У наш час дуже цінні такі якості, як милосердя і доброта. Дуже важливо залишатися людиною з добрим серцем і душею, щоб наш світ ставав добрішим і світлішим в оточенні розпусти матеріальних цінностей і неусвідомленість. Дуже важливо допомагати слабким і безпорадним, і це добро обов’язково повернеться. Цитати про милосердя і доброту представлені в цьому розділі нашого сайту.\nПрирода вклала в людини потреба дбати про всіх людей.\nХто хоче приносити користь, той і з буквально зв’язаними руками може робити безодню добра.\nЯкщо не чуєш чужі стогони, не допоможуть ні пости, ні поклони ..\nДобро не лежить на дорозі, його часом не подбе¬решь. Добру людина у людини вчиться.\nКим задоволені всі, той не робить нічого доброго, тому що добро неможливе без образи зла.\nАморальність серця свідчить також про обмеженість розуму.\nВелике серце, як океан, ніколи не замерзає.\nРечовий милосердя тільки тоді добро, коли воно жертва. Тільки тоді одержує матеріальний дар отримує і духовний дар.\nБлагодіяння міряється не величиною, а доброю волею, якої породжене.\nЯк сонце – краса і прикраса неба, так ве-відмінність душі – блиск і світоч всякої чесноти.\nМи добродушні, як самі ж говоримо про себе. Але коли придивишся до російського добродушності, бачиш його дуже схожим на азіатське байдужість.\nБлагодіяння полягає не в тому, що дається, а в душі дає.\nДоброта – мова, на якому німі можуть говорити і який глухі можуть чути.\nБлагодійність – стерилізоване молоко людської доброти.\nВажке швидко забувається, пам’ятається добре.\nНайбільше задоволення, яке тільки може чув¬ствовать чесна людина, це – робити приємність своїм друзям.\nБудьте ласкаві до недобрим людям – вони потребують цього найбільше.\nЩоб любити добро, потрібно всім серцем нена¬відеть зло.\nДобра людина не та, хто вміє робити добро, а той, хто не вміє робити зла.\nБудьте милосердні до нещасних, будьте поблажливі до щасливих.\nБудьте щедрі на добрі слова, особливо по відношенню до тих, хто цього не робить.\nСправжнє співчуття є співпереживання нрав¬ственной виправданості страждає.\nНемає нічого гіршого перетворений доброти. Вдавання доброти відштовхує більше, ніж відверта злість.\nВ зло страшна секретність. В добрі страшно прагнення бути на виду.\nДобрий знаходить на землі рай для себе, злий уже тут смакує своє пекло.\nТільки добро, яке створює людина, залишається, і завдяки йому життя чогось варте.\nУ важкі часи від ділових людей толку більше, ніж від доброчесних.\nБагатьох доводиться поважати не за те, що вони творять добро, а за те, що не приносять зла.\nДобру є все і все з руки, Добру ніщо не чуже і не дивно, Околиці добра настільки великі, Що зло в них проживає, без заборони.\nСкрізь де є людина, є можливість для добра.\nПригоршня добрих справ коштує більше бочки знання.\nЩоб любити добро, потрібно всім серцем ненавидіти зло.\nВсі добрі люди невимогливі.\nМи добрі до інших, щоб більше подобатисясобі.\nТой, хто робить добро іншому, робить найбільше добра самому собі – не в тому сенсі, що йому буде за це нагорода, а тим, що свідомість зробленого добра дає вже велику радість.\nДоброта – якість, надлишок якої не шкодить.\nВсім, скільки можеш, допомагай.\nЛюбов до людей – це ж і є ті крила, на яких людина піднімається вище за все.\nБудь-яке добре діло несе нагороду в собі самому.\nПохвалити людини дуже корисно, це піднімає його повагу до себе, це сприяє розвитку в ньому довіри до своїх творчим силам.\nДоброта не протилежна твердості, навіть суворості, коли її вимагає життя. Сама любов іноді зобов’язує бути твердим і жорстким, не боятися страждання, яке несе з собою боротьба за те, що любиш.\nВи можете вірити чи не вірити в релігію, ви можете вірити чи не вірити у відродження, але немає тих, хто не цінує доброту і співчуття.\nПо-моєму, людина живе, поки любить, а якщо він людей не любить, так навіщо він потрібен!\nВиведи, мій друг, мене спершу зі скрути, а мораль ти і потім прочитаєш.\nБагато злих і мало добрих.\nРадість, доставлена нами іншому, полонить тим, що вона не тільки не блідне, як усякий відблиск, але повертається до нас ще більш яскравою.\nРобити добрі справи є шлях до всякого величі; якщо ж їх не робиш, то неминуче прийде день, коли тобі доведеться працювати для зла замість добра.\nПриродні прагнення людства, пріведен¬ние до найпростішого знаменника, можуть бути виражені в словах: «Щоб усім було добре». ,\nВід чемності ще дуже далеко до лагідності, а від лагідності – до справжньої доброти.\nДобра гребувати – з людьми не знатися.\nЯк можна засуджувати за мимовільний проступок, так не можна і хвалити за вимушене благодіяння.\nЖивуть лише ті, хто творить добро.\nВід дару підлих рук добра не жди.\nЯк для розуму немає нічого надмірного, так і для доброти немає дрібниць.\nЛаскаво є вічна, вища мета нашого життя.\nКращі душевні руху не значать нічого, якщо не приводять до добрих дій.\nНерозумно не може бути добрим, для цього у нього занадто мало мізків.\nЛаскаво наживай, а зле зживається.\nКоли будеш робити кому-небудь добро, зауваж, що під час звершення доброї справи отримаєш таке ж задоволення, яке отримає і та людина.\nДобро не хвацько – ходить тихо.\nЛюдина повинна любити людей. Якщо він людей буде любити, то йому буде жити краще, веселіше буде жити, бо ніхто не живе так зле в світі, як мізан¬троп – Людиноненависник.\nДобро не помре, а злопропаде.\nСердечність такий же дар, як краса і розум.\nКоли Ласкаво безсило, воно – Зло.\nЛаскаво сіяти – добро і пожинати.\nВолодіти собою настільки, щоб поважати інших, як самого себе, і надходити з ними так, як ми бажаємо, щоб з нами поступали, – ось що можна назвати уче¬ніем людинолюбство.\nЯкщо приймати рішення так, як підказує серце, це скінчиться серцевою хворобою.\nДоброго тримайся, а від злого вдалися.\nМи сповнені ніжності до тих, кому робимо доб¬ро, і пристрасно ненавидимо тих, кому принесли багато образ.\nДобра справа два століття живе.\nТой, хто піклується про інших, завжди сповнений уверен¬ності в собі, як людина, яка домагається справедливості.\nЛаскаво понуро і занудливо, І пісний вид, і ходить боком, А зло рясно і химерно, Зі смаком, запахом і соком.\nДобре серце є фонтаном радості, освіжаючим все навколо посмішками.\nЛаскаво так часто незграбно, Туман, мляво, половина, Що всюди робиться гірше, І люди зло звинувачують безвинно.\nДобре слово доходить до серця.\nПоки людина в стані творити добро, йому не гро¬зіт небезпека зіткнутися з невдячністю.\nЛюдина нескінченно добрий може сподіватися, що врешті-решт його розіпнуть.\nІстинно добрий той, хто єдиний з усіма, кого уявляють злими.\nДоброго змовчи, худе мовиться.\nНемає якості більш рідкісного, ніж справжня доброта: більшість людей, які вважають себе добрими, лише поблажливі або слабкі.\nДобрій людині – що день, то й свято.\nСпівчуття – це нерідко здатність побачити в чужих нещастях свої власні, це – передчуття лиха, які можуть спіткати і нас.\nДобрій людині весь світ – свій будинок, злому – і своя хата чужа.\nПохвали за доброту гідний лише людина, у кото¬рого вистачає твердості характеру на те, щоб іноді бути злим; в іншому випадку доброта найчастіше го¬воріт лише про бездіяльність або про нестачу волі.\nДобро і зло перебувають в світі в однаковій кількості. Звідси випливає необхідну рівновагу добра і зла в природі, рівновагу, яка обумовлює її гармонію.\nДоброта – золотий ланцюжок, за допомогою якої суспільство пов’язує себе один з одним.\nРоблячи добро хорошій людині, ми робимо його ще краще, але злий від надаваних йому благодіянь стає ще зліше.\nДоброта – мова, яка можуть чути глухі і бачити сліпі.\nЗабудьте про зла – у вас залишиться добро. Забудьте про добра – що у вас залишиться?\nНедостатньо бути добрим, потрібно ще бути тактовним.\nДоброта – мова, на якому німі можуть говорити і який глухі можуть чути. Доброта без розуму пуста.\nБудь-яке в світі добро можна на зло звернути.\nТой, хто має намір робити добро, не повинен очікувати, що люди приберуть всі камені з його шляху, він зобов’язаний спокійно прийняти свій жереб і в тому випадку, якщо йому навалять нових. Подолати ці труднощі може лише така сила,яка при зіткненні з ними духовно прояснюється і зміцнюється. Обурення – це розтрата сил.\nДоброта важливіше мудрості, і визнання цього, є початок мудрості. Доброта завжди в моді.\nХороша людина – це той, поблизу якого мені легше дихається.\nТе, що йде від серця, до серця і доходить.\nДобро, зроблене ворогом, так само важко забути, як важко запам’ятати добро, зроблене одним. За добро ми платимо добром тільки ворогові, за зло мстимося і ворогові, і друга.\nДоброта є мудрість.\nЧим людина розумніша і добрішим, тим більше він помічає добра в людях.\nДоброта і скромність – ось дві риси, які ніколи не мали б втомлювати людини.\nБлаге початок – благе знамення.\nДоброта ніколи не проходить даремно. Якщо вона не діє на одержувача, по крайней мере, вона вигідна дарувальнику.\nБути безглуздо добрим так само безглуздо, як і бути шалено суворим.\nДоброта слів створює довіру. Доброта думок створює глибину. Доброта дарування створює любов.\nЗлого робити добро так само небезпечно, як доброму зло.\nТой, хто робить добро одному, робить добро собі.\nДоброта, виявивши нам будь-яким людиною, прив’язує нас до нього.\nХто добрий лише на словах, подвійно непридатний той.\nДобро – це зберегти життя, сприяти життю, зло – це знищувати життя, шкодити життя.\nДобрі діяння ніколи не слід відкладати: будь-яка зволікання нерозважна і часто небезпечна.\nДобрим людям слід довірятися словом і розумом, а не клятвою. Сократ Ми не стільки любили людей за те добро, яке вони нам зробили, скільки за те добро, яке ми їм зробили.\nДобрі слова є творчою силою, силою, яка приєднується до створення всього доброго, і енергією проливає благословення на мир.\nТканина нашого життя зіткана з переплутаних ниток, добро і зло є сусідами в ній.\nХто надає нужденному благодіяння швидко, той чинить його подвійно.\nДобра справа не може бути зроблено з ненависті; тим більше з користі. Воно робиться тільки з любові.\nТи нікому не можеш бути суддею, Поки до добра не звернений душею.\nПриродні прагнення людства, пріведен¬ние до найпростішого знаменника, можуть бути виражені в словах: «Щоб усім було добре».\nДоброго – це прекрасне в дії.\nВчинення добрих справ тішить самолюбство, створюючи відчуття переваги.\nЖалість – зі сльозами, а доброта – з мозолями.\nДобрий той, хто робить гарне для інших, зол – хто робить погане для інших. З’єднаємо тепер ці прості істини і в виведенні отримаємо: «добрим людина буває тоді, коли для отримання приємного собі він повинен робити приємне іншим, злим буває він тоді, коли примушений отримувати приємне собі з нанесення неприємності іншим».\nМилувати злих – значить гнобити добрих, а про¬щать гнобителів – значить пригнічувати утиски.\nЖивидобрішими, будеш всім миліше.\nТой, хто робить добро іншому, робить добро самому собі, не в сенсі наслідків, але самим актом роблення добра, так як свідомість зробленого добра саме по собі дає вже велику радість.\nДовіра, надану віроломному, дає йому возмож¬ность шкодити.\nЗа добру людину сто рук.\nРобити добро дурням – все одно що підливати воду в море.\nЗабувайте образи, ніколи не забувайте доброту.\nДобра порада ніколи не приходить занадто пізно.\nЗаписуйте образи на піску, доброту на мармурі.\nКоли твориш добро, сам відчуваєш якесь радісне задоволення і законну гордість, сопут¬ствующую чистої совісті.


