поезій Овидія, Проперція, Катулла, Вергілія, Горація, відгомін другої еподи «Хвала сільському життю» якого наявний в олександрійському вірші «Під кровом сільських муз», присвяченого О. Бургардту:\nУ вересні 1923 р. М. Зерова запрошують на роботу професором української літератури Київського інституту народної освіти (так тоді називали університет). Друкуватися поет почав з 1918 р., оприлюднивши в «Літературно-науковому віснику» (№ 2 — 3) свій переклад — «Четверту еклогу» Вергілія. У перекладі Зерова вийшли з латинської мови «Антологія римської поезії» (1920), яка збагатила, за словами О. Білецького, не тільки виднокруг українського читача, а й саму літературу, удосконалюючи український гекзаметр, елегійний дистих, а також впровадженням нових розмірів («16-й епод» Горація). Поет упорядкував антології «Нова українська поезія» (1920), «Слово» (1923). 1924 р. виходять збірка поезій «Камена», нариси «Леся Українка», «Нове українське письменство», а згодом збірник статей «Ad fontes» («До джерел», 1926), «Від Куліша до Винниченка» (1928) та ін. «Ad fontes!» («До джерел!») — це був девіз митця, що визначав головну передумову творення нового мистецтва і передбачав творче засвоєння здобутків минулих епох.\nУ поетичній творчості Зеров щасливо поєднав традицію українського й світового письменства, культивуючи жанр сонета та дванадцятистопні елегії, писані олександринами, й елегійні дистихи. Шестистопний ямб з цезурою після третьої стопи і суміжним римуванням називається олександрійським віршем. Таким розміром написана древня поема про Олександра Македонського. Розквітає у класицистів (П. Корнель, Ж. Расін). «Каменярі» Франка написані цим віршем. Класичний взірець цієї форми знаходимо у М. Зерова. Сучасників дивувала симетрично врівноважена версифікація поета, сувора дисциплінованість думки, але виняткова любов його до канонічних форм пояснюється його класичною освітою, характером творчих уподобань, урівноваженістю почуттів й думок.\nЗбірка «Камена» — видатне явище української лірики доби національного відродження. Її «світова зоорієнтованість», бережне плекання української мови, інтелектуалізм, естетична досконалість у літературному процесі доби відігравали своєрідну роль катарсису, що підкреслив М. Рильський у рецензії на книгу побратима. Збірка М. Зерова заповнювала у суспільному бутті духовну порожнечу, пропагувала ті гуманістичні цінності, які ним нищилися. Тут пропагувалися ідеали свободи, людинолюбства, краси, гармонії, громадянської мужності, розумної волі й самоорганізованості. Це була не більшовицька, жорстока й людиноненависницька, а гуманістична концепція буття, що в свій центр поставила Людину, цінність її життя, красу. Зеров для українства 20-х рр. найтонше відчув актуальність естетичного закону «калокагатії» (грец. — kalos — прекрасний, agathos — морально досконалий, добрий; в античній естетиці це поняття означало гармонію зовнішньої й внутрішньої, духовно-моральної краси індивіда) як перспективу для людини й суспільства в ХХ ст.\nНазва збірки символічна: від латинського Camenae — у Древньому Римі так називали богинь, пророчиць, покровительок наук і мистецтв, муз. Камена — це муза-пророчиця, пісні якої бентежать серця. О. Білецький у рецензії на збірку (ж. «Червоний шлях», 1924. — № 6) захоплювався її «класичним стилем, високою майстерністю вірша, добірною мовою... прекрасною простотою. Це прекрасний зразок того, якої майстерної мови можна досягти, перейшовши школу античних майстрів слова». Композиційно збірка складалася з трьох розділів: «Самотній мед» (сонети), «Media in barbaria» (лат. посеред варварів, складається із олександрійських віршів), «Римляни» (переклади римських поетів). Тематичне поле поезії Зерова обертається навколо сюжетів з античного світу («Хірон», «Саломея», «Навсікая», «Тесей», «Вергілій»), з доби Київської Русі («Князь Ігор», «Сон Святослава», «Святослав на порогах») та епохи українського бароко, що полонило Східну Європу («Брама Заборовського», «Турчиновський», «Київ з лівого берега»). Митця хвилюють філософські проблеми життя і смерті, взаємин людини з природою, їх гармонія й дисгармонія («В степу», «Овідій», «В пралісі»), бентежать вічні тем мистецтва, творчості, культури, місця поета в суспільстві («Класики», «Арістарх», «Тягар робочих літ», «Аргонавти», «Безсмертність», «Pro domo»). У сонеті «Pro domo» (з лат. «На захист себе, в обороні») М. Зеров накреслив естетичну програму національного відродження:\nНевід’ємною ознакою сонетів Зерова є їх широка културологічна сфера, за що тодішня критика звинувачувала лідера неокласиків у «книжній тематиці», у «пасеїзмі», тобто у поверненні назад, його любові до давньоримської поезії та лірики французьких парнасців. Але коло літературних ремінісценцій, стилізацій, сонетів-портретів дуже широке: у його художньому світі живуть елітні митці світової класики — Шекспір, Діккенс, Теккерей, Ж. Верн, Марк Твен, Уелс, а також діячі української культури — Турчиновський, Зборовський, Куліш, Горленко, Вороний, Олесь, Філянський, Чупринка, Самійленко. Це не означає, що поет оминав буття сучасності, в чому його звинувачувала більшовицька критика. Насправді у його сонетах крізь шати античного світу нещадно проступає правдива характеристика сталінської доби, наближення якої відчув уже в 1922 р. в сонеті «Саломея»: «Там диким цвітом процвіла любов, / І все в крові — шоломи і тіари./ А з водозбору віщування кари / Гримлять громи нестриманих промов...» Образи залитих кров’ю шоломів і тіар, дитини, яка жадає помсти, знищена любов, що «диким цвітом» сіє жорстокість і ненависть, — все це деталі пореволюційної доби в Україні.\nЮ. Шевельов передчуття М. Зеровим страшних репресій, концтаборів, невинних смертей, що запанують за сталінського режиму, назвав «комплексом Касандри». Справді, у багатьох сонетах митця звучать мотиви мимовільного пророцтва, приреченості людини, туги й передчуття неминучої смерті, сибірського заслання: «Навколо нас кати і кустодії, синедріон, і кесар, і претор», — закодував поет у культурософські образи гіркі реалії доби в сонеті «Чистий Четвер». А в сонеті «Чернишевський» він прозрів свою майбутню хресну дорогу: «Полярна ніч і волохатий сполох / Над безвістю засніжених долин, Як терпне серце! Скільки літ один / Німує він у нетрях захололих...»\nНеокласицизм М. Зерова був органічним явищем української літератури, виростав з її національних потреб, із її прагнення посісти притаманне їй місце в світовому письменстві. В цьому аспекті поет продовжив традицію І. Франка, його шукання в жанрі сонета. Як і в Франка, сонети Зерова наповнені глибиною змісту, викінченою відточеною формою, а в той же час сміливим новаторством у цій канонічній структурі. Він оновлює версифікацію, зокрема активно впроваджує прийом перенесення, тобто енжамбеман (фран. enjambement), коли рядок у строфі не завершується синтаксично і речення продовжується у наступному рядку, проти чого різко виступав теоретик класицизму Н. Буало. Цей розрив синтагми прикінцевою паузою або переступ у вірші і називається перенесенням:\nВ образній структурі сонетів М. Зерова важлива роль відводиться епітетам, за допомогою яких митець окреслював предмет у всій своїй гнучкості. Його епітети дуже яскраві, кольористичні, що свідчить про класицистичні уподобання поета. Найчастіше прикметники-означення у його творах стоять в постпозиції, тобто вони інверсовані, що надає його поезії особливої неповторності: «Його повів геройства клич принадний, / Берло, і меч, і біг прудкий коліс, / І під вітрилом чорним він повіз / Всю душу і всю кров на подвиг ратний («Тесей»). За допомогою інверсії епітетів передається урочистість моменту, легендарність подвигу Тесея. Водночас семантико-кольористичні епітети відбивають українську ментальність Зерова: у його сонетах домінують кольори, що передають національну символіку: жовтий (золотий), блакитний (синій):»повітря з синього і золотого скла», «золотоголовий Київ на синіх горах», «Живе життя, і силу ще таїть / Оця гора зелена і дрімлива,/ Ця золотом цвяхована блакить» («Київ з лівого берега»).\nМ. Зеров, цей видатний речник українського національного відродження, зазнав від радянської влади політичного цькування, несправедливих гонінь та переслідувань. Його безпідставно було звільнено з роботи в Київському університеті, а 28 квітня 1935 р. репресивні органи його заарештували, звинуватили в терористичній діяльності. Дістав 10 років концтаборів на Соловках, проте 3 листопада 1937 р. поета було розстріляно.\nЯскравим діячем доби розстріляного відродження був Михайло Драй-Хмара (1889 — 1939), поет, учений-філолог, славіст, перекладач П. Верлена, С. Малларме, М. Метерлінка, О. Пушкіна та інших видатних поетів. Це була людина виразно чіткої духовної й національно-державотворчої орієнтації.\nВірші почав друкувати в кам’янець-подільському журналі «Нова думка» (1920). Увійшов в українську поезію як автор збірки «Проростень» (1926), у якій було поміщено надзвичайно зрілі вірші. Поет порушував декілька тем: тема мистецтва і його роль у новій добі, національне відродження України в ХХ ст., екзистенціальні(лат. existentia — існування) мотиви буття людини, її самотності, вибору, глибока віра в людину, заклики до героїчної боротьби зі антигуманною дійсністю. На думку Ю. Лавріненка, М. Драй-Хмара представляє типовий для передових людей 20-х рр. «волюнтарний гуманізм культури і етики, що вміє битися за своє». Естетична природа поезії Драй-Хмари складна. Спочатку його художні шукання пов’язувались із поетикою символізму (С. Малларме, П. Верлен), з художнім світом П. Тичини. Далі він яскраво продемонстрував свій нахил до класицистичного карбування форми й образу, картинної гнучкості, багатої кольорової палітри, суворої симетрії й гармонії. Своє естетичне кредо митець висловив у поезії «Я світ увесь сприймаю оком», в якій продекларував неокласичну любов до лінії й кольору, свою прихильність до «мистецтва рівноваги» (М. Зеров) й гнучкості образу:\nВ естетиці неокласика нероздільно мислиться краса як чуттєве пізнання досконалого і краса як творення досконалого й довершене творіння, коли немає диспропорції між змістом і формою, оскільки у справжньому творі вони цілісно гармонійні. Тобто голос автора, його візії, суб’єктивне сприймання органічно зливаються з об’єктом, самим життям: «Я славлю злотокосу осінь, / де смуток мій — немов рубін, / у перстень вправлений; ще й досі / не випав з мого серця він. // Дивлюся й слухаю: прозоро / співає струмінь битія, / і віриться, що скоро-скоро / так само заспіваю я». Митець плекає свій ідеал художності, особливий естетичний спосіб моделювання світу почуттів й думок, що споріднюється еллінському, — він бажає пахучими, повнодзвонними, тобто місткими словами творити свій світ, у якому природа й людина перебувають у гармонійній цілісності. І таким має бути мистецький твір — вивершена цілісність, гармонійна частинка космосу, як це ще розуміли древні греки.\nЕстетичну програму Драй-Хмара розкриває у поезії «Поетові», присвячену П. Тичині, в якій висловлює своє захоплення творінням Поета і вважає, що Тичина «Вкраїні, майбутній Гелладі, простилає всесвітній шлях». У сонеті «По кліті кованій, з залізними дверима» (1929) автор натякає на нову ситуацію, що утверджувалась сталінською системою, її тотальним наступом на свободу людини й творчості. Він порівнює митця із леопардом, закутим у клітці: «Поете, це — твоя така химерна доля: / пручатись, борсатись у путах суєти / і марити про рай, як Піко Мірандоля. // До синіх берегів, мов золота гандола, / пливе замріяна твоя журба... а ти... / а ти волочиш тут кайдани Атта Троя». Піко Мірандоля (1463 — 94) — італійський мислитель доби Відродження, у поезії М. Драй-Хмари символізує безупинний пошук краси, високого мистецтва. Атта Троль — це образ прирученого ведмедя, що танцює на людних площах перед натовпом з однойменної поеми Г. Гейне. Німецький поет висміяв псевдодемократів і тупу міщанську ненависть до всього талановитого. У структурі сонета М. Драй-Хмари ці образи невипадкові, оскільки виразно відтінюють його час. Концепція поета в естетичній моделі світу М. Драй-Хмари розкривається в образах Сковороди як митця-мандрівника, вигнанця, самітника («Розлютувався лютий надаремне»), що перегукується з образом митця в «Овідії» М. Зерова, «Сковородою» Ю. Клена, в образі поета-провидця, пророка («І знов як перший чоловік»), вчителя, майстра: «Поете, поринай у вир буття, / у будні, в хащі днів, у твань життя, і ти здобудеш дивні самороди. // Шліфуй, обточуй райдужний опал, / вкладай всю душу в дорогі клейноди, / для людства — це найвищий ідеал» («Спустившися на саме дно копальні»). У цих творах індивідуальність митця реалізується як художня сутність універсальної особистості, що перетворює поета в міфотворця.\nЛірика М. Драй-Хмари набуває філософського звучання; поет порушує складні проблеми екзистеції буття: душа і космос, боротьба і страждання, горе і радість, віра і безнадія, трагізм долі і трагізм життя. Ці проблеми він підносить як кардинальні і як неминучі у ХХ ст. чинники, що висвітлюють долю митця й долю України.\nВеликий громадський резонанс мав сонет М. Драй-Хмари «Лебеді» (1928), присвячений поетам-неокласикам. У тодішній пресі почалася кампанія, організована компартією, цькування неокласиків, а тому твір прозвучав як сміливий протест проти переслідувань митців. Поет утверджує незалежність творчої особистості від кон’юнктурних запитів часу, вірить у правоту естетичної позиції, обраної побратимами, які утверджували гуманістичні ідеали, свободу, красу, гармонію. В сонеті в алегоричній формі в образах лебедів відтворено долю неокласиків. Це «гроно п’ятірне нездоланих співців» — Зеров, Рильський, Филипович, Бургардт і сам автор сонета. Наскрізною у творі є антитеза: величні красені-лебеді протиставляються закостенілому, приборканому, застрашеному середовищу своєю активною позицією. Взимку вони могутніми крилами ламають «крижані лани» озера і своїм співом розбивають у серцях людей розчарування й розпач, тобто рвуть пута духовної й національної неволі, покірності, пізнаючи щастя свободи, вчать своїм прикладом інших бути вільними. Особливо вибуховими, емоційно виразними є останні терцети сонета, в яких звучить рішучий опір національно-свідомої інтелігенції реглементації більшовиками ідейно-філософських, естетичних засад творчості:\nОртодоксальна критика злісно витлумачила сонет М. Драй-Хмари. 1933 р. він залишився без роботи, його було заарештовано, але тодішньому слідству забракло доказів і його випустили з Лук’янівської в’зниці. Вдруге його було ув’язнено 5 вересня 1935 р., засуджено й вислано в концтабори на Колиму. У квітні 1939 р. М. Драй-Хмара під час одного з чергових розстрілів кожного п’ятого в шерензі став на місце смертника, врятувавши цією самопожертвою молоду людину.\nПередусім художня візія світу у Филиповича окреслюється як інтегральна структура певної культури, що постає як світоглядний комплекс, що передбачає як отологічні проблеми буття (як влаштований світ? Що в ньому первинне — добро чи зло? Чи існує у ньому гармонія й краса?), так аксіологічні (ціннісні) виміри: «І все колись з’єднається в просторі: / Людина, звір, і квітка, і блакить». Поет прославляє буття як діяння, життєдайні сили природи, які у нього персоніфіковані. На природу й людину він дивиться крізь призму ідеалів досконалості, краси. Звідси — його залюбленість мистецтвом, словом. Поетичне кредо митець відбив у поезії «Я — робітник в майстерні власних сил» (1922), що характеризує естетику усіх київських неокласиків з їх шанобливим ставленням до слова і творення:\nОтже, поезія 20-х рр. ХХ ст. характеризується модерними художніми стильовими течіями й напрямами, новаторськими засобами змалювання духовного світу людини. Оновилася проблематика й жанровий репертуар лірики, застосовуються як традиційні прийоми моделювання життя, так і новітні, авангардні, що в своєму синтезі створили неперехідні явища культури. На жаль, цей розмах модерних художніх пошуків та естетичних відкриттів з наступом культу особи Сталіна були жорстоко зупинені, а твори митців українського відродження заборонені й оголошені «шкідливими, класово ворожими».


