Альбер КАМЮ. ЩАСЛИВА СМЕРТЬ — Журнал «Всесвіт»\nВсесвіт Архів Альбер КАМЮ. ЩАСЛИВА СМЕРТЬ\nАльбер КАМЮ. ЩАСЛИВА СМЕРТЬ\nЗ французької переклав Григорій ФІЛІПЧУК\nБула десята година ранку, коли Патріс Мерсо розміреним кроком ішов до вілли Заґре. О цій порі воротарка ходила на ринок і вілла залишалася безлюдною. Був квітень, чудовий весняний ранок, осяйний і холодний, чистісінька крижана синь з величезним сонцем, сліпучим, але не спекотним. Потоки сяйва струменились по стовбурах сосен, що росли на пагорках довкола вілли. На шляху, що збігав угору, не було ні душі. Мерсо ніс валізку, і цього славного ранку її руків’я розмірено порипувало в такт сухому шелесту кроків по застиглому шляху.\nПерекладено за виданням: Albert Camus. La Mort heureuse. Editions Gallimard, Paris, 1971.\n© Григорій Філіпчук, 2005, переклад.\nТрохи не доходячи до вілли, шлях виходив на невеликий майданчик, обставлений лавками та прикрашений клумбами. Ранні ґерані багровіли посеред сірих алое, голубіло небо, біліли змащені вапном паркани; все це було таке свіже, таке дитинно яскраве, що Мерсо мимоволі сповільнив ходу перед тим, як рушити далі по шляху, що вів схилом до вілли Заґре. Біля воріт зупинився, натягнув рукавички. Він відчинив двері, які каліка господар ніколи не замикав, і, зрозуміла річ, причинив їх за собою. Пішов коридором і, опинившись перед третіми дверима ліворуч, постукав і зайшов. Заґре був там, де йому й треба було бути, в кріслі з пледом на обрубках своїх ніг біля каміна, на тому самому місці, де два дні тому сидів Мерсо. Він читав, утупившись у книжку, що лежала перед ним. У його круглих очах не відбилося ніякого подиву, коли він побачив Мерсо, який стояв біля зачинених дверей. Занавіски на вікнах були розсунуті, і скрізь, на підлозі, на стінах на кутиках меблів видніли відблиски сонця. За шибками вікон, над золотавою й холодною землею, буяв ранок. Велика, що проймала холодом душу, радість, пронизливі й невпевнені крики птахів, щедрота безжального сяйва — все це надавало ранку вигляду невинності й справжності. Мерсо зупинився, в нього перехопило подих і заклало вуха від задухи, що панувала в кімнаті. Незважаючи на зміну погоди, Заґре наказав розпалити камін. І Мерсо відчував, як у нього в скронях стукає кров, і цей стукіт віддавався у вухах. Господар, не промовивши ні слова, стежив за ним поглядом. Патріс підійшов до скрині, що стояла по той бік каміна, і, не зиркнувши на візок, поклав свою валізку на стіл. Ось тут він і відчув ледь помітний трепет у колінах. Зупинився, встромив у рот сигарету, яку незграбно запалив, бо в рукавичках було незручно. Позад нього почувся шерхіт. Не виймаючи сигарети з рота, він озирнувся. Заґре, який допіру загорнув книгу, все дивився й дивився на нього. Нахилившись до каміна, що пашів вогнем, Мерсо прочитав назву книжки, обернутої до нього догори ногами: «Придворний» Бальтасара Ґрасіана. Не вагаючись більше, він нахилився над скринею й підняв віко. Чорний на білому, там вилискував усіма своїми кривими лініями револьвер, що нагадував вгодованого кота; він, як завше, оберігав передсмертну цидулку Заґре. Мерсо взяв її в ліву руку, а револьвер — у правицю. Відтак, трохи завагавшись, встромив зброю собі під пахву й розпечатав конверт. У ньому лежав великий аркуш паперу, пописаний великим кутастим почерком, усього на всього декілька рядків:\n«Вдавшись до самогубства, я знищую тільки половину самого себе. Хай не нарікають на мене за це, того, що лежить у моїй скриньці, цілком вистачить для того, щоб винагородити тих, хто мені досі служив. Щодо надлишків, то я волію, аби вони пішли на поліпшення режиму засуджених на смерть. Втім, я розумію, що прошу занадто багато».\nМерсо з незворушним обличчям склав листа; саме цю мить сигаретний дим уколов йому очі, а крихта попелу впала на конверт. Він труснув папером, поклав його на стіл, на видноті, й обернувся до Заґре. Той дивився тепер на конверт, стискаючи книгу куцими мускулястими руками. Мерсо нахилився, повернув ключ у замочку скрині й заходжувався діставати з неї загорнуті в газетний папір пачки, видно було тільки їхній обріз. Тримаючи револьвер під пахвою й орудуючи лише однією рукою, він поволі наповнив свою валізку. Там було приблизно зо два десятка пачок із сотенними купюрами, й Мерсо зрозумів, що прихопив завелику валізку. Одну пачку він залишив у скрині. Закривши валізку, він пожбурив напівпогашену сигарету до каміна й, узявши револьвер у правицю, подався до каліки.\nТепер Заґре дивився у вікно. Було чути, як повз браму повільно прокотило, чвакаючи, авто. Заґре сидів нерухомо, здавалося, зачаровано милувався нелюдською красою цього ранку. Навіть коли він відчув дотик револьверного ствола до своєї скроні, то не відвів очей. Але Патріс, який дивився на нього, помітив, що його очі налилися слізьми. І тоді він сам заплющив очі. Ступив крок назад і стрельнув. Якусь мить він стояв, прихилившись до стіни, не зводячи очей, чуючи, як кров стугонить у його скронях. Він подивився на Заґре. Голова того похилилася на ліве плече, а тіло майже не зрушилося з місця. Тож він бачив не Заґре, а лише велику рану, суміш мозку, кісток і крові. Мерсо затремтів. Він зайшов з іншого боку крісла, намацав правицю мерця, затиснув у ній револьвер, підніс його до скроні й відпустив, револьвер упав на підлокітник крісла, а звідти — на коліна Заґре. Мерсо перевів погляд на обличчя каліки. На ньому застиг той самий серйозний і сумний погляд, як хвилину тому, коли він дивився у вікно. Враз за брамою пролунав пронизливий звук ріжка. Відтак цей дивний звук озвався знову. Мерсо, що схилився над кріслом, не ворухнувся. Почувся гул мотора — авто м’ясника поїхало. Мерсо схопив валізку, відчинив двері, руків’я яких так і сяяло під сонячним промінням, і вийшов. У голові в нього стугоніло, в роті пересохло. Проминув браму, широким кроком подався геть. Довкола не було ні душі, крім гуртика дітей у далекому кутку майданчика. Він пішов далі. Дійшовши до майдану, враз відчув, що змерз, і затремтів у своєму легенькому піджаку. Двічі чхнув — і долина озвалася глумливою та гучною луною, що піднеслася до самого кришталевого небесного склепіння. Тремтячи, він зупинився й глибоко зітхнув. Небесна синь слала на землю мільйони осяйних білих усмішок. Вони вилискували в листі, наповненому дощовими краплинами, на вологому туфі алей, летіли до будинків з черепичними дахами кольору крові й знову злітали до повітряних і сонячних озер, звідкіль допіру зринули. Чути було тихий гул літачка, що плив десь угорі. Здавалося, що в цьому буянні повітря, під цим щедрим небом нема в людей іншого покликання, як жити й бути щасливими. Але в душі Мерсо все мовчало. Чхнувши втретє, він знову здригнувся, цього разу дужче, і зрозумів, що його морозить. Тоді, не озираючись довкола себе, він кинувся бігти — тільки порипувала валізка й під ногами гула земля. А діставшись додому, пожбурив валізку в закутень, кинувся на ліжко й проспав до полудня наступного дня.\nЛіто наповнювало порт гамором та сонцем. Було пів на дванадцяту. День розколювався навпіл, чавлячи набережні своєю спекотною серединою. Перед складами Алжирської торговельної палати завантажувалися мішками із збіжжям «скяфіано» — кораблики з чорним корпусом та червоним димарем. Запах дрібного борошняного пилу, що йшов від цих мішків. змішувався з важким запахом асфальту, що здиблювався під сонцем. Біля маленької пивнички, що пропахла деревним лаком та ганусівкою, юрмилися п’янички, на плитах, що пашіли жаром і за якими море так і іскрилося сонячними відблисками, перекидалися арабські акробати в червоних трико. Не дивлячись на них, докери з мішками за спиною йшли по місточках з двох пружинистих дощок, підіймаючись з причалу на палубу. Діставшись на гору, враз вималювавшись над гаванню, на тлі неба, серед коловоротів та щогл, вони на хвильку застигали на місці, засліплені осяйним небом, у них лише виблискували очі на обличчях, покритих білуватим тістом з поту та борошняного пороху, перш ніж пірнали наосліп в задушливий, буцімто пропахлий гарячою кров’ю трюм. У розпеченому повітрі без угаву завивала сирена.\nРаптом люди на східцях безладно зупинилися. Один з докерів упав, защемивши ненароком ногу в щілині між дошками. З вивернутою за спину рукою, привалений важким мішком, він кричав від болю. Саме в цю мить Патріс Мерсо вийшов зі своєї контори. Тільки-но він переступив поріг, у нього перехопило дихання від спеки. Широко розтуливши рот, він наковтався асфальтових випарів, що дерли йому в горлі, і завмер на місці, дивлячись на докерів. Вони вже вивільнили пораненого, поклали його на запорошені борошном дошки, губи в нього зблідли від болю, рука, зламана вище ліктя немічно звисала, із страшної закривавленої рани стирчав уламок кістки. Стікаючи вздовж ліктя, краплі крові одна за одною падали на плити, що пашіли жаром, і з шипінням випаровувалися. Мерсо, стоячи нерухомо, дивився на кров, коли хтось узяв його за руку. То був Емманюель, хлопець, що служив посильним. Він показав Патрісу на ваговоз, що з гуркотом і вибухами наближався до них: «Їдемо?» Патріс побіг. Ваговоз уже проминув їх. І вони негайно кинулися наздоганяти його, поринувши у гулку хмару пороху, задихаючись і мружачись, майже нічого не тямлячи й лише відчуваючи шалений порив, який стрімголов ніс їх повз коловоротів до ваговоза, повз щогли, що танцювали на обрії, повз облуплені, наче вражені проказою, корабельні корпуси. Мерсо перший ухопився за борт ваговоза і, хизуючись силою та спритністю, вистрибнув до кузова. Допоміг дістатись туди Емманюелю; вони посідали на лавку, махаючи ногами, і, огорнутий крейдяним пилом, осяяний задушливим сонячним маревом, що струменіло з неба, обрамлений величезними і фантастичними декораціями порту, що наїжачився щоглами та чорними стрілами підіймальних кранів, ваговоз щодуху помчав, підкидаючи на нерівній бруківці Емманюеля та Мерсо, які реготали й реготали до знемоги, а кров так і стугоніла в них у голові.\nПриїхавши до Белькура, вони зістрибнули з ваговоза. Емманюель співав, співав гучно й фальшиво. «Розумієш, — мовив він Мерсо, — це щось таке, що так і рветься з грудей, коли я всім задоволений. Коли я купаюсь». То була правда. Емманюель любив співати, коли плавав, і його голос, хрипкуватий від задишки, яка зникала на морі, звучав в унісон із помахами коротких мускулястих рук. Вони звернули на Ліонську вулицю. Мерсо простував жвавою ходою, знизуючи широкими плечима, високий, спортивної статури молодик. Чи ступав він на край хідника, чи ухилявся зустрічних людей, які могли зачепити його в натовпі, в усіх його рухах проглядали молодість і дивовижне здоров’я, що обіцяло їхньому володареві надлишок плотських утіх. Відпочиваючи, він лежав на боці, трохи хизуючись своєю гнучкістю, немов спортсмен, який навчився цінувати власну тілесну красу. Надбрівні дуги, з-під яких поблискували очі, були, либонь, дещо важкуваті. Розмовляючи з Емманюелем, він машинально смикав комір, буцімто той був на нього затісний, і весь час кривив зігнуті рухливі губи. Вони зайшли до ресторану. Обрали собі місце й мовчки почали їсти. В затінку було прохолодно. Бриніли мухи, чути було дзенькіт посуду, долинали уривки розмов. До їхнього столика підійшов господар ресторанчика, — високий вусатий чолов’яга, якого звали Селест, — він засунув руку під фартух і почухав собі живіт.\n— Як у всіх стареньких.\nПочалась розмова. Вони поплескали один одного по плечу.\n— Бачиш, — мовив Селест, — старі люди трохи придуркуваті. Вони вважають, що тільки той повноцінний, кому звернуло за шістдесят. І це лише тому, що самі вже на шостому десятку. А ось я мав одного приятеля, який почував себе людиною тільки в товаристві власного сина. Скрізь ходили разом. І чарку вихиляли разом. Завітають, було, до казино — мій приятель каже: «З якої радості я водитимуся з різними шкарбунами? У них тільки й розмови, що про проносне та про те, що в них коле в печінці. Куди приємніше прогулятися з сином. А якщо він ненароком підхопить якусь хвойду, я вдам, нібито нічого не бачив, — і на трамвай. Дякую, і бувайте здорові. І всі раденькі-щасливенькі».\n— Звісно, він мені не указ, — провадив далі Селест. — Але я вже дуже його поважав. — Він підморгнув Мерсо. — До того ж я це люблю куди більше, ніж того приятеля. Коли йому поталанило, він дуже зазнався, розмовляв зі мною, задерши голову, лише було кивне тобі, і все. Тепер він менше дере кирпу, бо все втратив.