Розслідування справи про отримання хабара чиновником НБУ Шацьким і його посередником Тагієвим направлено до суду | Drupal\nРозслідування справи про отримання хабара чиновником НБУ Шацьким і його посередником Тагієвим направлено до суду\n25 October 2017 - 09:11\nГенеральна прокуратура України закінчила досудове розслідування і передала до суду справу про отримання директором департаменту платіжних систем Нацбанку України Сергієм Шацьким хабара в розмірі 35 тисяч доларів\nНагадаємо, що 2 лютого Шацький, разом з подільниками, був затриманий співробітниками ГПУ під час передачі останньої частини суми в розмірі 25 тисяч доларів, але вже 6 лютого був звільнений з-під варти під заставу в 800 тисяч грн. Окреслені кошти були передані за реєстрацію в Нацбанку внутрішньодержавної платіжної системи та видачу відповідного свідоцтва.\nМаловідомий, але важливий факт - посередниками в проведенні незаконної оборудки і співучасниками злочину виступали три особи, один з них співробітник Нацбанку. Головним серед посередників є громадянин Республіки Азербайджан, якийсь Расим Тагієв - брат глави Асамблеї національностей України і фігурант безлічі темних схем. Всім затриманим суд обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту\nФакт участі Тагієва не афішувати в ЗМІ, проте, Тагієв не раз потрапляв в поле зору правоохоронних органів країни. Так, Тагієв неодноразово затримувався за статтями 197 і 203 КУпАП, а також за статтею 222 Кримінального кодексу (незаконне зберігання і носіння зброї). Тагієв 7 разів притягувався до адміністративної відповідальності і проходив за матеріалами, які передбачають кримінальне покарання.\nЯк виявилася, співучасників злочину, пов'язує давня дружба по інтересам. У червні 2015 року Національний банк України погодив правила внутрішньодержавної платіжної системи "Кріп". Платіжною організацією даної ПС є фінансова компанія "Вап-Капітал". У створенні ФК брали участь 11 фізичних осіб, проте одним з основних засновників виявилася рідна бабуся дружини Тагієва Расима. Він же і є неофіційним кінцевим беніфіціари даного бізнесу.\nОднак ПС «Кріп» пропрацювала близько року, після чого ПС «Кріп» здійснила ребрендинг на MOSST Payments. Зміна назви, очевидно, пов'язана з гучними кримінальними справами і інтересом з боку МВС і СБУ. Нагадаємо, в березні 2016 року в рамках розслідування кримінальної виробництва за фактом фінансових операцій на території так званої "ДНР", СБУ заарештувала рахунки 4 компаній в 14 банках. Серед них ТОВ ФК «ВАП-Капітал». Фінустанова працювало на території псевдореспублік через термінали, брали готівку і через "Міністерство доходів і зборів ДНР" платили "податки" в "бюджет ДНР" .До речі, тоді ж були арештовані рахунки і ще однієї термінальної мережі - E-Pay, яка входить в платіжну систему «Кріп»!\nПісля арештів і переслідувань з боку українських правоохоронних органів, в кінці квітня 2016, ПС «Кріп» вийшла на ринок з новим ім'ям - платіжна система «MOSST Payments» (оновлений номер ПС вона отримала 09 березня 2017 року). До очищення ділової репутації вони підійшли серйозно і з великими грошима: новий сайт, отримання PCI DSS, безліч замовлених статей про «інноваційності» додатка для грошових переказів в топові українських ЗМІ. Але платіжною організацією платіжної системи залишається все та ж ТОВ ФК «ВАП-Капітал». Темні схеми напевно не зникли, просто тепер їх набагато простіше проводити через додаток, а не безпосередньо «світити» юридичним особи та ФОП в терміналах ПТКС країни.


Робота в Польщі на складах - свіжі вакансії 2020 - 20+ професій - Сторінка 3\nСклад інтернет-магазину брендового одягу запрошує на роботу чоловіків і жінок до 55 років.; Вимоги до кандидата: наявність польської робочої візи, знання ПК та польської мови (мінімальний рівень).; Обов'язки: перевірка поворотної продукції на наявність збереженого товарного вигляду, фіксування необхідної ...\nвід 12-15 зл/год\nвся територія Польщі\nВимоги до кандидата: активність і бажання працювати, наявність дозволу на управління вилковим навантажувачем. Будуть підтримуватися досвід роботи, знання мови і наявність водійських прав категорії В. Обов'язки: комплектація товару, навантаження / розвантаження продукції, обслуговування сканера і терміналу. ...\nКоморникі, Плоньськ і Пінчув.\nРобота в Польщі: пакувальник одягу\nПриймаються до розгляду кандидати – жінки до 35 років, чоловіки – до 45 років, сімейні пари. Робота полягає у пакуванні та розфасовці нового (брендового) одягу, не потребує особливої фізичної сили. Необхідні документи для працевлаштування – БІО або віза. Між роботодавцем та працівником підписується ...\nв районах м. Варшава\nЖешув, Катовіце, Лодзь, Вроцлав\nПоказано 25 - 36 з 59 вакансій


Збірна України в Бельгії: теорія, передматчеве тренування, прес-конференція - Офіційний сайт Федерації футболу України\nЗбірна України в Бельгії: теорія, передматчеве тренування, прес-конференція\nЗбірна України сьогодні прокинулася в Бельгії. Учора синьо-жовті вилетіли з іспанської Малаги о 16.00, провели в повітрі 2 години 45 хвилин і приземлилися в аеропорту Льєжа, звідки вирушили автобусом до готелю «Chateaudes Thermes».\nПісля вечері у гравців були відпочинок, масаж, відновлення. Усі хлопці перебувають у добрих фізичних кондиціях і готуються продемонструвати своє вміння в товариському матчі з Японією.\nСьогодні після сніданку команда вирушила на прогулянку. Готель, де мешкає збірна, розташований у міському парку, тож прогулянка була на свіжому повітрі, по охайно доглянутих бельгійцями алейках. Погулявши близько півгодини, тренери та футболісти пішли на теоретичне заняття.\nСьогодні у розкладі збірної — передматчеве тренування, що розпочнеться о 18.00 на стадіоні льєзького «Стандарда», «Моріс Дюфран». О 17.30 головний тренер українців Андрій Шевченко дасть прес-конференцію для мас-медіа в конференц-залі арени. Разом із коучем зі ЗМІ зустрінеться і гравець нашої команди Руслан Маліновський.\n17.05.2019 17:20 548\n19.05.2019 10:00 113


ᐉ Квартира в ЖК "Воскресенский" загальною площею 129,8 кв.м. та паркувальне місце, загальною площею 15,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Запорожця Петра, будинок 26А, Квартира 79, паркомісце № 10 (підвальний поверх) - Аукціон Майно/Оренда №679 системи електронних торгів України\nКвартира в ЖК "Воскресенский" загальною площею 129,8 кв.м. та паркувальне місце, загальною площею...\n№ UA-PS-2017-11-07-000004 ID 38935e84680d4c03aa2eff8d38460546\nТип процедури: Продаж Номер лоту у замовника: 00002306\nКвартира в ЖК "Воскресенский" загальною площею 129,8 кв.м. та паркувальне місце, загальною площею 15,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Запорожця Петра, будинок 26А, Квартира 79, паркомісце № 10 (підвальний поверх)\n3-кімнатна квартира в ЖК "Воскресенский", що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Запорожця Петра, будинок 26А, квартира 79, загальна площа: 129,8 кв.м., житлова площа: 85,9 кв.м. Розташована на 19 поверсі, 26-ти поверхневого житлового будинку. Висота приміщень 2,73 м. Про будинок: одна будівля, поверховість: 26 поверхів, технологія будівництва: монолітно-каркасна. Матеріал зовнішніх стін: цегла. Матеріал перекриття: залізобетонний моноліт. Введення в експлуатацію 2011 рік. Комунікації: власна трансформаторна підстанція, централізоване опалення (власна лінія теплопункту), каналізація, гаряче та холодне водопостачання. Ліфти OTIS, підземний паркінг на 89 паркувальних місць, гостьовий паркінг на 20 паркувальних місць, у дворі комплексу знаходиться дитячий майданчик. Цілодобова охорона, консьєрж, система протипожежної безпеки. Інженерне обладнання квартири: електричне живлення підведене до квартири, розводка опалення та водопостачання по квартирі, встановлені радіатори, каналізаційні стояки. Лічильники в кожній квартирі на електроенергію та воду. Металопластикові вікна, металеві вхідні двері. Інфраструктура: Будинок розташований в спальному районі міста. Поруч розташовані продуктові, продовольчі та будівельні магазини, ТРК, кафе, фітнес-центр. У кварталі: декілька шкіл, дитячих садків, дитяча поліклініка і лікарня. Зручне транспортне сполучення, трамваї, тролейбуси, маршрутні таксі, станція метро Дарниця, Лівобережна 15 хвилин громадським транспортом. Парк "Аврора"з сучасним дитячим майданчиком і артезіанською свердловиною, лісопаркова зона, озеро "Райдужне". Паркувальне місце №10 , площа 15,3 кв.м., знаходиться в підвальному поверсі ЖК "Воскресенський" згідно схеми розташування, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Петра Запорожця, будинок 26А. Підлога і стеля – монолітний залізобетон, приміщення освітлюється, вентилюється, на підлозі нанесена розмітка. Ліфти OTIS business-class. Паркінг в ЖК "Воскресенський" знаходиться під охороною на закритій території будинку, що дозволить Вам вирішити питання щодо паркування свого авто не тільки якщо Ви проживаєте в ЖК "Воскресенський", а й навіть якщо Ви проживаєте чи працюєте поруч. Це завжди вдала інвестиція, паркувальні місця можна здавати в оренду, оскільки розташування є дуже затребуваним в цьому районі, а попит на паркувальні місця в зв'язку з динамічним розвитком даної частини міста зростає постійно. Наявність обтяжень: Зареєстрованих осіб немає, обтяження відсутні. Витрати, пов’язані зі складанням та нотаріальним оформленням договору купівлі-продажу сплачує Переможець аукціону (покупець). Місце укладання договору купівлі-продажу м.Київ.\n1992800 грн з ПДВ\n19928 грн з ПДВ\nПочаткова ціна реалізації лоту 1992800 грн з ПДВ\nМінімальний крок аукціону 19928 грн з ПДВ\nГарантійний внесок 99640 грн\nАктив 2. Паркувальне місце №10 , площа...\n3-кімнатна квартира в ЖК "Воскресенский", що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Запорожця Петра, будинок 26А, квартира 79, загальна площа: 129,8 кв.м., житлова площа: 85,9 кв.м. Розташована на 19 поверсі, 26-ти поверхневого житлового будинку. Висота приміщень 2,73 м.\nПаркувальне місце №10 , площа 15,3 кв.м., знаходиться в підвальному поверсі ЖК "Воскресенський" згідно схеми розташування, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Петра Запорожця, будинок 26А. Підлога і стеля – монолітний залізобетон, приміщення освітлюється, вентилюється, на підлозі нанесена розмітка. Ліфти OTIS business-class.\nАктив аукціону 2. Паркувальне місце №10 , площа...