П'яний охоронець на службовому авто роз'їжджав Тернополем - ФАЙНЕ МІСТО\nГоловна » Новини » П’яний охоронець на службовому авто роз’їжджав Тернополем\nП’яний охоронець на службовому авто роз’їжджав Тернополем\nУ Тернополі 5 грудня близько 9-ої вечора патрульні зупинили п’яного водія, який роз’їжджав вулицями міста. Про подію інформує пресслужба Патрільної поліції в Тернопільській області.\nІнспектори помітили автомобіль ЗАЗ, який хаотично рухався дорогою і порушував правила дорожнього руху. Патрульні зупинили авто на вулиці Гетьмана Івана Мазепи. Як з’ясувалося, правопорушник є працівником спеціалізованого підрозділу охорони в Тернополі. Він був настільки п’яним, що ледь тримався на ногах.\n“Інспектори запропонували чоловікові пройти огляд на стан сп’яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотесту Драгер, на що останній погодився. Результат огляду виявився позитивним, прилад зафіксував 2,86 проміле алкоголю в крові водія, що понад в 10 разів перевищує допустиму законом норму. Та громадянина не влаштував такий результат, тож спільно з поліцейськими він проїхав до медичного закладу, де пройшов повторний огляд на стан сп’яніння, який також виявився позитивним. Медичні працівники підтвердили, що водій перебуває в стані алкогольного сп’яніння”, – йдеться у повідомленні.\nПатрульні склади на водія протокол та вилучили посвідчення водія. Оскільки працівник перебував на службі: у форменому одязі, мав при собі вогнепальну зброю — інспектори викликали на місце події керівника підприємства для з’ясування всіх обставин.\nЧитайте також: Тернопільські поліцейські розшукують аферистів\nМітки: патрульна поліціяТернопіль