\n— От і добре, — мовив Мерсо.\n— А тому, що не слід бути таким негідником. Та що не кажіть, були в нього щасливі дні. Дев’ятсот тисяч франків — це чималий куш... Ох. Якби мені такі грошенята!\n— І що ти зробив би з ними? — спитав Емманюель.\n— Купив би хижку, капнув би клею собі на пуп і прилаштував би там прапорець. І позирав би, звідки вітер подме.\nМерсо їв спокійно доти, аж поки Емманюель забаг уже вкотре розважити господаря розповіддю про свою славетну битву на Марні.\n— Ми були не якісь хлопчаки, а зуави, а вони зробили з нас простих піхотинців...\n— Ти вже остогид нам з цим, — спокійно докинув Мерсо.\n— Командир кричить: «В атаку!» — вів далі Емманюель.— І ось поперли вниз у якийсь байрак, порослий деревами. Нам наказують атакувати, а попереду ні душі. Що вдієш, ми біжимо й біжимо. І тут раптом як застрекочуть кулемети! І ми падаємо один на одного. Стільки людей поранило й повбивало, стільки крові пролилося, що хоч на човні плавай. І тут один з наших як заволає: «Ой, мамочко, як страшно!»\nМерсо підвівся, зав’язав свою салфетку вузлом. Господар підійшов до дверей, що вели до кухні, щоб прикинути крейдою на них вартість сніданку. Двері правили для нього за розрахункову книжку. Коли ж виникало непорозуміння між клієнтами та господарем, цей останній мовчки знімав двері із завіс, звалював їх собі на спину й забирав свій рахунок. Рене, син господаря, забившись у куток, їв некруто зварене яйце.\n— Бідолаха, — зауважив Емманюель, — помирає від сухот.\nЦе була правда. Рене був звичайно мовчазний і поважний. Не такий уже худющий, але з хворобливим виразом у очах. Зараз якийсь завсідник запевняв його, що туберкульоз цілком лікується, був би час, «ну, й треба остерігатися». Хлопець з поважним виглядом хитав головою й підтакував, не перестаючи їсти яйце. Мерсо підсів до нього за шинквас, щоб випити кави. Він провадив:\n— Ти знав Жана Переза? Того, що служив у Газовій компанії? Ну, от він помер. У нього була хвора лише одна легеня. А він вирішив передчасно накивати п’ятами з лікарні й повернутися додому. А там жінка, не жінка, а справжня кобилиця. А з його недугою, сам знаєш, так і тягне на грішне діло. І він не злазив з неї. А вона якогось особливого бажання не мала. Він же не вгавав. Двічі-тричі щодня. І це скінчилося тим, що він врізав дуба.\nРене з куснем хліба в зубах, який перестав жувати, втупився в співрозмовника.\n— Так, — мовив він, — недуга чіпляється швидко, але щоб спекатися її, потрібен час.\nМерсо став писати своє ім’я пальцем на запотілому кавнику. Він заплющив очі. Ось так день за днем котилося сюди-туди його життя, просочене запахом кави та асфальту, — то гойдне його до цього незворушного сухотника, то до Емманюеля, що тріщав від пісень, — погойдувалося саме собою, чуже йому самому, його серцю й прихованій у ньому істині. Все те, що за інших обставин, схвилювало би його, не знаходило в ньому відлуння, бо він встигав змарнувати те за день, і лише ввечері, коли повертався додому, йому доводилося спрямовувати всі сили, аби бодай трохи пригасити полум’я життя, що палахкотіло в ньому.\n— Скажи, Мерсо, чи я правильно порахував? — мовив господар. — Ти ж бо хлопець освічений.\n— Так, — відповів Патріс, — правильно.\n— Еге ж, сьогодні ти з’їв левову порцію.\nМерсо посміхнувся, вийшов з ресторану й, перетнувши вулицю, піднявся до своєї кімнати. Вона була прямо над різницькою, де торгували кониною. Перехилившись з балкона, до якого долинав запах крові, можна було прочитати вивіску: «У найшляхетнішому із здобутків людини». Мерсо розпростерся на ліжку, викурив сигарету й заснув.\nВін поселився в тій кімнаті, яку колись займала його мати. Вони довго мешкали в цій трикімнатній квартирці. Залишившись сам, Мерсо здав дві кімнати знайомому бондареві, який жив тут зі своєю сестрою, а собі залишив ту, що була найліпшою. Його мати померла в п’ятдесят шість років. Замолоду вона була вельми вродливою й тому вважала, що має право на кокетування, безтурботне життя й блискуче майбутнє. Але коли їй було десь під сорок, її спіткала страшна недуга. Вона мусила забути про гарні сукні та косметику й вдягтися в домашній халат, обличчя в неї розпухло від жахливих виразок, ноги так набрякли й ослабли, що вона насилу дибала, до того ж вона майже осліпла й сяк-так, навпомацки шкандибала у вічній сутіні по неприбраному помешканню. Удар був несподіваний і різкий. У матері виявили вроджений діабет, не лише запущений, а й ускладнений її безладним життям. Патрісу нічого не залишалося, як полишити навчання й піти на роботу. Але він і далі читав та розмірковував над прочитаним до самісінької смерті матері. А вона промучилася ще років десять. Ці муки настільки затяглися, що всі довкола призвичаїлися до її недуги і якось випустили з уваги, що ця страдниця ось-ось може померти. Одного дня вона померла. Всі в кварталі співчували Мерсо. Згадували, як він любив матір. Чекали від похорону чогось незвичайного. Просили далеких родичів якомога менше плакати, аби не ятрити душу Патрісові. Благали їх не залишати сироту й попіклуватися про нього. А він, вирядившись як тільки міг, тримаючи капелюха в руці, стежив за всіма приготуваннями. Йшов за труною, був присутній на відправі, кинув у могилу першу пригорщ землі, потиснув, як цього вимагає звичай, руки всім присутнім. І лише раз виказав подив та незадоволення, коли виявилося, що для запрошених було замовлено надто мало бричок. На цьому все й скінчилося. Вже наступного дня в одному з вікон будинку з’явилося оголошення: «Здається в найми». Тепер він зайняв мамину кімнату. Раніше, коли вони жили разом, у їхній убогості була своя принада. Коли вони сходилися вечорами й вечеряли при світлі гасової лампи, ця простота й усамітненість були сповнені потаємного щастя. Довколишні квартали були мовчазні. Мерсо позирав на втомлений рот матері й усміхався, вона також усміхалася. Він знову починав їсти. Лампа трохи куріла. Мати звичним рухом поправляла ґніт, для цього їй навіть не треба було нахилятися, лише руку простягти. «Ти вже не голодний?» — запитувала мати перегодя. «Ні». І він курив або читав. У першому випадку мати казала: «Знову!» У другому: «Сядь ближче до лампи, очі зіпсуєш». Тепер, коли він залишився сам, колишня вбогість обернулася для нього на страшні злидні. Він міг би влаштуватися ліпше, але й далі тримався за цю квартирку, яка пропахла великою бідністю. Принаймні він тут міг залишатися таким, яким був колись. Добровільно спасувавши перед життям, він терпляче проводив на самоті довгі години, сповнені смутку й співчуття. Він не зважувався зняти з вхідних дверей розкошланий по краях шматок картону, на якому його мати синім олівцем колись написала своє ім’я. залишив старе мідяне ліжко, вкрите сатином, та портрет діда: маленька борідка, світлі, застиглі очі. На каміні пастухи та пастушки юрмилися довкола старого годинника, що зупинився, і гасової лампи, яку тепер він майже ніколи не запалював. Сумнівні меблі з солом’яних, ледь продавлених стільців, одежної шафи з помутнілим дзеркалом та туалетного столика з відбитим кутиком нібито й не існували для нього, так він до них призвичаївся. Від цього помешкання залишилася сама видимість, та, може, це й добре, нема чого пнутися зі шкури. В іншому помешканні йому довелося би освоюватися наново, або й змінювати спосіб життя. А він хотів звузити простір, відпущений йому в світі, й спати доти, поки все на світі не скінчиться. Мамина кімната цілком підходила для цього. Одне її вікно виходило на вулицю, друге — на терасу, постійно завішану білизною, за якою тіснилися між високими мурами помаранчеві садочки. Іноді літніми вечорами він, не засвічуючи в кімнаті світла, відчиняв вікно на терасу й темні садки. З ночі в ніч долинав звідти міцний помаранчевий запах, огортав його невагомими струменями. Цілу ніч його кімната й сам він потопали в цих тонких, але негустих пахощах, і тоді йому здавалося, буцімто він, провівши цілу вічність за межею смерті, нарешті розчахнув вікно в життя.\nМерсо прокинувся з присмаком сну в роті, весь спітнілий. Було вже пізно. Він зачесався, пострибав по сходах вниз, вскочив до трамваю. І о п’ятій хвилині на третю вже був у себе в конторі. Він працював у великій кімнаті, всі її чотири стіни були зайняті нішами, в яких лежали документи. Кімната не була ні брудною, ні похмурою, вона просто нагадувала колумбарій, де гайнувався мертвий час. Мерсо перевіряв накладні, перекладав списки з назвами товарів, привезених на англійських кораблях, а від третьої до четвертої години приймав клієнтів, які хотіли відіслати посилки. Він сам напросився на цю роботу, яка, власне, йому зовсім не підходила, але попервах видавалася бодай якоюсь віддушиною. Тут миготіли живі обличчя, юрмились завсідники, тягло свіжістю, від якої здригалося серце. Тут він міг сховатись від трьох друкарок та начальника контори пана Ланґлуа. Одна з друкарок була досить гарненька й від недавнього часу заміжня. Інша жила з матір’ю, а третя була старою дамою, енергійною й сповненою гідності; Мерсо подобалася її барвиста мова й мужнє ставлення до «своїх нещасть», як висловлювався пан Ланґлуа. Він часто вступав з нею в перепалку, в які стара пані Ербійон щоразу брала гору. Вона зневажала його за пропотілі наскрізь штани, що прилипали до сідниць, за те, що він втрачав тяму перед директором та подеколи, почувши по телефону ім’я якогось адвоката або особливого типа, сердега марно намагався задобрити стару пані, знайти шлях до примирення. Цього разу він розпинався, стоячи посеред кабінету. «Чи правда, пані Ербійон, ви вважаєте мене симпатичним?» Мерсо силкувався перекласти англійське слово «vegetables», дивлячись на лампочку в зеленому абажурі з тисненого картону над своєю головою. Навпроти висів кольоровий календар із зображенням якогось релігійного свята на Новій Землі. На його столі вишикувалися в один ряд вимочка, записничка, чорнильниця й лінійка. Вікна виходили на великі штабелі дров, привезені з Норвегії жовтими й синіми кораблями. Мерсо прислухався. За стіною, над морем і портом, глухо й глибоко дихало життя. Таке далеке й таке близьке... Пробила шоста година: нарешті він звільнився. Сьогодні була субота.\nПовернувшись додому, він ліг і проспав до самої вечері. Зісмажив яєчню, попоїв прямо зі сковорідки (без хліба, бо забув його купити), відтак знову ліг і одразу ж заснув тепер уже до ранку. Прокинувшись трохи раніше, ніж звичайно, вмився й пішов перекусити. Повернувшись, розгадав два кросворди, старанно вирізав з газети рекламу лікувальних солей і наклеїв її в зошит, заповнений фотографіями старезних жартунів, що спускалися на парапетах. Проробивши те саме, він помив руки й подався на балкон. Післяполуднева пора була гарна. Одначе вулиця була засмічена, по ній кудись поспішали поодинокі перехожі. Він уважно стежив поглядом за кожним, відпускаючи його тільки тоді, коли той зникав з поля зору, і одразу ж переходив до нового. Спершу йому впала в око родина, що вийшла на прогулянку: двоє хлопчиків у накрохмалених матросках і штанцях нижче колін й дівчинка з великим рожевим бантом, у чорних лакованих черевичках. Слідком за ними ступала мати в шовковій коричневій сукні, таке собі опудало з хутром довкола шиї, та імпозантний татусь з тростиною в руці. Трохи перегодя з’явився гуртик місцевих хлопців: напомаджені проділи, строкаті краватки, занадто звужені піджаки з вишитими кишеньками, черевики з тупими носаками. Голосно регочучи, вони поспішали на трамвайну зупинку — їм треба було до центру, в кіно. Після них вулиця поступово спорожніла. Ранкові сеанси вже почалися. Тепер у цілому кварталі не залишилося нікого, крім крамарів і кішок. Над фікусами, розсадженими вздовж хідника, нависало матове небо. Власник тютюнової крамнички виніс на вулицю стільця й сів на нього верхи, схопившись руками за бильце. Трамваї, до яких допіру не можна було втиснутися, йшли майже порожні. В маленькій кав’ярні «У П’єро» кельнер посипав тирсою безлюдну залу. Мерсо повернув свого стільця спинкою до вулиці, як той крамар, і одну за одною викурив дві сигарети. Відтак повернувся до кімнати, розламав плитку шоколаду й з’їв її, стоячи біля вікна. Трохи згодом небо потемніло й враз знову проясніло. Але мимолітний наплив хмар подарував вулиці щось на кшталт надії на дощ. О п’ятій годині знову загуркотіли трамваї, обліплені кетягами уболівальників: вони