Вагітність для кожної жінки є дуже відповідальним періодом. У цей час формується і розвивається тіло вашого крихти. Багато в чому саме від протікання вагітності залежить його здоров'я в майбутньому. Стандартна тривалість періоду виношування дитини становить 40 тижнів. Однак цей термін досить умовний. Лікарі говорять про те, що можуть початися пологи на 37-38 тижні вагітності або на 41-42. При цьому даний процес буде вважатися нормальним. Яке отримали пологи в 37 тижнів думка лікарів? Саме про це і розповість представлена стаття. Також ви дізнаєтеся, як викликати пологи на 37 тижні вагітності, і чи можна взагалі це робити.\nПологи в 37 тижнів: думка лікарів\nТермінові пологи в 37 тижнів\nЧи варто викликати пологи: думка лікарів\nФізичні навантаження і ходьба\nГаряча ванна: стимуляція теплом\nМалиновий чай і ароматерапія\nСтандартна вагітність триває приблизно десять місячних місяців. Цей період становить 40 тижнів. Саме в зазначений термін народжується більшість малюків. Однак початок пологів може настати як на 38-й, так і на 42-му тижні. При цьому мова йде про термінове процесі, тобто про почався в строк.\nПологи на 37 тижні теоретично визнаються передчасними. Правила вказують на те, що такі малюки повинні поміщатися в спеціальні кувези і отримувати особливе спостереження. Однак сучасні фахівці мають дещо іншу думку на цей рахунок.\nМедики говорять про те, що початок пологової діяльності може наступити абсолютно в різний час. При цьому недоношені дітки вимагають особливого спостереження і іноді екстреної допомоги. Медицина зробила великий прорив за останні роки. Тепер навіть малюки, народжені після 22 тижнів вагітності, можуть отримати чималий шанс на життя. Однак для цього потрібні відповідна апаратура і грамотні фахівці.\nПологи на 37 тижні можуть визнаватися строковими або передчасними. Все залежить від тривалості жіночого циклу та індивідуальних особливостей організму новоспеченої матусі. Лікарі завжди оцінюють стан малюка, перед тим як вести мову про передчасних пологах. Розглянемо два основних варіанти і з'ясуємо думки лікарів з приводу таких станів.\nЯк медики характеризують пологи на 37 тижні? Про процес, що стався в термін, мова може йти в наступних випадках:\nЯкщо у жінки регулярний короткий цикл, то його тривалість складає в середньому три тижні. Так як передбачувана дата пологів встановлюється за допомогою стандартних розрахунків, то в цьому випадку вона буде виведена невірно. Процес розродження повинен початися на один тиждень раніше. Саме тому малюк, який з'явився в 37 тижнів вагітності, визнається цілком доношеним і не вимагає додаткової допомоги.\nУ деяких випадках буває так, що пологи на 37 тижні призводять до появи цілком доношеної дитини. Варто нагадати, що в материнській утробі всі дітки розвиваються нерівномірно. У кожного малюка можна відзначити так звані скачки в зростанні. Буває й так, що в 37 тижнів народжується дитина, яка з розвитку та розмірами відповідає 40-тижневого малюкові.\nВ обох цих випадках медики визнають пологи строковими (відбулися в строк). Лікарі говорять про те, що ще кілька десятиліть тому дана оцінка і класифікація не використовувалися. При цьому процес розродження, що почався в 37 тижнів, завжди визнавався передчасним.\nУ яких випадках медики говорять про те, що відбулися передчасні пологи на 37 тижні? Спочатку, коли породілля надходить в стіни стаціонару, медики ставлять цей діагноз завжди. Проте після появи на світ малюка висновок може бути підтверджено або ж знято. Якими оцінками керуються при цьому акушери, гінекологи і неонатологи?\nПро передчасних пологах мова йде в тому випадку, якщо дитина має недостатню вагу і зріст. Так, стандартної точкою відліку вважається маса тіла в 2,5 кілограма. Довжина тільця малюка не повинна бути менше 48 сантиметрів. В інших випадках пологи на 37 тижні вагітності визнаються передчасними або ранніми.\nТакож медики говорять про ранніх пологах тоді, коли процес вже почався, але організм жінки не готовий до нього. Так, найчастіше відбувається вилиття навколоплідних вод, але перейми йдуть "порожні", тобто вони не призводять до розкриття шийки матки.\nВарто відзначити, що пологи на 37 тижні вагітності не є катастрофою. Набагато гірше буде в тому випадку, якщо малюк народиться в 42 тижні, але за своїм розвитком буде відповідати 38-39. У цьому випадку пологи визнаються терміновими, проте мова вже йде про затримку внутрішньоутробного розвитку.\nЛікарі говорять про те, що пологи на 36-37 тижні вагітності здатні привести до абсолютно несподіваних наслідків. Малюк може з'явитися цілком життєздатним і готовим до подальшого розвитку в новому середовищі. Проте в деяких випадках дитина з'являється недоношеним. Це тягне за собою важкі наслідки. При цьому всього одна або два тижні перебування в материнській утробі допомогли б уникнути таких проблем. Чи варто викликати пологи?\nЛікарі говорять про те, що на цьому терміні немає необхідності викликати початок родової діяльності. Малюк сам з'явитися в відведений йому час. Стороннє втручання в процес виношування може призвести до ускладнень. Медики стверджують, що викликати пологи можна, але робити це потрібно тільки після 40 тижнів вагітності, і то для цього повинні бути вагомі підстави. Однак породіллі не завжди прислухаються до думки фахівців. Бажання скоріше позбутися від живота і взяти на руки свою крихітку спонукає жінок вдаватися до самих несподіваних дій. Розглянемо основні способи того, як можна викликати пологи в 37 тижнів вагітності.\nОдним із дієвих і безпечних методів викликати пологи є ходьба. Варто відзначити, що допомагає вона тільки при доношеній вагітності. Якщо ваша матка готова випустити дитину у зовнішній світ, то тривала ходьба і фізичні навантаження спровокують сутички. Коли ж дітородний орган ще не готовий до початку своєї роботи, ці маніпуляції не приведуть ні до чого.\nХодити потрібно кілька годин на день. При цьому жінки говорять про посилення ефекту при підніманні по сходах. Також можна провести велике прибирання в будинку. Помийте підлоги. При цьому не використовуйте швабру. Вимийте вікна і зніміть штори для прання. Пам'ятайте, що не можна піднімати тяжкості.\nВикликати пологи допомагає один відомий гінекологам коктейль. Для його приготування вам необхідно змішати по одній частині апельсинового і абрикосового соків. Також помістіть в ємність 100 мілілітрів шампанського. Додайте в суміш половину упаковки касторової олії. І випийте.\nЕфект від такого коктейлю не змусить себе чекати. Вже через кілька годин ви відчуєте позиви до дефекації. Після ретельного очищення кишечника є велика ймовірність початку сутичок. Таким же ефектом володіє клізма. Однак вона повинна мати пристойні обсяги. Для виклику пологів вам доведеться прочистити кишечник як мінімум одним літром води. Пам'ятайте, що на 37 тижнях вагітності цей метод може призвести до вилиття навколоплідних вод при відсутності розкриття цервікального каналу! У цьому випадку є ймовірність кесаревого розтину.\nВізьміть до уваги той факт, що вищеперелічені способи активації пологової діяльності можуть накласти відбиток на здоров'я вашої дитини. Будьте розсудливі!\nВідгуки породіль і лікарів говорять про те, що секс може спровокувати початок родової діяльності. Особливий ефект досягається в тому випадку, коли майбутня мама відчуває оргазм. Ритмічні скорочення дітородного органу викликають сутички. Також в спермі чоловіка містяться певні речовини, які називаються простагландинами. Їх дія на шийку матки дуже ефективно. Тканина починає розм'якшуватися і розкриватися.\nВарто відзначити, що статевий контакт без презерватива можна робити тільки при збереженні слизової пробки. В іншому випадку є висока ймовірність того, що відбудеться інфікування плода.\nНерідко жінки для того, щоб викликати пологи, приймають гарячу ванну. Варто сказати, що цей метод має дуже малу ефективність. При цьому ризик виникнення кровотечі та інфікування дуже великий. Лікарі настійно не рекомендують вдаватися до цього способу навіть при повністю доношеною вагітності. Що вже говорити про термін в 37 тижнів!