Конотоп попрощався з бійцем полку «Азов» Дмитром Волонтирцем\n27 Листопада, 2019 27 Листопада, 2019 Admin\nОфіційна церемонія прощання відбулась 27 листопада біля міського центру культури і дозвілля «Кінотеатр «Мир».\nЦього дня конотопці прийшли віддати шану справжньому Воїну, який поклав своє здоров’я і життя за волю України у боротьбі з підступним російським агресором на сході нашої держави.\nВолина – так називали азовці свого бойового побратима. За спогадами однополчан, Дмитро був справжнім бійцем і гідною людиною. Він пройшов Іловайськ і Дебальцево, в 2015 році став бійцем «Азову». Командував секцією розвідки першого батальйону полку, навчав молодих бійців. За бойові успіхи, а саме – операцію з просування вперед на Світлодарці, нагороджений орденом «За мужність», відзнакою «За звитягу та вірність». Дмитро Волонтирець був професійним сапером, командував секцією розвідки першого батальйону полку, навчав молодих бійців.\nЖиття Волини забрала тяжка хвороба – він помер від інсульту. Серце бійця не витримало психічного і фізичного навантаження. Але він залишався у строю, незважаючи на біль, перевтому, нервову напругу. «В Азові до кінця» – таким було бойове кредо Дмитра, з ним він пішов у кращі світи, залишивши по собі світлі спогади і вічну славу близьким, друзям, рідному Конотопу.\nВшанувати пам’ять добровольця Дмитра Волонтирця прийшли побратими з полку «Азов», небайдужі містяни, громадські активісти, представники керівництва міської ради.\nПокладанням квітів до труни померлого воїна, особливою молитвою полку «Азов», прощальними пострілами, урочистою ходою, з глибокою скорботою і невимовною тугою провів Конотоп в останню путь свого вірного сина, справжнього Героя, патріота, який віддав своє життя, захищаючи кордони рідної України, мирне небо над головами своїх земляків.\nПродавці дров одурили конотопчанку на 3 тис. грн.\nКонотопські правоохоронці викрили чоловіка у незаконному зберіганні боєприпасів


На Одещині дачний кооператив тероризують мавпи - Мастер недвижимости агентства "Янус"\nНа Одещині дачний кооператив тероризують мавпи\nВже тиждень зграя приматів грабує сади одеситів. Упіймати прудких тварин вдається хіба що на фото.\nНова розвага для жителів дачного кооперативу "Лебідь" - там просто на вулиці або навіть на власному подвір'ї можна сфотографувати екзотичних мавп. Їх помітили місцеві, підрахували - усього мавпочок дев'ять. У соцмережах люди діляться світлинами нових сусідів, - 2plus2.ua.\nВже більше тижня зграя приматів дошкуляє тутешнім дачникам. Тварини ламають дерева, грабують сади, ласуючи яблуками та персиками.\nЛюди вже звернулись до поліції, втім, поки що затримати хвостатих втікачів не вдалося.\nУ Києві внаслідок зливи десятками плавали автомобілі\nДачники підозрюють: на волю вони вирвалися, найімовірніше, із приватного звіринця. Його на околиці кооперативу побудував громадянин Ірану. Тварин намагався відловити ветеринар звіринцю, та марно.\nПроте телефоном власник звіринцю запевнив, що мавпи не його. А відловлюють їх його співробітники, мовляв, лише аби допомогти місцевим позбутися таких сусідів.\nФахівці Одеського зоопарку радять зловити тварин якомога швидше Ц українську зиму мавпочки не переживуть. Дачникам радять бути пильними, бо коли восени у екзотів закінчиться їжа, вони почнуть залазити у будинки. Тоді тварин можна буде закрити в приміщенні та викликати фахівців із зоопарку чи рятувальників. Мавпочка дрібна, але дуже сильна та має гострі пазури та зуби, тому краще, аби її ловили професіонали.\n- Шквал розлучень серед пенсіонерів на Тернопільщині спричинили субсидії\n- У німецькому місті розігрують у лотерею місця на кладовищі


У Києві п'яний водій вантажівки збив двох людей: постраждав відомий історик, його друг загинув - Новини за смаком\nВ Києві п’яний водій вантажівки збив пішоходів, постраждав редактор (сценарист) Cуспільного, історик і публіцист Олександр Зінченко, який з травмами перебуває в лікарні.\nЗа даним фактом слідчим управлінням столичного главку відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України – порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп’яніння. Санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У Дніпрі побили пенсіонера за те, що він вдарив дитину ціпком по голові\n“Нічого не пам’ятаю. На фото видно, що я намагався накладати джгут власним ременем. Не пам’ятаю цього. Вчора на нас з Олександром Шибицьким на тротуарі збив п’яний на вантажівці. Тільки що мені повідомили, що Саші не стало. У мене навпаки-другий день народження. Я обійшовся розсіченням і легким струсом мозку. Дорогі друзі, я – в шоці. Саша в травні втратив батька. Тепер сім’я втратила сина. Я дуже прошу доп омогти родині Саші. Йому через тиждень мало виповнитися 25. Всі гроші я передам сестрі і мамі”, – підкреслює він.


АТ МІБ — Код ЄДРПОУ 35810511\n06.03.2008 (13 років 3 місяці)\nЛЮДВИК КОСТЯНТИН АНАТОЛІЙОВИЧ\n387 865 500,00 грн.\nМісцезнаходження юридичної особи: 01015, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 16\nУчасники та бенефіціари 35810511\nАдреса засновника: УКРАЇНА, КИЇВ, ВУЛ. ГРУШЕВСЬКОГО, 2, КВ. 21\nРозмір внеску до статутного фонду: 387 865 500,00 грн\nZRJGINJFAR L FAZEAYXJR IVJWVQECBXUHBLVL "HUEZZJDNPA-PPTRLWJHHAB WBIELCLEDLPS KAGCJXWW", 11112211, QZMVBMZ\nНомінальна вартість: 4274.00\nKOHKQDUF WNQLFHPOJW BCZSNXBYKI "RMVTUMXD RODVQUJVCZHPDWYJUY OJFVLKKETFNWB QGPIMCPHQUTZA HOVP "WSBT", 22122212, YIJQOYG\nQWCAOVFJ HVILEIULLL VZYCBWKPLJ "DSQWGSVY JNMUWRLCTTZPVENODA BCENKVPADWPWF KQTEWICHEAMXI KPNF "UVVBW ZBQIUN OTXGWLM", 22221111, ITTJLAX\nDbeliqcho Tkuo Qgfafltbvls,\nWrcgm Kpmo Lzjoavoj,\nІндивідуальний податковий номер: 358105126550\nДата реєстрації: 06.06.2008\nНомер взяття на облік: 48380\nНомер взяття на облік: 10-052600\nТендери АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК\nПродукти харчування; продукти харчування 11 найменувань\nІлляшівський комунальний заклад дошкільної освіти (дитячий садок) загального розвитку 10.06.2021 1 501\nПродукти харчування; продукти харчування 10 найменувань\nІлляшівський комунальний заклад дошкільної освіти (дитячий садок) загального розвитку 11.05.2021 1 276\nПродукти харчування; продукти харчування 13 найменувань\nІлляшівський комунальний заклад дошкільної освіти (дитячий садок) загального розвитку 08.04.2021 1 786\n14.06.2021 Ухвала суду Господарське 97656775 873/4/21\n10.06.2021 Ухвала суду Господарське 97559483 873/41/21\n10.06.2021 Ухвала суду Господарське 97620108 904/3924/20\n08.06.2021 Ухвала суду Господарське 97493653 910/6579/21\n07.06.2021 Ухвала суду Господарське 97450134 910/3800/21\n07.06.2021 Ухвала суду Господарське 97451236 873/51/21\n03.06.2021 Ухвала суду Цивільне 97540830 462/7482/19\n02.06.2021 Ухвала суду Господарське 97348644 904/6038/20\n02.06.2021 Ухвала суду Господарське 97348643 904/6038/20\n02.06.2021 Ухвала суду Господарське 97349494 913/526/20\n05.03.2008 Змінилася адреса 01015, М.КИЇВ, ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ ІВАНА МАЗЕПИ, БУДИНОК 34\n06.03.2008 Змінилось найменування юридичної особи ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"\n11.03.2008 Змінився вид діяльності 65.12.0 - IНШЕ ГРОШОВЕ ПОСЕРЕДНИЦТВО\nЯкий ЕГРПОУ компанії АТ "МІБ" ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код ЕГРПОУ АТ "МІБ" - 35810511.\nЯкий стан компанії АТ "МІБ" ?\nНа дату 19.06.2021 контрагент АТ "МІБ" має статус - Не перебуває в процесі припинення.\nЯка повна назва АТ "МІБ" ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контрагент 35810511 на 19.06.2021 має такую повну офіційну назву АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК.\nЯка скорочена назва компанії 35810511 ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань контрагент 35810511 на 19.06.2021 має таку офіційну скорочену назву АТ "МІБ".\nЯкий основний КВЕД у контрагента 35810511 ?\nНа дату 19.06.2021 у 35810511 основний вид економічної діяльності 64.19 Інші види грошового посередництва.\nВ якому регіоні зареєстрована АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК ?\nЗгідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на 19.06.2021 контрагент 35810511 зареєстрований в 01015, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 16.\nДані про організацію АТ "МІБ"\nОтримайте ключові подробиці про фірму контрагента АТ "МІБ". АТ "МІБ" зареєстрована 06.03.2008. Керівник підприємства: Людвик Костянтин Анатолійович, Білоконь Юрій Миколайович, Курилець Марія Миронівна, Волков Валерій Ігорович. Юридична адреса АТ "МІБ" — 01015, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 16.\nДані про організацію АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"\nОсновним видом діяльності є 64.19 Інші види грошового посередництва. Форма власності: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО. Фірми АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "МІЖНАРОДНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" присвоєно код ЄДРПОУ 35810511. Статутний фонд підприємства АТ "МІБ" становить 387 865 500,00 грн. Контрагент АТ "МІБ" згадується в > 100 судових документах. Перевірка підприємства АТ "МІБ" у списках санкцій — відсутня інформація по особі або пов'язаних особах. У повній версії системи є більше важливої інформації про АТ "МІБ". Шукайте компанії в Київ або в каталозі на букву А.


