ПУБЛІЧНА ДИПЛОМАТІЯ В УКРАЇНСЬКОМУ КОНТЕКСТІ:\nЯК ОСВОЮВАЛИ «TERRA INCOGNITA»\nк.політ.н., cпівдиректорка програми «Україна за кордоном» Ради зовнішньої політики «Українська призма»\nк.політ.н., директорка програми безпекових студій Ради зовнішньої політики «Українська Призма»\n1. ЯК РОЗУМІЄМО ПУБЛІЧНУ ДИПЛОМАТІЮ\n2. ОСОБЛИВОСТІ ПУБЛІЧНОЇ ДИПЛОМАТІЇ УКРАЇНИ: СТРАТЕГІЧНІ ТА ІНСТИТУЦІЙНІ РАМКИ\n2.1 Стратегічне бачення\n2.2. Інституалізація напряму та основні залучені суб’єкти\n2.3. Міжінституційна співпраця та інтерес до напряму\n3. ЩЕ БЕЗ СТРАТЕГІЇ, ОДНАК ІЗ КОНКРЕТНИМИ ДІЯМИ: ОСНОВНІ ПРАКТИЧНІ ЗДОБУТКИ\n4. ОСНОВНІ ВИКЛИКИ\nДля України публічна дипломатія є явищем відносно новим. Лише починаючи з 2015 року можна говорити про інституалізацію цього напряму і перші прояви не декларативного, а практично націленого політичного інтересу. Хоча публічна дипломатія України існувала і до того, вона зводилася здебільшого до індивідуальних ініціатив, часто недержавних, з доволі фрагментарною державною політикою, яка б такі ініціативи супроводжувала. Саме поняття «публічна дипломатія» до 2015 року майже не фігурувало серед українського політичного істеблішменту, а згадки в публічному та/чи медійному дискурсах були поодинокими.\nПопри те, що політичний інтерес і залученість до напряму публічної дипломатії не завжди вирізняються високими показниками, реалізовані інституційні ініціативи значно сприяли тому, що публічна дипломатія в Україні поступово починає набирати системного характеру. Відтак, у заліковці зовнішньої політики України, що її експерти Ради зовнішньої політики «Українська призма» заповнюють щороку, чотири з п'яти аналізованих років напрям публічної дипломатії був оцінений на рівні «добре» або В+.\nДана аналітична записка ставить на меті визначити український контекст становлення і розвитку публічної дипломатії, починаючи від моменту її інституційного оформлення у 2015 році. Відповідно, у пропонованому матеріалі окреслено поступ у стратегічному баченні напряму, визначено його інституційне забезпечення, ідентифіковано основні успіхи та виклики.\nПредставлене бачення українського контексту публічної дипломатії не претендує на абсолютну чи єдину істинність, не деталізує кожну зі складових публічної дипломатії, а радше є узагальненням існуючих нині рамок і пропонує рекомендації щодо посилення ефективності напряму у найближчі роки з урахуванням уже досягнутих успіхів і наявних уразливих моментів.\nАналіз було проведено у два етапи з використанням якісних методів дослідження: дискурс та контент аналізу (перший етап), а також глибинних напівструктурованих інтерв'ю (другий етап).\nМетод дискурс аналізу дозволив зрозуміти основні рамки публічної дипломатії України. Було проаналізовано матеріали, розміщені на офіційних сайтах органів державної влади у відкритому доступі (пресрелізи, заяви, нормативно-правові акти тощо), звіти та відповіді на офіційні запити, подані до Департаменту публічної дипломатії(1) Міністерства закордонних справ України, публічні інтерв'ю та виступи офіційних осіб та експертів, які задіяні до розробки та реалізації публічної дипломатії України, огляди на окреслену тему у ЗМІ, експертні обговорення, що їх було організовано Радою зовнішньої політики «Українська призма».\nМетод контент аналізу (з використанням програми Atlas.ti) був допоміжним і слугував для більш структурованої ідентифікації розставлених акцентів в основних нормативно-правових актах, статутних і звітних документах, які визначають практичне наповнення публічної дипломатії України.\nДля глибшого розуміння наповнення напряму було проведено 10 глибинних інтерв'ю з представниками фахової спільноти в Україні, які мають досвід у сфері (2). Для зручності та структурованості аналіз інтерв'ю здійснювався за допомогою програмного забезпечення Atlas.ti.\nЯК РОЗУМІЄМО ПУБЛІЧНУ ДИПЛОМАТІЮ?\nВперше у значенні, наближеному до того, що має публічна дипломатія сьогодні, поняття було вжито у 1965 році Е. Галліоном, американським дипломатом і деканом факультету права та дипломатії ім. Флетчера Університету Тафтса (США), де було засновано Центр публічної дипломатії. Публічну дипломатію було визначено як таку, що охоплює виміри міжнародних відносин поза традиційною дипломатією, коли офіційні державні особи, окремі приватні особи чи групи осіб через потік інформації та ідей впливають на формування громадської думки інших країн. Якщо класична дипломатія доволі часто ведеться за закритими дверима, коли офіційні особи комунікують зі своїми закордонними візаві, публічна дипломатія спрямована на громадськість певної країни. Як зазначав Д. Кулеба, ще коли перебував на посаді посла з особливих доручень Міністерства закордонних справ у 2015 році:\nТам, де офіційна дипломатія вимушена говорити за зачиненими дверима, публічна дипломатія говорить відкрито – у конференц-залах, галереях, квартирах, концерт-холах, на площах та вулицях. Там, де офіційній дипломатії не відкриють двері, публічну дипломатію гостинно запросять пройти всередину\n— Дмитро Кулеба, міністр закордонних справ України, у 2015 р. посол з особливих доручень Міністерства закордонних справ\nОдним з головних завдань публічної дипломатії вважають покращення сприйняття держави (3) за кордоном, поширення цінностей, донесення певного політичного рішення/меседжу і його комунікацію з громадськістю іноземних держав, а відтак сприяння реалізації зовнішньополітичних інтересів, тощо. Публічна дипломатія може спрямовуватися на досягнення і ситуативних рішень. Однак ефект від неї здебільшого не є миттєвим, а швидше довгостроковим, «післясмаковим» результатом за умови системної роботи за одним і тим самим вектором. Адже зміні сприйняття і ставлення передує певний ступінь впізнаваності, розуміння та\_чи емпатії, формування яких є доволі тривалим процесом. Залежно від завдань програми публічної дипломатії часто можуть бути направлені на конкретні цільові (звужені) аудиторії, як-от представники академічного, експертного чи бізнес-середовищ, журналісти, громадські активісти, студенти, лідери думок тощо.\nВ Україні наразі існує певний понятійний вакуум. Аналіз показав, що публічну дипломатію в Україні трактують як «політику», «вимір державної політики», «секторальний напрям зовнішньої політики», «вектор роботи», «інструмент», «механізм», тощо. Крім того, як взаємозамінні вживають поняття публічної та культурної дипломатії або публічної дипломатії та м'якої сили, що сигналізував контент-аналіз; на цю проблему вказали також експерти.\nМи бачимо, що навіть у МЗС особи, які приймають рішення, часто міксують публічну дипломатію, культурну дипломатію, функції пресслужби (…) – це створює непорозуміння, хто за що має відповідати, де пролягають межі компетенції між підрозділами, і яких результатів варто очікувати від кожної з цих функцій (…).\n— Володимир Шейко, Український інститут\nВ Україні процес від ідеї до втілення є досить довгим. (…). Можливо, це пояснюється відсутністю чіткого бачення і розуміння, де проходить водорозділ між публічною та культурною дипломатією. Культурна дипломатія, безумовно, є частиною публічної. Якщо вона не буде частиною публічної дипломатії, то це будуть просто культурні заходи, без прив'язки до зовнішньополітичних завдань.\n— Катерина Смаглій, Дипломатична академія України\nЯ б малював публічну дипломатію як китицю винограду. (…). Публічна – це сама китиця, в якій ще є культурна, освітня, спортивна, експертна. Є різні напрями, які формують неформальні канали спілкування. (…). У нас вони ще не до кінця відпрацьовані.\n— Геннадій Максак, Рада зовнішньої політики "Українська призма"\nКультурна дипломатія є частиною публічної, яка є набагато ширшою. Крім культурної, у рамках публічної є експертна, є наукова, спортивна. Важливою є роль громадянського суспільства та бізнесу. (…). Публічна дипломатія дуже пов'язана з розвитком медіа, бо публічна дипломатія – це насамперед комунікація. Поява соціальних мереж створила нові можливості для спілкування держави із громадянами іноземних країн у режимі реального часу без особливих зайвих витрат.\n— Василь Мирошниченко, партнер CFC Big Ideas, співзасновник УКМЦ\nПублічна дипломатія – надзвичайно широка. Є безліч гравців і напрямів. (…) Наша публічна дипломатія (МЗС) має відображати всю мережу зовнішньополітичних пріоритетів України, цілей, завдань і базуватися на цьому. Це, відповідно, буде диктувати і фокусні країни, і проєкти, і напрями публічної дипломатії; десь буде більше наукової, експертної, а десь – культурної дипломатії.\n— Ірина Боровець, Міністерство закордонних справ\nПоясненням певній неузгодженості понять і «мандатів» може слугувати новизна напряму в Україні і поки що відсутність стратегії, яка б чітко окреслила сутність і наповнення публічної дипломатії в українському контексті. Міждисциплінарність поняття і його комплексність не завжди дозволяють провести чітку межу між складовими компонентами публічної дипломатії, основними з яких є культурна, експертна, наукова (чи академічна), освітня, спортивна. Також складовими публічної часто називають цифрову дипломатію (чи «дипломатію соцмереж»), а інколи – економічну (її часом відносять до публічної, а часом виділяють у відокремлений напрям). Найбільш «видимою» в Україні на сьогодні є культурна дипломатія.\nКультурна дипломатія є однією зі складових публічної, можливо, найбільш яскрава і виразна, тому що вона насамперед апелює до емоцій, естетичного відчуття, до ширшого кола людей.\n— Данило Лубківський, Член Наглядової Ради Фонду «Відкрий Україну», колишній заступник Міністра закордонних справ України\nКультурна дипломатія – дуже важлива, бо це – найкращий спосіб розповідати про себе, тому що це – це комунікація через смислові, символічні речі. (…). Культурна дипломатія є пріоритетом. Можна зібрати бізнес тусовку, експертну тусовку, але на концерт завжди прийде більше людей, культура – це доступ завжди до ширшої аудиторії.\n— Володимир Єрмоленко, ГО «Інтерньюз-Україна»\nКультурна дипломатія – найбільш відома складова публічної дипломатії, бо вона як раз найкраще апелює до широкого суспільства, вона всім зрозуміла (…) .\nМандат культурної дипломатії – ширший, ніж він сприймається в Україні. Під культурною дипломатією багато хто звик розуміти лише мистецькі проєкти й інтервенції. Тобто культура прирівнюється до мистецтва, що категорично не так. Культура включає в себе і мистецтво, і освіту, і науку, в принципі, гуманітарний потенціал країни.\nВідтак на сьогодні серед усіх існуючих визначень публічної дипломатії (а їх у літературі – дуже багато) для її реалізації в Україні буде наріжним те, на якому зупиниться МЗС як головна координуюча структура для цього напряму і яке буде відображене в стратегії. Публічна дипломатія має розглядається у контексті стратегічних комунікацій держави. Відповідно цей напрям має вибудовуватися як спланований послідовний системний комунікаційний процес, ініційований державою для донесення тих чи інших позицій до громадськості інших держав з метою здійснення власних зовнішньополітичних інтересів через визначені канали комунікації і з використанням наявних інструментів.\nОСОБЛИВОСТІ ПУБЛІЧНОЇ ДИПЛОМАТІЇ УКРАЇНИ:\nСТРАТЕГІЧНІ ТА ІНСТИТУЦІЙНІ РАМКИ\n2.1. Cтратегічне бачення\nЗакон «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики\nУ Законі «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» публічну дипломатію прямо не згадано, однак серед основ зовнішньої політики наголошено на утвердженні провідного місця України у системі міжнародних відносин, зміцненні міжнародного авторитету держави, європейській та євроатлантичній інтеграції, інтеграції до світового інформаційного простору, підвищенні ролі і місця у світовому спорті, що на практиці здійснюється серед іншого і зусиллями публічної дипломатії.\nЗакон «Про дипломатичну службу»\nАналогічно – і в Законі «Про дипломатичну службу», де основними завданнями органів дипломатичної служби визначено, зокрема, сприяння утвердженню міжнародного авторитету України, піднесення у світі її іміджу як надійного і передбачуваного партнера.\nІнструменти публічної дипломатії серед інших є дієвими для реалізації основних напрямів зовнішньополітичної діяльності держави для забезпечення її національних інтересів і безпеки, що їх окреслено в новій Стратегії національної безпеки (серед яких – набуття повноправного членства України в ЄС та НАТО, зміцнення міжнародної підтримки України, збереження консолідованого міжнародного політичного, економічного та правового тиску на РФ, реалізація ініціатив щодо реінтеграції територій). Стратегія передбачає розроблення Стратегії зовнішньополітичної діяльності, проєкт якої має бути поданим у шестимісячний строк на розгляд Ради національної безпеки і оборони України.