\nАналогічною дією володіють сауна і лазня. Пам'ятайте, що подібні маніпуляції протипоказані жінкам із захворюваннями серця і судин. Також основним забороною є передлежання плаценти.\nВикликати пологи на 37 тижні вагітності і пізніше можна за допомогою малинового чаю. Для підготовки шийки матки до природного процесу необхідно регулярно вживати охолоджений відвар малинових листя. Якщо ж необхідно викликати справжні сутички, то варто вжити гарячий напій.\nПосилити ефект від чаювання допоможе ароматерапія. Для її проведення вам знадобляться спеціальна лампа, масло троянди і жасмину. Приготуйте суміш з води і декількох крапель того й іншого масла. Нагрійте склад за допомогою спеціального пристрою і подихайте. Таким чином, насолоджуючись приємним ароматом масел і гарячим чаєм, можна спровокувати початок родової діяльності.\nТепер вам стало відомо, які мають пологи на 37 тижні вагітності відгуки лікарів. Пам'ятайте, що не варто займатися самодіяльністю! Якщо вам хочеться народити раніше, то зверніться до свого гінеколога і дізнайтеся про те, чим це загрожує. Мільйони жінок незабаром після виконаних дій починають шкодувати про них. Варто сказати, що не завжди прийняті заходи викликають початок родової діяльності. Однак такі дії часто призводять до проблем, які вже не вийде усунути. Будьте відповідальні за здоров'я і життя свого малюка. Легких вам пологів в строк!\nFaqUkr.ru » Дім і сім'я » Пологи на 37 тижні вагітності: думка лікарів. Як викликати пологи на 37 тижні?


Контрольне списування на 5+. Eveline cosmetics mystic galaxy eyeshadow palette - Casualshop\nКонтрольне списування на 5+. Eveline cosmetics mystic galaxy eyeshadow palette\nПо всьому російському інтернету пролетіла чутка, мовляв, що польський бренд зі своєю палеткою mystic galaxy перевершив набагато бренд-прабатько, який придумав цю палітру.\nЗвичайно, я вирішила теж спробувати її, так як не зовсім моя гамма, і оригінал urban decay я б точно не купила, тим більше, що за якість лаяли. А eveline навпаки хвалили, що мовляв, на відміну від інших дюпів, не те що не наздогнали, а навіть перегнали в якості.\nПалетка дуже красиво оформлена, металевий корпус, дзеркало, кисть – не найкраща, але якщо що-використовувати можна.\nУ палетці 12 відтінків, по 1 гр. Кожна. 5 матових, 6 сатинових, 1 більш блискучий, місцями мультіхромящій відтінок.\nМожна розділити на 2 секції. Більш тепла і прохолодна фіолетово-бузкова.\nСкажу відразу, що формула тіней, на мій погляд, кілька олдскульна. Вони цілком собі хороші, але матові — такі сухенькі, хоча зовсім не крейдяні, сатинчики такі скромненькі, не сильно пігментовані, ні про яку розтяжці свотча на підлогу руки і бути не може).\nАле незважаючи на це, з цією палеткою виходять цілком собі красиві макіяжі, можна робити варіації з бузково-фіолетовою гамою, так і цілком собі нюдовие бежево-персикові, знову ж таки-поставити пляма ризик мінімальний. Майже не обсипаються і не скочуються .\nПодивимося на свотчі. Свотчі на руці розташовані зверху вниз, згідно з кольорами в палетці зліва направо\nзверху вниз: sun, mercury, saturn, jupiter, mars, moon,\nSun — матовий і дуже світлий відтінок, трохи світліше кольору шкіри, майже зливається на свотче з нею. Ідеальний для того, що припудрити повіку де треба і прибрати огріхи тушевки.\nMercury-абрикосовий матовий, в общем-то непоганий колір, можна використовувати, коли захочеться зробити не бузкові макіяжі з цією палеткою.\nSaturn-красивий золотисто-абрикосовий сатин, один з найбільш насичених в палітрі.\nJupiter-матовий, що то середнє між кавою і яка з молоком, добре для складки століття і тушевки. Можна пропрацювати нижню повіку також.\nMars-блискучий переливаються блискітками руденький відтінок, красивий, вписала в різні макіяжі. Набирається пластівцями.\nMoon-салатовий сатин, симпатично поблискує, єдиний відповідний в куточок ока в бузкових макіяжах. Можна використовувати і як топпер.\nзверху вниз: comet, venus,neptune, uranus, pluto, earth\nComet — світло-фіолетовий відтінок, матовий, мені сподобалося робити з соло макіяж під стрілку. Але треба забивати.\nVenus-рожевий сатин. Якість без нарікань. Досить яскраво лягає відразу.\nNeptune-бузковий відтінок, мій улюблений сатин в цій палетці.\nUranus-лавандово-фіолетовий сатин, теж дуже подобається.добре нашаровується в дуже яскравий відтінок.\nPluto-темно фіолетовий сатин, звичайно не позбавлений сіруватою бази, але тим не менш, в бруд не йде, використовую для затемнення зовнішнього куточка.\nEarth-складний відтінок коричневого-баклажанний колір, матовий.\nДо речі, тут коричневий ідеально підібраний в гаму до всієї палетці, вторить настрою.\nБо, у мене оригінал cherry, і незважаючи на те, що палетка шалено красива, писала пост про неї коли то, коричневий там просто ніякої і ніяк не йде червонуватим відтінкам. До речі, в naked3 найтемніший відтінок гірше, ніж в дюпе від revolution, теж колись писала пост порівняння.\nПодивимося на макіяжі і пару повних образів. Всі макіяжі зроблені просто на консилер.\nЯ часто роблю макіяжі буквально на бігу. Ось пара таких варіантів із зеленою тушшю.\nЗ мінусів для себе я зазначу, що мені категорично не вистачає світлого відтінку для куточка ока. Тут з умовно відповідних-2 рефілла. Але персиковий saturn ніяк не дружить з бузковою гамою, хоча і шалено красивий, тому я використовую в бузкових макіяжах тільки moon або просто хайлайтер, якщо немає настрою відкривати кілька палетою.\nЯ задоволена палеткою, її приємно тримати в руках, з нею виходять красиві макіяжі, а головне стійкі. Я використовую просто консилер в якості бази. Не обсипається. Так, для соковитості кольору сатини краще або набивати або наносити пальцем, але не вважаю проблемою. Тому знімаю лише бал.\nпопередня статтяВорог номер один!\nнаступна статтяЛяйсан утяшева зіграє фатальну кармен\nЯкий діловий подарунок найкращий? Звичайно ж, виготовлений з шкіри\nБенгальська кішка: характеристика породи, правильний догляд, підбір харчування, особливості характеру


Олександр Засядько – предтеча ракетної ери — Тижневик «ЕХО»\nНовини » Суспільство » Олександр Засядько – предтеча ракетної ери\nЯкщо земне тяжіння хоч іноді відпускає ваші важкі думки, підніміть голову вгору і погляньте місячної зоряної ночі на далеке, колись таємниче, а нині вже усліджене людьми нічне світило. Десь там, де ще не ступала нога людини, на зворотному боці Місяця, серед багатьох природних утворень – Море Засядька. Чи не вперше ви чуєте це ім’я? Яких заслуг доскочила ця людина, аби не на Землі – на Місяці увічнили її?\nВ 1914 році в Полтаві був виданий «Опыт краткого биографического словаря Полтавской губернии с половины ХУІІІ века» - дуже повчальний, тому що вселяв людям гордість за земляків, прагнення бути схожим на них в\nїх беззаперечно високоморальних справах, спрямованих на розквіт рідного краю і Вітчизни, гідних увічнення та слави.\nВ числі «иерархов, государственных и общественных деятелей и благотворителей» згаданий і наш земляк: «из Полтавских дворян генерал-лейтенант».\nВін народився в тому куточку нашої Вітчизни, про який геніальна українська поетеса Леся Українка писала: «…це така Україна, що українішої від неї нема». Леся жила в Зеленому гаю на околиці Гадяча, а від Гадяча до козацького містечка Лютенька, де народився Олександр Засядько, лише 25 кілометрів. Воно притулилось до болотистої річки з такою ж загадковою і ніжною назвою – Лютенька, що несе свої води у швидкоплинне Псло.\nНа мальовничих берегах простягалися просторі луки і пасовища та віковічні дубові гаї, які з трьох боків облягали Лютеньку. На схід за болотом аж до Зіньківського повіту мало не на десять верст слалися долиною нивки лютенчан.\nНавколо давнього містечка, що потопало у зелені вишневих садочків тягнулося два ряди земляних валів, які в багатьох місцях вже були поруйновані жителями як непотріб.\nА на його окраїнах ще трималися дві селітряні буди (маленькі заводи), що виробляли селітру для виготовлення пороху...\nЛютенька входила до складу Гадяцького замку - господарської столиці всіх українських гетьманів. Вона була особистим володінням Богдана Хмельницького. Тут знаходилися маєтності Пилипа Орлика, а у поховальних склепах Свято-Успенської церкви покоївся прах гетьмана Лівобережної України Івана Брюховецького та наказного гетьмана українського війська, Гадяцького полковника Михайла Бороховича. На території її околиць розміщувались володіння графа Василя Капніста, Фролова-Багреєва, Домонтовича, Йосипа Коробки, які стали краєм героїв Миколи Гоголя.\nСаме тут, на межі Гадяцького, Зіньківського і Миргородського повітів, у містечку, яке мати Лесі Українки Олена Пчілка називала «старим козацьким гніздом» 7 листопада (20 листопада) 1779 року народився Олександр Дмитрович Засядько.\nПрапрадід майбутнього конструктора бойових ракет Яків Засядько був реєстровим козаком Хорольської сотні (1649). У 1659 році він уже відомий лубенський полковник, що свідчить про відвагу, військовий і організаторський талант – риси, які бачимо потім і в його нащадка.