Лікуємо прищі цілющим олією австралійського чайного дерева | Здоров'я\nЛікуємо прищі цілющим олією австралійського чайного дерева\nЩе до винаходу медичних препаратів у вигляді емульсій, кремів і гелів люди користувались ефірними маслами. Їх добували з трав, кущів, дерев, в тому числі – з австралійського чайного дерева (мелалеуки). Це дивовижне рослина відома тим, що ефірний препарат, що отримується з листя, володіє потужним антисептичною дією. Стає зрозуміло, як саме допомагає чайне дерево від прищів: його компоненти активно борються з бактеріями, що викликають запальні процеси на шкірі.\nВідео про корисні властивості олії чайного дерева ?\nЯкими лікувальними властивостями володіє мелалеука ?\nЯк правильно використовувати ефірна олія чайного дерева ?\nПрості рецепти з маслом чайного дерева на кожен день ?\nЗапобіжні заходи: можливий контрафакт ?\nВідео про корисні властивості олії чайного дерева\nЯкими лікувальними властивостями володіє мелалеука\nЯк правильно використовувати ефірна олія чайного дерева\nПрості рецепти з маслом чайного дерева на кожен день\nЗапобіжні заходи: можливий контрафакт\nАнтисептичні властивості витяжки з чайного дерева так великі, що перевищують аналогічні якості фенолу в 12 разів, а карболової кислоти – у 8 разів. Крім того, ефірна олія володіє іншими корисними властивостями:\nЧасто застосовують в якості косметичного або медичного засоби по догляду за шкірою, він актуальний також при лікуванні прищів різного походження, роздратування з сверблячкою, шкірних висипань.\nВ Австралії чайне дерево, що нагадує кипарис, вважають лікувальним\nПри комплексному лікуванні екстракт чайного дерева допомагає позбутися таких патогенних мікроорганізмів:\nStaphylococcus (у тому числі aureus, pneumoniae, erider-midis, faecalis);\nBeta haemolytic streptococcus;\nАналізи в медичному закладі допоможуть визначити наявність шкідливих мікроорганізмів. Перераховані грибки і бактерії знижують імунну систему, викликають захворювання шкіри, зрештою, стають причиною появи прищів. Екстракт чайного дерева допомагає знищити патогенну середу, разом з нею зникають причини появи неприємних прищів та інших вогнищ запалення.\nМедики радять застосування препаратів на основі екстракту чайного дерева при складних шкірних захворювань і інфекціях, таких як вітряна віспа, екзема, лишай, герпес, кір. Лікувальні препарати нейтралізують дію мікробів та отрути, які попадають в шкіру при порізах, пораненнях, укусах комах. Компреси з маслом скорочують час загоєння шкірних ушкоджень, опіків, синців, подряпин.\nОлії чайного дерева здавна приписують дивовижні лікувальні властивості\nДля початку необхідно запам’ятати кілька правил, які допоможуть більш повноцінно використовувати лікувальну силу засоби і водночас не нашкодити собі.\nКонцентрація ефірної олії досить висока, тому наносити його слід обережно і акуратно, точковими торканнями – безпосередньо на прищ. Покриваючи засобом велику ділянку шкіри, в тому числі і здоровою, можна ненавмисно викликати опік або роздратування, яке також потребує лікування. Щоб виключити таку ситуацію, медики рекомендують змішувати ефірне масло з нейтральними речовинами (наприклад, з рослинною або оливковою олією, дитячим кремом) або розводити водою.\nЗастосовуючи засіб від прищів в домашніх умовах, попередньо не забудьте пройти тест на чутливість. Традиційна перевірка проводиться легко: на ніжну шкіру зап’ястя або внутрішньої сторони ліктьового згину необхідно нанести краплю препарату і простежити за реакцією. Подразнення, почервоніння, сильний свербіж сигналізують про те, що від обраного засобу краще відмовитися. Якщо негативної реакції не буде – можна сміливо його використовувати, в тому числі і для лікування прищів на обличчі.\nНе обов’язково купувати готові склади в косметологічних магазинах і аптеках. Досить придбати пляшечку з ефірною олією чайного дерева і самостійно приготувати маску або лосьйон будинку – ефект від застосування засобу не зменшиться. Елементарний приклад: крапля масла в очищувальну емульсію для особи. Разом з очищенням шкіра отримає невелике лікувальний вплив, здатне зняти запалення.\nКурс лікування препаратом з вмістом чайного дерева допоможе позбутися від прищів\nЛегкі компреси від чорних крапок. До 100 мл настойки календули (на спирту – 70%) додаємо по 5 крапель олії чайного дерева, лаванди, материнки. Готову суміш покласти в пляшку з темного скла, в якій вона і буде зберігатися. Для використання засоби чайну ложку отриманої настойки розбавляємо в склянці теплої води. Серветку або шматок марлі просочуємо рідиною, трохи віджимаємо і поміщаємо на обличчя, звертаючи увагу на зони з чорними крапками. Через 10 хвилин процедуру слід повторити. Курс лікування: перший тиждень – щоденне застосування, друга – через день, третя – через два дні.\nЛікування від вугрової висипки. Перші три дні – інтенсивна терапія, яка полягає в нанесенні на вогнища висипань олії чайного дерева, злегка розведеного в нейтральному засобі (оливковій олії). Можна обробляти уражені ділянки тампоном, якщо вогнища великі за площею, або ватною паличкою, якщо турбують поодинокі вугри. Наступний етап – застосування ранками і вечорами лосьйону на основі олії: 10 крапель на півсклянки теплої води. На ніч можна протирати шкіру спиртовим розчином (10 мл чистого етилового спирту, 30-40 крапель масла, 80 мл води).\nМаска для жирної проблемної шкіри. Заздалегідь готуємо суміш з 20 мл спирту, 80 г меду, 3 краплі олії чайного дерева і масла грейпфрута, розвести в 20 мл води для зменшення концентрації. Ватним тампоном наносимо на розпарену шкіру. Після 20 хвилин змиваємо теплою водою.\nМ’який скраб від прищів на спині і плечах. На попередньо розпарену шкіру наносимо суміш з 3 ст. ложок вівсяних пластівців (не самих дрібних) та 7-8 крапель олії. Легко масажуючи кілька хвилин і змиваємо теплою водою.\nДобре очищає шкіру маска з яєчного білка, збитого з 3-4 краплями олії чайного дерева\nМасло чайного дерева досить популярно, і цим не забули скористатися шахраї. Існують підпільні «заводи» (насправді це звичайні квартири або підвали), де рідина, що нагадує масло чайного дерева, розливають у відповідну тару, а потім отримане «лікувальний» засіб вміло збувають довірливим людям.\nЕфірне масло чайного дерева легко придбати в аптеці\nЧим небезпечна підробка? У кращому випадку в пляшечці виявиться звичайне рослинне масло з краплею ароматизатора. У гіршому – невідомий хімічний засіб, здатне викликати алергію або опік. Щоб не постраждати від дій шахраїв, препарат слід купувати тільки в аптеці або в косметологічній клініці, де на вимогу завжди пред’являть сертифікат.\nДо будь-якого лікарського засобу, зокрема до ефірному маслу, слід ставитися з обережністю, і тоді обридлу проблему – прищі і вугри – є шанс усунути раз і назавжди.