\nВодночас Воєнна доктрина прямо згадує публічну дипломатію у контексті стратегічних комунікацій, під якими розуміється «скоординоване і належне використання комунікативних можливостей держави …».\nВідповідно, таке розуміння публічної дипломатії представлене і в Доктрині інформаційної безпеки України, де про розвиток публічної дипломатії йдеться в контексті пріоритету щодо формування позитивного міжнародного іміджу України.\nКонцепція популяризації України в світі та просування інтересів України у світовому інформаційному просторі\nКонцепція популяризації України в світі та просування інтересів України у світовому інформаційному просторі серед складових зовнішньої політики і національної безпеки України називає популяризацію України у світі, створення позитивного іміджу, просування інтересів України на міжнародній арені та наголошує на потребі підсилення інституційної спроможності для здійснення міжнародних стратегічних комунікацій.\nУвагу цьому напряму було приділено і у Стратегії сталого розвитку «Україна – 2020», що наголошує на потребі посилення інституційної спроможності та синергії для просування іміджу України у світі, збільшення присутності у міжнародному академічному, культурному та громадському середовищі, кращої комунікації історій успіху в Україні через просування набору меседжів, тощо. Згадувався напрям і у Cередньостроковому плані пріоритетних дій Уряду до 2020 р.\nПрограма діяльності уряду Д. Шмигаля\nУ представленій 12 червня 2020 року Програмі діяльності уряду Д. Шмигаля публічна дипломатія та просування позитивного іміджу України у світі виділені окремим пріоритетом. У програмі наголошено на протидії антиукраїнським інформаційним кампаніям за кордоном та проведенні інформаційних кампаній для популяризації української культури, інформування іноземної аудиторії про події в Україні, офіційну внутрішню і зовнішню політику, прогрес у впровадженні реформ, розширення географії діяльності Українського інституту.\nУказ Президента України №837/2019 "Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави"\nЦе, по суті, відображає завдання у частині заходів зовнішньополітичної сфери, що про них йдеться в Указі Президента України №837/2019 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави». В Указі акцентовано на удосконаленні інформаційного забезпечення зовнішньополітичної діяльності для покращення іміджу України у світі, зокрема засобами культурної дипломатії (інформування за кордоном про суспільно значущі події в Україні, її внутрішню і зовнішню політику, популяризація української культури за кордоном, протидія російській гібридній агресії, розширення мережі закордонних філій Українського інституту).\nСтратегічне бачення публічної дипломатії досі перебуває у стані розробки – основні для напряму документи – стратегія публічної дипломатії, як і стратегія зовнішньої політики – поки відсутні.\nУкраїна не має єдиної рамки стратегічних комунікацій держави, частиною яких має бути публічна дипломатія. І зараз відбувається те, що цей пазл починає формуватися не зверху (…). Цей процес йде знизу вверх, хоча мало би бути навпаки. Це потенційно може спричинити ситуацію, коли різні органи державної влади будуть здійснювати врізнобій цю діяльність, яка буде між собою погано узгоджена. (…). Потрібен певний узагальнюючий фреймворк, за яким має діяти низка державних органів і установ для досягнення конкретних політичних, економічних, безпекових, культурних цілей у взаємодії з іншими країнами. В Україні дуже важливо вибудувати цю систему; визначити, що куди входить і хто кому підпорядковується, бо цього розуміння, на жаль, поки немає.\nНе можна визначити прогрес або успіх нашої політики в сфері публічної дипломатії, якщо ми не знаємо, де був наш ground zero. (….). Стратегія починається з глибинних інтерв'ю з цільовими аудиторіями в тих ключових країнах/регіонах, де ми хочемо досягти успіху. Без попередньої аналітичної роботи будь-які дії в сфері публічної або культурної дипломатії будуть нагадувати рух сліпої кішки у темній кімнаті.\nУ нас досі немає розуміння, що треба про себе назовні щось казати. Країна дивиться тільки всередину себе. Це – проблема.\nСпочатку треба зробити стратегію. Щоб зрозуміти, на скільки інструментарій, яким ми володіємо, може використовуватися для наших цілей. Вертикаль – наші цілі, горизонталь – ті інструменти, які є у нашому розпорядженні. За кожною ціллю я б визначав, що можна зробити в тій чи іншій країні. І звертав би увагу на фідбек, як це сприймається, де потрібно щось коригувати. Якщо ці три елементи – цілі, інструменти, спосіб вимірювання ефективності – є у стратегії, то легше буде операціоналізувати бюджет. (…) Має ж бути якась логічна пов'язаність того, що робиться зараз у публічній дипломатії України.\nВідтак, відсутність стратегії публічної дипломатії України є одним з основних проблемних моментів у розвитку напряму, з одного боку, а її розробка – одним із головних завдань, з іншого. Розробка стратегії має також супроводжуватися напрацюванням і посиленням стратегічних комунікацій.\n2.2. Інституалізація напряму та основні залучені суб'єкти\nУспішна розробка і реалізація публічної дипломатії вимагає високого рівня залучення до напряму усіх представників влади, державних і недержавних інституцій.\nОсновна роль у напрямі відводиться системі Міністерства закордонних справ, яке виконує завдання «сприяння утвердженню міжнародного авторитету України, піднесенню у світі її іміджу як надійного і передбачуваного партнера», відтак «поширює за кордоном інформацію про Україну, її місце і роль у світі для зміцнення позитивного міжнародного іміджу держави, забезпечує закордонні дипломатичні установи України відповідною інформаційною продукцією». Важливу роль у цій системі відіграють закордонні дипломатичні установи (ЗДУ). У складі деяких ЗДУ згідно з Указом Президента від 20 лютого 2006 року № 142/2006 були створені культурно-інформаційні центри (КІЦ). Попри те, що саме поняття «публічна дипломатія» тоді не фігурувало, на культурно-інформаційні центри фактично були покладені завдання, які і є завданнями публічної дипломатії. Йшлося про поширення за кордоном інформації про Україну, ознайомлення громадськості держави перебування ЗДУ з українською історією і культурою, сприяння вивченню української мови на території цієї держави, поширення інформації про туристичні можливості і привабливість України та ін. Попри потрібність ведення цієї роботи і її важливість, діяльність культурно-інформаційних центрів часто зводилася до заходів формального протокольного/представницького характеру і не мала сталої координації та системності. По суті, створені центри не мали належного ресурсного забезпечення – ні фінансового, ні кадрового. Відтак, їх робота не давала потрібного ефекту, бракувало «свіжого бачення» і нових підходів, принципу «залучення», що, знову ж таки, потребувало стратегічного супроводу (4).\nПро інституалізацію публічної дипломатії як окремого напряму можна говорити, по суті, з 2015 року. Поштовхом до цього стала Революція гідності з усіма державотворчими змінами, а також зовнішня загроза з боку Російської Федерації.\nСаме тоді у структурі Міністерства закордонних справ було утворено Управління публічної дипломатії (пізніше перейменовано на Департамент), основними завданнями якого були розвиток відносин з громадськістю, громадськими об'єднаннями та медіа інших країн та України, а також реалізація іміджевих, культурних та інформаційних проєктів України за кордоном. Коментуючи створення даного підрозділу у структурі МЗС, тодішній міністр закордонних справ П. Клімкін зауважив, що «публічна дипломатія України стала реальністю. Ми будемо з урахуванням вже набутого досвіду спільно з іншими органами влади та народною дипломатією ще активніше розказувати світові про Україну».\nНаразі функції публічної дипломатії покладено на Департамент комунікацій та публічної дипломатії, створений згідно з Наказом МЗС від 12 серпня 2020 року № 301 «Про затвердження структури апарату МЗС»(5). Деякі запитання викликали терміни проведення конкурсу на посади у Департаменті. Адже потенційні кандидати мали, по-суті, 2-3 робочих дні на підготовку необхідних документів, чого явно недостатньо для оформлення пакету документів належним чином для фахівця поза межами МЗС, для кого специфіка подібних конкурсів може бути невідомою. Крім того, ситуація ускладнювалася тим, що посилання на заяву та резюме в оголошеннях були неактивними.\nДо забезпечення роботи у напрямі публічної дипломатії також активно було залучено Міністерство інформаційної політики (з вересня 2019 року реорганізовано в Міністерство культури, молоді та спорту України, з березня 2020 року – Міністерство культури та інформаційної політики України), а також підпорядковані йому органи, наприклад, Державне агентство розвитку туризму України, Державне агентство України з питань кіно, Національний центр Олександра Довженка, Український інститут національної пам'яті. На Міністерство значною мірою було покладено виконання положень Концепції популяризації України у світі та просування інтересів України у світовому інформаційному просторі, а Міністр інформаційної політики очолив Міжвідомчу Комісію з питань популяризації України у світі. У контексті виконання Плану заходів з реалізації Концепції експерти неодноразово зазначали низький рівень координації зусиль.\nМіністерство освіти та науки також працює у цьому напрямі. Зокрема на державне підприємство «Український державний центр міжнародної освіти», створене ще у 2003 році, належить до сфери управління Міністерства освіти та науки, покладено прямі функції публічної дипломатії. Серед них – популяризація системи української освіти за кордоном, активізація міжнародного співробітництва, академічних обмінів, участі у реалізації освітніх і наукових програм інших країн, впровадження спільних із зарубіжними навчальними закладами науково-дослідницьких проєктів, тощо.\nАктивність у напрямі проявляло також Міністерство економічного розвитку і торгівлі (нині Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України). Зокрема, наказом Міністерства від 23 червня 2018 року № 864 було створено Державну установу «Офіс з просування експорту України» з метою підтримки та просування експорту товарів і послуг українських виробників, а також участі в реалізації Експортної стратегії України на 2017–2021 рр. Просуванню іміджу України за кордоном засобами публічної дипломатії сприяє робота урядового офісу із залучення та підтримки інвестицій UkraineInvest, створеного у 2016 році.\nПереломним моментом для публічної дипломатії України став проєкт концепції створення Українського інституту, що його у 2015 році запропоновало до громадського обговорення Міністерство закордонних справ. Презентуючи напрацювання МЗС у цьому напрямі, П. Клімкін назвав Український інститут «ідентифікацією України – що є Україна для пересічного голландця, грека чи бразильця, з чим вона асоціюється, і, звичайно, привабливість». Однак процес відкриття інституту був суттєво загальмований. Зрештою у червні 2017 року рішення про його створення було ухвалено, у 2018 році затверджено посаду Генерального директора, сформовано основу команди (штат було розширено влітку 2019 року) і розпочато діяльність.\nМи пішли правильним шляхом, інституалізуючи цю сферу, насамперед створивши Український інститут. Український інститут створювався дуже непросто, і заслуга його появи належить дуже багатьом людям (…). У МЗС тоді велася серія діалогів з відомими українськими інтелектуалами (…), діячами культури (…), які дуже горіли цією ідеєю (…). Це був такий рок-н-рол, у якому брало участь дуже багато людей. (…). Крім Українського інституту, це – все сузір'я інституцій, які були створені останнім часом, як Український інститут книги, Український культурний фонд.\nНа сьогодні Український інститут повноцінно й активно функціонує в системі управління Міністерства закордонних справ України, реалізовуючи цілу низку програм задля зміцнення міжнародної і внутрішньої суб'єктності України засобами культурної дипломатії. Серед завдань Українського інституту – підвищення впізнаваності України у світі через поширення про неї знання, популяризація української мови та культури за кордоном, розбудова міжнародного діалогу через підтримку міжнародних обмінів, забезпечення участі України у проєктах співпраці в галузі креативних індустрій, культури, освіти, науки, економіки та інших сферах, поширення українського досвіду розвитку громадянського суспільства, відданості цінностям свободи, демократії, національної єдності. Влітку 2020 року було презентовано Стратегію Українського інституту до 2024 року. Міністр закордонних справ Д. Кулеба, затверджуючи Стратегію, назвав інститут «нашою зброєю, нашим інструментом публічної дипломатії».