\nПрадід Лук’ян Якович і дід Олександра по батьківській лінії Данило Лук’янович стали сотниками Лютенської сотні. Пізніше дід Данило Лук’янович служив священиком Успенської церкви у рідному козацькому містечку.\nБатько Олександра Дмитро Данилович Засядько був головним гармашем Запорізької Січі. Як близький родич останнього кошового отамана Петра Калнишевського він успадкував не лише безмежну любов до волі, а й славу лицарства козацького, що за хрест святий готові голови свої буйні покласти.\nУ Лютеньці Дмитро Засядько одержав земельний наділ.\nКозацький родовід, що простежується на три з половиною століття углиб віків, родинні перекази про походи запорожців, їхнє воєнне мистецтво, вдача лютенського люду, який ніколи не похиляв голови так низько, щоб не бачити неба, чарівна природа родинного урочища з велетнями-дубами (відомого й дотепер як Засядьківщина), високі українські зорі, на які задивлялися не лише закохані хлопці й дівчата, але й сільські філософи, що зі сковородівською мудрістю дивилися на цей безмежний світ краси, – усе це стало стрижнем творчої натури Олександра Засядька, покликало його, мов ту бджолу, до «сродної» йому праці.\nМалий Сашко виростав у великому козацькому сотенному містечку, що колись було неприступною фортецею, оточеною земляними валами й болотом. Тут проживало близько чотирьох тисяч населення, три чверті якого були козаки. Тут свято оберігались козацькі звичаї, традиції, мова, пісні й заняття і бережно передавалися від покоління до покоління. Навіть церкву, в якій хрестили Засядька називали Запорозькою. Всього ж тут було аж чотири храми. І можливо неповторну музику передзвону цих церков він все життя зберігав у своєму серці. Вона його надихала і кликала на добрі справи і на ратні подвиги, сіяла зерна незгасної любові до своєї Вітчизни.\nА ще з раннього дитинства і назавжди він покохав галасливі ярмарки, що збирались в Лютеньці чотири рази на рік, уквітчані дівочими неповторними плахтами храмові свята і весілля, утаємничену язичницьку «Віху» зелених свят та мелодійні щедрівки Різдва...\nІ над усім цим – замріяні пісні дівчат і парубків та мудрі і віщі козацькі думи й веселі приповідки сивих кобзарів. Як часто вони снились йому в Петербурзі, Альпах, Парижі й на Дунаї...\nСвою першу освіту він здобував у батьківському домі. Основою її, як тоді було прийнято в Україні, був Псалтир. Засядько ще в дитинстві знав напам’ять його мудрі псалми. Вони так міцно закарбувались в його пам’ять, що і на схилі літ він часто цитував високі і повчальні істини, які в житті стали для нього непорушним законом. “Блажен муж, который не ходит на совет нечестивых, - звучала перша з них, - и не стоит на пути грешных и не сидит в компании развратителей… и будет он как дерево, насаженное при потоках вод, которое приносит плод свой во время своё, и лист, которого не вянет: и во всем, что он ни делает, успеет”.\n“Уповай на Господа, и делай добро;\nЖиви на земле, и храни истину …\nИ выведет, как свет правду твою,\nи справедливость твою, как полдень”.\nВелике, мальовниче, оточене лісами, якесь дивовижно потужне зі своїми величними соборами, – це село в історії України то стає козацькою вартою у ХУІІ столітті, то вибухає чорною вирвою горя від геноцидних акцій окупантів червоних і коричневих жорстокого кривавого ХХ віку. І ніякі сили не здатні стерти з лиця землі це тричі спалене ворогами поселення, яке подарувало світові цілу когорту історичних силуетів, серед яких найвиразнішою фігурою є могутня і велична постать Олександра Засядька.\nЦілком природно, що Дмитро Данилович Засядько, який дослужився до генерал-майора, віддає своїх синів Олександра і Данила в Артилерійський Інженерний шляхетський кадетський корпус у Петербурзі. У серпні 1790 року Дмитро Засядько пише листа імператриці Катерині ІІ такого змісту:\n«Всепресветлейшая державнейшая великая государыня императрица Екатерина Алексеевна самодержица всероссийская государыня всемилостивейшая просит титулярный советник Дмитрий Данила сын Засядько.\nИмею я при себе двоих сыновей Данила двенадцати, Александра десяти лет, которые обучены грамоте по российски читать и писать на службу никуда еще не записаны, не откажи желание иметь определить их как для продолжения службы так и обучения касающееся до артиллерии и фортификации и прочих наук в артиллерийский инженерный шляхетный кадетский корпус, почему всеподданнейше и прошу к сем.\nДабы высочайшим Вашего императорского величества указом повелено было сие мое прошение принять детей моих для продолжения службы получения вышеописанных наук в артиллерийский инженерный шляхетный кадетский корпус в кадеты определить, а что они подлинно законные мне дети о том представляю при сем Свидетельство-прошение.\nВсемилостивейшая государыня прошу Вашего императорского величества о сем моем прошении решение учинит6.\nДо того вони навчалися вдома, як було заведено в родинах заможних українців. Серед наук домашньої педагогіки особливу повагу у Засядьків мав Псалтир. Добру, сприйнятливу до Слова Божого душу Олександра псалми так вразили, що він навіть замислив стати священиком. Та судилося йому носити не рясу, а мундир блискучого армійського офіцера. Хоч, мабуть, піди він пастирською дорогою – пройшов би її так само гідно і, може, був би сьогодні таким, як канонізовані православною церквою видатні українці - Данило Туптало, Йоасаф Горленко, Іван, митрополит Тобольський, Інокентій і Софроній, митрополити Іркутські…\nШлях, на який став Олександр, вимагав сили волі і зібраності. І вони у нього були. Сильний розум, твердий від природи характер, серце, готове на самопожертву – так характеризують кадета Олександра Засядька біографи.\nУ кадетському копусі він оволодіває секретами балістики, фортифікації, виявляє великий інтерес до математики, фізики. Разом з тим має здібності і до мов – окрім обов’язкових німецької і французької, самостійно вивчив іспанську й латину.\nВ історії залишилося зафіксованим побажання Олександрові його викладача балістики німця Кеніга, мовлене на випускному вечорі: «Якщо не згорять твої крила, зробиш багато славних справ. Щасливого тобі польоту, молодий орле!»\n1797 року брати Засядьки закінчили кадетський корпус із званнями підпоручиків артилерії і почали службу в 10-ому батальйоні Олександра Суворова на Херсонщині. Олександр Засядько сумлінно несе свою службу, хіба що дивує офіцерське товариство тим, що має якісь «забавки» з вибухонебезпечними сумішами.\nПо закінченню навчання він мав привабливі пропозиції залишитися в столиці. В ці дні не раз подумки звертався до свого надійного Псалтиря: “И зри, не на опасном ли я пути, и направь меня на путь вечный”.\nПочинаючи свій життєвий політ військового офіцера юний Засядько залишався вірним словам Володимира Мономаха записаним у славнозвісному «Повчанні» своїм дітям: «Выйдя на войну, не ленитесь, не надейтесь на воєвод, не угождайте питью, ни еде, ни спанью; стражу сами расставляйте, ж ночью, везде расставив караулы, около воинов ложитесь, а вставайте рано. Больного посетите, мертвого пойдите проводить, ведь все мы смертны. Не проходите мимо человека, не приветив его добрым словом…».\nХVІІІ століття для Олександра і Данила завершилося участю у славнозвісних Італійському та Швейцарському походах фельдмаршала Олександра Суворова. Олександр Засядько був серед 800 артилеристів російського експедиційного корпусу, що його Павло І послав «рятувати царів». Нинішнє покоління знає про ті часи у кращому випадку з ілюстрації в підручнику історії «Перехід Суворова через Альпи» та дивується, чого ті російські вояки подалися на конях у гори у чужу країну. А річ у тім, що Росія тоді входила в антифранцузьку коаліцію з Великобританією, Австрією, Туреччиною і Королівством обох Сицилій. Війська Суворова одержали низку перемог у Північній Італії – у битвах на річках Адді і Треббії, біля Нові. Великобританія, не бажаючи посилення впливу Російської імперії в Європі, добилася виведення російських частин. 16 (27) серпня 1799 р. Суворов одержав наказ іти на з’єднання з російськими військами у Швейцарії.\nЯкщо ж абстрагуватися від політичних перипетій і подивитися на ці походи з точки зору військового мистецтва, то слід відзначити і вмілість полководця, і мужність офіцерів і солдатів. На все життя в пам’яті юного Засядька збереглися спогади про перехід армії Суворова через грізну ущелину в Альпах – Сен-Готард. Спогади про ці події місцеві жителі зберегли до наших днів. Історик А.Кривицький в 1946 році писав, що альпійські пастухи з захопленням показували в горах ледве помітну стежину і казали: «тут проходив Суворов». На картах Швейцарії ця стежка довгий час була позначена написом: «Шлях Суворова в 1799 році». Наш герой у цих походах теж виявив неабияку відвагу, зокрема під час облоги і штурму Мантуї, коли першим забрався на стіну фортеці та ще й затягнув туди невеличку гармату.\nІсторики пишуть, що за два місяці безперервних боїв Олександр Засядько не раз брав участь у рукопашних сутичках, тричі під ним убивали коня, двічі прострілювали кивер. Звання капітана Олександр Суворов присвоїв своєму тезкові прямо на руїнах взятої фортеці. Засядько також брав участь у битвах при Адді, Тідані, Треббії, Нові.