поверталися з передмістя, зі стадіонів, стоячи на підніжках і тримаючись за поручні. Наступна вервечка трамваїв привезла гравців, яких можна було пізнати завдяки їхнім валізкам. Вони кричали що було сили й співали пісень на честь своїх команд. Побачивши Мерсо, помахали йому рукою. А один заволав: «Ми їх розгромили!» — «Так», — озвався він і похитав головою. Машин ставало дедалі більше. Дехто з водіїв прикрасив капоти й бампери квітами. Так день просунувся ще трохи. Небо над дахами побагровіло. Під вечір вулиці знову пожвавішали. З’явилися перехожі. Втомлені діти плакали, їх доводилося тягти силоміць. З довколишніх кінотеатрів вихлюпнули на вулицю юрми глядачів. З рішучих і хвастливих рухів хлопців, що виходили звідти, Мерсо вгадував зміст пригодницького фільму, який вони бачили. Перегодя з’явилися глядачі, які дивилися кіно в центрі. Ці поводилися більш стримано. Сміючись, вони обмінювалися грубими жартами, але в їхніх очах і в усій їхній поведінці проступав затаєний смуток за тим розкішним життям, яке вони бачили на екрані. Вони не відразу розійшлись по домівках, прогулювалися по вулиці. Зрештою, на хіднику, під вікном Мерсо, виникли два потоки. В один бік ішли, взявшись за руки, місцеві дівчата з пишними зачісками. А назустріч їм ступали парубки, кидаючи жарти, що примушували дівчат хихотіти й відвертатися. Люди поважніші заходили до кав’ярень або збивалися в гуртики на хіднику; людський потік роздвоювався, обтікаючи ці острівці. Тепер вулиця була освітлена, перші зірки, що з’являлися на темному небосхилі, видавалися блідими через електричні ліхтарі. Хідник під вікном Мерсо нагадував прилавок, повний людей і вогнів. Вилискувала брудна бруківка, трамвайні фари час від часу кидали відблиск на чиюсь напомаджену шевелюру, вологий рот, посмішку чи срібний браслет. Згодом коли трамваї порідшали, а над деревами та ліхтарями згустилася нічна чорнота, квартал поступово спорожнів — і ось уже перша кішка повільно перетнула безлюдну вулицю. Мерсо згадав про вечерю. У нього ледь набрякла шия: вже надто довго він сидів, спершись підборіддям на бильце стільця. Він вийшов купити хліба та паштету, приготував собі попоїсти, а потім повернувся до вікна. Люди розходилися додому, надворі посвіжіло. Він здригнувся, причинив вікно, підійшов до дзеркала, що висіло над каміном. Якщо не брати до уваги рідкісних вечорів, коли до нього заходила Марта чи він виходив разом з нею на прогулянку, а також зустрічей з подругами з Тунісу, все його життя вміщувалося в жалюгідній перспективі цього пожовтілого дзеркала, що відбивало кімнату, де засмальцьована спиртівка стояла поруч з хлібними шкуринками.\n«Ось іще одну неділю змарновано», — мовив Мерсо.\nКоли Мерсо прогулювався вечорами по вулицях, гордо позираючи, як світло й тіні ковзають по обличчю Марти, все видавалося йому фантастично доступним, приносили радість власна сила й відвага. Він був вдячний Марті за те, що вона не соромилася виставляти напоказ, ідучи поруч з ним, свою красу, яка день у день огортала його хвилями легкого хмелю. Йому прикро було помічати звернуті на неї погляди чоловіків, але він страждав би ще дужче, якби вона була якоюсь фіфою. Ось і сьогодні йому було так приємно зайти разом з нею до кінотеатру, незадовго до початку сеансу, коли зала була вже майже повна. Вона йшла попереду, під спрямованими на неї захопленими поглядами, ступала в усій своїй переможній красі — і обличчя її було наче садок, повний квітів і усмішок. А він крокував слідком за нею з капелюхом у руці, сповнений усвідомлення власної вишуканості, почуваючи себе вкрай задоволеним. Він набув неуважливого й поважного вигляду. З перебільшеною чемністю зійшов убік, аби дати пройти білетерці, нахилився, опускаючи сидіння для Марти. І все це не стільки з бажання похверцювати, скільки з вдячності, що розпирала його душу, наповнювала її любов’ю до всього на світі. І занадто щедрі чайові він дав білетерці, бо не знав, як віддячити долі за свою радість, а ще йому хотілося цим дріб’язковим вчинком вшанувати своє божество, чия сліпуча усмішка олійним блиском відбивалася в погляді. В антракті він прогулювався у фойє, обвішаному дзеркалами, в яких множилися відбитки його щастя, наповнюючи залу витонченими й хисткими постатями усміхненої Марти в світлій сукні. Нічого не скажеш, йому подобалося власне обличчя, побачене в дзеркалі, сигарета в роті, відчутна гарячка ледь запалих очей. Але ж краса чоловіка — це тільки відбиток його внутрішніх практичних достойностей. На його обличчі написано те, що він здатний здійснити. Здійснити задля осяйної марноти жіночого обличчя. Мерсо добре розумів це й тішив марнославство, посміхаючись своїм таємним демонам.\nПовернувшись до зали, Мерсо подумав, що сам він в жодному разі не вийшов би до фойє, а сидів би тут, покурюючи й слухаючи платівки з легкою музикою, що їх крутили в перерві. Але цього вечора гра йшла сама собою. й усі засоби були добрі, щоб розтягти її, надати їй новизни. Коли Марта влаштовувалася в кріслі, їй вклонився якийсь чоловік, що сидів за кілька рядів далі, й вона помахала йому у відповідь. Мерсо зробив те саме, й тут йому здалося, буцімто губи незнайомця скривилися в легкій посмішці. Він сів, не помітивши, що Марта поклала йому руку на плече, нібито запрошуючи до розмови, а ось ще хвилину тому він сприйняв би цей вчинок з радістю, як новий доказ його влади над нею.\n— Хто це? — спитав він, чекаючи цілком природної відповіді: «Ти про кого? Ох, той... Та ти ж його чудово знаєш, його звати...»\n— Ах, — сказала Марта й замовкла.\n— Ну кажи!\n— Тобі так уже конче його знати?\n— Та ні, — відповів Мерсо.\nВін легенько обернувся. Незнайомець з незворушним обличчям дивився в потилицю Марти. То був досить вродливий чоловік з гарними, дуже червоними губами, лише очі, трохи випуклі, якісь нерішучі. Мерсо відчув, як кров хвиля за хвилею б’є йому в скроні. Блискучі барви того ідеального декору, в якому він прожив кілька годин, раптово обернулися липкими струменями поту, затьмаривши його погляд. А що, власне, він сподівався почути від неї? Він і без того був певен, що цей чоловік спав з Мартою. Його пойняла якась паніка на думці про те, що той міг подумати тепер. Напевне, те саме, що подумав і він сам: «Можеш викаблучуватися, голубе, скільки тобі хочеться...» На думці, що цей чоловік у цю саму мить згадує про те, як Марта поводиться в ліжку, як вона затуляє очі долонею в мить утіхи, на думці про те, що він також намагався відсторонити руку Марти, аби роздивитися в її очах шалений танок похмурих богів, Мерсо відчув, що все в ньому руйнується, а під зімкнутими віками збираються нестримні сльози. Пролунав дзвінок, повідомляючи про відновлення сеансу. Мерсо й думати перестав про Марту, яка була тільки зовнішнім приводом його недавньої радості, а тепер стала джерелом його гніву. Він довго сидів із заплющеними очима й лише перегодя зважився подивитись на екран. Перед ним лежав перекинутий автомобіль, одне з його коліс і далі повільно й безгучно крутилося, буцімто втягуючи в своє зачароване коло весь сором і всю приниженість, породжені озлобленим серцем Мерсо. Але потреба визначитися взяла гору над гординею.\n— Марто, він був твоїм коханцем?\n— Еге ж, — відповіла Марта, — мені хочеться дивитися фільм.\nВід цього дня Мерсо почав прив’язуватися до Марти. Він познайомився з нею кілька місяців тому, Його вразила її врода й елеґантність. У неї було трохи широкувате, але з правильними рисами обличчя, золотаві очі й так вправно підфарбовані вуста, що вона видавалася богинею, яка не цуралася косметики. Вроджена недалекість, що ковзала в погляді, тільки підкреслювала її неприступність і незворушність. Досі щоразу, коли Мерсо робив перші кроки до жінки, не забуваючи про фатальний закон, внаслідок якого кохання й звичайне бажання зовні виказують себе цілком однаково, він уже думав про розрив, ще не встигши обняти цю жінку. Але знайомство з Мартою припало на ту пору, коли він почав звільнятися від усього на світі й від самого себе також. Думки про свободу й незалежність народжуються тільки в того, хто ще живе надією. А для Мерсо все це вже втратило будь-який сенс. І того першого дня, коли Марта розм’якла в його обіймах, коли він побачив, як на її обличчі, що присунулося до нього впритул і від цього розпливлося, здригнулися й потяглись до нього губи, які досі були нерухомими, ніби намальовані квіти, йому не вдалося розгледіти майбутнє в рисах цієї жінки: в них проступала тільки сила його власного бажання, яка зосередилася в ній і набула її вигляду. Губи, що потяглися до нього, були запорукою безпристрасного, але розбухлого від пристрасті світу, в якому знайде заспокоєння його серце. Й усе це видалося йому дивом. Його серце здригнулося від почуття, яке він ледь не прийняв за кохання. Відчувши на губах дотик пишної й тугої плоті, він впився в неї так запально, наче впивався в дику свободу. Того самого дня вона стала його коханкою. Трохи згодом їхній любовний зв’язок цілком зміцнів. Але пізнавши її ліпше, Мерсо поступово втратив відчуття тієї незвичайності, яка проступала в ній попервах, і, припадаючи до її вуст, іноді намагався воскресити це почуття. Ось чому Марта, яка звикла до стриманості й холодності Мерсо, так і не змогла збагнути, чому якось він раптом потягнувся до неї з поцілунком у переповненому людьми трамваї. Нічого не розуміючи, Марта підставила йому губи. Й він припав до них так, буцімто справді був закоханий, — спершу впився в них, а потім став куштувати їх. «Що з тобою?» — спитала вона. У відповідь на його обличчі промайнула посмішка, яка так подобалася їй, і він мовив: «Люблю побешкетувати», — відтак затнувся й замовкнув. Не розуміла вона й деяких Патрісових висловлювань. Після любощів, тієї миті, коли в полегшеному й розслабленому тілі тихесенько починає дрімати серце, сповнене тієї самої ніжності, яку може відчувати господар до лагідної собаки, Мерсо, всміхаючись, казав їй: «Добридень, примаро».\nМарта була друкаркою. Вона не кохала Мерсо, але прив’язалася до нього в міру того, як він інтриґував її й лестив її самолюбство. Прив’язалася відтоді, коли відрекомендований їй Емманюель мовив про свого приятеля так: «Ви знаєте, Мерсо — гарний хлопець. У ньому є дещо таке. Лишень він не любить розкриватися. Тож усі в ньому й помиляються». Тоді вона подивилася на Мерсо з допитливістю. Він зробив її щасливою в коханні, а більше нічого їй не було потрібно, якнайліпше пристосувавшись до цього мовчазного коханця, який ніколи нічого від неї не жадав, але радо приймав її щоразу, коли їй хотілось прийти до нього. Тільки почувалася вона трохи скутою в товаристві цієї людини, в якій ніяк не могла намацати жодної слабинки.\nОдначе цього разу, виходячи з кінотеатру, Марта зрозуміла, що і йому також можна чимось дошкулити. Вона, залишившись ночувати в нього, весь час промовчала. Вночі він не торкнувся її. Але від цього дня вона почала користуватися своєю перевагою. Вона й раніше казала йому, що мала коханців. А тепер зуміла навести необхідні докази.\nНаступного дня зайшла до нього всупереч своїй звичці, повертаючись з роботи. Він іще спав, і вона присіла поруч з ним на ліжко. Він був у сорочці, з-під закочених рукавів визирали пахви засмаглих чоловічих рук. Рівне дихання підіймало груди й живіт водночас. Дві складки між бровами надавали обличчю знайомого виразу сили й впертості, хвилясте волосся розсипалося на засмаглому до чорного чолі з набряклою на ньому жилкою. Широкі плечі, міцні, м’язисті руки, одна нога ледь зігнута: він нагадував самотнього впертого бога, що потрапив до чужого для нього світу й заснув у ньому. Дивлячись на його повні, припухлі від сну губи, Марта відчула, як сповнюється бажання. Цієї миті він ледь розплющив очі й, знову заплющуючи їх, без гніву сказав:\n— Мені не подобається, що на мене дивляться, коли я сплю.\nВона кинулася йому на шию й розцілувала його. Він залишився незворушним.\n— Ох, любий, ще одна твоя примха.\n— Будь ласка, не називай мене любим. Я вже тобі це казав.\nМарта витяглася поруч з ним і подивилася на його профіль.\n— Я запитую себе, на кого ти зараз схожий.