\nВажливу роль у розвитку публічної дипломатії України відіграє створений у 2017 році Український культурний фонд (УКФ), який впроваджує нові механізми державної фінансової підтримки ініціативам у сфері культури та креативних індустрій, сприяє збереженню культурної спадщини та розвитку української культури в контексті актуальних світових тенденцій. Серед цілей Фонду – інтернаціоналізація української культури. Завдяки УКФ реалізуються численні проєкти, що містять міжнародну складову. Показово, що у 2019 році найбільший приріст кількості заявок, що їх отримав УКФ, було зафіксовано саме у конкурсі міжнародної співпраці – 352%.\nДо реалізації просування іміджу України за кордоном засобами публічної дипломатії через популяризацію української літератури у світі залучений Український інститут книги, створений у 2016 році. Серед його функцій – реалізація програм резиденцій для авторів, перекладачів, ілюстраторів і літературних критиків, переклад творів української літератури іноземними мовами, представлення України в міжнародних організаціях у сфері книговидання.\nСтворення цих інституцій нового зразка, які якісно вирізняються прогресивністю, відкритістю, прозорістю і звітністю своєї роботи, експерти називають одним із головних здобутків Української держави у напрямі публічної дипломатії.\nСтворення цих інституцій (Український інститут, Український культурний фонд, Український інститут книги) є основним прогресом, те, що вони вижили, і те, що вони вижили з дуже хорошими командами, що команди не здалися, почали діяльність і одразу почали її дуже яскраво. Вони дуже часто – в дефенсивній позиції, але головне завдання – вижити попри досі ще велику кількість бюрократичних перепон.\n— Володимир Єрмоленко, ГО «Інтерньюз-Україна»,\nПісля революції гідності публічна дипломатія України як цілеспрямована політика держави почала нарешті інституалізуватися через створення тих можливих організацій, установ, які б намагалися впливати на думку, поведінку наших закордонних партнерів відповідно до наших національних інтересів. (…). Це – і боротьба за створення Українського інституту, це – створення Українського інституту книги (…).\n— Ганна Гопко, Мережа захисту національних інтересів АНТС\nСтворення Українського інституту, Українського інституту книги, Українського культурного фонду – це наші успіхи. (…) Вони дозволяють створювати майданчики, на яких ми спілкуємося зі світом, (…), з громадськістю за кордоном, яка потім впливатиме на свої уряди.\n— Андрій Вітренко, голова Центру публічної дипломатії\nВодночас було б логічним до системи інституцій публічної дипломатії, а саме до напряму наукової дипломатії, активніше залучати Національний фонд досліджень України. Фонд був створений у 2018 році і через свою діяльність має забезпечити інтеграцію національного дослідницького простору України до світового, у т.ч. і через наукове представництво за кордоном, чого Україні наразі дуже бракує. Адже на даному етапі академічна мобільність, як і якісні наукові дослідження, найчастіше фінансуються закордонними донорами, а присутність науковців, які афілійовані до українських, а не закордонних інституцій, на знаних міжнародних наукових заходах є обмеженою.\nПопри те, що діяльність Українського інституту національної пам'яті, що існує з 2014 року, в Україні переважно сприймають крізь призму завдань внутрішньодержавного характеру, ця інституція є також важливою для публічної дипломатії України. Саме Український інститут національної пам'яті серед інших має бути активно залученим до розробки набору меседжів, які Україна транслюватиме в світі. Йдеться насамперед про історичні наративи, пов'язані з Україною, популяризацію видатних історичних особистостей, відстоювання прав та свобод людини\nКрім системи Міністерства закордонних справ, інших згаданих міністерств і окреслених вище державних інституцій, у реалізації публічної дипломатії безпосередньо беруть участь:\nгромадські організації та аналітичні центри (зокрема, ті, що активно працюють у сфері стратегічних комунікацій, зовнішньої політики, безпеки, молодіжної політики, прав людини, просування реформ, просування кримського порядку денного тощо);\nрізноманітні культурні, освітні, наукові інституції та/чи ініціативи (державні і приватні);\nдіаспора та закордонні українці;\nіндивідуальні актори – фізичні особи (письменники, музиканти, художники, філософи, політологи, історики, журналісти та ін., які є активними учасниками комунікації з закордонними візаві і просувають меседжі, що відповідають українським національним інтересам).\nДо акторів публічної дипломатії також часто відносять бізнес (щоправда, це залежить від того, чи розглядати економічну дипломатію під парасолькою публічної, чи ні) та окремі секторальні середовища, наприклад, працівники сфери ІТ, моди, дизайну тощо.\nПопри інституалізацію публічної дипломатії і доволі розгалужену систему суб'єктів досі незрозумілим є розмежування чи співвідношення мандатів усіх, хто задіяний до напряму. Питання викликає і міжінституційна/міжвідомча координація.\nПублічна дипломатія – явище міждисциплінарне, воно всеохоплююче. (…) А у нас координація між різними структурами, які займаються публічною дипломатією, фактично є відсутньою. (…) А насправді ж кожне міністерство мало б певною мірою бути задіяне до публічної дипломатії, включаючи також і Кабмін, і Офіс Президента, коли всі залучені на різному етапі.\nДуже часто міністерства (…) не є скоординованими, у кожного своє бачення, як просувати імідж України, які національні інтереси, нема наскрізної червоної нитки нашої стратегії. (…). А треба, щоб наші відомства та міністерства сіли між собою і визначили, як вони не конкурують і борються за ресурси, а як вони взаємодіють.\nНаразі нема інтегрованої системи взаємодії публічної дипломатії з усіма стейкхолдерами (…). Інтегрованої роботи, належної координації з усіма немає. Інтегрованого наративу нема. Інтегрованого інструментарію теж нема. (…). Необхідність запуску сталих механізмів для донесення світові правди про Україну є очевидною.\n— Віолета Москалу, Global Ukraine\nЗагальна політична залученість та інтерес до публічної дипломатії – подекуди доволі помірні і фрагментарні. З огляду на відносну новизну цього напряму для України, не завжди і не у всіх є належне розуміння його потенціалу та ефективності. Наприклад, публічна дипломатія майже ніколи не згадується під час передвиборчих кампаній. Значною мірою це залежить від конкретного інтересу окремих політиків. Так, доволі висока політична залученість до напряму спостерігалася з боку комітету ВРУ у закордонних справах VIII скликання – до теми неодноразово зверталися на засіданнях та публічних заходах, присвячених культурній та експертній складовим публічної дипломатії.\nУ ВРУ поточного скликання публічна дипломатія чи її складові у конкретних їх формулюваннях на порядку денному фокусними поки не були. Хоча варто відзначити позитивні зрушення – серед «Пріоритетів міжпарламентського співробітництва Верховної Ради України у 2020 році», ухвалених Комітетом з питань зовнішньої політики та міжпарламентського співробітництва 1 липня 2020 року йдеться про «просування іміджу України за кордоном та культурну співпрацю (розвінчання фейків антиукраїнської пропаганди та стереотипів, відкриття іноземцям найкращих зразків сучасної української культури)», а також про «покращення обізнаності про Україну та збільшення кількості «друзів України» у національних парламентах держав-партнерів та міжнародних організаціях» (6).\nОднак загалом до публічної дипломатії часто звертаються за залишковим принципом, сприймаючи її як другорядний чи неповноцінний напрям, не розуміючи її цінностей й алгоритму дії.\nДля того, щоб діяльність у сфері публічної дипломатії була успішною, вся структура МЗС та її "дочірніх" структур має бути просякнута розумінням важливості цієї сфери. Окрім МЗС на успіх стратегії публічної дипломатії має працювати весь Уряд, і ВРУ, і Офіс Президента. Ми маємо перейти від вузькопрофільного підходу до публічної дипломатії (коли цією сферою займається лише МЗС) до залучення інших стейкхолдерів у межах країни. Було б доцільно створити міжурядову координаційну раду, де б раз на квартал обговорювалися пріоритети публічної дипломатії .\n— Катерина Смаглій, Дипломатична академія України при МЗС\nПотрібно в міністерстві та уряді вивести цей напрям на вищий рівень уваги, насамперед політичний, щоб ця функція надалі не сприймалася малозначущою або маргінальною, як вона нерідко сприймається зараз (…). Дипломати й урядовці часто вважають її чимось факультативним. На щастя, керівництво МЗС публічно задекларувало пріоритетність публічної і культурної дипломатії'.\n— Володимир Шейко, генеральний директор Українського інституту\nПочинаючи з революції гідності, прискорення євроінтеграційних та євроатлантичних процесів, проукраїнські проєвропейські сили зрозуміли в Україні, що як раз засобами публічної та культурної дипломатії можна донести до світу весь позитив іміджу України. (…). Раніше не було політичної волі у керівництва країни, розуміння, в який спосіб ми маємо це робити. Все зводилося лише до культурних центрів при посольствах, ефективність яких часто залишає бажати кращого.\nОсобливо для такої, на жаль, бідної країни, як ми, створення Українського інституту – дуже важливий крок, який був важким. І він досі не зрозумілий ще тим, хто приймає рішення щодо бюджету, бо там зовсім інше мислення. (…). Нема ще чіткого усвідомлення в усіх важливості цього напряму, що між інституціями і процесами повинне бути чітке планування й узгодженість, мають бути дорожні карти і стратегічні цілі. Якщо цього немає, то ми будемо далекі від розуміння того, що через людей «без краваток» може просуватися прийняття рішення іншої держави. Ми працюємо інколи вхолосту.\n— Геннадій Максак, Рада зовнішньої політики «Українська призма»\nЯкщо з призначенням міністром закордонних справ П. Клімкіна публічна дипломатія офіційно «увійшла в державний обіг», то інтерес наступного міністра В. Пристайка до напряму був доволі стриманим. Увага до публічної дипломатії знову відчутно зросла відтоді, як очільником міністерства став Д. Кулеба. Дана тема дедалі частіше почала фігурувати у загальному дискурсі зовнішньополітичної діяльності. Для Д. Кулеби публічна дипломатія є одним із пріоритетів для просування у світі образу України як «привабливої країни можливостей», тому варто очікувати на суттєву активізацію напряму. Високу активність уже проявила перша заступниця міністра Е. Джапарова, серед основних напрямів діяльності якої в МЗС – деокупація Криму (йдеться у т.ч. і про створення міжнародної платформи щодо деокупації Криму) та публічна дипломатія. Такі кадрові зміни на рівні керівництва Міністерства закордонних справ мають забезпечити більшу залученість до напряму і його більш предметне практичне наповнення. У вересні 2020 року МЗС України разом з експертами, представниками громадянського суспільства та бізнесу розпочали напрацювання стратегії публічної дипломатії. Серед завдань стратегії – посилення впливу України на ключових платформах міжнародної взаємодії, ефективніша протидія стереотипам для покращення сприйнятті України у світі, вдосконалення необхідних для напряму компетенцій серед кадрових дипломатів.\nЩЕ БЕЗ СТРАТЕГІЇ, ОДНАК ІЗ КОНКРЕТНИМИ ДІЯМИ: ОСНОВНІ ПРАКТИЧНІ ЗДОБУТКИ\nПопри те, що стратегію публічної дипломатії за п'ять років ще так і не було прийнято, практичну роботу розпочато, а за деякими векторами – й доволі активну. Основним успіхом публічної дипломатії України експерти одноголосно називають її інституалізацію і появу державних інституцій «нового зразка», описаних вище. Їм характерна відкритість і прозорість, а їхня діяльність супроводжується активною комунікацією у соціальних мережах.\nЗусиллями Українського інституту, Українського інституту книги, Українського культурного фонду, Державного агентства України з питань кіно й Національного центра Олександра Довженка, а також окремих закордонних дипломатичних установ Україна була якісно представлена на цілій низці важливих культурних заходів міжнародної ваги з популяризації за кордоном українського кінематографа, книги, театрального мистецтва, фешн-індустрії, музики, тощо. Зростанню уваги до культурної дипломатії значною мірою сприяло проведення у 2015 – 2018 рр. щорічних форумів культурної дипломатії України, ініційованих МЗС у партнерстві з Київським офісом Інституту Кеннана, у 2020 році – серії публічних дискусій, спільно організованих Українським інститутом та МЗС. На листопад 2020 року заплановано проведення Міжнародного форуму культурної дипломатії.