Як закарпатцям рятуватися від спеки: думка лікаря » Свалява NEWS\nЛіто тільки почалося, а на Закарпатті стовпчики термометра вже зашкалюють.\nЩоденно спостерігаємо понад 30 градусів. Закарпатці по-різному переносять таку спеку. Медики радять не перебувати на сонці з 12-ї до 16-ї години, носити світлий одяг з натуральних тканин та обов’язково – головні убори. Особливо обережними потрібно бути дітям, людям похилого віку і особам з хронічними та серцево-судинними хворобами.\nНаталія Тягур, сімейний лікар, каже: "Треба вживати протягом дня не менше двох літрів рідини. Діток без головного убору взагалі не можна випускати надвір. Потрібно часто їм теж давати пити. І. якщо є така можливість, ніжки мити в холодній воді".\nОтримати тепловий удар, перебуваючи під прямими сонячними променями – простіше простого. Основні ознаки – почервоніння обличчя, різка слабкість, холодний піт, запаморочення голови, нудота і втрата свідомості. Найперше потрібно перемістити людину у тінь, або прохолодне приміщення. Далі - розстібнути верхній одяг, якщо він дуже затісний, побризкати холодною водою і дати трохи попити. Якщо це не допомогло – потрібно дати понюхати нашатирного спирту.\nЗакарпатці від спеки рятуються по-різному. Лікарі радять під час спеки також відмовитися від алкоголю. Він створює додаткове навантаження на серце і ще більше сприяє зневодненню.\nЗанадто багато тепла: небезпечні ознаки, що організм перегрівся Літо - несе в собі не тільки відпочинок на морі з гарною засмагою, ароматом динь, кавунів і полуниці з малиною, а ще й


Звільнення Слов'янська - Наступна республіка\nЯк і раніше, події в Україні залишаються темою номер один в міжнародному інформаційному просторі, затьмарюючи собою навіть гарячі події на Близькому Сході. І якщо про тонкощі близькосхідного конфлікту треба говорити окремо, для його широкого розуміння, то подіям в Україні ми присвятимо наш традиційний тижневий огляд новин. Читати далі\nЯк і раніше, події в Україні залишаються темою номер один в міжнародному інформаційному просторі, затьмарюючи собою навіть гарячі події на Близькому Сході. І якщо про тонкощі близькосхідного конфлікту треба говорити окремо, для його широкого розуміння, то подіям в Україні ми присвятимо наш традиційний тижневий огляд новин.\n«Ми будемо наступати і звільняти нашу землю. Непродовження режиму припинення вогню — це наша відповідь терористам, бойовикам, мародерам. Всім тим, хто знущається над мирним населенням. Хто паралізує роботу економіки регіону. Хто зриває виплати зарплат, пенсій, стипендій. Хто підриває залізницю та руйнує водопроводи. Хто позбавив людей нормального, мирного життя.\nТака одвічна лицарська природа українського воїнства».\nЦими словами у своєму звернені до нації в ніч з понеділка на вівторок глава держави припинив перемир’я, якого дотримувались українські силовики протягом десяти днів.\nАктивні дії не змусили на себе довго чекати, збройні сутички почались майже одразу в декількох точках Донецької та Луганської областей.\nВсі деталі військових операцій тижня, що минув, будуть описані у багатьох історичних працях і займуть своє місце в пантеоні української військової слави. Ми ж з вами зупинимось на ключових подіях.\nПопри закінчення режиму припинення вогню, в середині тижня обидві сторони конфлікту були зайняті внутрішніми справами. Поки терористи обох псевдореспублік вправлялись у внутрішніх конфліктах захоплюючи один у одного адміністративні будівлі та відправляючи у відставку власних «урядовців», президент Петро Порошенко завітав до парламенту з метою зробити необхідні кадрові призначення в силовому блоці.\nЗ подання президента Верховна Рада призначила новим міністром оборони генерал-полковника Валерія Гелетея. Керівником Генерального штабу став генерал-лейтенант Віктор Муженко. Ще одним важливим кадровим рішенням стало призначення першим заступником глави Адміністрації Президента з питань координації силового блоку Юрія Косюка.\nВажливим досягненням українських силовиків на східному фронті стало взяття під контроль селища Миколаївка поблизу Слов’янська. В ході філігранної та злагодженої операції в полон було взято близько 50 терористів. Це сталося в п’ятницю 4 липня.\nКонтроль над Миколаївкою став вирішальною передумовою звільнення Слов’янська та Краматорська, які українські війська зайняли наступного дня — у суботу.\nТерористи, під керівництвом Ігоря Гіркіна, залишила міста і втекли в Донецьк. Самі терористи пояснюють такий хід своєю «тактичною хитрістю», проте самі ж визнають, що після блискучого звільнення Миколаївки утримувати Слов’янськ стало неможливо.\nЯк це зазвичай буває в Україні, навіть в такій світлій події як звільнення Слов’янська після більш ніж двох місяців терористичного полону, українці намагаються шукати негатив. Зокрема, багато питань викликав вдалий прорив терористів в напрямку Донецька.\nІснує декілька версій на цей рахунок. Зрадницько-конспірологічні теорії про змову керівництва АТО з кремлівськими терористами коментувати сенсу немає, а от на інших версіях варто зупинитись дещо детальніше.\nВійськово-політичний аналітик Дмитро Тимчук повідомляє, що в автоколоні терористів, що здійснювала прорив з Слов’янська були заручники з числа мирних жителів, що унеможливлювало знищення цієї колони за допомогою авіації.\nЩе однією версією, яка існує на цей рахунок, є свідоме бажання українського військово-політичного керівництва зібрати сили терористів в одному місці. Враховуючи неоднорідність поглядів та переконань бойовиків-сепаратистів, а також їх різне керівництво та походження (безпосередні кремлівські агенти ФСБ-шного зразку, кримінальні банди пов’язані з місцевими «діячами», на зразок Ахмєтова і т. д.), а також враховуючи попередній досвід міжусобних конфліктів сепаратистів, ефект «павуків в банці» може зіграти свою позитивну роль.\nТак чи інакше — два великих міста, а також значна частина території звільнена від терористів з мінімальними втратами серед місцевого населення, яке тепер має змогу повертатись до нормального життя, чому уже зараз всіляко сприяють державні служби та волонтерські організації. Крім того, зазначені міста відбулися відносно невеликими руйнуваннями, це також варто занести в актив, адже задача відновлення функціональності міст лежить на наших плечах. І це, безумовно, величезне досягнення українських Збройних Сил, Національної Гвардії та Служби Безпеки.\nЯк зазначив Петро Порошенко — він далекий від ейфорії, як далека від ейфорії і вся нація. Проте, фото з українськими нацгвардійцями на даху міськради Слов’янська з українським стягом уже стало символом переломного моменту у східній війні.\nПізніше з’явилася інформація від командира батальйону «Донбас» Семена Семенченка, що крім Слов’янська і Краматорська терористи покинули міста Дружківку і Констянтинівку, які вже активно беруться під контроль українськими силовиками. Таким чином, терористи фактично переходять на оборонну вісь Луганськ-Донецьк. Мета українських силовиків полягатиме в тому, щоб не дати їм часу закріпитись у найбільших містах Донбасу, так як це вони зробили в Слов’янську і Краматорську.\nТим часом, якщо українські військові звитяги не викликають ейфорії у українців, вони викликають глибоку стурбованість в наших «європейських партнерів». При чому, на відміну від тієї символічно-дипломатичної глибокої стурбованості, про яку ми всі так багато чули протягом Революції Гідності та подальших подій, пов’язаних з російською військовою агресією, нинішня глибока стурбованість європейців — цілком реальна.\nЗакінчення одностороннього перемир’я та перспектива тотального фізичного знищення проектів ДНР та ЛНР суттєво знижують вплив Кремля на Україну, чим загалом значно нівелюють вплив Росії на європейські та світові процеси.\nЯк ми уже зазначали в попередніх матеріалах, наразі Москва є інструментом в руках Берліну та Парижу в їх протистоянні зі Сполученими Штатами. Події та заяви минулого тижня цілком підтверджують цю теорію.\nЗокрема, депутат німецького Бундестагу Марілуіз Бек в середу написала на своїй сторінці у Facebook, що з дипломатичних джерел їй стало відомо про загрозу прямого військового вторгнення Росії в Україну в разі введення секторальних санкцій з боку США та ЄС. Непогана «відмазка», погодьтесь?\nТакож в суботу з повідомлення групи «Інформаційний спротив» стало відомо, що європейські дипломати активно тиснуть на президента Порошенка, переконуючи його припинити активну фазу АТО. Водночас з тим посол Франції в Москві Жан-Моріс Ріпер, за повідомленням «Інтерфакс», заявив що Франція готова повернутись до співпраці з Росією у форматі G8. Як ви добре пам’ятаєте, Росія була виключена з G8 у відповідь на окупацію Криму.\nБезумовно, така позиція європейських лідерів не може не обурювати. Проте і переоцінювати такі заяви не варто і ось чому. Україна сьогодні не лише у виграшному становищі, але і у команді-переможниці. Поки українські силовики, за мовчазної підтримки Сполучених Штатів, впевнено та методично знищують російських терористів на сході країни, будь-які спроби Старого Світу мирно врегулювати україно-російський конфлікт виглядають, м’яко кажучи жалюгідними. Важливо, щоб це розуміли не лише ми з вами, а і українське політичне керівництво. А судячи з останніх подій, політичне керівництво це розуміє. І, що важливо, такому розумінню сприяє громадська думка. Адже нація не пробачила б капітуляції після вчорашнього звільнення Слов’янська, Краматорська, Констянтинівки та Дружківки.\nНе менш цікавим на тижні було і представлення президентського законопроекту про внесення змін до Конституції України. Зокрема, законопроектом передбачаються нові правила формування парламентської коаліції, додаткові повноваження Президента України щодо припинення діяльності ВР АРК чи органів місцевого самоврядування, кадрові призначення щодо подання главою держави до Верховної Ради України кандидатури Прем’єр-міністра України та інших політичних фігур, створення інституту президентських представництв в регіонах, скасування місцевих державних адміністрацій та інше. Про конституційні зміни ми ще встигнемо поговорити окремо, а зараз варто відмітити, що конституційні баталії між різними політичними силами набирають обертів. Проаналізувавши законопроект можна дійти висновку, що задекларована «децентралізація» наразі є досить умовною.\nВельми цікавими були і новини з українського півострова. Окупаційна влада вкотре починає заганяти себе в глухий кут. Цього разу після виїзного засідання Меджлісу у Херсонській області, главу Меджлісу Рефата Чубарова не впустили до Криму і заборонили в’їзд на 5 років. Таким чином, два головні провідники кримськотатарського народу — Мустафа Джемілєв і Рефат Чубаров, наразі персони нон-грата в Криму, що прогнозовано викличе невдоволення у кримчаків. Російська влада таким чином, хоче нейтралізувати кримськотатарську карту в Криму.\nКрім вищезазначеного, в суботу вранці стало відомо, що обірвалось життя глави Української православної церкви Московського Патріархату митрополита Володимира. І вже зараз починають все частіше говорити про можливі перипетії навколо призначення нового глави УПЦ МП. Редакція уважно стежить за перебігом подій.\nЩе одним ньюсмейкером тижня став Київський Міжнародний Інститут Соціології, що оприлюднив дані опитування на предмет партійних вподобань українських виборців. Так, за даними соціологів, якби вибори до Верховної Ради відбувалися наприкінці червня, то з усіх громадян України віком від 18 років за партію Ляшка проголосували б 12,5% (23,1% із тих, хто визначився) опитаних, в той час як за "Солідарність" Петра Порошенка проголосували б 3,4% (6,2%). І хоча згодом гендиректор КМІСу Володимир Паніотто визнав, що такий неочікуваний результат був викликаний тим, що в опитуванні не вказувався зв’язок президента з партією «Солідарність», дані дослідження все одно являють собою досить цікаву і, загалом, не дуже втішну картину. І про це ми обов’язково поговоримо вже наступного тижня.\nОкрім свіжих матеріалів від «Наступної республіки», новий тиждень обіцяє бути багатим на важливі події в Україні і світі, за якими ми разом з вами будемо уважно слідкувати.\nТеги: АТО, Крим, церква\n← Випробування нервів\nДонбас: другий фронт →