\nМерсо підтягнув штани й обернувся до неї спиною. Марта часто в кіно чи в театрі впізнавала рухи чи міміку Мерсо в якогось модного актора. Звичайно це посилювало його вплив на неї, але сьогодні ця звичка, що лестила його самолюбство, порівнювати його з ким-небудь тільки дратувала. Вона пригорнулася до його спини, відчувши животом і грудьми все його сонне тепло. Швидко вечоріло, кімната поринала в сутінь. З глибини будинку долинав плач відлупцьованих дітей, нявчання, грюкіт дверей. Вуличні ліхтарі освітлювали балкон. Проходили нечасто трамваї. До кімнати підіймалися з вулиці важкі запахи ганусівки та печені.\nМарта відчула, як її почав долати сон.\n— У тебе сердитий вигляд, — мовила вона.—Ти й вчора гнівався... Ось чому сьогодні я прийшла. Ти нічого не кажеш?\nВона поторсала його, Мерсо не ворушився, позираючи, як вилискують у густій темряві під туалетним столиком його черевики.\n— Знаєш, — провадила вона, — я загалом учора переборщила. Той тип зовсім не був моїм коханцем.\n— Не був? — перепитав Мерсо.\n— Ну, не зовсім.\nМерсо промовчав. Нібито він не бачив, як учора вони перезиралися, усміхаючись. Він зціпив зуби. Відтак підвівся, розчахнув вікно й знову сів на ліжко. Марта пригорнулася до нього, просунула руку за пазуху, погладила по грудях.\n— Скільки ти мала коханців? — спитав він нарешті.\n— Ти нагониш на мене нудьгу. Цілий десяток, — сказала вона.\nПісля сну Мерсо звичайно хотілося курити.\n— А я їх знаю? — запитав він, дістаючи пачку.\nЗамість обличчя Марти він бачив тільки білу пляму. «Як під час кохання», — подумав він.\n— Декого. Місцевих.\nВона терлася головою об його плече й говорила дівчачим тоном, який завжди розчулював Мерсо.\n— Вислухай, крихітко, — мовив він, закурюючи. — Зрозумій мене. Обіцяй мені назвати їхні імена. А що ж до решти, яких я не знаю, обіцяй показати, якщо ми їх зустрінемо.\nМарта відсунулася від нього.\n— О, ні!\nПід вікнами гучно засигналив автомобіль, раз, вдруге, втретє — без угаву. В нічній глибині продзвенів трамвайний дзвінок. На мармуровій стільниці туалетного столика холодно цокотів будильник. Мерсо через силу сказав:\n— Я прошу тебе про це, бо знаю себе. Інакше така сама історія повторюватиметься з кожним типом, якого я зустріну. Почну тебе розпитувати, науявляю собі всякої всячини. Тут нічого не вдієш. Я надто вразливий. Не знаю, чи ти мене зрозумієш.\nМарта чудово його розуміла, вона назвала йому імена. Тільки одне з них було йому незнайоме. Останнім виявився хлопець, якого Мерсо не знав. Про нього він і подумав насамперед: той був гарненький і жінки самі вішалися йому на шию. Найбільше приголомшувало Мерсо в коханні, принаймні попервах, так це згода жінки на приголомшливу близькість, те, як бездумно приймає вона в своє лоно плоть незнайомця. В цьому шаленстві, в цьому запаморочливому самозабутті він пізнавав палку й темну владу кохання. Саме таку близькість він і уявляв собі, думаючи про Марту та її коханця. Цієї миті Марта сіла на край ліжка і, поклавши ногу на ногу, скинула з обох ніг черевички на високих підборах, вони впали на підлогу — один боком, другий—сторчма. Мерсо відчув, як йому до горла підкотився клубок й щось занило в грудях.\n— Саме так ти чинила й з Рене? — спитав він, посміхаючись.\nМарта підвела очі.\n— Що це ти втокмачив собі в голову? — сказала вона. — Він був моїм коханцем лише одного разу.\n— А! — вигукнув Мерсо.\n— Я навіть не встигла скинути черевички.\nМерсо підвівся. Уявив собі, як вона лежить горілиць, в одязі на такому самому ліжку, ладна геть уся віддатися іншому.\n— Замовкни! — крикнув він і підійшов до вікна.\n— Ох, любий! — мовила Марта, сидячи на ліжку, торкаючись ногами в панчохах підлоги.\nМерсо поступово заспокоювався, спостерігаючи, як на трамвайних рейках вилискують вогні ліхтарів. Ніколи він не відчував такої близькості до Марти. Але на думці про те, що й сам він відкрився перед нею більше, ніж це треба було, його очі обпалила гординя. Він підійшов до Марти і. розчепіривши великий та вказівний пальці, стиснув її теплу шию. Під самим вухом. Відтак запитав, посміхаючись:\n— А хто такий цей Заґре? Він єдиний, кого я не знаю.\n— З ним я досі іноді бачусь, — зізналася Марта, намагаючись усміхнутись.\nМерсо стиснув пальці на її шиї.\n— Він був моїм першим, розумієш? Я була зовсім юною. А він — трохи старший. Тепер він без обох ніг. Живе зовсім самотній. Ось я іноді й вчащаю до нього. Це добрий чолов’яга, освічений. Увесь час читає. Тоді він був студентом. Він дуже весела людина. Просто приголомшливий хлопець. До речі, він говорить достоту, як ти. Він каже мені: «Йди до мене, моя примаро».\nМерсо замислився. Відпустив Марту, вона розляглася на ліжку, заплющивши очі. Перегодя він сів поруч з нею і, нахилившись до її розтулених губ, спробував відшукати в ній прикмети тваринної божественності й тієї байдужості до страждань, яка видавалась йому ганебною. Але він відірвався від її уст, далі справа не пішла.\nКоли він проводжав Марту, вона розповідала йому про Заґре.\n— Я йому оповідала про тебе, — мовила вона. — Сказала, що мій любий дуже гарний і сильний. І тоді він сказав мені, що був би не проти познайомитися з тобою. Адже, як він сказав, йому легше дихається, коли він бачить перед собою гарне обличчя.\n— Ще один схибнутий, — мовив Мерсо.\nМарті забаглося дошкулити Мерсо, і вона вирішила влаштувати йому давно замислену сценку ревнощів.\n— О ні, він схибнутий не більше за твоїх любок.\n— Яких ще любок? — спитав Мерсо, щиро здивувавшись.\n— Ну тих твоїх шкап, знаєш?\nТими шкапами були Роза й Клер, студентки з Тунісу, знайомі Мерсо, з якими — і тільки з ними — він листувався. Він посміхнувся й поплескав Марту по потилиці. Вони йшли довго. Марта мешкала біля військового плацу, вгорі будинок світився всіма своїми вікнами, а внизу, де всі крамниці були вже замкнені, був темний і зловісний.\n— Скажи, любий, ти ж не кохаєш їх, цих старих шкап? — спитала Марта.\n— Звичайно, ні, — відповів Мерсо.\nВони йшли вперед, рука Мерсо лежала на потилиці Марти, дівчину огортало тепло її волосся.\n— Мене ти кохаєш? — спитала Марта без будь-якого переходу.\nМерсо враз розсміявся.\n— Ну ось поважне запитання.\n— Ну що ти, в нашому віці не кохають. Ми подобаємося одне одному, от і все. Кохання приходить згодом, коли ти старієш і втрачаєш силу. А в нашому віці тільки уявляєш собі, буцім ти кохаєш. Ось і все, і балакати тут нема про що.\nМарта нібито засумувала, але Мерсо обняв її, і вона сказала:\n— До побачення, любий.\nМерсо повертався додому темними вулицями. Ішов швидко і, відчуваючи, як треться об його стегна гладенька тканина штанів, думав про Заґре та про його відрізані ноги. Йому забаглося познайомитися з ним, і він вирішив попрохати Марту звести їх.\nПісля першої зустрічі із Заґре він просто оскаженів. Проте той намагався якомога пом’якшити враження від зустрічі двох коханців однієї і тієї самої жінки в їхній присутності. Намагався здобути прихильність до себе Мерсо, називав Марту «доброю дівчиною» та ще реготав. Але Мерсо залишався незворушним. Залишившись на самоті з Мартою, він грубо заявив:\n— Не люблю цих половинок. Вони дратують мене. Заважають думати. А цей ще викаблучується!\n— Ну що ти! — мовила Марта, яка нічого не второпала з його слів. — Тебе послухати...\nАле згодом цей молодечий сміх Заґре, що так дратував Мерсо під час першої зустрічі, захопив і підкорив його. І ледь приховувані ревнощі, які попервах визначали його поведінку, зникли. Марті, яка простодушно весь час згадувала свої любощі із Заґре, він порадив:\n— Не пнися зі шкури. Я не стану ревнувати тебе до безногого. Коли я думаю про вас обох, він уявляється мені величезним черв’яком, що виповз на тебе. Тож не старайся, мій ангелочку.\nІ відтак він зазирнув до Заґре сам. Той говорив швидко й багато, сміючись, пітнів, раптом замовкав. Мерсо почував себе добре в його кімнаті, серед книг і марокканської бронзи, де відблиски від каміна вилискували на незворушному обличчі кхмерського Будди, що стояв на письмовому столі. Його вражало в каліці те, що той перш ніж щось сказати довго думав. З часом стримана пристрасть і жага життя, що проступали в цьому кумедному оцупку, почали дедалі більше вабити Мерсо, збуджуючи в ньому почуття, яке він, поступово забуваючи минуле, либонь, міг би прийняти за почуття дружби.\nБудь ласка, читайте продовження у паперовій версії журналу


Злата | Новости на Gazeta.ua\nНа початку 2012 року мені довелося переїхати зі столиці в рідне містечко. Занедужала мати. Їй треба було видалити жовчний міхур. Мала вже 70, тому підготовка до операції зайняла кілька місяців. Поєдинки улюбленого "Мілана" я дивився вдома. Мати складала компанію. І добре запам'ятала головного бомбардира команди – Златана Ібрагімовича. Називала його на свій манер – Злата.\nУлітку шведського нападника продали до Парижа через фінансові проблеми тодішнього власника клубу Сільвіо Берлусконі. Він не міг платити Ібрагімовичу 9 мільйонів євро на рік. Відмова від провідного форварда, а також лідера захисту Тіаго Сілви коштувала Берлусконі дорого. Падіння "Мілана" було настільки стрімким, що вже за п'ять років один із найодіозніших італійців сучасності відмовився від активу, який зробив його знаменитим.\nПреса торочила про повернення Златана. Вперше збиралися 2015-го, коли Берлусконі допоміг грошима китайський магнат Тачібол. Удруге – позаторік, коли Ібра вже залишив Париж, виграв Лігу Європи з "Манчестер Юнайтед" та подався до США, щоб "показати американцям Златана". Не складалося з цим, а в "Мілана" – з результатами. Я ставав сумний, а мати допитувалася, коли за клуб знову гратиме Злата.\nТорік 22 грудня "Мілан" програв "Аталанті" – 0:5. Після цього американські власники клубу підкоригували стратегію, що полягала у ставці на молодих, і запросили 38-річного ветерана. Ібра забив у першому ж своєму матчі, де вийшов у стартовому складі.\nЗараз "Мілан" – лідер чемпіонату, а Ібрагімович – гонки бомбардирів. Успіхи клубу мати пояснює просто:\n– У вас знову є Злата\nСейчас вы читаете новость «Злата». Вас также могут заинтересовать свежие новости Украины и мировые на Gazeta.ua\nВуса заради чемпіонства Просмотров: 225\nНезамінний Просмотров: 288


"Зоря" - "Львів". Анонс матчу - Новини спорту Львів Футбол\n"Зоря" - "Львів". Анонс матчу\n30 вересня 12:15\nУкраїнська Прем'єр-ліга. Перший етап. 10-й тур\n30 вересня. Запоріжжя. Стадіон: "Славутич-Арена"\n"Зоря" (Луганськ) 17:00 ФК "Львів"\nАсистенти: Денис Шудрик (Сімферополь), Ігор Альохін (Хмельницький)\nІнтернет-трансляція (безкоштовно) - 1plus1.video та UA-Футбол\nнапередодні ігор неділі "Зоря" з "Олімпіком" на п'ятому-шостому рядках таблиці УПЛ; "Львів" разом з "Десною" і "Маріуполем" ділить сьоме-дев'яте місця.\nперемога при певних розкладах дозволить луганчанам обійти "Ворсклу", якій команда Юрія Вернидуба на минулих вихідних якраз програла, поразка може відкинути відразу на три позиції вниз. Львів'яни ризикують втратити не більше одного місця, а можливий прогрес може скласти плюс три рядки.\nу вересні "чорно-білі коти" по разу виграли, зіграли внічию і програли. Причому, динаміку луганчани поки показують негативну: від трьох очок з "Арсеналом" до нуля з "Ворсклою".\n"Львів" не знає гіркоти поразок чотири гри. Але "синьо-золоті леви" занадто часто погоджуються на нічию, ставши вже лідером УПЛ за цим показником (4 в сезоні). Всі чотири мирові команди Бакалова припали на шість останніх матчів ФКЛ.\n"Зоря" перетиналася зі старим ФК "Львів" двічі: у чемпіонаті-2008/09. Тоді поєдинок на полі луганчан завершився внічию, а в Добромилі виграли господарі. Якщо кому ближче порівняння з "Вересом", то проти "народного клубу" в минулому сезоні хлопці Вернидуба грали чотири рази. За підсумком: три мінімальні перемоги і одна нічия.\nп'ять із шести останніх матчів на "Славутич-Арені" (у всіх турнірах) "Зоря" завершила внічию. Перемога над "Маріуполем" в липні залишається для луганчан єдиною домашньою в цьому сезоні.\n40-річний Дмитро Кутаков працюватиме тільки на третьому для себе матчі в цьому сезоні УПЛ. Раніше при ньому "Олександрія" обіграла в гостях "Карпати", а "Шахтар" - "Олімпік". Рефері в середньому показує по п'ять-шість жовтих за матч, а вилучає в основному тільки за друге попередження (останні чотири рази відправляв з поля саме за це).\n"Зоря" при Кутакові не програє чотири поспіль матчі. Цікаво, що в березні рефері працював на поєдинку між "Вересом" і "Зорею" на "Арені-Львів", який завершився перемогою луганчан 0:1.