\nФото: Український стенд на Франкфуртському книжковому ярмарку (hromadske.ua)\nУкраїнський інститут успішно задав старт програмі мистецьких резиденцій за кордоном для представників українських мистецьких та кураторських кіл (ЕКСТЕР), а також програмі підтримки українських студій за кордоном (імені І. Лисяка-Рудницького) з метою сприяння освітнім, культурним і науковим інституціям, що працюють у сфері українських студій за межами України. Для представлення іноземним аудиторіям українських явищ, імен і контекстів було започатковано міждисциплінарну програму Українського інституту (Ukraine Everywhere), що розповідатиме світові про внесок України до світової культури через онлайн-проєкти (7). Важливою ініціативою Українського інституту є розпочате дослідження сприйняття України представниками фахових середових за кордоном у семи країнах, які визначені пріоритетними для його програмної діяльності, з метою ідентифікації основних наративів, через які Україну бачить світ. Це дозволить у подальшому ефективніше планувати програмну діяльність, опираючись на конкретні емпіричні дані.\nНеобхідно визначити, як нас сприймають, з чим асоціюють, де ті викривлені уявлення про Україну, які необхідно "лікувати". (…). Ми повинні спочатку поставити діагноз "хвороб" сприйняття України зовнішніми аудиторіями, а потім почати шукати найефективніші методи їхнього зцілення.\nВізьмемо угорців і поляків. І ті, і ті – сусіди, але проблеми у нас з кожним різні і можливості з кожним різні. Тому напрями залежать від того, з ким доводиться працювати. І треба визначати ці напрями (…) із залученням експертів, із проведенням відповідних досліджень.\nПрикладом роботи публічної дипломатії є публічні акції, реалізовані у т.ч. і з залученням представників неурядового сектору та української діаспори, щодо підтримки Угоди про асоціацію між Україною та ЄС під час проведення референдуму в Нідерландах та акції на підтримку українських політичних в'язнів, що незаконно утримуються в Росії.\nВажливим досягненням напряму можна вважати ухвалення у 2018 році міжвідомчою Комісією з питань популяризації України при Міністерстві інформаційної політики України рішення щодо єдиного бренду України «UKRAINE NOW». Бренд використовується органами державної влади, представниками громадського сектору та бізнесу, будучи насамперед візуальною айдентикою. Щоправда, після успішного затвердження бренду активність Комісії була дещо знижена, а тодішнє Міністерство інформаційної політики не проявило ініціативи переходу на рівень формування стратегії.\nUkraine now – це наймасштабніша міжнародна маркетингова кампанія українського уряду. Її ціль – сформувати бренд України у світі, залучити в країну інвестиції та покращити туристичний потенціал.\nТреба, щоб про нас знали, знали, що ми є. (…) Важливо мати канал комунікації, чути один одного. Не треба закохувати іноземців, треба, щоб вони знали, що ми є, яка наша позиція і чому вона така.\nРозкриття України, повернення України до ментальної карти Європи та світу є одним із фундаментальних завдань для Української держави (…) через те, що це – не просто емоційне бажання, щоб нас розпізнавали, а це має безпосередні економічні, політичні, фінансові, безпекові наслідки. (…). Для цього нам не просто треба бігти, нам треба бігти дуже швидко.\nЗ 2015 року МЗС активно використовує Twitter дипломатію, зокрема для інформаційно-іміджевих кампаній (наприклад, #CrimeaisUkraine, #FreeUkrainianPOWs, #JusticeForMH17, #SelfieWithFlag, #UAIndependence2019, #LetMyPeopleGo, #StopNordStream2, #CorrectUA, #KyivnotKiev). У результаті онлайн кампанії #KyivnotKiev транслітерацію назви столиці України змінили ряд міжнародних медіахолдингів, аероперевізників та аеропортів, міжнародних організацій. Завдяки ініціативі «Україномовні аудіогіди в провідних музеях світу» запрацював україномовний аудіогід у Національному музеї у Польщі, Музеї історії польських євреїв POLIN, Королівських замках у Варшаві та Вавелі, галереї «Бельведер» в Австрії, автобусні гіди у ряді міст (8) та ін.\nПроведений контент аналіз продемонстрував, що на фоні активного розвитку культурної дипломатії, яка нині в Україні є однозначною домінантою, інші виміри публічної дипломатії поки істотно «просідають». Як показує річний звіт Українського інституту за 2019 рік, тоді як 80% усіх реалізованих інститутом проєктів у 2019 році припали на культурно-мистецький вимір (візуальне мистецтво, музика, перформативне мистецтво, кіно), комунікаційний, академічний і дослідницький напрями не склали навіть 10%. Такий розподіл у програмній діяльності Українського інституту за згаданий рік був плановий, адже інститут робить акцент на використання засобів насамперед культурної дипломатії. Наразі залишається досі під питанням, хто з наявних акторів публічної дипломатії буде повноцінно забезпечувати наповнення і функціонування експертної та наукової/академічної дипломатії, а також яким чином вибудовуватиметься системна співпраця з громадським сектором (громадські організації, аналітичні центри тощо).\nПевним позитивним зрушенням в експертній дипломатії стала участь експертів-неурядовців у міжнародних дискусійних майданчиках, що мають політичне спрямування, у результаті наказу МЗС № 380 від 06 вересня 2017 року «Про затвердження Порядку організації поїздок іноземних та українських експертів». При МЗС продовжує роботу Громадська рада, що дещо посилює синергію між міністерством та громадськістю й експертним середовищем.\nПродовжують активну роботу у напрямі неурядові організації, які здійснюють як дослідницьку й аналітичну діяльність, так і займаються промоцією українських зовнішньополітичних цілей за кордоном та комунікацією їх із закордонними аудиторіями (часто згадувані експертами як найбільш успішні кейси – Український кризовий медіа-центр та Інтерньюз-Україна).\nУспішною стала практика проведення двосторонніх експертних форумів із державами-сусідами (Білорусь, Молдова, Румунія, Словаччина, Угорщина, Чехія) та візитів в Україну іноземних журналістів (з Білорусі, Польщі, Румунії, Словаччини, Угорщини та Чехії). При чому важливим є не лише факт проведення форуму та/чи візиту, а динаміка залучення учасників цих заходів в «українську тематику» опісля, сформовані мережі співпраці, створення спільних продуктів (9).\nПід час проведення інтерв'ю респонденти поділилися своїми асоціаціями, що їх викликає публічна дипломатія України (таблиця 1). Кожен респондент міг запропонувати лише одну асоціацію. Цікаво, що чотири з них можна охарактеризувати як позитивні/перспективні, чотири – як негативні, ще дві носять доволі нейтральне забарвлення.\nLame duck/кульгава качка\nТакі асоціації перегукуються з загальним поточним станом напряму – попри наявні успіхи і здобутки публічної дипломатії України (10), все ще існує чимало викликів й проблем, які роблять її уразливою. Серед наявних викликів можна виділити такі (11):\nНеузгодженість понять і «мандатів». В українському політичному та публічному дискурсах прослідковується невизначеність поняття публічної дипломатії, а також специфіки міжінстутуційної координації і предметного наповнення/інструментарію за напрямами (див. п. 2, 3, 5).\nВідсутність стратегічного бачення, яке б визначало пріоритетні завдання і напрями, розподіл функцій між різними відомствами, набір основних меседжів для просування їх у світі (поява стратегії зможе повністю чи частково відповісти на виклики, зазначені у п. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 9).\nНедостатня міжінституційна/міжвідомча координація. Попри те, що стейкхолдери відзначають поступове нарощення синергії у напрямі публічної дипломатії, вона все ще залишається недостатньою. Наприклад, наразі не повністю відпрацьовано механізм співпраці між ЗДУ та Українським інститутом у частині заходів і проєктів культурної дипломатії, у т.ч. з урахуванням наявності культурно-інформаційних центрів. Недостатня міжінституційна координація спричинила відтермінування початку викладання української мови за кордоном як іноземної, загрозу скорочення фінансування на інституції, задіяні до реалізації напряму, навесні 2020 року (див. п. 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10).\nПроблема фінансування. Нестабільність і можливість скорочення бюджетного фінансування (наприклад, у поточному році Український інститут опинився під ризиком втратити 75% свого фінансування через перерозподіл коштів державного бюджету у зв'язку з пандемією); застарілість бюджетного законодавства (зокрема, складнощі щодо введення трирічного бюджетного планування Українського інституту, що ускладнює роботу за кордоном і, зокрема, процес відкриття його закордонних представництв). Для збереження життєздатності напряму і його розвитку, підтримки вже створеної мережі закордонних партнерів, сталості реалізації проєктів та міжнародної співпраці необхідне диверсифіковане й стале фінансування, у жодному разі не за «залишковим принципом» (див. також п. 8).\nЧасткова проблема кадрів, що полягає у нерозумінні важливості напряму публічної дипломатії. Існує потреба зміни наративів у сприйнятті публічної дипломатії в Україні – не «додатковий», а повноцінний напрям реалізації зовнішньополітичних цілей, із власним інструментарієм і принципами роботи.\nНадмірна бюрократизація і нормативна неврегульованість. Через надмірну бюрократизацію державного апарату і нормативну неврегульованість наразі відсутня система грантової підтримки на реалізацію проєктів у сфері публічної дипломатії неурядовими організаціями, фізичними особами, ускладнена процедура запрошення іноземних експертів/партнерів в Україну за державний кошт і т.д. Специфіка процедури публічних закупівель ускладнює роботу Українського інституту за кордоном, співпрацю з закордонними партнерами у частині надання ними послуг при проведенні спільних проєктів, а також не завжди дозволяє оперативно запускати нові проєкти, реагуючи на інформаційні приводи і запити (див. п. 7).\nНизька здатність до реактивності/оперативного ситуативного реагування. Наприклад, імплементовані Українським інститутом проєкти у Сполучених Штатах Америки у 2019 році охопили лише 2% від загальної кількості проєктів попри те, що влітку зазначеного року Україна опинилася в епіцентрі внутрішньополітичного скандалу у США, що негативного вплинуло на її імідж. Події у міжнародній площині часто потребують миттєвого реагування, адаптивності у роботі – іншими словами, деякої частки варіативної складової у проєктній діяльності, чого наразі бракує.\nПланування робочого процесу у напрямі публічної дипломатії без проведення відповідних досліджень, зокрема, на предмет того, як Україну сприймають у світі, хто формує ці сприйняття, які фактори їх зумовлюють тощо (див. п. 12), що в т.ч. спричинено браком синергії між органами влади та наукою (п. 3) і браком коштів (п. 4).\nНе завжди присутня політична тяглість, практика передачі справ дипломатами при їх ротації, інституційна пам'ять, коли попередні напрацювання не утилізуються або не комунікуються належним чином. Це ставить під загрозу сталість напряму.\nУкраїну у світі часто сприймають насамперед через внутрішньополітичні наративи. Внутрішньополітичні поразки негативним чином відображатимуться на публічній дипломатії і перекреслюватимуть її здобутки. Відтак, важливими є успішність внутрішньої політики (як-от реалізація реформ чи поступ у боротьбі з корупцією) і комунікація успішних кейсів на всіх рівнях за кордоном.\n11. Фактор збройної агресії та гібридної війни з боку Російської Федерації, що значною мірою зумовлює специфіку реалізації публічної дипломатії України та її змістове наповнення. Разюча різниця у бюджетах, що виділяються на забезпечення напряму публічної дипломатії Україною та РФ.\n12. У суспільних сприйняттях України за кордоном можуть існувати або стереотипні уявлення (часто негативні), або ті, які комунікуються іншими (наприклад, РФ) і часом не відповідають дійсності. В Україні ж не завжди присутнє комплексне розуміння наративів, через які Україна сприймається у світі загалом та у конкретних стратегічно важливих для України країнах/регіонах зокрема.\n13. Пандемія COVID-19 та її супутні наслідки (загрози здоров'ю, закриття кордонів, обмеження мобільності, унаслідок чого – неможливість використання багатьох інструментів публічної дипломатії).