Поради батькам - Харківська загальноосвітня школа I-III ступенів № 44 Харківської міської ради Харківської області\n* Відмовитись від двох крайнощів: стратегії «вирішити все і відразу» – коли батьки йдуть розбиратись з дітьми чи вчителями, і в процесі застосування образ чи фізичного насилля з жертв перетворюють у кривдників. Друга крайність – це ж діти, самі розберуться. Комплекс жертви формується на все життя і дитина може стати патологічною жертвою і у виші, і в робочих колективах.\n* Вислухати дитину і заспокоїти її. Дитина має зрозуміти, що проблема вирішиться. І що її вини у цькуванні немає.\n* Обговорити проблему з третіми особами (іншими батьками, вчителями) – без претензій та відстоювання своєї точки зору. Дитина може гіперболізувати або перекручувати ситуацію. І насправді в проблемі вона не жертва, а кривдник.\n* Звернутись до вчителя, обговорити та стимулювати його провести відповідні виховні години з дітьми.\n* Написати заяву на директора, який і має збирати і відповідну комісію, яка розглядатиме проблему, і сформує звернення до поліції.\n* Не боятись звертатись до психолога.\n* Незалежно від дій, що будуть застосуванні у школі, сприяти підвищенню самооцінки дитини, у тому числі й через створення для неї додаткових соціальних середовищ (інші групи спілкування – наприклад, якісь секції чи гуртки).\n* Переведення дитини до іншої школи/класу – це крайнім метод. Але завжди варто розуміти, що неподолання сформованої моделі поведінки жертви, призведуть до того, що дитину можуть цькувати і в інших класах.\n* Діти, які страждають від булінгу, можуть не хотіти йти до школи або ж можуть плакати, вигадувати хворобу у шкільні дні.\n* Вони не беруть участь у спільній класній діяльності, соціальних заходах.\n* Часто у дитини змінюється поведінка: вона усамітнюється, поводить себе незвичайно.\n* Дитина починає губити гроші або речі, приходить додому у порваному одязі чи з поламаними речами. Коли ви її запитуєте, що трапилося - не можуть реалістичо пояснити.\n* Може почати говорити про те, що кине школу, пропускає заходи, в яких беруть участь інші учні.\n* Відсутність контакту з однолітками: немає друзів, зідзвонювань, не ведеться переписка у соцмережах, похід до школи і повернення звідти наодинці, немає у кого запитати домашнє завдання.\n* Психосоматичні ознаки: часті хвороби, наприклад, ломота в тілі, болі в животі, вірусні інфекції.\n* Обмальовані руки або специфічні малюнки на полях у зошиті.\n* Бажання іти до школи іншою дорогою, аніж та, якою йдуть усі інші діти.\n* Пам’ятайте: дитина не може впоратися з булінгом самостійно! Діти зазвичай не розповідають про насилля батькам, тому важливо навчитися розпізнавати ознаки булінгу.\n* Щодня розмовляти з дитиною про її справи в школі. Це кілька хвилин на день про те, як і з ким дитина проводить час у школі, що відбувається дорогою додому тощо. За розмовою спостерігати за настроєм дитини. За можливості відвідувати дитину у школі, зустрічати її зі школи.\n* Розвивати здорову звичку боротьби з хуліганством і нетерпимість до залякувань. Ваші діти повинні знати, що це ненормально залякувати чи стояти осторонь, коли ображають іншого. Навчити дитину просити про допомогу дорослих і не боятися розповідати про знущання. Пояснити, що вам (батькам) можна довіряти і ви допоможете у будь-якій ситуації.\n* Навчити дитину правильно користуватися Інтернетом, соціальними мережами. Пояснити, що таке кібербезпека і як протистояти кіберзалякуванню. Установити ліміт часу роботи в мережі.\n* Бути прикладом доброти і лідерства для своєї дитини. Кожного разу, коли ви говорите з іншою особою образливим тоном, ви вчите дитину знущанню. Важливо вчити дитину робити добро і проявляти співчуття. Це запорука хороших стосунків з однолітками.\n* Якщо ваша дитина вже стала жертвою шкільного булінгу, за жодних умов не можна ігнорувати чи замовчувати виявлені факти жорстокої поведінки над дитиною. Рекомендовано повідомити в усній чи письмовій формі про насилля адміністрацію навчального закладу.


Xiaomi Mi Band 5 отримає підтримку NFC в світі – що відомо\n9 січня 2020, 19:03\nНовини про Xiaomi Mi Band 5 / geektech.me\nНове покоління фітнес-трекера Xiaomi Mi Band 5 теж отримає NFC, передає tizenhelp.com. При чому це буде міжнародна версія, тож послуга має працювати і в інших країнах, зокрема в Україні.\nДо теми: Огляд Xiaomi Mi Band 4: недорогий фітнес-трекер з якісним акумулятором\nXiaomi Mi Band 5 буде підтримувати платіжну систему Google Pay. Тож власники фітнес-браслета зможуть нарешті оплачувати покупки за допомогою свого девайсу.\nОкрім того, Mi Band 5 отримає більший кольоровий екран: якщо Mi Band 4 мав матрицю розміром 0,95 дюйма, то Mi Band 5 отримає екран діагоналлю 1,2 дюйма.\nЗа чутками, Mi Band 5 мають представити у червні 2020 року.\nПопри наявність глобальної версії NFC вартість новинки не сильно відрізнятиметься від попередників. Ціна новинки в Китаї становитиме 25 доларів. В Україні на старті продажів Mi Band 4 коштував 1399 гривень, тож можна очікувати, що стільки доведеться заплатити і за Mi Band 5.