\nНе зіграють: Чуваєв (гра за дубль / під питанням), Каменюка (гра за дубль / під питанням), Луньов (гра за дубль / під питанням), Литвин (гра за дубль / під питанням), Сухар (не в формі), Вернидуб-мол. (травма), Гордієнко (травма), Хомченовський (травма)\nОстанні матчі в сезоні: П П В Н П\nУ господарів у невідомому стані травмовані Вернидуб, Гордієнко та Хомченовський, чи чекати когось із них хоча б на лавці запасних - питання відкрите. Тому особливих змін в обороні очікувати не доводиться. Хіба що замість Прийми тренерський штаб луганчан довіриться 37-річному Чечеру, який не грає з травня. В іншому, ротації у порівнянні з минулим матчем можна очікувати хіба що на позиції атакуючого хавбека, де замість Леднєва є шанси вийти у Кочергіна.\nОрієнтовний склад" Зорі " (зліва - направо): Махарадзе - Тимчик, Прийма, Сваток, Михайличенко - Харатін, Сілас - Громов, Леднєв, Караваєв - Рафаель.\nНе зіграють: Каленчук (дискваліфікація), Воронін (плече), Борзенко (гра за дубль / під питанням), Араужо (гра за дубль / під питанням), Жуліо Сезар (гра за дубль / під питанням)\nОстанні матчі в сезоні: П Н Н В Н\nПо складу гостей питань вистачає. По-перше, хто складе пару Адамюку в центрі оборони: Сабіну, Приймак або Василь Білий. До речі, в минулому турі вже в запасі опинився Парамонов - ще один претендент на позицію. Львів'янам доведеться знайти заміну для Каленчука, який пропускає матч через дискваліфікацію. В атаці все більш-менш зрозуміло: там свої місця займе Латинська Америка.\nОрієнтовний склад "Львова" (зліва - направо): Бандура - Путраш, Адамюк, Сабіну, Голіков - Мартан, Ліма - Рафаель, Аугусто, Тейлор - Бруно\nПрогноз на матч Зоря - Львів\nПоки "Зоря" втрачала очки з командами із ТОП-6, "Львів" нарощував безпрограшну серію з представниками нижньої шістки. Цей поєдинок повинен показати, чи дійсно луганчани знаходяться в невеликій кризі, а львів'яни на ходу, або це просто збіг завдяки календарю. Тому припускаємо, що господарі все ж візьмуть своє, порадувавши себе трьома очками (перемога "Зорі").\nПри цьому зауважимо, що "Львів" в епоху Юрія Бакалова забивав хоча б раз у чотирьох останніх матчах з п'яти проведених. Думається, луганській обороні також доведеться виймати м'яч із сітки своїх воріт (індивідуальний тотал "Львова" більше 0,5 або 1).


Правильна підготовка проекту електропостачання забезпечує високий рівень безпеки, запобігає аварійні ситуації. Щоб визначити допустимий струм для мідних проводів, крім базових формул, необхідний облік реальних умов експлуатації. Стануть в нагоді теоретичні знання про фізичні процеси та відомості про вибір відповідної кабельної продукції.\nМідні дроти застосовують для створення якісних мереж електропостачання\nВизначення допустимого струму\nВсі провідники при проходженні струму нагріваються. Надмірне підвищення температури провокує механічне пошкодження конструкції, включаючи захисні і декоративні оболонки. Щоб зберегти працездатність траси користуються поняттям «тривало допустимий струм». Довідкові значення для проводів з мідними і алюмінієвими жилами наведені в правилах ПУЕ та галузевих ГОСТах.\nТаблиця дозволених струмових навантажень\nТип траси, кількість кабелів в каналі\nмідь полівінілхлорид 1,5 23 монтаж у відкритому лотку\nмідь гума + свинець 1,5 33 в землі, двожильний кабель\nалюміній полівінілхлорид 2,5 24 відкритий лоток\nалюміній полімер 2,5 29 в землі, трижильний кабель\nмідь пластик, гума 2,5 40 переміщувана конструкція, одножильний кабель\nДля точного розрахунку фахівці користуються формулою теплового балансу, яка містить:\nелектричний опір метра провідника при певній температурі;\nпоправочні коефіцієнти для обліку передачі тепла в навколишній простір за допомогою конвекції, інфрачервоного випромінювання;\nнагрів від зовнішніх джерел.\nВідведення теплової енергії поліпшується при прокладанні траси в землі (під водою). Гірше умови, коли кілька кабелів знаходиться в одному каналі.\nДо відома. Іноді застосовують аналог розрахунку за потужністю з урахуванням неруйнівного рівня нагріву.\nДопустима щільність струму для мідного дроту\nПри створенні мереж в сучасних об’єктах нерухомості вважають за краще використовувати саме такі провідники. При однаковому перетині вони менше перегріваються, в порівнянні з алюмінієвими аналогами. У багатожильному виконанні мідні кабелі добре підходять для створення мережевих з’єднувальних шнурів, подовжувачів. Їх можна використовувати для створення поворотів з малим радіусом.\nДля розрахунку кількості тепла (Q), Що виділяється провідником, користуються формулою I* 2 *R*t, де:\nI — сила струму, в амперах;\nR — опір одного метра мідного провідника;\nt — час випробування в певних умовах.\nРозсіювання тепла при роботі кабелю\nТонкі провідники ефективно віддають теплову енергію навколишньому середовищу. На процес впливають конкретні умови. Як зазначено вище, контакт оболонки з водою суттєво поліпшує охолодження.\nУ міру збільшення перетину частина енергії витрачається для нагрівання прилеглих шарів. Цим пояснюється поступове зниження допустимої щільності струму в розрахунку на одиницю площі.\nРозподіл температур в кабельної продукції\nНа малюнку добре видно, як при зменшенні ізоляційного шару поліпшується тепловіддача.\nЦей параметр нескладно розрахувати за законом Ома (U = R * I) з урахуванням електричного опору відповідного матеріалу. Питоме значення для міді беруть 0,0175 Ом * мм кв. / Метр. За допомогою формул обчислюють на ділянці певної довжини падіння напруги. При перетині 1,5 мм кв. на кожен метр втрати складуть 0,01117 Вольт.\nЦей відносний параметр показує дозволений нормативами ток на один мм кв. площі перетину. Зазначені вище тенденції зі зміни тепловіддачі при збільшенні розмірів провідника підтверджуються розрахунками і даними лабораторних випробувань.\nТаблиця допустимих значень щільності струму для різних умов в мідному провіднику\nПоперечний переріз, мм кв.\nСтрум (А) / Щільність струму (А / мм кв.)\nДля траси в будівлі Монтаж на відкритому повітрі\n6 73 / 12,2 76 / 12,6\n10 103 / 10,3 108 / 10,8\n25 165 / 6,6 205 / 8,2\n50 265 / 5,3 335 / 6,7\nШляхи підвищення допустимого струму\nІстотне значення мають дійсні умови експлуатації траси електропостачання, трансформаторів, установок. Знизити розглядаються навантаження можна за допомогою хорошої вентиляції, природної або примусової. Хороше відведення тепла вийде із застосуванням перфорованих металевих коробів, що не ускладнюють проходження конвекційних потоків і одночасно виконують функції радіатора.\nУ деяких ситуаціях знадобиться кваліфіковано складений часовий графік. Пральна машина при нагріванні води і в режимі сушіння споживає багато електроенергії. Її можна налаштувати на автоматичне виконання робочих операцій в нічні години. Якщо постачають організації пропонують відповідну тарифікацію, вийде додаткова економія коштів.\nВентилятор забезпечує ефективне охолодження провідників, які встановлені в мікрохвильовій печі\nДопустимий струм і перетин проводів\nКращі показники теплообміну при інших рівних умовах характерні для провідників з відносно меншою площею поперечного перерізу.\nТаблиця струмових параметрів для кабелів з мідними жилами\nПеретин, мм кв.\nЩільність струму, А / мм кв.\nРозрахунок перетину кабелів і проводів\nДля побутової мережі 220 V можна обчислити допустимий струм за формулою I= (P*K) /U*cos φ), де:\nР — сумарна потужність всіх споживачів, підключених до відповідної частини ланцюга електроживлення;\nК — поправочний коефіцієнт (0,7-0,8), що враховує одночасно працюють пристрої;\ncos φ — для стандартного житлового об’єкта приймають рівним 1.\nДалі користуються табличними даними для вибору відповідної кабельної продукції з урахуванням перетину, оболонки, технології монтажу.\nУ стандартних позначеннях наведені важливі характеристики продукції цієї категорії. Якщо зазначено літеру «А», значить, жила зроблена з алюмінію. Мідь ніяк не відзначають. Наступні позиції:\nвид дроти: «П» — плоский, «У» — інсталяційний;\nматеріал оболонки (провідника, загальною): «В» — полівінілхлорид;\nдодатковий захист: «Б» — бронювання сталевою стрічкою;\n(Кількість жил) * (площа поперечного перерізу провідника, мм кв.) — (номінальну напругу, V): 2 * 1,5-220.\nПродукцію цього виду випускають з площею перетину від 0,5 до 1000 і більше мм кв. Для вирішення побутових завдань підійдуть наведені нижче модифікації.\nТаблиця для вибору кабельної продукції\nПеретин провідника, мм кв.\nСтрум (А) / Сумарна потужність споживачів (кВт) для мереж\n1.5 19 / 4,1 16 / 10,5\n2.5 27 / 5,9 25 / 16,5\n4 38 / 8,3 30 / 19,8\n6 46 / 10,1 40 / 26,4\n10 70 / 15,4 50/33\n16 85 / 18,7 75 / 49,5\nПідбір діаметра дроту запобіжника\nВ цьому випадку потрібно вирішити зворотну задачу. Теплове руйнування дроту припинить подачу харчування, виконуючи захисні функції.\nТаблиця для вибору оберігає елемента\nДіаметр провідника в мм для матеріалів мідь 0,03 0,05 0,09 0,16\nалюміній — 0,07 0,1 0,19\nКороткочасні режими роботи\nДопустимі струмові навантаження на проводи та кабелі коректують множенням на поправочний коефіцієнт. У професійних розрахунках враховують додаткові фактори:\nдійсні температурні умови;\nкількість і взаємне розташування кабелів в каналі;\nсередні значення по навантаженнях;\nсуттєва зміна параметрів;\nособливості конструкції траси.\nКоефіцієнт для короткочасного (повторного) режиму дорівнює 0,875 / √П. Тут «П» — відносна величина (час включення / тривалість циклу). Цю поправку застосовують при наступних умовах:\nперетин мідного провідника 10 мм кв. и більше;\nробочий цикл становить до 4 хвилин включно;\nтривалість пауз — від 6 хв.\nЯк вибрати вступної провід в квартиру\nНа першому етапі складають список всіх споживачів зі стаціонарним і тимчасовим підключенням. Підсумковий результат множать на коефіцієнт одночасної роботи (стандарт — 0,75). Мається на увазі мала ймовірність одночасного включення кондиціонера для охолодження в залі і обігрівача в спальні. Далі користуються табличними даними для визначення критеріїв підходящої кабельної продукції.\nВибір проводки для окремих груп споживачів\nЕкономні світлодіодні світильники можна підключити мідною жилою з площею перетину не більше 0,5 кв. мм. Для розеток їх вибирають в діапазоні 1,5-2,5. Окремі лінії з захисними автоматами створюють для підключення духової шафи, виручених панелей, інших потужних споживачів.\nЯк розрахувати трифазну проводку\nУ цьому варіанті застосовують формулу для струму I = P / (1,73 * U * cos φ). Дані з таблиць допустимих значень беруть для трифазних мереж з урахуванням обов’язкових додаткових параметрів (оболонок, ефективності тепловідведення).\nПомилки при виборі і розрахунку перетину кабелю\nІнженерні мережі проектують з урахуванням нинішніх і перспективних навантажень. Це означає, що треба врахувати можливе підключення додаткової техніки, спільне використання груп розеток. Особливу увагу слід проявляти при розрахунку довгих ділянок з втратами більше 5%. За спеціальною методикою обчислюють параметри ліній живлення для підключення навантажень з реактивними характеристиками (насосне обладнання, верстати). Потужність розподіляють рівномірно при роботі з трифазними мережами.\nНаслідки перевищення струму\nНадмірне збільшення температури руйнує провідник і ланцюг проходження електричного струму. Порушення ізоляції в результаті теплового впливу створює сприятливі умови для корозії, підвищує ймовірність короткого замикання. Крім пошкоджень обладнання, погіршується безпеку. Необхідно підкреслити додаткові витрати, які викликані складними операціями по відновленню працездатності прихованої проводки.\nНаведені вище рекомендації треба дотримуватися в комплексі. Не слід перевищувати тривало допустимий правилами струм. Необхідно підтримувати сприятливі умови експлуатації. Потрібно не забувати про відповідні корекціях при разовому або постійному підключенні потужних навантажень.\nМаксимально допустима сила струму в мідному кабелі: таблиця потужності і перетинів Ссылка на основную публикацию