\nЗавершити розробку Стратегії публічної дипломатії України з чітко визначеними понятійним апаратом, цілями, пріоритетними завданнями та напрямами, механізмами міжінституційної координації та формами співпраці. Включити напрям публічної дипломатії до Стратегії зовнішньої політики України.\nУ рамках стратегічних комунікацій визначити, які меседжі на досягнення зовнішньополітичних цілей Української держави та її привабливості мають транслюватися у світі.\nПосилити міжвідомчу координацію напряму для забезпечення системності і послідовності роботи, що може бути забезпеченим у т.ч. і через окреслення інституційного наповнення публічної дипломатії у її Стратегії. Варіантом посилення координації може бути створення Міжвідомчої координаційної ради.\nЗабезпечити сталість фінансування напряму та диверсифікувати джерела фінансування, у т.ч. і шляхом залучення українського бізнесу. Запросити професійних фандрейзерів до роботи Українського інституту та інших державних інституцій, задіяних до реалізації напряму. Забезпечити можливість трирічного бюджетного планування Українського інституту.\nСприяти підвищенню інтересу до напряму серед органів державної влади, зокрема, через посилення навчальних програм при Дипломатичній академії із залученням фахових експертів-практиків. Крім того, затребуваною могла б бути навчальна сертифікована програма з напряму публічної дипломатії на базі Дипломатичної академії чи Українського інституту для фахівців, які працюють у галузі, у т.ч. і з громадського сектору.\nЗабезпечити реактивність у програмній роботі у напрямі публічної дипломатії з метою оперативного реагування і використання інструментарію публічної дипломатії для роботи з громадськістю у тих країнах, де в результаті певних подій сприйняття України зазнає негативного впливу (як-от, наприклад, держави-сусіди, діалог з якими був ускладнений у зв'язку з «мовною статтею» Закону України «Про освіту», або США, де Україна у 2019 році опинилася в центрі політичного скандалу). Для цього у т.ч. сприяти вирішенню нормативної неврегульованості, зокрема у частині публічних закупівель Українським інститутом послуг за кордоном.\nОкрім ініційованого аналізу фахових/експертних сприйняттів України (з використанням якісних методів дослідження), провести аналіз суспільних сприйняттів (з використанням кількісних методів) у державах, співпраця з якими є стратегічно важливою для України. Такий аналіз надасть ширше розуміння наративів, які існують щодо України за кордоном, та того, хто ці наративи формує, яка впізнаваність України в світі тощо. Це дозволить ефективніше оцінити дієвість публічної дипломатії України, послуговуючись конкретними індикаторами, і сприятиме оптимізації використання коштів за тими напрямами, за якими є запит. Ще одним із варіантів могло б бути анкетування студентів-міжнародників – майбутніх полісімейкерів, які навчаються у провідних навчальних закладах у фокусних країнах, а в майбутньому формуватимуть політичний порядок денний своїх країн по відношенню до східноєвропейського регіону загалом та України зокрема.\nПосилити присутність України на міжнародних експертних майданчиках, у т.ч. і з ініціюванням окремих секцій, присвячених українській тематиці. Забезпечити постійну присутність на міжнародних наукових заходах українських дослідників, афілійованих до українських, а не закордонних інституцій. Це унеможливить дискусії про Україну без України.\nРозробити систему грантової підтримки на конкурсній основі (напр., на платформі Національного фонду досліджень України чи Українського інституту) для українських науковців та експертів з метою проведення ними досліджень і представлення їх за кордоном на теми, що відповідають українським інтересам (питання безпеки, дезінформації, історичної пам'яті, мови та ідентичності тощо).\nРозробити систему грантової підтримки для українських громадських організацій/аналітичних центрів, які працюють у міжнародній площині, з метою посилення експертного супроводу та фахової аналітики. Моделлю цього міг би слугувати Український культурний фонд.\nНалагодити більш тісну співпрацю між МЗС та діаспорою (через ЗДУ, Світовий конгрес українців); залучати відповідні секторальні середовища (наприклад, IT, бізнес) для забезпечення більш ефективного функціонування напряму.\nПровести моніторинг і централізувати інформацію про всіх задіяних гравців публічної дипломатії України (державні/ недержавні, ті, що знаходяться в Україні/ ті, які знаходяться за кордоном, сталі інституційні/ точкові ініціативи), для того, щоб мати чітке розуміння цього поля в Україні – хто, що і в якому напрямі вже імплементував/ імплементовує. Така платформа забезпечить краще розуміння напряму і сприятиме синергії, легшому пошуку партнерів при реалізації програм і проєктів тощо.\nЗбільшити охоплення програмами публічної дипломатії регіону Східного партнерства, потенціал лідерства в якому Україна часто недовикористовує. Комунікувати ті сфери, де Україна має здобутки (наприклад, безвіз, свобода слова, імплементація окремих реформ).\nПосилити використання інструментів публічної дипломатії з країнами-сусідами (Білорусь, Молдова, Польща, Румунія, Словаччина, Угорщина).\nСформувати набір меседжів у рамках стратегічних комунікацій, які пропонуватимуть світові українські наративи про Україну, серед яких у т.ч. і такі:\nУкраїна – молода демократія, частина європейського простору;\nУкраїна – багатокультурна країна з розмаїттям етнічних і релігійних ідентичностей, політична нація, форпост захисту ліберальних цінностей;\nУкраїна – країна багатовікової історії, яка відновила свою незалежність у результаті тривалої боротьби;\nУкраїна – контрибутор європейської безпеки;\nУкраїна – країна сучасних креативних індустрій, приваблива для інвесторів;\nУкраїна – країна, яка врівноважує імперські амбіції РФ у регіоні. Успіх України у реформах може бути тригером для трансформації країн пострадянського простору.\nОкремі частини даного аналізу були включені до експертних рекомендацій «Концепції зовнішньої політики України» (дворічного проєкту Дипломатичної академії України ім. Г. Удовенка у партнерстві з Фондом Ф. Еберта та UA: Ukraine Analytica).\nНазву зазначену таку, що її мав Департамент на момент подання запиту.\nПерелік респондентів див. у Додатку нижче. Жоден респондент не отримував фінансової винагороди за участь в інтерв'ю.\nАбо міжнародної організації, що теж може здійснювати публічну дипломатію. Див., наприклад, NATO Public Diplomacy Division, https://www.nato.int/cps/en/natohq/structure.htm\nНа цьому неодноразово наголошували експерти під час інтерв'ю. Детальніше про брак ефективності діяльності культурно-інформаційних центрів ЗДУ див., наприклад: Оптимізація посилення культурної присутності України в Європі, https://niss.gov.ua/doslidzhennya/gumanitarniy-rozvitok/optimizaciya-posilennya-kulturnoi-prisutnosti-ukraini-v-evropi\nВведений у дію Наказом МЗС від 27 серпня 2020 року № 316.\nДетальніше про діяльність ВРУ ІХ скликання щодо просування іміджу України за кордоном, див., наприклад: http://governmentprogram.tilda.ws/image1year\nДетальніше про діяльність Українського інституту – на сайті https://ui.org.ua/\nДетальніше про діяльність у напрямі публічної дипломатії за 2015 – 2019 рр. – у щорічних дослідженнях Ради зовнішньої політики «Українська призма», http://prismua.org/ukrainian-prism-foreign-policy-2019/\nНаприклад, у результаті візиту угорських журналістів до України у 2018 році журналістка угорського телеканалу АТV Ілдіка Епер'єші у співавторстві з українським журналістом Олександром Качурою написали «Книгу про долі з фронту – Уривки війни», що у 2019 році була видана угорським виданням «Kossuth Kiadó».\nПопри те, що у глобальному індексі м'якої cили Україна не посідає перші позиції, зайнявши у 2020 році 46 місце, вона обійшла у рейтингу такі країни як Естонія (47 місце) та Румунія (52 місце) і лише одним балом поступилася Угорщині (45 місце). Детальніше: Global Soft Power Index 2020, https://brandirectory.com/globalsoftpower/download/brand-finance-global-soft-power-index-2020.pdf\nПерелік викликів поданий у довільному порядку, ієрархії від найбільш до найменш серйозного чи навпаки у переліку немає.\nПерелік респондентів, які брали участь у глибинних інтерв'ю:\nВолодимир Єрмоленко, філософ, журналіст, директор з аналітики ГО «Інтерньюз-Україна», головний редактор UkraineWorld.org\nАндрій Вітренко, голова Центру публічної дипломатії\nКатерина Смаглій, Дипломатична академія України при МЗС\nВіолета Москалу, Global Ukraine\nДанило Лубківський, Член Наглядової Ради Фонду «Відкрий Україну», колишній заступник Міністра закордонних справ України\nІрина Боровець, Міністерство закордонних справ\nПерелік респондентів подано у хронологічному порядку проведення інтерв'ю. Усі афіліації – в оригінальних формулюваннях респондентів, що їх вони зазначили в онлайн формі-згоди на інтерв'ю. Висловлені респондентами погляди не обов'язково відображають позиції інституцій, до яких вони афілійовані.


У Кам'янці-Подільському готуються до історичної битви | Рідна країна\nУ Кам'янці-Подільському готуються до історичної битви\nМенше місяця залишилося до фестивалю «PORTA TEMPORІS», що відбуватиметься в Кам’янці-Подільському з 20 по 22 квітня. На заході відтворюватимуть історичну битву на Синіх Водах.\nОрганізатори події — керівники місцевого військово-історичного товариства та фестивальна агенція «Ратуша».\nПід час проведення фестивалю вперше штурмуватимуть оригінальне середньовічне фортифікаційне укріплення — Руську браму. Баталії відбуватимуться на п’ятиметрових стінах, в бійницях, підвалах, барбакані міських воріт.\nГлядачі майже впритул зможуть спостерігати за боєм. Також вони побачать середньовічні театральні вистави, відвідають майстер-класи з давніх танців, пізнають секрети ремесел — кушнірства, гончарства, валяння шерсті, виготовлення мармурового паперу.


Булінг в дитячому садку — міф чи реальність - Заклад дошкільної освіти №19 "Світлячок"\nБулінг (від англ. to bull— переслідувати) — свідома агресивна поведінка однієї дитини або групи дітей стосовно іншої. Булінг у дошкіллі може проявлятися як тиск: психологічний, фізичний. Часто діти застосовують і фізичний, і психологічний тиск на жертву. Наприклад, образи, приниження, ігнорування, непоступливість, погрози, побиття під час ігор.\nПроблеми жорстокого поводження в дитячому середовищі приділяється найпильніша увага. Прояви насильства в дитячому саду відрізняється від насильства в школі. У початковій школі це група дітей, в дошкільному закладі окремі діти. Дуже рідко група дітей. У дитячому садку при насильстві немає попередньої стадії обмірковування. Дошкільнята не усвідомлюють до кінця своїх дій. Відсутнє розуміння наслідків і почуття провини. Виправданням насильства є незначний проступок. Агресивна поведінка дітей розходиться з їх словами.\nУсі діти потребують підтримки дорослих— батьків, вихователів, практичного психолога. Саме вони мають допомогти дітям налагодити партнерські взаємини з однолітками у групі.\nЯк змінюється поведінка дитини під час булінгу в ЗДО:\n· Поясніть різницю між «пліт куванням» та «піклуванням» про своє життя чи життя друга.


До Ради могли б пройти 8 партій – GfK\nЧетвер, 12 липня 2018, 14:35\nНа виборах до Верховної Ради зараз могли б пройти "Батьківщина", "Громадянська позиція", "Опозиційний блок", БПП "Солідарність", "Радикальна партія Олега Ляшка", "За життя", а також "Слуга народу" і гіпотетична партія співака Святослава Вакарчука.\nПро це свідчать результати опитування GfK Ukraine, проведеного з 30 червня до 8 липня.\n"При перерахуванні відсотків від тих, хто визначився з вибором (тобто якщо припустити, що ті, хто обрав варіант "важко сказати", проголосують приблизно так само, як ті, хто визначився) п’ятивідсотковий бар’єр долають 8 партій", – зазначається у прес-релізі.\nЯкби парламентські вибори проводили наступної неділі, як би Ви голосували?\nЗа підрахунком соціологів, "Батьківщина" б набрала 18% (10% від усього населення), "Громадянська позиція" 11%, "Слуга народу" 10%, "Опозиційний блок" 9%, а "Партія Святослава Вакарчука", "Солідарність", "Радикальна партія" та "За життя" – по 8% (4% від усього населення).\nНе брали б участь у виборах поки що 20% опитаних. Ще 25% респондентів було важко відповісти, чи підуть вони голосувати.\nКомпанія GfK Ukraine методом інтерв'ю у респондента вдома опитала 2753 осіб віком від 18 років та старше в усіх регіонах України, окрім АР Крим. У Донецькій та Луганській області опитування проводилися тільки на територіях, які контролює Україна.