«Верона» - «Наполі». Прогноз Олександра Шуфрича - Рейтинг Букмекерів\n«Верона» – «Наполі». Прогноз Олександра Шуфрича\nВідомий український футбольний функціонер, віце-президент ужгородської «Говерли» та постійний прогнозист «Рейтингу Букмекерів» Олександр Шуфрич склав прогноз на матч Серії А між «Вероною» та «Наполі». Наш експерт вважає, що неополітанці покажуть видовищну гру й здобудуть перемогу.\nНеополітанці серйозно налаштовані на цей сезон. Про це говорять й трансфери. Точніше, відсутність гучних продаж. Усі минулорічні лідери залишились, хоча попит на кожного з них був шаленим.\nЗвичайно, такі амбіції повинні підкріпитися й результатом у стартовому турі. Команда грає весело, тому й голів повинно бути достатньо. Думаю, перемога «Наполі» й тотал більше 2.5 – чудовий вибір.\n«Верона» - «Наполі»\nСтавка: Перемога «Наполі» й тотал більше 2.5\nВиди спорту: Прогнози на Серію А, Прогнози на футбол\nТеги: ФК ВеронаФК Наполі\n«Верона» – «Удінезе». Прогноз Юрія Шевченка


"Ми зробимо все можливе, щоб Україна була незалежною, і щоб ніколи на нашій землі не стріляв ворог", - генерал-полковник Степан Полторак | Кабінет Міністрів України\nопубліковано 13 жовтня 2015 року о 16:05\n«За рік ми зробили дуже багато, але ми чітко розуміємо, що це далеко не все, що ще можна зробити на користь Збройних Сил України, наших захисників, нашої рідної України. Нам необхідно зробити ще дуже багато, щоб армія стала такою, щоб ні в кого з наших ворогів не було навіть думки перетинати державний кордон». На цьому наголосив Міністр оборони України генерал-полковник Степан Полторак вітаючи з Днем захисника України військовослужбовців, які проходять лікування у Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ».\n«Вітаю всіх мужніх захисників України зі святом! Я переконаний, що ми зробимо все можливе, щоб Україна була незалежною, щоб ніколи більше на нашій землі не лунали вибухи, не падали снаряди і не стріляв воро», – наголосив Міністр оборони України генерал-полковник Степан Полторак.


Життя та творчість Бернарда Шоу - Guru.net.ua\nДжордж Бернард Шоу (26 липня 1856 — 2 листопада 1950)\nДжордж Бернард Шоу народився 1856 року в Дубліні, найбільшому місті Ірландії, у родині дрібного чиновника. Численну родину Шоу в Дубліні знали всі. Серед них було багато священиків і торговців, був один баронет. Батько майбутнього письменника Джордж Карр Шоу невдало вів хлібну торгівлю, зловживав алкоголем. Мати Шоу, Люсінда Елізабет Герлі, вийшовши заміж, придбала, за словами сина, трьох дітей, бідність і чоловіка зі шкідливими звичками. Вихованням дітей місіс Шоу зовсім не переймалася. 1869 року батьки Шоу влаштували хлопчика до центральної зразкової чоловічої школи в Дубліні, у якій навчалися діти дрібної буржуазії — ремісників і крамарів. Після цього Шоу змінив за 4 роки ще 3 школи, які залишили в нього гнітючі враження. У своїх спогадах він так пише про шкільні роки: «У школі я не вивчив нічого і забув багато чого…» Навчання було для нього сухим і нецікавим, тому він «утік із класичної школи» саме тоді, коли йому «загрожували заняття Гомером». З п’ятнадцяти років хлопець працює клерком і касиром у конторі Земельної агенції. Він ненавидів свою службу — любив тільки мистецтво і мріяв присвятити себе живопису, музиці чи літературі. Бернард почувався дуже самотнім, соціальні контрасти великого міста змушували його страждати. через п’ять років Шоу переїжджає до Лондона. Він багато читає, працює в бібліотеці Британського музею й пише. Протягом п’яти років видає по одному роману щорічно, але вони не приносять йому слави. Його відмовилися друкувати аж 60 видавництв! Б. Шоу активно цікавиться громадським життям, захоплюється соціалістичними ідеями.\nУ 1880-ті рр. перед Шоу остаточно відкрилася дорога публіциста. 1885 року він став літературним рецензентом «Пелл Мелл газет», а наприкінці 1880-х рр.— музичним критиком у газеті «Стар». Блискучі, оригінальні за змістом і парадоксальні за формою статті привертали загальну увагу.\nШоу, який з 1897 р. живе в Лондоні і має звання державного радника, під час Першої світової війни поринає в політичне життя. Після публікації статті «Війна з точки зору здорового глузду», у якій він критикує і Англію, і Німеччину, глузує над безтямним патріотизмом, Шоу виключають із Клубу драматургів. У цей час він починає працювати над драмою «Дім, де розбиваються серця» (1913-1919), яку слушно вважає своїм найкращим творінням. Вершиною драматургічної творчості Шоу стала хронікальна п’єса «Свята Жанна» (1923). Спираючись на реальний історичний прототип — Жанну д’Арк, драматург створив образ жінки, яка не визнає жодного компромісу з продажним суспільством і понад усе цінує особисту свободу.\n1925 року Шоу стає лауреатом Нобелівської премії «за творчість, позначену ідеалізмом і гуманізмом, за іскрометну сатиру, яка часто поєднується з надзвичайною поетичною красою». Згодом драматург багато подорожує світом, відвідавши, зокрема, СРСР, США та Південну Африку. Письменник пережив Другу світову війну, під час якої активно боровся проти фашизму, і помер 2 листопада 1950 року у своєму маєтку в Хартфордширі у 94 роки.\nБ. Шоу цілком свідомо орієнтувався на творчий досвід Ібсена. Але він не лише ставив питання, як знаменитий норвежець, а й намагався на них відповісти в дусі історичного оптимізму.\nБоротьба за нове суспільство була для Шоу невід’ємною від боротьби за таку драму, яка могла б поставити перед глядачем актуальні питання сучасності.\nНічого подібного на англійській сцені того часу не було: за винятком традиційних шекспірівських вистав, у репертуарі театрів переважали мелодраматичні та псевдоісторичні п’єси.\n0 Бернард Шоу Шоу