Інклюзивна освіта - Сайт Вороняцького ЗЗСО І-ІІІ ступенів\nНаукова робота: дитячий аутизм\nОфіційно прийнята в державі інтернатна модель перестає бути єдиним і обов’язковим типом закладу, у якому діти з особливостями психофізичного розвитку перебувають в умовах відокремленого навчання та ізоляції від соціуму. У батьків і дітей з’явилася можливість вибору різних форм навчання (домашнього навчання, у спеціальній школі, школі-інтернаті, навчально-реабілітаційному центрі, спеціальному класі при загальноосвітній школі, дитсадку-школі, у формі екстернату тощо). Але це не в повній мірі задовольняє рівність прав на освіту осіб, що мають особливості психофізичного розвитку, не завжди відповідає їхнім особистим запитам і суспільним потребам.\nВикористання такої моделі передбачає надання якісних освітніх послуг дітям з особливими потребами у звичайних класах (і групах) загальноосвітніх (дошкільних) навчальних закладів за умови відповідної підготовки вчителів та надання підтримки сім’ям.\nІнклюзивна освіта — це розширення участі всіх дітей, зокрема з особливостями психофізичного розвитку, в освітньому процесі. Вона передбачає істотні зміни в культурі, політиці та практичній діяльності шкіл. Одним із аспектів інклюзивної освіти є забезпечення ефективності навчання дітей з особливостями психофізичного розвитку в загальноосвітньому закладі. Увага зосереджується на соціалізації дітей цієї категорії та якості навчання.\nОсновною метою інклюзивної освіти є досягнення якісних змін в особистісному розвитку дітей цієї категорії.\nПередбачається здійснення змін освітньої системи, а не дитини. Інклюзивна освіта визнає, що всі діти різні, а школи і освітня система повинні підлаштовуватись під індивідуальні потреби всіх учнів — з порушеннями розвитку і без них. Однак інклюзивність не означає асиміляцію чи прагнення зробити всіх однаковими. Її ключовий компонент — гнучкість врахування особистісних характеристик, що визначають темп навчання кожної дитини.\nІнклюзивна модель освіти передбачає участь в освітньому процесі вчителів підтримки (асистентів вчителів), які забезпечують долучення всіх дітей до загальноосвітніх занять. Це можуть бути волонтери, батьки, інструктори-практики, що надають підтримку кільком школам в одному районі. Вчитель підтримки може бути додатковим помічником у навчальному процесі і займатися з одним-трьома учнями одного або різних класів. Провідною ідеєю сучасної спеціальної педагогіки є орієнтація на ефективне використання систем та функцій, здатних узяти на себе компенсаторно-корекційне навантаження, на цілеспрямований розвиток психічних процесів, що обумовлюють рівень опанування знань, умінь і навичок та відповідну освіченість дитини, її інтеграцію в суспільство.\nНавчання дітей з особливостями психофізичного розвитку у школі І ступеня спрямоване на психолого-педагогічну корекцію і компенсацію відхилень у розвитку, формування початкової грамотності.\nІнклюзивне навчання може здійснюватись за однією з форм:\nповна інтеграція, за якою діти з психологічною готовністю до спільного навчання зі здоровими однолітками та рівнем психофізичного розвитку, що відповідає віковій нормі, по 1 —3 особи долучаються до звичайних класів (груп) загальноосвітнього (дошкільного) навчального закладу; при цьому вони мають одержувати корекційну допомогу за місцем навчання та проживання;\n« часткова інтеграція, за якої діти з особливостями психофізичного розвитку, які неспроможні на рівні зі здоровими однолітками оволодіти освітнім стандартом, лише на частину дня долучаються до загальноосвітніх класів (груп) по 1—3 особи;\nтимчасова інтеграція, за якої діти з особливостями психофізичного розвитку об’єднуються зі здоровими однолітками 2-4 рази на місяць для проведення спільних виховних заходів.комбінована інтеграція, за якої діти з близьким до норми рівнем психофізичного розвитку по 1 —3 особи долучаються до звичайних класів (груп) загальноосвітнього (дошкільного) навчального закладу; у процесі навчання вони постійно одержують допомогу вчителя-дефектолога (асистента вчителя);\nПовна і комбінована форми інтеграції прийнятні для дітей з високим рівнем психофізичного і мовленнєвого розвитку; часткова і тимчасова доцільні для дітей з нижчим рівнем розвитку, зокрема для дітей з порушеннями інтелекту.\nУмови ефективного інтегрованого навчання дітей з особливостями психофізичного розвитку:\nраннє виявлення відхилень розвитку дитини та започаткування корекційної роботи, що суттєво сприяє підготовці її до інклюзивного навчання;\nправильне діагностування та наявність об’єктивних можливостей розвитку дитини (за даними психолого-медико-педагогічної консультації), зокрема можливості опанування освітнього стандарту у передбачені терміни;\nв близький до вікової норми рівень психофізичного й мовного розвитку дитини;\nпсихологічна готовність дитини та її батьків до навчання спільно зі здоровими однолітками;\nготовність батьків надавати допомогу дитині у процесі її навчання;\nстворення відповідного навчального середовища, побутових умов;\nзабезпечення матеріально-технічної бази навчального закладу.\nІндивідуальні навчальні плани для учнів, які не спроможні опанувати загальноосвітню програму через ускладнений психофізичний розвиток, дисграфію, дислексію, акалькулію, розробляються на підставі висновків психолого-медико-педагогічної консультації та за рішенням педагогічної ради навчального закладу, а також за участю батьків дитини.\nІндивідуальні навчальні плани розробляються вчителями, вихователями за участю відповідних фахівців та батьків на основі адаптації навчальних програм, рекомендованих Міністерством освіти і науки України для загальноосвітніх та відповідних типів спеціальних загальноосвітніх (дошкільних) навчальних закладів, робочого навчального плану закладу, затверджуються педагогічною радою і керівником закладу.\nЗміст індивідуального навчального плану полягає в тому, що він розробляється для кожної дитини. Діти з однаковими діагнозами мають різний вияв хвороби та по-різному прогресують в навчальному процесі, а тому в роботі з ними реалізуються індивідуальні навчальні плани.\nОцінювання навчальних досягнень дітей з особливостями психофізичного розвитку, які навчаються за програмою для загальноосвітніх закладів, здійснюється за критеріями:\nрозробленими для учнів цих закладів;\nоцінювання навчальних досягнень учнів початкових класів для дітей з порушеннями зору, слуху;\nоцінювання навчальних досягнень учнів початкових класів спеціальної загальноосвітньої школи інтенсивної педагогічної корекції (для дітей із ЗПР) з урахуванням особливостей психофізичного розвитку конкретного учня.\nЗасвоєння знань та умінь учнями з порушеннями мовленнєвого розвитку оцінюється з урахуванням типу розумової діяльності, який переважає підчас виконання навчальних завдань: репродуктивно-пасивного, репродуктивного, репродуктивно-продуктивного, продуктивного або творчого.\nУспіхи у навчанні учнів, які навчаються за індивідуальною (нецензовою) програмою, оцінюються за критеріями оцінювання навчальних досягнень учнів початкових класів спеціальної загальноосвітньої (допоміжної) школи для дітей з порушеннями розумового розвитку.\nУчням з особливостями психофізичного розвитку, які у відведений термін опанували програму загальноосвітнього навчального закладу, видається свідоцтво про базову загальну середню освіту або атестат про повну загальну середню освіту відповідно до порядку, встановленого МОН України.\nПроектом Положення про інтегроване навчання передбачається, що учні, які навчаються за індивідуальними (нецензовими) програмами, після закінчення навчання одержують свідоцтво встановленого зразка відповідного типу навчального закладу.\nЗа умови відповідного висновку ПМПК в інклюзивних класах (групах) загальноосвітніх (дошкільних) навчальних закладів можуть навчатися діти з особливостями психофізичного розвитку таких категорій:\nз порушеннями опорно-рухового апарату, діти з церебральними паралічами, наслідками поліомієліту у відновному і резидуальному станах, з вродженими і набутими деформаціями опорно-рухового апарату, аритрогрипозом, хондродистрофією, міопатією;\nз порушеннями слуху (із втратою слуху від 30 і більше децибел — глухі);\nз важкими мовленнєвими порушеннями;\nз обмеженими можливостями розумового розвитку.\nУ класі (групі) може бути не більше трьох дітей з особливостями психофізичного розвитку. При цьому доцільно комплектувати дітей, які мають порушення однієї категорії (слуху або зору тощо). Час перебування дітей з особливостями розвитку в загальноосвітньому навчальному (дошкільному) закладі може змінюватися наказом директора цього закладу на підставі висновків психолого-медико-педагогічної консультації про стан психофізичного розвитку кожної дитини (за результатами обов’язкового щорічного обстеження).\nДля учнів з особливостями психофізичного розвитку необхідні спеціальні пристосування приміщень закладу (ліквідація архітектурних бар’єрів, побудова пандусів, наявність туалетних кімнат, посилення освітлення навчальних приміщень, створення у класах (групах) ігрових куточків тощо, а за потреби — придбання спеціального обладнання та адаптаційного устаткування.\nПриклад пристосування навчального середовища:\nстворення центрів діяльності;\nрозташування меблів таким чином, щоб діти могли працювати індивідуально, в малих та великих групах;\nзабезпечення можливості вільно обирати центр діяльності і переміщуватися з одного центру до іншого;\nнаповнення центрів діяльності відповідними навчальними матеріалами, посібниками, наочністю, додатковою літературою, індивідуальними картками-завданнями;\nобладнання місця для проведення ранкових зустрічей, куточка усамітнення, місця для гри, виставки дитячих робіт.\nЕфективності навчально-виховного процесу сприяють різні форми роботи:\nнавчальна робота в парах;\nробота груп кооперативного навчання;\nробота з індивідуальними інструкціями;\nнезалежні самостійні заняття.\nДля досягнення успіху дітей з особливостями психофізичного розвитку в навчальній діяльності необхідно враховувати:\nчас, протягом якого дитина може концентрувати увагу (5—7 хв, 15 хв);\nзручність (давати дитині можливість визначити, в яких умовах їй зручніше працювати: в ігровій кімнаті, мистецькому центрі тощо);\nвідволікання (визначати місце і умови роботи, за яких дитина мінімально відволікається на сторонні подразники; слідкувати, щоб увага була сконцентрована на матеріалах центру);\nрівень шуму (визначати робоче місце учня поруч з учителем, асистентом або лідером групи, щоб уникати гамору);\nвибір матеріалів (розташовувати в центрі тільки ті матеріали, що стосуються теми, завдання; використовувати засоби навчання, які сприяють соціальному та емоційному розвитку дитини);\nстворення сприятливої атмосфери (ранкові зустрічі, святкування досягнень дитини, визначення учня «дитиною дня», нагородження призами).\nЗміст, форми та методи навчання і виховання дітей з особливостями психофізичного розвитку мають бути корекційно спрямованими. Це означає, що кожна тема, яка вивчається в школі, кожний метод і прийом, використаний вчителем чи вихователем, мають сприяти не лише засвоєнню знань, умінь, навичок, формуванню поведінки, а й виправленню вад психофізичного розвитку (залежно від дефекту).\nСистема корекційного впливу на учнів має бути розрахована на тривалий час і діяти на особистість загалом у єдності її компонентів:\nпізнавальні, емоційно-вольові психічні процеси;\nдосвід (знання, вміння, навички);\nУчителеві необхідно узгоджувати педагогічні впливи з медичними і психологічними; дотримуватись послідовності й наступності в корекційно-виховній роботі, єдиного охоронно-педагогічного режиму в школі і сім’ї.\nПочинаючи працювати з учнями, вчитель має враховувати індивідуальну структуру дефекту кожної дитини (первинний дефект, вторинні дефекти, подальші ускладнення) та збережені можливості, тобто вивчити досвід дитини, її спрямованість, поведінку.\nСтруктура дефекту в дітей з вадами інтелекту.\nслабкість орієнтувальної діяльності;\nнизька пізнавальна активність;\nслабкість замикаючої функції кори головного мозку;\nнизька розумова працездатність;\nінертність нервових процесів.\n2. Вторинні дефекти:\nнедорозвинення вищих психічних процесів.\n3. Подальші ускладнення:\nДля дітей з порушеннями розумового розвитку характерними є органічні ушкодження кори головного мозку, внаслідок яких спостерігається недостатня сформованість усіх складових психіки і передусім порушення пізнавальних процесів. Виявляється своєрідність у розвитку відчуттів, сприймання, пам’яті, уяви, мовлення, уваги.\nНайістотніша ознака розумової відсталості — знижена здатність до узагальнень у процесі розв’язання інтелектуальних завдань. Педагогічна робота з цією категорією дітей спрямовується передусім на максимальне становлення загальних соціально-адаптаційних можливостей, практичну підготовку до життєдіяльності у суспільстві, до самообслуговування, спілкування, адекватної соціальної поведінки.