\nУчасть у війні 1799 року дала Олександрові Засядьку багато для розуміння військового мистецтва, науки перемагати не числом, а умінням.\n1801 року в житті Олександра Засядька сталася неординарна подія – він побував у Соловецькому монастирі і побачив Великого засланця, останнього кошового Запорізької Січі, легенду його роду і всього українського народу Петра Калнишевського. Побувати там звелів Олександрові листовно батько. Річ у тім, що імператор Олександр І, як те було заведено, при вступі на трон оголосив амністію, в тому числі й Калнишевському, заарештованому ще 1775 року! Тепер йому було вже літ 110, і Олександрові належало запитати старого кошового про його наміри та допомогти в разі необхідності у поверненні в Україну.\nВони зустрілися. Кошовий в Україну повертатися не захотів. Хтось каже – не витримав би далекої дороги. Може, й так. А може, надто тяжко було б йому спостерігати, «як на Січі хитрий німець картопельку садить», як покріпачена Україна все нижче опускає очі, завжди спрямовані до високих зір…\nПолтавські дослідники О.Руденко та О.Комеліна у посібнику «Полтавці – ракетно-космічній науці. Олександр Дмитрович Засядько (1779-1838)» наводять витяги з послужного списку Засядька 1804-1811 рр.\n1804 рік – перебуває з російською ескадрою в Середземному морі: спочатку на острові Корфу, потім у Південній Італії – в Неаполі.\n1806 рік – ескадра повертається в Адріатичне море і 19 вересня бере участь у відбитті атак французів при фортеці Кастельново. О.Д.Засядько одержує орден Св. Георгія 4-го ступеня.\n1807 рік – початок війни з Туреччиною. За героїзм при штурмі Ізмаїла нагороджений орденом Св. Володимира 4-го ступеня з бантом. У цих боях Засядько продемонстрував властиві йому витримку, стійкість, вміння виходити із складних обставин. Вогонь його гармат влучає в ціль винятково точно завдяки пристроєві для прицілу, який він сам обладнав.\n1810 рік – за участь у взятті Разграду був нагороджений золотою шпагою з написом «За хоробрість». Тільки двоє людей в російській армії були удостоєні такої нагороди – Багратіон і Засядько, а після Бородінської битви у 1812 році третій – фельдмаршал М.І.Кутузов. Але Засядько отримав її в чині капітана.\n1811 рік – біля Дунаю російський корпус під командуванням М.І.Кутузова оточив 70-тисячну армію великого турецького візира. Треба було не дати можливості іншим турецьким гарнізонам прийти йому на допомогу. Засядько в складі спеціального загону із своїми артилеристами переправився через Дунай, атакував гарнізон Туртукая так стрімко, що це змусило турків скласти зброю, і вони вже не думали про допомогу великому візиру. А Засядько за цей подвиг був нагороджений орденом Св. Анни 2-го ступеня.\nВ одному з боїв Засядька поранили в ногу, але він не залишив своїх артилеристів, бо звик до них і сам був воїн без страху та докору. Солдати любили свого командира. Про ці події в його біографії було записано: «…участвуя в сражении, при вилазках неприятеля из крепости Рущука, был ранен ружейною пулею в колено левой ноги, но не смотря на то оставался при бригаде на лицо и награжден алмазными знаками к ордену св.Анны 2-й степени. Кроме того с половины июля до конца августа 1810 года он командовал артиллерией при осаде крепостей Журжи и Рущука, а в 1811 году учавствовал в атаке неприятельского лагеря на правой стороне Дуная, чем и заключил свою деятельность в Турецкую войну.\nПочавши турецьку кампанію у чині капітана, хоробрий офіцер закінчив її підполковником.\nПід час Вітчизняної війни 1812 року Олександр Засядько – командир 15-ої артилерійської бригади, яка відзначилася в боях під Городечною та Борисовим. 1813 року стався надзвичайний епізод у бойовій біографії О.Засядька: він добровільно згодився бути заложником у місті Торн, доки йшли переговори про капітуляцію гарнізону, за що пруський король нагородив його орденом «За заслугу» («Тур ле меріт»). 2 липня 1813 року Олександр Дмитрович став полковником. Потім була ціла низка битв, яка увінчалася для Засядька орденом Св. Володимира 3-го ступеню. За мужність виявлену в «битві народів» під Лейпцігом його нагороджено орденом Св. Георгія 3-го класу – нагородою якою у всій армії були нагороджені тільки три полковники. Переправа через Рейн, блокада Майнца – ці військові операції завершують послужний список нашого героя як бойового офіцера. 15 років практично безперервних баталій: Північна і Південна Італія, Іонічні острови, Туреччина до Балкан, Прусія, Німеччина і Франція. Шпага за хоробрість, чин полковника, шість орденів і слава хороброго воїна – такими були попередні підсумки його 35-ти років. Та найголовніші справи чекали на Засядька в недалекому майбутньому. Але в наступні роки, що залишалися в його житті час військових звитяг і битв залишався для нього найдорожчим. Через 20 років він писав товаришу і сподвижнику А.М. Кисельову: «Корфу, Неаполь, Каттаро, кампания в Турции, год двенадцатый составляют такие памятные маяки в жизни нашей, что не могут изгладиться из сердца если бы мы и сами того пожелали… Забыть ли мне Корфу, или сражения на Белом берегу, блокаду Кастельново?: Нет, не забыть мне Березины, Лейпцига, Парижа, и кто забудет?».\nДовгий бойовий шлях, майже п’ятнадцять років, два брати Засядьки крокували разом, отримуючи нові звання і нагороди. Їх навіть іменували в документах: Данило Засядько перший і Олександр Засядько другий. Але вже у Франції за крок до перемоги доля роз’єднала братів – 20 січня 1813 року в битві з французами біля села Шемпобар Данила Засядька було поранено в голову і він на п’ять років потрапив у полон.\nА Олександр по завершенню боїв повернувся з військами на Поділля. Для переможців з’явилася можливість перепочити, покрасуватися своїми нагородами на балах у середовищі прекрасних дам. Та тільки не для Засядька. Він жертвував себе для науки. Він по-військовому однозначно вирішив присвятити себе конкретній справі: створенню бойових ракет, які б здатні були зупинити будь-якого ворога. Настав час осмислення бойового досвіду, успіхів і поразок. Олександр Засядько розумів, що артилерія потребує модернізації. Неповороткі близькобійні мортири вже є анахронізмом.\nВін подає у відставку і повертається в рідну Лютеньку, щоб зайнятися тими дослідами та винаходами, які його цікавили все доросле життя.\nКозацька безкорисливість завжди перемагала в його душі. Він дбав про себе в останню чергу і любив повторювати: “Малое у праведника лучше богатства многих нечестивых… А кроткие наследуют землю и насладятся множеством мира…”\nЩоб мати кошти на прожиток і дослідницьку роботу, продає невеликий батьківський маєток під Одесою. А в лютенському маєтку будує кузню, піротехнічну лабораторію, запрошує спеціалістів. Його помічником був і слуга Василь Лакша, сільський хлопець. Так 1815 року починається безпосередня праця над створенням ракет. І вона увінчалася успіхом. На вигонах неподалік лісу – Дубини злетіла вогняна ракета. Це був перший своєрідний Байконур, від якого починався відлік наукової вітчизняної ракетної історії.\nТільки після того, як слух про дивну зброю долетів до царського двору, Засядька запросили назад до Петербурга і він більше не був обділений увагою монаршої влади.\n«…Я воин, и все мои помыслы направлены на прославление нашего оружия. Будь у нас ракетное оружие раньше, кто знает, посмел бы Бонапарт ступить на нашу землю. А если бы и начал свое варварское нашествие, то, возможно, был бы остановлен раньше. И тогда сидели бы с нами многие храбрецы, павшие на полях сражений».\nНа батьківській землі в рідній Лютенці Олександр Засядько теж трудився «ревностною охотою», тільки не для забави придворних нероб, а для того, щоб не гинули у війнах співвітчизники через відстале, позавчорашнє озброєння.\nБудуючи та випробовуючи ракети, він працює по двадцять годин на добу. Недоброзичливці нарікають, що Засядько заповзявся «спалити губернію». Свої наміри він сформулював так:\n«Вменяя всегда в священную себе обязанность и особенное счастье быть по возможности полезным службе, искал я открыть способ употребления ракет средством зажигательным, и хотя не имел никогда видеть или получить малейшие сведения, коим образом англичане делают и в войне употребляют, думал, однако же, что ракета обыкновенная, с должным удобством приспособленная, есть то самое, что они столь необыкновенным и важным открытием высказать пытаются».\nЗасядькові належало знайти ефективну рецептуру пороху, визначити, якою має бути товщина стінок ракети, навчитися запускати їх точно в ціль. І тут винахідникові довелося створити теорію ракетної тяги – галузь науки, якої ще не було.\nВін конструював ракети запалювальні – для підпалювання укріплень ворога і гранатні (фугасні) – для знищення противника. Засядькові ракети були різного калібру – дводюймові, 2,5 дюйма і чотиридюймові.\nПротягом двох років вдосконалюючи свої ракети на рідні Полтавщині, Засядько добився того, що дальність їхнього польоту сягнула 2300 метрів. Перевагою Засядькової ракетної зброї були легкі пускові установки («триноги»). Їх міг нести один солдат, а якщо використовувати коня, то не треба було ніякого повоза, ракетна пускова установка могла перевозитися як звичайна поклажа.