Трихомонадний простатит: ознаки, ускладнення, діагностика, лікування та профілактика\nІноді чоловіки мучаться від частих позивів в туалет, свербежу та печіння. Перша думка, яка виникає у них — це простатит.\nАле все може бути набагато серйозніше, це може бути трихомонадний простатит. Що ж являє собою це захворювання?\nЗбудниками простатиту такого роду є мікроорганізми під назвою трихомонади або трихомонада. Це найпростіші мікроорганізми, які пересуваються за допомогою джгутиків.\nТрихомонади можуть спостерігатися як у жінок, так і чоловіків. В жіночому організмі вони воліють мікрофлору піхви, а в чоловічому селяться на насінні бульбашки і простату. Ініціаторами захворювання виступають прекрасні дами, тоді як чоловіки переносять дане захворювання своїй партнерці.\nІнфікування відбувається при небезпечних інтимних зв’язках.\nПереваги трихомонади стосуються флори уретри. Чоловіча сечостатева система взаємодіє з током крові і лімфи, або відбувається проникнення урини через клапани передміхурової залози, то трихомонади проникнуть і в простату.\nТак як передача трихомонадного простатиту відбувається при статевих актах, таке захворювання є венеричним. Тому лікування проводиться дерматовенерологом, а для правильного діагнозу потрібен андролог.\nТрихомонадний простатит має латентний період від 10 до 14 днів. Іноді може спостерігатися і прояв симптомів більш рано, в інших випадках — пізніше.\nЦей вид простатиту, як всі інші має дві форми перебігу хвороби: гостра і хронічна.\nТретина всіх хворих не відзначають ніяких ознак, тоді як гостра форма спостерігається у 10-15% всього числа хворих.\nГостра форма характеризується наступними проявами:\nпоколюванням в тому місці, де знаходиться головка статевого члена;\nвиділеннями білуватого кольору або прозорими;\nчастим сечовипусканням, що супроводжується болем;\nкров’янистими вкрапленнями в насінної рідини;\nТакі симптоми можуть проявлятися тільки в гострій формі.\nТрихомонадний простатит може не супроводжуватися якими-небудь ознаками, тільки іноді можуть бути невеликі виділення, не доставляють особливих незручностей.\nХронічна стадія трихомонадного простатиту з’являється в результаті розвитку безсимптомного захворювання. Захворювання, що має хронічну стадію, може мати рецидиви у випадках прийому алкоголю і інтимних зв’язків.\nЯкі діагностики знадобляться для виявлення цього захворювання? Діагностика даного захворювання проводиться як за симптомами, але це характерно для гострої стадії захворювання, так і за клінічними ознаками або аналізів біоматеріалу.\nПідтвердження діагнозу можливе, якщо сеча, секрет передміхурової залози або виділення з уретри будуть містити трихомонади.\nПри діагностиці повинні використовуватися сучасні методи, такі, як:\nреакція иммунофлюоренценции (РІФ).\nЗастосування таких методів досить ефективно, вони дозволяють виявити збудника і допомогти у визначенні типу інфекції.\nПри цьому в разі трихомонадного простатиту доведеться здати ще і додаткові аналізи для визначення природи бактерії. Лікування буде призначатися, виходячи з того, скільки часу мікроб мешкав в організмі, яке загальний стан хворого. Все це з-за того, що трихомонада може показати позитивну реакцію на дію проти мікробів.\nІноді для діагностики застосовують і методи введення в уретру нітрат срібла, внутрішньом’язово гоновакціной або Пірогенал.\nУ деяких випадках чоловік проходить процедуру введення в уретру бужа або йому прогрівають статеві органи, а потім проводять забір мазка.\nЩо ж робити, якщо було виявлено наявність трихомонад? Знадобиться лікування «по всіх фронтах». Простими лікування антибіотиками не обійдеться, потрібні процедури введення препаратів в уретру, причому не один раз. Потрібен суворий відмова від інтиму.\nПри трихомонадному простатиті мається на увазі лікування обох партнерів. Проведення терапії повинно бути при наявності симптомів і навіть при їх відсутності.\nВсі процедури, пов’язані з лікуванням, можуть проводитися як у шкірно-венерологичнском диспансері, так і в урологічному кабінеті. Важливо пам’ятати, що в період лікування, потрібно подбати про виключення інтиму.\nОтже, лікування трихомоніазу включає:\nкурс препаратів, що діють проти трихомонад;\nтерапія загального зміцнення організму;\nСпочатку призначається трихомонадного препарати: Метронізадолом, Трихомонацидом, Трихополом, Клионом, Тинідазол.\nЗастосовуються і такі антибіотики, як Ципрофлоксацин, Ломефлоксацин та інші цесалоспориновые медикаменти, адже поява трихомонад може бути обумовлено бактеріальними інфекціями. Якщо найпростіші стали досить стійкими до більш слабким препаратів, то призначаються більш сильні медикаменти, які відрізняються впливом на всі види мікробів. З-за такого лікування страждають не тільки патогенні мікроорганізми, але і природна мікрофлора, яка необхідна для того, щоб організм був сильним і здоровим.\nОбов’язковою вимогою при лікуванні є промивання статевих органів розчинів антисептиків.\nПеребіг хронічного простатиту буває досить болючим. Іноді необхідно введення ліків в уретру, що викликає досить неприємні відчуття. Зазвичай виробляється введення Протарголу, Осарсола, Тетрацикліну.\nПри трихоманадном простатиті лікування буває досить тривалим (8-12 днів і більше, якщо воно не діє), все це повинно здійснюватися під медичним контролем.\nВ обов’язковому порядку в курс лікування включаються препарати антибактеріальної, спазмолітичний, протизапальний характеру, а також підтримують імунітет і комплекси вітамінів.\nМісцеве лікування передбачає застосування супозиторіїв для ректальних введень протизапальний та спазмолітичний характеру, необхідність масажу простати з гелем Троксивазина, інфрачервоного опромінення залози.\nТакож при трихомоніазі призначають промивання сечовипускального каналу фурациліном, фуразолідоном, бурої кислотою у вигляді розчину, оксицианидом ртуті, нітратом срібла. Передбачено санітарно-курортне лікування.\nМоже знадобитися і психологічна допомога, так як чоловіча психіка може бути пригнічена проблемами зі здоров’ям чоловічих органів.\nПісля проведеного лікування у пацієнта з уретри беруться мазки протягом 2-3 місяців, і лише після того, як симптоми зникають і не виявляється збудник, можна з упевненістю сказати, що хвороба переможена.\nМетоди профілактики трихомоніазу\nстатеві контакти лише з допомогою бар’єрного методу контрацепції;\nпостійні профілактичні огляди;\nпри пошкодженні презерватива потрібно застосовувати місцеві антисептики для обробки чоловічих органів, наприклад, Мірамістин;\nпри підозрі на трихомоніаз термінове звернення до лікаря.


Різновиди памперсів або що треба знати під час виборів — ПроЗахід новини\nОпубліковано: 10:20, 27.11.2021\nДогляд за дитиною потребує пильної уваги. Молоді батьки активно користуються сучасними рішеннями. Вони обирають памперси, іграшки, одяг від провідних виробників. Це гарантія відповідності нормативним вимогам та безпечній експлуатації. Однак не завжди виходить підібрати підгузки з відповідними параметрами. Пропонуємо розібратися, що треба знати при виборі відповідної моделі.\nВибираючи памперси своїй дитині, варто спочатку визначитися із виконанням. Виробники пропонують:\nкласичні вироби, у яких як кріплення використовуються липучки;\nтрусики з гумкою, орієнтовані на активних малюків, що навчилися ходити.\nРівень комфортності відрізняється. Випускаються вироби, що відрізняються підвищеним комфортом. В обов’язковому порядку враховуються особливості конкретної вікової групи. Затребувані памперси для новонароджених, які мають відповідну анатомічну форму.\nОдноразовими підгузками більшість батьків користуються тривалий час. З огляду на це виробники випускають вироби різного розміру. Це дозволяє підібрати модель, яка зможе щільно обхопити талію та ніжки, але не передавити їх у процесі носіння.\nВибір можна зробити на користь розміру:\nПершого, орієнтованого на новонароджених, вага яких не перевищує 5 кг. Мінімальна вага малюка заявлена на рівні 2 кг. Таких упаковок треба небагато, тому що немовлята швидко виростають, і одиниця їм стає просто маленькою. У більшості випадків достатньо однієї великої, якщо малюк народився доношеним із нормальною вагою.\nДругого. Такі памперси близькі за розміром першого розміру. У них максимальна вага 8 кг за мінімальних 4. Фахівці рекомендують купувати такі вироби для дітей із середньою вагою близько 6 кг. Найчастіше це потрібний варіант для дітей старше 3 місяців.\nТретього. Підходять для дітей, які вже сидять. Вони орієнтовані на дітей, мінімальна вага яких становить 6 кг, але не перевищує 10. Найчастіше такий розмір підбирають для дітей старше 5 місяців і до року. Якщо малюк пухкий, довго носити памперси третього розміру він не зможе. Прийдеться вибрати упаковку більшого розміру.\nЧетвертого. Підійдуть старшій віковій групі. Підходять діткам старше року. Багато мам після цього перестають користуватися одноразовими підгузками.\nВипускають моделі більшого розміру. Найбільшими є 5 – 7. Вони можуть носитися дітьми віком від 3 років.\nДо переваг підгузків варто віднести:\nвикористання для виготовлення «дихаючого матеріалу», що виключає появу попрілостей;\nвнутрішній шар із суперабсорбуючого елемента, що дозволяє оперативно ввібрати вологу, забезпечивши достатню сухість шкіри;\nвикористання інноваційних технологій, завдяки яким малюку комфортно та зручно;\nщільні манжети, що прилягають до ніжки;\nеластичний поясок, що не пережимає животик.\nПерелічені характеристики роблять памперси популярними у батьків хлопчиків та дівчаток.\nдитина догляд Новини про захід новини україни підгузники Україна памперси Україна


Жіноча сумка в стилі LOUIS VUITTON (Луї Віттон), коричневий колір: продаж, ціна у Києві. жіночі сумочки і клатчі від "Интернет-магазин "InterBag"" - 916350241\nЛЮКС копії брендів\nЖіноча сумка в стилі LOUIS VUITTON (Луї Віттон), коричневий колір\nЖіноча сумка в стилі LOUIS VUITTON (Луї Віттон), коричневий колірНемає в наявності\nЖіноча стильна сумочка LOUIS VUITTON\nКожна жінка прагне в будь-якій ситуації виглядати модно і красиво. Адже найбільш важливим атрибутом в жіночому гардеробі є жіноча сумочка, вона здатна доповнити і навіть завершити образ. Тому багато дам до вибору даної приналежності підходять дуже відповідально.\nНеповторна жіноча сумочка LOUIS VUITTON Pochette Metis Monogram Reverse представлена в новій колірній гамі, з використанням фірмового візерунка LV Monogram Reverse. Завдяки своїй компактності, безлічі внутрішніх кишень, сумочка дуже зручна. Має два відділення внутрішніх, внутрішні кишені, довга регульована ручка. Відмінний варіант сумочки на будь-який час року!\nДивіться також і інші моделі наших товарів розділу "Жіночі сумки"!