\nОсобливості процесу навчання дітей з вадами інтелекту:\nповільність процесу навчання;\nпростіший виклад матеріалу;\nповторюваність у навчанні;\nпоглиблений індивідуальний та диференційований підходи;\nпредметно-наочний та практичний характер навчання;\nопора на більш розвинені здібності дитини і подолання загальної недостатності її інтелектуальної сфери;\nспеціальна організація навчальної діяльності учнів, зокрема розвиток стимулів до навчання та пізнавальних інтересів.\nКритерії оцінювання результативності корекційного впливу:\nякісне і кількісне полегшення структури дефекту;\nвиправлення вад і переведення скоригованої вади у позитивну можливість дитини;\nпідвищення рівня актуального розвитку і, як наслідок, збільшення зони найближчого розвитку;\nрозширення обсягу свідомого користування дітьми набутим досвідом;\nпозитивні зміни властивостей особистості.\nЗ метою відстеження ефективності корекційно-педагогічної роботи вчитель може використовувати програму спостережень за соціально-емоційним розвитком, розвитком мовлення, когнітивним, фізичним розвитком та розвитком творчих здібностей. Спостереження проводиться двічі на рік: восени та навесні. Результати спостереження заносять до таблиці, в якій зазначено критерії сформованості та використання навичок (рідко, час від часу, часто, постійно). Вчитель занотовує коментарі та приклади виявлення сформованості навичок. Матеріали спостереження можуть бути частиною підсумкового оцінювання розвитку дитини, яке також передбачає записи життєвих випадків, ведення портфоліо, проведення конференцій з учнями та батьками.\nСпостереження соціально-емоційного розвитку (соціальні та робочі навички) здійснюється за такими показниками:\nповага до інших у шкільному середовищі (виявляє привітність і турботу до інших);\nдемонстрація самоконтролю (прагне уваги шляхом відповідної поведінки, пристосовується в результаті конструктивної критики, спілкується з іншими у відповідний час; усвідомлює, що чиясь поведінка впливає на реакцію інших, бере на себе відповідальність за особисті рішення та дії, позитивно реагує на критику чи вказівки, виявляє самостійність у набутті навичок самообслуговування);\nдемонстрація здорової самоконцепції (ставиться до навчальних видів діяльності з ентузіазмом та інтересом, виражає почуття гордості та задоволення за досягнення, позитивно реагує на похвалу чи підтримку, виявляє задоволення в результаті важкої роботи, співпрацює з іншими у групі, виявляє розуміння до інших);\nпродуктивні навички у роботі (активно залучається до навчальних видів діяльності, вміє використовувати допомогу і працювати самостійно, закінчує роботу у відведений час, легко переходить до нових ситуацій);\nорганізаційні здібності (організовує робоче місце, знає розміщення матеріалів, вміє розділяти завдання на частини і виконувати поступово).\nПоказники, за якими здійснюється спостереження когнітивного розвитку:\nвирішення проблем та встановлення взаємозв’язків (ставить запитання з метою уточнення, приймає рішення стосовно використання підходів, матеріалів, засвоєних раніше, використовує маніпулятивні матеріали для моделювання проблеми, може пояснити рішення, встановити логічні зв’язки, вміє систематизувати ознаки, планує діяльність);\nзнання чисел та нумерації (усно рахує до 10, 20, 30, 50, 100, порівнює порядок та кількість предметів, відповідно оформлюючи словесно, розставляє за порядком дні тижня, місяці, пори року, може віднайти й сортувати числа за їхніми властивостями: непарні-парні, кратні, одиниці площі);\nздійснення операцій з цілими числами (визначає плоскі та об’ємні фігури у середовищі, використовує слова, які позначають позицію та напрямок, використовує систему координат, створює геометричні шаблони);\nздійснення операцій вимірювання (вміє дослідити довжину, ширину, площу, периметр, уміє визначати час за годинником, розуміє взаємозв’язки між днями, тижнями, місяцями, орієнтується у вартості монет та купюр, порівнює об’єм та вагу).\nСкладовими розвитку мовлення є усне спілкування, читання, письмо, процес дослідження та тематичне навчання, наукове дослідження.\nСпостереження проводиться за такими показниками:\nвикористання усних комунікативних навичок (привносить свої ідеї у групову роботу, висловлює свої потреби, використовує особистій досвіду розповідях, послідовно переказує події, ставить доречні запитання, дає адекватні відповіді, цікавиться ідеями інших);\nволодіння структурою усного мовлення (правильно використовує граматичні категорії, має достатній словниковий запас, використовує описову мову);\nсформованість слухацьких навичок (розуміє прості та складні інструкції, зосереджує увагу на темі, яка обговорюється, виявляє прийнятну поведінку під час групової дискусії, уникає перебивання чи відволікання того, хто розповідає);\nсформованість навичок письма (виявлення інтересу до письма, використання відповідного способу тримання ручки на письмі, акуратність письма);\nповедінка читача (виявляє задоволення від читання книжок; читає протягом тривалого часу, виявляючи при цьому самостійність під час читання; вибирає матеріали для читання відповідно до рівня розвитку читацьких навичок; вибирає матеріали для читання у багатьох жанрах (фантастика, поезія, бібліографія тощо); впевнений, що подолає труднощі під час читання; читає матеріали з метою отримання інформації);\nчитацькі навички та стратегії (збагачує словниковий запас, який увесь час зростає; робить точні передбачення стосовно контексту під час читання; використовує знайомі склади або короткі слова для розшифровування великих слів; перечитує, щоб краще зрозуміти контекст; перечитує та самостійно виправляє помилки читання, коли губить думку прочитаного; використовує інформацію контексту);\nрозуміння прочитаного (переказує оповідання у правильній послідовності; визначає основні ідеї вибраного; запам’ятовує деталі; порівнює та протиставляє головних героїв, події, місця подій; узагальнює інформацію та визначає тематику; не обмежується літературною інтерпретацією, здійснює особисті зв’язки, робить припущення щодо прихованого змісту);\nчитання вголос (читає вільно, виразно; читає кожне слово; читає досить великими частинами; часто затинається; часто замінює слова; використовує розділові знаки в усному читанні);\nписемна поведінка (виявляє інтерес до письма; ініціює письмо з певною метою; пише різноманітними формами: оповідання, листи, навчальні щоденники, звіти, вірші; виявляє читацький інтерес у написанні народних казок, сімейних оповідань, спогадів, казок про тварин тощо; ділиться написаним з ровесниками);\nнавички написання твору (пропонує теми для написання; компонує початок, середину, кінець твору; послідовно поєднує думки у речення; чітко висловлює думки з відповідними деталями);\nперевірка та редагування написаного (враховує рекомендації ровесників та вчителів при перевірці та редагуванні написаного; перевіряє написане власноруч (замінює слова, викреслює, додає інформацію на рівні слів, речень, епізодів, щоб удосконалити перший варіант); редагує написане власноруч з метою перевірки правопису, написання великих літер, правильності розділових знаків, граматики тощо);\nнавички письма (використовує відповідний спосіб тримання ручки на письмі; правильно пише літери алфавіту; пише акуратно та розбірливо; використовує відповідний розмір літер та розміщення в просторі).\nСпостереження розвитку творчих здібностей проводиться за такими показниками:\nтворчі навички (має розвинену уяву; володіє почуттям гумору; виявляє інтелектуальну допитливість; має стійкий інтерес; ризикує використовуючи ідеї чи матеріали; виявляє гнучкість у висловлюванні концепцій, ідей, почуттів);\nтворчі риси (повністю залучається до діяльності; вміє бачити шаблони та взаємозв’язки; поєднує предмети чи ідеї у новий спосіб; уміє бачити речі по-новому; вміє спостерігати і ставити запитання; любить працювати й мислити самостійно);\nхудожнє творення та визнання (творчо мислить, коли візуально виражає у мистецьких роботах концепції, думки, почуття; творчо мислить, коли приймає рішення та замінює ідеї під час мистецької діяльності; творчо та критично мислить, коли споглядає та говорить про мистецтво; поєднує концепції, процеси та зміст; поєднує особистий досвід з мистецьким змістом);\nвиявляє музичні здібності (імпровізує вокально чи інструментально; створює короткі мелодії, ритми, шаблони; створює акомпанемент для оповідань чи віршів; виявляє експресивну інтерпретацію музики; придумує рухи для музичних композицій; реагує рухами на оповідання та вірші).\nУ спостереженні фізичного розвитку суттєву увагу приділяють загальній моториці, зокрема:\nфізичній витривалості та фізичному стану (протягом дня підчас роботи в класі підтримує фізичну активність; виконує вправи, які передбачають балансування, моторність, силу, гнучкість та м’язову витривалість; підтримує аеробічну діяльність у іграх; підчас вільного вибору бере участь у видах діяльності, які спрямовані на розвиток фізичного стану та на фізичну витривалість);\nучасті в іграх та різних видах спорту (виявляє рухові, нерухові навички; в іграх та спорті виявляє відповідну моторність, балансування та координацію; усвідомлює розміщення свого тіла в просторі; виявляє знання «лівої сторони», «правої сторони» в межах простору);\nучасті у ритмічних і танцювальних видах діяльності (робить рухи тіла відповідно до темпу чи ритму музики; слідкує за вказівками, щоб рухатися в усіх напрямах; виконує нескладні народні, творчі та соціальні танці; охоче виконує ритмічні й танцювальні види; діяльності);\nучасті у гімнастичних та акробатичних вправах (виконує різноманітні вправи на маті; рухається вперед і назад на низькій колоді для балансування; наслідує ходу тварин та інші прості рухи; виконує нескладні гімнастичні, акробатичні вправи).\nДля дітей із затримкою психічного розвитку характерні порушення у структурі так званих «передумов інтелекту», що охоплюють працездатність, пізнавальну активність, емоційно-вольові компоненти діяльності, увагу, пам’ять, сприймання, тоді як «власне інтелект» — це різні форми розумової діяльності, особливо словесно-логічне мислення, зберігають досить високу здатність до розвитку, яка реалізується у процесі адекватної та своєчасної корекційної допомоги.\nСаме поняття «затримка» говорить про те, що дитина довше залишається на ранніх етапах свого розвитку. У віці 6—8 років вона ще «дошкільник». Саме тому в школі з цими дітьми спершу застосовують елементи гри, поступово привчаючи дітей свідомо вчитися. У дітей із ЗПР «найслабшим місцем» є недорозвиненість чуттєвого пізнання навколишнього світу, тобто збідненість усіх тих знань, уявлень, вражень, які здобувають від безпосереднього знайомства з предметами. Такі діти часто не знають назв і погано розрізняють кольори та їхні відтінки, не знають геометричних фігур, мають труднощі у практичному використанні ознак предметів при розв’язанні конкретних завдань.\nОсновна увага у роботі з такими дітьми зосереджується на розширенні, зміцненні й систематизації безпосереднього чуттєвого пізнання предметів і явищ навколишнього світу.\nНеобхідно також враховувати, що дитині із ЗПР потрібно давати більше часу на засвоєння певних навичок. Усі діти із затримкою психічного розвитку повинні бути під наглядом лікарів: педіатра, психіатра. Вчителеві необхідно систематично знайомитись із результатами спостережень лікарів та враховувати їх в організації навчально-виховного процесу.\nДуже важливим моментом у роботі з такими дітьми є забезпечення охоронного режиму педагогічного процесу, щоб уникнути перевантаження вразливої нервової системи дитини. Для забезпечення ефективності корекційно-педагогічної роботи важливо здійснювати індивідуальний підхід з урахуванням реального рівня розвитку дитини. Для дітей із порушенням слухової функції характерна складність сприймання та вторинне відставання у мовленнєвому розвитку, що спричиняють специфічне розуміння мовленнєвого матеріалу. Сприймання зверненого мовлення дещо полегшується усвідомленням дитиною тієї ситуації, в якій відбувається розмова, що дає змогу домислювати елементи мовлення, малодоступні для сприймання.