Оцінка Нерухомості в Києві | Експертна оцінка квартири землі будинку на Forteco - Forteco\nГлавная > Експертна оцінка нерухомості > Оцінка комерційної нерухомості\nОцінка комерційної нерухомості: оптимальна ціна та швидкий результат!\nЕкспертна оцінка комерційної нерухомості командою ТОВ «Фортеко» дійсна по всій Україні! Наші фахівці швидко й чітко визначать вартість нежитлового об’єкта– магазину, кафе чи ресторану, фабрики, складського приміщення, офісу тощо. Звертайтеся!\nПроводиться оцінка комерційної нерухомості в Києві та інших містах України. Аналізуємо наступні типи приміщень:\nторговельні – ТЦ, магазини, кафе, кав’ярні, бари, ресторани;\nскладські – ангари, павільйони тощо .;\nофісні – бізнес-центри, приміщення, кімнати, кабінети;\nвиробничі – майстерні, фабрики й заводи;\nавтомобільні – гаражі, паркінги, машино-місця;\nВажливо! На експертну оцінку нерухомості ціна зросла в зв’язку з підвищенням вартості послуг електронних майданчиків. Розміщений вище прайс дійсний з 01.01.2019.\nЕкспертна оцінка комерційної нерухомості в Києві: дешево, професійно, легально!\nЗгідно чинного законодавства України оцінка нерухомості в 2019 році може проводитися без територіальних обмежень! ТОВ «Фортеко» має всі сертифікати й ліцензії, необхідні для легального надання послуг у сфері експертного аналізу ринкової вартості комерційних об’єктів.\nЗалучення фахівців допоможе вам отримати чітке уявлення про рентабельність майна, уникнути невигідних вкладень. Оцінка нерухомості в Києві та інших містах країни проводиться компетентними фахівцями з урахуванням потреб Замовника. Ця процедура – обов’язковий старт будь-яких фінансових заходів!\nВід чого залежить оцінка комерційної нерухомості в 2019 році?\nВиключно комплексний аналіз усіх складових об'єкта дозволяє розрахувати рентабельність, а також його ринкову вартість. Оцінка комерційної нерухомості в Україні передбачає врахування та аналіз наступних чинників:\nОб'єкти, що знаходяться в районах з розвинутою транспортною інфраструктурою, коштують дорожче. Вплив локації на вартість визначається специфікою нерухомого майна та його комерційним призначенням.\nРік зведення споруди\nЯкщо оцінці підлягає комерційний об'єкт, де є введені в експлуатацію чи недобудовані будівлі.\nФізичний стан нерухомого майна\nДата останнього капітального ремонту, забезпеченість інженерними комунікаціями.\nВзаємозв'язок простий: що більша площа, то вища ціна.\nДля укладення вигідної угоди краще заздалегідь передбачити можливість «знижки» без збитків: в межах 5 - 15% зі знаком «-».\nНаявність або відсутність охоронних і контрольно-пропускних систем / пунктів на території об'єкта.\nКоли потрібна експертна оцінка комерційної нерухомості?\nПередача комерційної нерухомості у спадок, дарування.\nОформлення права довірчого управління майном.\nВнесення до статутного фонду компанії/організації.\nАналіз рентабельності, щомісячного чи річного прибутку від надання нерухомості в оренду.\nСтрахування та оподаткування нерухомого майна.\nВирішення судових суперечок, складання чи розірвання шлюбних договорів.\nПідтвердження балансової вартості.\nЕкспертна оцінка комерційної нерухомості 2018/2019: які потрібні документи?\nЗамовником оцінки може бути фізична чи юридична особа, у разі оформлення спадщини – безпосередньо спадкоємець. Процедура проводиться після надання обов'язкового пакету документів:\nПравовстановлюючих – свідоцтва про право власності чи спадщини за заповітом або законом, договір купівлі-продажу/дарування, витяг нового зразка. Це може бути договір оренди, якщо об'єкт не належить Замовнику.\nТехнічного паспорта БТІ + експлікації та плану кожного поверху.\nУ разі оформлення спадщини замовником оцінки може виступати спадкоємець.\nПідтверджуючих особистість Замовника:\nдля фізичних осіб – копія 1 і 2 сторінок паспорта, ІПН;\nдля юридичних осіб – установчі та реєстраційні документи.\nЗвертайтеся, наші консультанти допоможуть зібрати необхідний пакет документів!\nЩо ви отримуєте після експертної оцінки нерухомого майна в Києві?\nЗамовнику даної послуги за результатами роботи експертів видається «Звіт про експертну грошову оцінку комерційної нерухомості» (тип об’єкту вказується індивідуально). До цього прошитого й пронумерованого документу з печатками та підписами додаються копії основних документів Виконавця (ТОВ «Фортеко»):\nдовідки з реєстру.\nЗвіт дійсний протягом 6 місяців з моменту проведення експертної оцінки. Дата, інформація про об’єкт, дані Замовника, підсумкова вартість майна – уся ця інформація зазначена на сторінці «Висновки».\nІндивідуальний підхід – оптимальний результат!\nЕксперти компанії «Фортеко» враховують потреби кожного клієнта й обирають метод аналізу, виходячи з поставлених завдань. Основні підходи:\nВитратний. Оцінка нерухомості при продажу, оподаткуванні та купівлі комерційного майна. Включає аналіз усіх характеристик об’єкту – від розташування до матеріально-технічного забезпечення.\nПрибутковий. Допомагає отримати інформативний інвестиційний прогноз та оцінити фінансову вигоду від володіння об'єктом.\nПорівняльний. Базується на вивченні аналогічних пропозицій на ринку комерційної нерухомості.


Бурштинський "Дзвін" підкорив "Красне поле" - 22 Березня 2015 - Бурштинський вісник\nГоловна Реєстрація Вхід Четвер, 19.09.2019, 13:50\nГоловна » 2015 » Березень » 22 » Бурштинський "Дзвін" підкорив "Красне поле"\nЧоловічу хорову капелу "Дзвін" було створено 25 років тому, собі за мету ставили і ставлять поширення української патріотичної пісні. Свого часу хор багато гастролював, особливо по Східній Україні, доносячи, через українську пісню, увесь колорит та неповторність нашого краю. Із козацькими піснями відвідали особливий осередок козацтва - Хортицю. Першим керівником "Дзвону" був Іван Зобків, наступником став Володимир Лашків, а згодом, хорову капелу очолив Микола Сокіл, саме за його керівництва хор вийшов на досить високий рівень, особливістю стало виконання церковних літургій. У 1995 році керівником хору стає заслужений працівник культури України Євген Падучак. У 1997 році чоловіча хорова капела "Дзвін" стала лауреатом конкурсу імені Соломії Крушельницької у місті Тернополі. 1999 рік - лауреати конкурсу козацької пісні у місті Збараж. Сьогодні "Дзвін", маючи за плечима великий досвід роботи, отримав визнання, здобувши Диплом гран-прі VI відкритого фестивалю-конкурсу стрілецької пісні "Красне поле", що відбувся 14-15 березня у Хусті.\nПро творчі досягнення "Дзвону", повсякденне життя та плани на майбутнє дізнавалися у розмові з його керівником заслуженим працівником культури України Євгеном Падучаком.\n- Пане Євгене, наскільки активною сьогодні є творча діяльність хору?\n- Для нас уже традиційною стала участь у Всеукраїнському фестивалі стрілецької і повстанської пісні, що відбувається напередодні Покрови на горі Лисоня біля Бережан. Привозимо звідти тільки призові місця. Хотів би відзначити працю Володимира Боднара, який з 2011 протягом трьох років керував хоровою капелою і зумів не розгубити, а й примножити майстерність учасників колективу. Бездоганною є робота концертмейстера Оксани Королевич, що водночас є директором Бурштинської музичної школи. Останню нагороду, а це Диплом гран-прі фестивалю "Красне поле", вважаю своєрідним визнанням 25-ти літньої праці, що свідчить про досить високий професіоналізм хорової капели.\n- Розкажіть детальніше про цьогорічний конкурс стрілецької пісні "Красне поле", якою була конкуренція?\n- Цей конкурс присвячений історичній події, адже відомо, що 15 березня 1939 року в місті Хуст на засіданні Сейму Підкарпатської Русі Карпатська Україна була проголошена незалежною державою, яка, на жаль, проіснувала недовго, бо вже наступного дня була окупована Угорщиною. Цьогоріч у фестивалі взяли участь малі форми : соло, дуети, тріо, квартети, вокальні ансамблі і хори. Всього учасників було 52. В основному була представлена Закарпатська , Івано-Франківська, Хмельницька і Київська області. Гідним конкурентом для нас був Вишгородський хор, але журі конкурсу найбільшу кількість балів - 10, віддали нашому колективу і таким чином ми стали переможцями. Хотів би висловити велику вдячність організаторам конкурсу за теплий прийом, зручні умови для репетицій.\n- Яким сьогодні є хоровий колектив "Дзвону", чи не потребує омолодження?\n- Дійсно, колектив, пори усі досягнення, сьогодні потребує оновлення.Це добре відомо профкому та дирекції Бурштинської ТЕС, адже хор складається саме із працівників електростанції. Питання про омолодження колективу поставало вже неодноразово, але досі цього не відбулося. Маю великі сподівання, що саме ця висока нагорода додасть нам більше сил та стимулу, а ще своєрідного престижу, для залучення молодого покоління до участі в хоровій капелі. Хотів би висловити велику вдячність Бурштинській ТЕС за фінансову підтримку хору, надання автотранспорту для поїздок на фестивалі. Зараз велике значення має згуртування хористів. Сьогодні головою товариства "Дзвін" є Ігор Скорохода, який докладає усіх зусиль в організаторській роботі.\n- Які творчі плани, як керівник, ставите перед собою та хором?\n- Особливість "Дзвону" є ще й у виконанні літургій. Хор уже отримав запрошення провести літургію у храмі Святого Юра, що у місті Львові, це свідчить про високий фаховий рівень колективу. Хотілося б щоб ця подія відбулася у період Великодніх свят. У планах виконання класичних творів німецькою та італійською мовами, зокрема хотіли б вивчити одноактну оперу "Фіделіо".\n- І на завершення розмови, що б хотіли побажати бурштинцям?\n- Сьогодні живемо у досить складний час, тому, в першу чергу, бажаю усім миру, добра, злагоди, здоров'я, мужності та згуртованості.\nПереглядів: 807 | Додав: vovak | Рейтинг: 0.0/0


Функціональні повноваження заступника голови облдержадміністрації з питань культури та зв’язків з громадськістю | Полтавська обласна державна адміністрація\nГоловна » Публічна адміністрація » Керівництво обласної державної адміністрації\nФункціональні повноваження заступника голови облдержадміністрації з питань культури та зв’язків з громадськістю\nОрганізовує виконання законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня, розпоряджень голови обласної державної адміністрації з питань інформаційної та внутрішньої політики, комунікацій з громадськістю, культури, національностей та релігій та роботи архівних установ.\nОчолює апарат обласної державної адміністрації, організовує його роботу відповідно до вимог Конституції України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні», Положення про апарат Полтавської обласної державної адміністрації, регламенту Полтавської обласної державної адміністрації, Правил внутрішнього трудового розпорядку апарату обласної державної адміністрації.\nЗдійснює керівництво та організовує роботу апарату облдержадміністрації з організаційного, аналітичного, правового, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення діяльності облдержадміністрації, його взаємодію з виконавчим апаратом обласної ради, райдержадміністраціями, органами самоврядування, співпраці з місцевими структурами центральних органів виконавчої влади, підприємствами, організаціями різних форм власності.\nпідготовку матеріалів на розгляд голови облдержадміністрації, доведення розпоряджень голови облдержадміністрації до виконавців, відповідає за стан діловодства, обліку і звітності, виконує інші обов’язки, покладені на нього головою облдержадміністрації. З цих питань видає накази;\nрозгляд звернень громадян та їх об’єднань, контролює стан роботи зі зверненнями в органах виконавчої влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в організаціях і установах області;\nдотримання відповідно до законодавства секретності і службової таємниці при роботі з документами, які містять інформацію, що належить до таємної;\nвиконання програм розвитку культури. Збереженню мережі закладів зазначеної галузі;\nоперативне інформування Адміністрації Президента України, Кабінету Міністрів України з найбільш актуальних питань життя області;\nпідготовку та відзначення державних і професійних свят;\nзалучення наукових, дослідницьких організацій, центрів, окремих фахівців до вивчення та формування громадської думки, проведення соціологічних досліджень;\nрозроблення проектів розпоряджень голови облдержадміністрації, дотримання вимог законодавства під час їх підготовки. Організовує підготовку відповідних проектів розпоряджень згідно з розподілом функціональних повноважень.