\nВеличезним успіхом винахідника стали пускові установки залпового вогню. Ось коли з’явилися перші «катюші» і «гради»! Принцип дії Засядькової УЗВ був таким: з однієї триноги майже одночасно або поодинці вистрілювали 6 ракет, розміщених у два яруси.\nЗапалювальна ракета Засядька складалася з циліндрової металової гільзи, наповненої ракетною сумішшю, поверх якої був ковпак із запальною сумішшю у вигляді пасти. До гільзи кріпилася дерев’яна жердина, яка забезпечувала стабілізацію ракети у польоті. У ракетному заряді запалювальної ракети просвердлювався канал конічної форми на три чверті його довжини. Ту частину ракетного каналу, яка не просвердлювала ся, винахідник образно назвав «глухим каналом». Між «глухим каналом» і запалювальним ковпаком містився прошарок із сухого річкового мулу. Його призначення – утримувати гази, що утворюються при горінні ракетної суміші, від проникнення у запалювальний ковпак. Таким чином можна було запобігти спалахуванню ракети ще на пусковій установці. При штурмі фортеці, коли запалювальна ракета падала, запалювальна маса через отвори у запалювальному ковпаку підпалювала все, що могло горіти. А якщо на циліндричну гільзу замість запалювального ковпака закріпити розривну гранату – це вже була фугасна ракета.\nЗнання Засядька з фізики, хімії і механіки були ґрунтовними. Їх підкріплювала величезна бойова практика. Тут також знадобилась його цілеспрямованість і невтомність. Змінюючи товщину стінок гільзи, силу ракетного складу і розміри ракетної пустоти Засядько прагнув отримати оптимальне співвідношення цих трьох величин. І досліди його увінчалися успіхом. Освітлювальні ракети, з якими він експериментував, перетворились в далекобійні бойові, фугасні і запалювальні. Кожен тип ракет розроблявся в трьох модифікаціях: калібром 2:2,5 і 4 дюйми. Ракета Засядька складалася з циліндричної залізної гільзи товщиною від 1/30 до 1/70 калібру – ця пропозиція відповідала як міркуванням технічним, так і потребам економії: гільза наповнювалась ракетною сумішшю з відповідними калібру пропорціями селітри, сірки, ракетної суміші. Ракетна суміш або заряд, що приводив в рух ракету, складалася з тертого деревного вугілля, що забезпечувало більш тривалий процес згорання і зберігало гільзу від розриву. Пустота, що проходила віссю ракети, або ракетний канал з даного краю був обмежений «глухим шаром» ракетної суміші, з другого – виготовленим за особливим рецептом пластирем, що захищав ракетний заряд від безпосередньої дії повітря. Сигнальні ракети могли злітати на висоту до 40 сажнів. Вночі їх було видно на відстані сорока верст. Перші зразки бойових ракет були здатні доволі точно влучати мішені, що знаходились на відстані до трьох кілометрів, що перевершувало протяжність польоту кращих ракет Конгрева. Дослідження Олександра Дмитровича допомогли знайти найбільш раціональне співвідношення між довжиною гільзи і довжиною хвоста ракети – 7,5 до 1 «на користь» останньої.\nВін винаходить і пристрій для наведення ракет. Підсумки своєї дворічної подвижницької праці у Лютеньці О.Засядько виклав у праці «О деле ракет зажигательных и рекошетных» (1817), яка стала першим посібником з виготовлення та бойового застосування ракет для тогочасного вітчизняного війська.\nПриродно, винахідник переживає за долю свого дітища, бо знає, що достатньо наштовхнутися на твердолобого бюрократа – і плід твоєї винахідницької праці покладуть під сукно на багато літ (доки не запахне смаленим – поразкою через відсталість озброєнь). Але Засядькові пощастило: його рапорт на ім’я барона Меллер-Закомелького з описом винаходу передали цареві, який був зворушений тим, що полковник Засядько не вимагає за свою дворічну працю жодної винагороди. Імператор навіть вигукнув: «Слава Богу! Есть еще офицеры, которые служат из одной только чести!»\nА «фанат» ракетної справи Олександр Засядько знову ж продає батьківський спадок – хутір, луки, кузню, яку сам збудував і оснастив, і навесні 1818 року з великим обозом вирушає до Санкт-Петербурга: при підтримці генерала Анрі Жомені йому вдалося добитися у військовому міністерстві дозволу на випробування ракет.\nВипробування відбулися спочатку на артилерійському полігоні під Петербургом. Тоді була зафіксована дальність польоту ракет Засядька 2888 сажнів (понад 6 км). Наступні випробування було проведено у ставці фельдмаршала М. Барклая-де-Толлі у Могильові. Герой Вітчизняної війни 1812 року, який знав Засядька з тих бойових літ, гідно оцінив винахід і надіслав цареві листа, в якому писав про користь бойових ракет для армії та запропонував підвищити О.Засядька в чин генерал-майора.\nТак у квітні 1818 року 39-річний Олександр Дмитрович Засядько стає генерал-майором. Ця пора в його житті особлива, бо, 1820 року, відбувши до Одеси в 2-у армію, він улітку одружується з донькою одеського градоначальника полковника Максима Гейера Елизаветою. Шість синів і двох доньок подарує вона йому.\nА вже 25 листопада Засядька терміново викликають до столиці, і він отримує імператорський наказ очолити новостворене Вище Артилерійське училище, Петербурзький арсенал, піротехнічну лабораторію і Охтинський пороховий завод.\nВ училищі О.Д.Засядько увів навчальний курс про ракети, створив ракетну базу. Але опікується він не лише тією сферою, яка йому найближче. Він будує нові корпуси училища на набережній Неви. Він прагне зацікавити вихованців дослідами, тож на зекономлені на будівництві гроші купує фізичні прилади і книги для бібліотеки. Невдовзі Артилерійське училище, а потім і інші очолювані ним військові і виробничі структури було визнано зразковими.\nДіяльність Олександра Засядька на посаді керівника Михайлівського вищого артилерійського училища заслуговує детальнішого висвітлення, бо тут знайшли свій повний вияв і його організаторські здібності, і вимогливість, поєднана з демократизмом і особистою скромністю, і колосальна працездатність.\nВ переписці Засядька того часу записано: «Удостоенный призывом из армии, помещенный службою моею таким образом, что каждое действие усердия моего на пользу службе, кажлый порыв желания моего оказать более и более, сколько может смертный, исполненный истинным рвением в пользе общей… С моей стороны я вполне удостоверен в том, что если бы был у меня кусок холоднаго железа на месте сердца, я и тогда бы мыслил, чувствовал и дейстоввал точно также, как делал сие, имея сердце человеческое, действовал бы также и с самоотвержением, коему примеры по крайней мере не весьма обыкновенны…».\nВ «Артилерійському журналі» пізніше буде записано про Засядька: «Во всех бум агах и письмах относящихся к этому времени, видны в Засядьке какое то одушевление, довольство души, видно, что он достиг цели своей жизни: мог служить Государю и отечеству всеми своими силами, мог вкоренять в умах и сердцах других правила высокой нравственности, которыя сам везде осуществлял на деле».\nПризначили Засядька на посаду у липні 1820 року, а вже в листопаді училище діяло. Генерал-фельдцейхместер великий князь Михайло, оголошуючи про відкриття училища, високо оцінив заслуги керівника навчального закладу: «На основании высочайше конфирмованного штата сего года Мая в 9 день артиллерийское училище, учреждённое под непосредственным наблюдением управляющего оным генерал-майором Засядко 2-го, в короткое время попечительным его распоряжением устроено во всех частях до возможного совершенства и 25 числа сего месяца открыто; с удовольствием видя, сколь успешно приняло оное своё действие, я истинным и приятнейшим долгом себе вменяю генерал-майору Засядко 2-му изьявить мою совершенную благодарность и признательность за неусыпные его труды и попечительность с обьявлением по всей артиллерии; уверенным остаюсь в полной мере, что заведение сие, учреждённое щедротами его императорского величества, под его начальством доставит артиллерийскому корпусу отличных и сведущих офицеров.\nПісля відкриття училища його керівник звертається до батьків зі закликом «поспешить воспользоваться случаем для помещения детей своих в сие военное заведение, приготовить молодых людей к военной службе по артиллерии, сообщив им притом все познания и правила необходимые для образования офицера».\nДослідники цього періоду життя нашого земляка зазначають, що робочий день О.Засядька починався о п’ятій годині ранку з обходу підрозділів училища. Це дисциплінувало і юнкерів, і викладачів. Разом з тим він ставився до підлеглих з повагою, ніколи не принижував їхню людську гідність. В училищі були заборонені тілесні покарання. «Своим обхождением он умел привязать к себе всех подчиненных».\nО.Засядько розробив таку програму навчання в училищі, яка забезпечувала високу підготовку юнкерів не лише як військових фахівців, але й всебічно освічених людей. Юнкери студіювали історію Стародавньої Греції і Риму, російську історію за Карамзіним, історію християнської церкви, французьку і німецьку мови, географію і статистику. Олександр Дмитрович сам розробив «Записки истории артиллерии с древних до новейших времен».