\nПриродні жести та емоційні ознаки співрозмовника, адекватні змісту висловленої думки, також дають додаткову інформацію. Основним принципом навчання мовлення дітей зі зниженим слухом є максимальне збагачення мовленнєвої практики.\nПринцип збагачення мовленнєвої практики реалізується за такими напрямами:\nмовленнєвий контакт з дітьми зі збереженим слухом в умовах безпосереднього спілкування, що забезпечується інклюзивним середовищем;\nспеціальна робота із засвоєння основних мовних закономірностей.\nЗапобігання і виправлення специфічних мовленнєвих помилок, притаманних більшості дітей зі зниженим слухом, передбачає:\nудосконалення сприймання і розуміння мовлення (розрізнення значень слів, схожих за звуко-буквеним складом; прогнозування кінцевої частини слів, кінцівки речення, частини та цілого тексту; добирання малюнків до частини тексту; відтворення логічної послідовності викладу тексту за допомогою малюнків; визначення джерела звуку, сили, тривалості, висоти звуку; впізнавання немовних звуків);\nзасвоєння звуко-буквеного складу слів (дописування слів за початком; знаходження букв із розрізної азбуки на позначення певного звука; дописування пропущених букв у словах; утворення нових слів із букв одного слова; називання малюнків на заданий звук);\nуточнення лексичних значень слів (розрізнення слів, які означають назви предметів, схожих за зовнішніми ознаками; розрізнення слів, які означають поняття, схожі за функціональними ознаками; розрізнення значень слів за належністю до спільної ситуації; розрізнення назв частин і цілого; групування слів за формальними та смисловими ознаками; добирання слів до запитань; вгадування предметів за їх описом);\nтренування у синтаксичній побудові та граматичному оформленні словосполучень і речень (виписування з тексту сполучень слів; придумування словосполучень із заданим іменником; складання словосполучень і речень за схемами; складання схем речень).\nМожливості дітей з порушеннями мовлення в опануванні знань, умінь та навичок обумовлені характером, структурою мовленнєвого дефекту, ступенем його тяжкості, особливостями сенсомоторного та інтелектуального розвитку.\nРозвиток мовлення і розвиток мислення — взаємопов’язані процеси. Важкі мовленнєві розлади супроводжуються специфічними особливостями інтелектуальної діяльності дитини. Названі відхилення негативно впливають на формування в дитини різних форм діяльності (складної рухової, усіх видів образотворчої), спричиняють труднощі у засвоєнні математичних знань та мови. До того ж мовленнєві дефекти порушують можливість вільного спілкування дитини з іншими людьми. Все це призводить до формування своєрідних психологічних і патопсихологічних особливостей.\nНеобхідною умовою корекційно-педагогічної роботи з дітьми, що мають вади мовлення, є пряма та опосередкована психотерапія мовленнєвих розладів. Робота вчителя з такими дітьми передбачає запобігання негативним впливам мовленнєвого дефекту на формування інших психічних функцій.\nКорекційна робота спрямовується на розумовий розвиток (розширення кола знань і уявлень про довкілля, розвиток пізнавальної активності, мислительних процесів, формування продуктивних способів запам’ятовування, розвиток довільної уваги) та розвиток мовлення (фонетико-фонематичної системи, словника, удосконалення граматичних навичок, зв’язного мовлення).\nНаявність у класі дитини з порушенням функції зору потребує від учителя застосування специфічних форм і методів навчання. Перебуваючи в класі, така дитина відчуває певні труднощі під час користування засобами навчання. Наприклад, дитина не читає дрібного шрифту, швидко втомлюється при читанні (коли шрифт недостатньо виділений, густо розміщені рядки, є кольоровий фон), не читає написане олівцем, дуже близько нахиляється над зошитом. Для такої дитини необхідно збільшити шрифт, використовувати лупу, робочі аркуші з достатнім контрастом та відповідним розташуванням рядків, добре освітлювати робоче місце, стежити, щоб не було відсвічування, дібрати відповідну висоту букв у рядку та відстань між рядками, використовувати фломастер, гелеві ручки, аркуші поперечного формату, користуватися літературою, призначеною для дітей з вадами зору. У дитини можуть виникнути труднощі підчас списування з підручника, орієнтуванні на робочому аркуші, знаходження письмового приладдя. Для цього потрібно створити систему орієнтаційних знаків (кольорові позначки, нумерацію рядків). Для полегшення цілісного сприймання малюнків великого формату їх необхідно опрацьовувати поступово (наприклад, шляхом закривання окремих деталей), збільшити час на виконання завдання, використовувати лупу.\nДля дитини з вадами зору робоче місце треба розташувати посередині перед дошкою (не збоку), обов’язково вимовляти написане на дошці. Предмети показувати безпосередньо перед учнем, дозволяти учню підійти й оглянути предмет; карти; малюнки не розташовувати надто високо, розвивати сприймання на слух, дотик. З такою дитиною треба проводити роботу з орієнтування у просторі: вивчати маршрути до відповідних приміщень, послідовно ознайомлювати з новим приміщенням, подвір’ям, майданчиком тощо. Необхідно дотримуватися правил гігієни праці та перерв для відпочинку очей, оптимально освітлювати робоче місце.\nДля дітей з фобією світла доречно пропонувати робоче місце спиною до вікон; для дітей, чутливих до відсвічування, необхідно усувати всі джерела, які можуть спричиняти таке явище (непряме освітлення, опущені шторки).\nОдним з важких порушень психофізичного розвитку дітей є дитячий церебральний параліч (ДЦП). Він виявляється насамперед у порушеннях рухових функцій, які часто поєднуються з розладами мовлення, сенсорної та особистісної сфери, нерідко супроводжується зниженням інтелекту. ДЦП найчастіше зумовлює дитячу інвалідність. Тому ця категорія дітей потребує спеціальних підходів щодо фізичного середовища та організації навчально-виховного процесу в умовах інклюзивного навчання.\nЗагальні рекомендації для роботи з дітьми цієї категорії:\nВведення в штатний розпис школи посади «асистент учителя».\nКомандний підхід до організації навчально-виховного процесу для дітей з ДЦП (ефективна співпраця учителів, батьків, фахівців).\nВведення вправ для розвитку великої та дрібної моторики у виконанні письмових робіт.\nЧергування виконання письмових завдань із завданнями недорозвитку усного зв’язного мовлення дитини.\nЗменшення обсягу письмових завдань та збільшення часу на їх виконання.\nКоригування навчального плану (за рахунок годин фізичної культури проводити реабілітаційні програми).\nЗменшення обсягу математичних завдань через інертність психічних процесів.\nПередбачання короткочасних і тривалих перерву роботі.\nВідведення достатнього проміжку часу на виконання різних видів навчальної діяльності.\nЗастосування техніки інтенсивного навчання.\nВикористання під час уроків широкого спектра матеріалів з метою стимулювання розвитку сенсорних систем дітей.\nЧітка організація інструкцій, повторення.\nСтворення ситуацій для максимального виявлення активності дитини.\nОрганізація навчального процесу з орієнтацією на яскраві риси дитини.\nРозглянемо окремі випадки виявлення ДЦП та назвемо рекомендації щодо конкретних діагнозів.\nДЦП. Спастична диплегія\nОсновні характеристики: рухи рук збережені; рухи ніг ускладнені або повністю спастичні; пересувається за допомогою допоміжних пристроїв; інтелект переважно збережений; спостерігаються незначні мовленнєві порушення.\nНадати можливість учителю вносити зміни до окремих розділів навчальних програм відповідно до фізичних можливостей дитини (образотворче мистецтво, трудове навчання).\nМаксимально зменшувати кількість факторів відволікання.\nВикористовувати допоміжні технологічні пристрої.\nФормувати функціональну спроможність дитини (до руху, самообслуговування; комунікації, інтелектуального розвитку).\nДЦП. Геміпаретична форма\nОсновні характеристики: одностороннє ураження верхньої та нижньої кінцівок; пересувається самостійно; інтелект переважно збережений; мовлення не порушене.\nЗалежно від ураження відповідних відділів головного мозку добирати навчальні завдання для розвитку логічного мислення та розумових здібностей дитини.\nСтворювати умови у класному середовищі для забезпечення максимально можливої працездатності дитини (з урахуванням ушкодженої сторони тіла).\nДЦП. Гіперкінетична форма\nОсновні характеристики: спостерігається підвищений чи знижений м’язовий тонус в кінцівках, що призводить до хаотичності рухів; рухи голови не керовані; частіше самостійно не пересуваються; наявні зниження рівня інтелекту та мовленнєві розлади.\nВикористання елементів холдінг-терапії.\nЗабезпечення спеціальним учнівським приладдям (зошити з широкими лініями, ручки з допоміжними пристроями).\nВикористання відповідного дидактичного матеріалу для формування властивостей уваги.\nДЦП. Подвійна геміплегія\nОсновні характеристики: дитина самостійно не утримує голову, не сидить; самостійно не виконує жодних рухів, не пересувається; тяжкий інтелектуальний дефект; наявні судомні приступи. Навчання таких дітей в умовах інтеграції неможливе.\nДЦП. Атонічно-естетична форма\nОсновні характеристики: тонус м’язів нижніх кінцівок низький; самостійно пересувається на широко розставлених ногах; порушена координація рухів; інтелект нижчий за вікову норму; незначні вади мовлення.\nТерпима позиція вчителя, чітке дотримання правил класу щодо слухання, надання достатнього часу для відповіді.\nПоділ навчального завдання на кілька етапів.\nДЦП. Спастичний тетрапарез\nОсновні характеристики: уражені верхні та нижні кінцівки (рухова функція ніг практично неможлива); пересувається за допомогою візка; порушення інтелекту від мінімального до максимального, відповідно спостерігаються і мовленнєві розлади.\nВикористання альтернативних форм комунікації.\nЗабезпечення спеціальною комп’ютерною клавіатурою.\nОрганізація вправ, що потребують зворотного зв’язку для забезпечення повноцінної участі в навчально-виховному процесі.\nДля учнів з особливостями психофізичного розвитку з метою корекції первинних і вторинних порушень, розширення досвіду соціально-психологічної адаптації та трудової реабілітації необхідно передбачити корекційно-відновлювальні заняття з лікувальної фізкультури, ритміки, формування навичок просторового, соціально-побутового орієнтування, корекції пізнавальної діяльності, розвитку слухового, зорового, дотикового сприймання та мовленнєвої діяльності, а також психокорекцію.\nЦі заняття з дітьми проводять дефектолог, психолог, учитель класу індивідуально або в групах залежно від особливостей розвитку учнів та труднощів у навчанні.\nУчитель інклюзивного класу має оволодіти вмінням обирати для дитини з особливостями психофізичного розвитку на кожен урок певну систему корекційних завдань, що зумовлені дидактичною метою уроку і характером навчального матеріалу.\nОсновні інклюзивно-педагогічні компетенції, необхідні для вчителя, у класі якого є дитина з особливостями психофізичного розвитку:\nусвідомлення змін взаємодії «дитина — освітня система», що означає: школа для дитини, а не дитина для школи;\nзнання психічно-соціальних особливостей дитини та її спеціальних потреб;\nзнання спеціальних педагогічних методів і прийомів навчання та виховання такої дитини і вміння користуватися спеціальними технологіями;\nуміння створити команду педагогів, батьків.\nДитина з особливостями психофізичного розвитку не повинна займати особливого становища в класі, вона має почуватися природно, досягти самостійності, наскільки це можливо. Дуже важливо в інклюзивному класі створити таку атмосферу взаєморозуміння та взаємодопомоги між учнями, щоб забезпечити дитині з особливостями психофізичного розвитку можливість самоствердитися, подолати неадекватні установки та стереотипи, набути певних навичок соціальної поведінки.\nРезультативність навчально-виховної, корекційно-реабілітаційної і лікувально-профілактичної роботи в інклюзивному класі (групі) значною мірою залежить від скоординованості впливів усіх членів команди (керівника закладу, педагогів, лікарів, психолога, дефектолога, реабілітолога, батьків) на дітей з особливостями психофізичного розвитку, комплексного підходу до планування і реалізації корекційно-розвивальних заходів. Важливо заохочувати організацію неформальних груп підтримки серед учнів школи з метою створення простору для соціальної реабілітації дітей з особливостями психофізичного розвитку.