\nЗатверджує плани-графіки підготовки і підвищення кваліфікації працівників апарату та структурних підрозділів облдержадміністрації та райдержадміністрацій.\nОрганізовує підготовку та має право підпису відповідних документів у судових органах, в справах, де однією із сторін виступає облдержадміністрація, фінансових документів.\nКонтролює виконання законодавства з питань свободи світогляду і віросповідання.\nКоординує роботу щодо проведення виборів та референдумів відповідно до повноважень виконавчої влади, встановлених чинним законодавством.\nОрганізовує роботу щодо взаємодії департаментів, управлінь, відділів і служб облдержадміністрації з обласною радою та органами місцевого самоврядування, контролює виконання ними повноважень, делегованих обласною радою.\nРозглядає питання і вносить пропозиції щодо нагородження державними нагородами України, заохочувальними відзнаками Президента України та Прем’єр-міністра України.\nОрганізовує складання планів роботи облдержадміністрації, підготовку та проведення засідань колегії облдержадміністрації і нарад у голови облдержадміністрації.\nВживає заходів щодо забезпечення охорони пам’яток історії та культури, збереження та використання культурних цінностей.\nЗдійснює контроль за веденням бухгалтерського обліку і звітності облдержадміністрації, використанням кошторису на утримання апарату облдержадміністрації, організацією діловодства в апараті та структурних підрозділах облдержадміністрації, використанням службових приміщень.\nСпрямовує роботу в облдержадміністрації щодо дотримання державної кадрової політики.\nВізує розпорядження голови обласної державної адміністрації та підписує додатки до них.\nПодає на затвердження голові обласної державної адміністрації документи щодо структури, чисельності та штатного розпису апарату облдержадміністрації.\nВносить голові облдержадміністрації за погодженням з відповідними заступниками голови облдержадміністрації подання щодо призначення на посаду і звільнення з посади керівників та заступників керівників департаментів, управлінь, відділів та служб облдержадміністрації.\nСприяє роботі архівних установ області.\nЗатверджує штатні розписи апаратів райдержадміністрацій.\nВідповідає за забезпечення оперативно-технічної взаємодії та контролю за процесами, пов’язаними із діяльністю складових спеціальної інформаційно-телекомунікаційної мережі (СІТМ), впровадження комплексної системи технічного захисту інформації та заходів щодо введення в постійну експлуатацію СІТМ.\nЗа дорученням голови обласної державної адміністрації забезпечує роботу постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян при облдержадміністрації, комісії з питань сприяння розвитку книговидання та книгорозповсюдження в Полтавській області та експертної ради з випуску соціально значущих книг авторів області.\nВідповідає за організацію контролю за виконанням завдань, визначених законами України, актами та дорученнями Президента України, актами, дорученнями та протокольними рішеннями Кабінету Міністрів України, актами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та за станом роботи з реагування на запити і звернення народних депутатів України та депутатів місцевих рад.\nКоординує взаємодію із комунальним автотранспортним підприємством (КАТП) обласної ради та забезпечення автотранспортними послугами апарату облдержадміністрації.\nМає право першого підпису на фінансових документах та господарських угодах.\nУ межах повноважень затверджує фінансові документи підпорядкованих структурних підрозділів облдержадміністрації, райдержадміністрацій.\nРозглядає питання і вносить пропозиції про нагородження державними нагородами України, заохочувальними відзнаками Президента України та Прем’єр-міністра України.\nУ межах своїх повноважень спрямовує, координує та контролює діяльність:\nУправління культури облдержадміністрації;\nДержавного архіву Полтавської області;\nГоловного територіального управління юстиції у Полтавській області;\nМіжрегіонального управління Нацдержслужби у Полтавській та Кіровоградській областях;\nкомунальної бюджетної установи «Обласний контактний центр» Полтавської обласної ради;\nПолтавського обласного центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій;\nредколегії серії книг «Реабілітовані історією»;\nпредставництва Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення у Полтавській області;\nкомітетом з конкурсних торгів апарату облдержадміністрації;\nрегіональною радою по роботі з кадрами;\nРадою представників громадських організацій національних меншин при обласної державної адміністрації;\nкомісією з розгляду питань стосовно списання майна державної власності;\nкомісією для розгляду пропозицій щодо кадрового резерву для державної служби;\nпостійною комісією з перегляду нормативно-правових актів Полтавської обласної державної адміністрації;\nкомісією з питань сприяння розвитку книговидання та книгорозповсюдження в Полтавській області;\nМіжвідомчою координаційно-методичною радою з правої освіти населення при обласній державній адміністрації.\nЗабезпечує організацію роботи інших консультативних, дорадчих та допоміжних органів, комісій, створених при облдержадміністрації за профілем.


Netflix показав трейлер серіалу про українця Івана Дем'янюка – "Диявол по сусідству" (відео) | iod.media\nNetflix показав трейлер серіалу про українця Івана Дем'янюка – "Диявол по сусідству" (відео)\n29 жовт 2019 р., 16:16\nЙого звинувачували у причетності до 28 тисяч вбивств під час Другої світової війни.\nАмериканська компанія Netflix анонсувала випуск документального серіалу про Івана Дем'янюка, вихідця з Вінничини. Серіал має назву Devil Next Door ("Диявол по сусідству"), його прем'єра запланована на 4 листопада.\nІван Дем'янюк виріс у бідній сільській українській родині, у дитинстві пережив Голодомор. До війни працював трактористом у місцевому колгоспі. Під час Другої світової війни служив у Червоній армії, пораненим потрапив у полон у 1942-му році. У німецькому концтаборі був завербований як гіві – добровільний помічник Вермахту.\nПісля війни жив і працював у Німеччині, отримував матеріальну допомогу як жертва нацистського режиму. Згодом разом з дружиною і донькою емігрував до США, отримав американське громадянство.\nЗ початку 1980-х і до смерті у 2012 році Івана звинувачували у співучасті в нацистських злочинах, зокрема, у вбивстві понад 28 тисяч людей під час служби охоронцем у концентраційному таборі Собібор.\nВ офіційному описі серіалу про українця від Netflix йдеться:\n"Дідуся з Клівленда судять в Ізраїлі, звинувачуючи в тому, що він – сумнозвісний охоронець у нацистському таборі смерті, відомий як Іван Грозний".


Цей різновид молока старить мозок – Газета по Львівськи\nГазета по Львівськи > Суспільство > Цей різновид молока старить мозок\nДослідники прийшли до лякаючого відкриття про те, який саме різновид молока призводить до прискореного старіння мозку. Йдеться про повноцінне жирне молоко, і тепер його рекомендується вживати в дуже помірних кількостях, інформує Ukr.Media.\nБагато людей обожнюють молоко, а також активно споживають різного роду молочні продукти, які включає в себе підсолоджувачі. Але мало хто знає, що споживання двох повних чашок насиченого кальцієм молока з часом здатне зміцнити кістки. Однак нове дослідження показало, що існує один різновид молока, яка вкрай негативно впливає на інтелект і змушує мозок старіти в прискореному темпі.\nДослідження охопило 4 668 осіб у віці від 55 до 75 років, які ділилися інформацією з приводу своєї дієти, а також проходили через різного роду нейропсихологічні тести. У більшості добровольців спостерігався підвищений ризик захворювань серця. Через два роки після початку дослідження було проведено нове опитування, яке показало, що у любителів повноцінного жирного молока процес зниження когнітивної діяльності прискорився.\nХоча остаточні висновки робити передчасно, експерти вважають що найбільш важливим підсумком їх спостережень є необхідність уважніше ставитися до власного харчування. Якщо жирне молоко дійсно і призводить до зниження когнітивної діяльності, то воно точно не може бути єдиною причиною цього. Багато людей, що налягали на жирне молоко, також вживали багато цукру та інших штучних підсолоджувачів з молочними продуктами включаючи морозиво. А це може призвести до стрибків рівня цукру в крові, зниження чутливості до інсуліну, що також негативно впливає на когнітивне здоров'я. Любителям жирного молока рекомендується не забувати про ферментовані молочні продукти, включаючи кефір, йогурт і пробіотики.\nПопередня стаття Мама вирішила помити підлогу в гаражі сином, чим налякала глядачів\nНаступна стаття Чому печериці чорніють під час смаження та як зберегти природний колір грибів


У Калуші суттєво зросли надходження від плати за землю - Калуш та Калуський район - - Радіо КалушFM\nУ Калуші суттєво зросли надходження від плати за землю\n03 серпня 2018, 13:00 Переглядів: 749\nУ Калуській міськраді відбулося засідання робочої групи з контролю за здійсненням плати за землю під головуванням першого заступника міського голови Галини Романко .\nРобоча група проаналізувала поступлення коштів до міського бюджету від плати за землю. Так, за І півріччя цього року ці надходження становлять 46304,32 тис. грн, що на 200 тис. грн більше від запланованих показників, повідомляє сайт Калуської міськради.\nДодамо, що надходження від плати за землю включають в себе земельний податок з фізичних і юридичних осіб та орендну плату за землю.\nЗокрема, сплата орендної плати юридичними особами за І півріччя перевищила поступлення за аналогічний період минулого року більше як на 1 млн грн.\nРіст надходжень спостерігається також і від орендної плати з фізичних осіб. Порівняно з аналогічним періодом минулого року цього платежу надійшло на 381,4 тис. грн більше.\nПриріст надходжень від земельного податку, сплаченого фізичними особами, за І півріччя 2018 року у порівнянні із аналогічним періодом 2017 року складає 26,7 тис. грн. Порівнюючи надходження від сплати земельного податку юридичними особами, також бачимо ріст, який дорівнює 8% або 655,9 тис. грн.\nВодночас під час засідання робоча група проаналізувала основні чинники, які впливають на повноту плати за землю. Позитивний результат, зокрема, дало уточнення і постійне оновлення бази даних зареєстрованих та прологнованих договорів оренди землі, яким займалися Калуське управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області, фінансове управління та земельний відділ міської ради.\nСхожі матеріали за тегами: Калуш земля податки надходження


Чому я в 50 повинна виглядати на 30 ?! Відверто про наболіле. / жінки | sneznoe.com - Поради, рецепти і лайфхаки, про які варто дізнатися!\nЧому я в 50 повинна виглядати на 30 ?! Відверто про наболіле.\nВік жінки - справа тонка. Хтось намагається його приховати усіма правдами і неправдами, а хтось стоїчно переносить поява зморшок і перших ознак старіння.\nУ кожної з нас є знайомі, які панічно бояться постаріти. А можеть, ти і сама ставишся до їх числа? Такий стан справ зачіпає Софію Чернишову - філолога, викладача і бізнес-тренера, яка, надихнувшись розповідями зрілих дам, вивела свої секрети другої молодості. У своєму авторському блозі вона висловлює думку про те, що старість для жінок може бути прекрасним часом.\nЖінки зрілого віку\n"Чому я в 50 повинна виглядати на 30 ?!" - задається питанням Софія Чернишова. Адже індустрія краси тільки й знає, що маніпулювати жіночими комплексами: "Яке у вас жахливе обличчя! Ви виглядаєте на 50 років! А ось з нашої косметикою ..." І на цю вудку попалася не одна дама у віці.\nЗвичайно, прагнення бути привабливішим, стверджує автор книги "Заміж у 50, або Розрив шаблону", - нормальний стан жіночого розуму. Так було завжди, в усі віки. Велика Клеопатра для збереження молодості і краси брала молочно-медові ванни (або це легенда?), І інші "багаті і знамениті" теж не відставали.При цьому, додає Софія, здоровий глузд говорить про те, що можна мати гарний вигляд, просто регулярно доглядаючи за собою, не витрачаючи гроші на супермодні процедури і косметику.\nНіщо не обурює бізнес-тренера так, як фраза: "Мені 50, а в душі все ще 18". Вона вважає, що це просто кокетство.\n"Чому ми соромимося не тільки зовнішніх ознакою старіння, а й того, що стали іншими? Чому ми не пишаємося тим, що тепер розумніше, мудріше? Що це таке -" мені в душі 18 "? Це що - робити дурниці, закохуватися не в тих людей, переживати про свою зовнішність, вірити всім підряд, бути наївною дурепою? Що в цьому хорошого? " - не припиняє дивуватися людській натурі Софія.\n"Чомусь це вважається круто." Молода душа "і" стара душа "- це що? Набиратися розуму, дорослішати, більше знати, краще розуміти себе і людей, відрізняти справжні цінності від неправдивих, мати власну думку з будь-якого приводу, не переживати через дрібниці - це і є дорослішання душі. це недоступно 18-річним. Ніхто з нас по суті не має в 50+ молоду душу з усіма описаними вище ознаками, інакше життя нас нічому не вчить ".\nЖінка наводить багато аргументів, чому стоїть не соромитися, а навпаки, захоплюватися своїм віком.\n"По-моєму, пишатися треба якраз, навпаки, тим, що в 50+ ми досить розумні і мудрі, щоб не робити дурниці. А якщо доросла людина, стрімголов, кидається у вир пристрастей або пускається на авантюри, то яка ж у це заслуга, чим пишатися?\nОдного разу я побачила фото однокласниць, які відзначали 50 років після випуску свого класу. При цьому вони одяглися як учениці - в шкільні форми і білі фартухи, пов'язали галстуки і бантики, думаючи, що це смішно і весело ... На жаль, у мене, наприклад, це не викликало нічого, крім розчарування. Було не смішно, а сумно ... молодящейся, навіть жартома, жінка викликає жалість ".\nНа думку Чернишової зрілі жінки, в порівнянні з 18-річними, нарешті знаходять свободу. І чим старше вони, тим вільніше! Вона свято вірить, що щасливі тільки вільні люди, які дозволяють собі бути собою і жити на свій розсуд. Адже в молодості все бунтують, але залежать від батьківського слова, від думки однолітків.\nНа закінчення жінка сміливо заявляє: "Скажу чесно, не хочу я свої 18. Мені зараз набагато краще живеться, тому що мої зовнішні зміни ніщо в порівнянні з внутрішніми.Вони мене радують набагато більше, ніж засмучують ознаки віку ".\nЧи згодна ти з цією думкою? Розкажи в коментарях, як ти ставишся до свого віку.\n« Такі жінки навіть в 40 років - дівчатка! Краса, над якою час не має влади. Гороскоп жіночності саме чітке визначення жіночого магнетизму по знаку зодіаку. А яка ти жінка? »


Слідчі Хмельниччини проходять курси підвищення кваліфікації - 0382.ua\nСлідчі Хмельниччини проходять курси підвищення кваліфікації\n10:34, 1 жовтня 2016 р.\nУ місті Хмельницькому проводять курси підвищення кваліфікації для слідчих офіцерів поліції.\nПід час навчання лекції читають представники суду, прокуратури, юстиції, а також психологи і спеціалісти з комунікації.\nПерша група із 30 чоловік уже закінчила двотижневі навчання. До цієї групи увійшли працівники слідчого управління і слідчі з територіальних органів поліції. Наразі вони проходять підсумкове тестування. Офіцери, які позитивно здадуть тести, отримають відповідні сертифікати про підвищення кваліфікації.\nНайближчим часом розпочне навчання друга група слідчих.\nкурси підготовка тестування слідчі прокуратура сертифікати


Економічний розвиток Франції на етапі розкладу феодалізму\nОсвітній портал Історія світової економіки Середньовіччя (V-XVII ст) Економічний розвиток Франції на етапі розкладу феодалізму\nПоложення селян. Наслідки Великих географічних відкриттів\nНа етапі пізнього середньовіччя, відбувалося коли розкладання феодального способу виробництва, Франція переважала всі інші західноєвропейські країни (держави) по чисельності населення тут проживало 15 млн чоловік.\nОсновною галуззю її економіки залишалося сільське господарство, самим а численним класом - селянство. Тому що, як і раніше існувала монополія дворян захмарю, то селяни були основною категорією власників земельних ділянок - цензітаріямі.Як зазначалося, була поширена іздольная і іспольная оренда.Виплачували французькі селяни та натуральний чинш (шампар), обтяжливий для селянського господарства. Ще більш важкою була виплата грошового оброку - чиншу.На користь короля вносилася королівська Талья, а на користь церкви - десятина.\nУ той же час у французькому господарстві відбувалися зміни, зароджувалися капіталістичні стосунки. На економічний розвиток Франції в XVI в. вплинула «революція цен».Внаслідок зростання цін на продовольство, що збільшилися в 2,5 рази, руйнація середнього та дрібного дворянства набуло широких масштабів. Положення же селян не покращилося, тому що вони залишалися основними платниками податків, а податки постійно зростали. У XVI-XVII ст. з цієї причини відбувалися багаточисленні селянські повстання (приміром, у 1548, 1624, 1639 та інших роках.)\nНаслідком Великих географічних відкриттів стало зростання ролі таких портових міст, як Гавр, Бордо, Дьепп, Нант і ін У великий центр ярмаркової торгівлі тепер перетворився Ліон.\nФранція розпочала колоніальні захоплення, розширила заморську торгівлю, вона захопила в Індії Пондішері, колонізувала Канаду, Вест-Індію, землі по річці Міссісіпі. У 1664 р. створила Ост-Індську компанію.\nОсобливості первісного нагромадження капіталу\nУ Франції на цьому етапі почався процес первісного нагромадження капіталу хоча він мав свої особливості. На відміну від Англії у Франції не було масового обезземелення селян і обуржуазнювання дворянства. Основними каналами первісного нагромадження капіталу тут стали податкова система, державні позики (система державного боргу), продаж і фінансових судових посад.\nЯк і раніше, особливо обтяжливим залишався податок на сіль - Габель.Королівська Талья, введена в 1439 р., стягувалася з землі, майна або подушно. Так як її розмір не був фіксованим, то податківці зловживали цим, і від їх сваволі страждали платники податків. У 1549 р. поряд з великою (королівської) під тальей Франції була введена мала Талья, призначена для війська оплати. У XVI ст. у Франції введена відкупна система, а на початку XVII ст. сюрінтендантом фінансів М. Сюллі встановлений общефранцузскій відкуп податків - один з найважливіших джерел первісного нагромадження капіталу.\nСистема державного боргу у Франції бере початок в 1522 р., коли король Франциск I взяв паризьких у банкірів у борг 250 тис, ліврів з розрахунку 10% річних. З цього періоду розширюється спекуляція на курсі рентних паперів, зростають відсотки. В результаті виникла тонтіна - успадкування права отримання процентів по державних позиках, що привело до формування верстви рантьє - осіб, що живуть на відсотки з цінних паперів, і підсилило лихварський експлуатацію.\nЗавдяки процесу первісного нагромадження капіталу процес спостерігається майнового розшарування та обезземелення селян. Заможні і буржуазні верстви користувалися можливістю скуповувати дворян права на збір ренти, що брали на відкуп збір непрямих податків, займалися іпотечним кредитом, купували землі. Все це свідчить про те, що у Франції переважали не предпринимательство, лихварство а і відкупні операції.\nБагато французькі буржуа воліли бути чиновниками величезного адміністративно-судового апарату і купували посади за гроші. Як відомо, абсолютизм у Франції досягла апогею за Людовіка XIV, при якому процвітали марнотратство королівського двору, фаворитизм, великий бюрократичний апарат, найчисленніший з усіх держав, великі військові витрати. Причому все це оплачувалося податним класами - селянством і ремісники.\nРозвиток мануфактур. Кольбертізм\nЦі особливості соціально-економічного. розвитку Франції визначили і своєрідність мануфактурного виробництва. Перші мануфактури, що зявилися в XVI ст., Були утворені в сукноделіі, виробництві полотна і шовку. Особливістю промислового розвитку Франції була переважне виробництво виробів для пануючого класу - предметів розкоші, парфумерії, косметики. Але на відміну від Англії, де мануфактури будували капіталісти-підприємці у Франції розвиток мануфактур підтримувала держава.\nФранцузький абсолютизм надавав їм монопольні права, привілеї, субсидії, проводив політику меркантилізму, яка найбільше розвиток отримала при Ж. Кольбер. Займаючи посаду генерального контролера (міністра) фінансів, Кольбер могутність держави визначав кількістю що знаходяться у нього грошей. Отримано їх поповнення Кольбер бачив у торгівлі. Він засновник Ост-Індської і Вест-Індійської компаній. Кольбер ввів протекціоністський тариф, заохочував розвиток королівської мануфактурної промисловості. Державне втручання в економіку при Кольбер досягло найбільшої сили, а його економічна політика увійшла в історію під назвою кольбертізма.Система протекціоністських заходів для забезпечення активного торгового балансу, що проводиться Кольбером, включала: заборонні мита на ввезення промислових товарів, імпорту зведення до мінімуму; заохочення розвитку вітчизняної промисловості (експортного і імпорт); створення за рахунок держави експортних мануфактури, залучення до роботи іноземних майстрів; забезпечення промисловців-підприємців привілеями.\nПри Кольбер у Франції отримали розвиток на тільки шовкові і шерстяні мануфактури, але і металургійні. Зявилися кредитні установи. Кольбер вжив заходів з уніфікації тарифів і укрупнення внутрішніх митних областей, що сприяло розвитку внутрішньої торгівлі, хоча продукція мануфактур через низьку купівельну спроможність мас призначалося насамперед для зовнішнього ринку. При Кольбер одержав розвиток торговий і військовий флот Франції.\nПередумови абсолютизму коренилися в соціально-економічних змінах, викликаних зародженням та розвитком буржуазних відносин. У міру накопичення капіталів підприємницька верхівка складається в новий клас. Виникають великі стану. Отримують розвиток банки та загальнодержавні ярмарку.\nБуржуазія, поповнювати державну казну, дозволила монарху містити найману армії і наймане чиновництво, піднятися до положення самодержця, що володів абсолютною владою щодо всіх своїх підданих, у тому числі феодалів, які ще довго будуть залишатися привілейованим класом, займати вищі державні посади, але всевладдя яких буде обмежено правами монарха.\nСвоє найбільш повне здійснення принципи абсолютної монархії знаходять у Франції. Королі домагаються повного контролю над усіма провінціями, володіють монопольним правом на видання законів, обовязкових для всієї держави, включаючи закони про податки і військову службу. Приходить кінець автономії міст, перестають скликатися генеральні штати, в повну залежність потрапляє від короля церква.\nЗігравши протягом відомого часу позитивну роль в світовому історичному процесі, абсолютна монархія у Франції стає гальмом подальшого розвитку держави.


Цього не може бути: купол НЛО в Англії - Світ Новини\n3759 Світ • Європа\nІз початком 2020 року кількість людей, що стали свідками НЛО підвищилась на понад 50%, як сверджують дослідники. Повідомлення надходять із усього світу та України. NikopolToday хоче звернути увагу на особливе відео, на якому зображено розгортання червоного куполу в Великобританії; у купол б'ють молнії і в той же час з нього вилітають кулі.\nНещодавно, місцеві мешканці Бірмінгему, в Англії, стали раптовими свідкими надприродного явища, яке варто побачити кожному. Про цю новину вже встигли написати Британські ЗМІ, накшталт DailyMail.\nБританці не могли повірити власним очам, але встигли засняти явище на відео та завантажити до мережі. Пропонуємо побачити це і вам.\nЧервоний купол з'являється над Бірмінгемом, Великобританія:\nЧервоне небо вночі... 2020-й рік дійсно починає дивувати. Надзвичайна червона веселка, що згодом утворює яскравий купол у сутінках над Бірмінгемом. Коли з’явилися приголомшливі кадри червоної веселки над небом Бірмінгема, місцеві мешканці були приголомшені, новину підхопили ЗМІ цілої Британії.\nМіж іншим: після контаку з НЛО у Бразилії, українці почали масово завантажувати до мережі власні відео спостережень з усіх куточків країни.\nМісцева жителька Ебігейл Дейзі Паркс зняла візуальне зображення на початку цього місяця. Червоні веселки рідко можна побачити і утворюються, коли сонце знаходиться низько на горизонті.\n"Це дивовижно, боже мій, я ніколи не бачила нічого подібного", - вигукує вона, перш ніж повторювати "вау".\nВідео Ебігейл було поширене на каналі YouTube на екрані "The Grimreefar", де глядачі висловили своє здивування феноменальним видовищем.\n"Це дивно, ніби існує інший світ", - сказав один користувач.