\nУ той же час він не прагнув замінити всіх і вся, навіть відмовився обійняти посаду професора артилерії, вважаючи, що для того, щоб бути гарним викладачем, недостатньо лише великого бойового досвіду, потрібні значні теоретичні знання: «… прослужив 25 лет в поле и оставаясь в продолжение оных десять лет в войне беспредельной, могу ли я быть способен… Правила, коими управляюсь я на пути жизни и службы, воспрещают мне скрывать неведение моё… лучше и гораздо охотнее потеряю во мнении общем, нежели подвергну злословию заведение…»\nДля викладацької роботи керівник училища запрошував найкращих викладачів того часу. Історію і статистику, до прикладу, читав академік К.Арсеньєв, відомий своїми енциклопедичними знаннями.\nНаприкінці 1822 р. за зразковий стан навчального процесу і стройової підготовки юнкерів імператор Олександр І нагороджує Олександра Засядька орденом Св. Анни І ступеня і землею у Саратовській губернії (яку, до речі, він пізніше продасть, щоб продовжувати свої досліди).\nАле організаційні справи не поглинули його повністю. Олександр Засядько на початок ХІХ століття мріяв про політ на Місяць саме на ракеті. Це був час, коли ще не з’явився на світ великий фантазер Жюль Верн. Засядько навіть спробував підрахувати, скільки пороху потрібно для такого польоту і зрозумів, що порох слабке паливо для такої величної мети. Тоді він спробував відшукати більш надійне паливо для ракет. До останніх днів, працюючи над вдосконаленням ракет, Засядько намагався розв’язати проблему ракетного палива. Порох однозначно його не задовольняв. З таким паливом було неможливо нарощувати потужність ракет. Винахідник вже був на шляху вирішення цієї проблеми, коли провів перші досліди з нафтопродуктами. Допитливий розум Засядька і в період його керівництва піротехнічною лабораторією і Охтинським пороховим заводом робить відкриття. У цей час він винайшов гарматний каліброметр, лафет із гарматою для оборони фортець, переносний пристрій для пересування гармат особливо крупного калібру й інших тягарів, а також пороховий млин, який запобігав раннім вибухам при виробництві пороху.\nЗасядько також досліджує властивості металів, прагнучи поліпшити якості відливок, зокрема при багаторазовому відливанні нових гармат із старих.\nКінець 1825-го і 1826 рік О.Засядько лікується у Криму. (Хворобу спровокувала застуда під час рятування училищного майна від повені в листопаді 1824 р.). Повернувшись наприкінці 1926 року до Санкт-Петербурга, одержує призначення начальником штабу артилерії російської армії при генерал-фельдцейхмейстері великому князеві Михайлові. 11 квітня 1828 року Олександр Засядько підписує наказ про створення постійної ракетної роти (з 1831 року вона іменується 1-ою ракетною ротою.\nЯк пише дослідниця Надія Кочерга, «у роту набиралися переважно вихідці із України (найбільше з Полтавщини) і козаки. Очолив роту Андрій Балабуха – син однокашника і земляка О.Д.Засядька. Перед російсько-турецькою війною 1828-1829 років гвардійська ракетна рота мала 23 чоловіки командного складу і 303 чоловіки рядових. В роті знаходилось пускових верстаків шеститрубних для 20-фунтових ракет і по 8 верстаків для12- і 6-фунтових ракет». (Забігаючи наперед, скажемо, що на штурм Браїлова рота взяла з собою 3322 ракети 36-, 20-, 12 і 6-фунтового калібру, з них 1900 готових і 1431 набиті лише гільзами).\n…Це була пора, коли в повітрі знову запахло порохом: назрівала чергова російсько-турецька війна. На плечі начальника штабу артилерії лягає неабиякий тягар відповідальності – йому були підпорядковані всі збройові, ливарні і порохові заводи імперії. Остаточне збирання робили на «ракетному закладі», начальником якого О.Засядько призначив полковника Василя Внукова. За планами начальника штабу артилерії, щороку мало випускатися шість тисяч ракет.\nВ очікуванні неминучих воєнних дій ракетний заклад вирішено було передислокувати до Тульчина, в розташування 2-ї армії. 24 березня поручик Лацкой, один з учнів Засядька, вирушає з величезним обозом на Поділля, везучи ракетні установки, гранати, преси, гільзи… Засядько розпорядився із Шосткинського заводу відправити в Тульчин «м’якоті порохових 1600 пудів, селітри 242 пуди, сірки м’якої 80 пудів, вугілля вільхового меленого 120 пудів».\n14 квітня 1828 року у відповідь на оголошену Туреччиною «священну війну» проти Росії було обнародувано маніфест про початок воєнних дій. Період ратного життя для Засядька дістав несподіване продовження. 1 травня він уже був в районі бойових дій у Молдавії.\nСправжнім випробуванням для російської армії став штурм фортеці Браїлов на Поділлі. Під Браїловим для нього одним з найголовніших обов’язків стало застосування ракет. Ще на початку 1827 року було виготовлено три тисячі бойових запалювальних ракет та необхідна кількість ракетних останків. Під час масштабних маневрів під Красним Селом з метою ознайомлення з дією нової зброї військами було використано півтисячі бойових ракет. Вони прицільно вражали мішені на відстані до чотирьох кілометрів. Ніде в світі такої зброї в той час не існувало. В Тирасполі на повну потужність виготовляв ракети розгорнутий там оперативний «ракетний заклад». На допомогу йому були задіяні державні та приватні заводи: для виготовлення окремих деталей ракет і сировини для зарядів.\nЗасядьку вдалося налагодити безперебійну роботу за сучасними мірками суміжних підприємств та створити прообраз ракетного комплексу держави. Всі порохові, збройові і ливарні заводи Росії було підпорядковано начальнику штабу артилерії. За його розпорядженням всі заводи брали участь в державному замовленні по виробництву ракет для армії. Ракети являли собою такий складний пристрій, що виготовити його на одному, навіть найбільшому, заводі було неможливо. Довелось замовлення розподіляти по всій імперії. Остаточне складання ракет виконували на ракетному заводі, яким командував полковник Внуков. Тут готували і кадри майбутніх ракетників. Олександровський чавуно-ливарний завод в Санкт-Петербурзі терміново виготовив шість пресів з відповідним пристосуванням для наповнення ракет. На цьому ж підприємстві виготовляли гранати і залізні піддони (нижні частини ракетних гільз). Шосткинський пороховий завод відправляв до Тирасполя порохову м’якоть, мушкетний порох та ін.. На Іжевському заводі брали мідь на циліндричні труби для метання ракет.\nВчасно поступали ракети, обладнані гранатами і полу ядрами, станки-триноги з мідними циліндричними трубами для метання шести-дванадцяти- і тридцятишестифунтових ракет.\nПід Браїлов транспорт з першою партією ракет прибув 29 травня і був «словен в лагерь Осадного парка, а нижние чины вступали по прибытии в дело противу неприятеля».\nОблаштуванням батарей, озброєнням і облоговою артилерією під Браїловим особисто командував винахідник всіх компонентів нової зброї Олександр Дмитрович Засядько.\nБраїлов, або Брайла (по-турецькому Ібрагіль) був потужною фортецею, що відігравала велику роль в діях турків під час наступу і оборони у всіх війнах Росії з Туреччиною. Цього разу російське командування вирішило застосувати спосіб «прискореної облоги» з урахуванням бойових ракет, що були в розпорядженні армії. Під час першого її штурму полягло 5 тисяч воїнів. Генерал Прозоровський, який командував штурмом, дізнавшись про це, заридав.\nДругим штурмом Браїлова командував генерал Паскевич. Військові дії, проте, велися хаотично і мляво, без стратегічного плану. Коли генерал Паскевич зібрав військову раду, щоб спланувати новий штурм, Олександр Засядько доповів, що невдовзі прибудуть пускові ракетні установки. І справді, транспорт Лацкого зі складальниками ракет прибув, а ракетна рота № 1 під командуванням Балабухи затримувалася. Засядько не став ждати, а навчив володіти ракетною зброєю складальників ракет. Протягом тижня генерал навчив 23 роти ракетників. Відтак у ніч перед штурмом вони зайняли передню лінію і на світанку за сигналом Засядька зробили перший залп фугасними ракетами, другий – запальними снарядами. У фортеці розпочалася паніка. Ракети Засядька влучили, очевидно, у склади зі снарядами, бо в лівій частині фортеці у повітря злетіли уламки оборонних споруд. Після чотириденного штурму гарнізон Браїлова, фортеці-замку з могутніми триповерховими баштами добряче знекровлений і наляканий ракетним обстрілом, капітулював.\nЯк повідав військовий літописець взято було 4 стяги, 74 гармати, 15 мортир, 5 тисяч пудів пороху і 8 кононірських човнів з 31 гарматою.\nШляхом, що відкрився через Дунай відразу скористалась російська армія. З нею разом в Болгарію переправився і Засядько.\n«Мы под. Варною стояли\nСебе смерти ожидали\nЗдесь деруться, там несуться\nС страшной бомбой батареи» - співали тоді солдати. Можливо, під «страшной бомбой» вони мали в виду якраз ракети: рота підпоручика П.Ковалевського 14 вересня розпочала обстріл Варни, а потім в час штурму завдавала ударів по першому і другому бастіону цієї фортеці. Рота брала участь у відбитті турецьких вилазок. Мобільність, якої досягала «ракетна рота», дякуючи винаходам Засядька, що знаходився рядом, дозволяла використовувати ракети в найскладніших операціях як в горах, так і на рівнині. На світанку 25 вересня в одному яру в повній бойовій готовності були вишикувані ракетні станки, розміщені триноги в залізні труби вставлені ракети. По команді «Сигнальну!» - фейєрверкери приготували запали. Після сигнальної ракети в бік фортеці помчали бойові – і змусили захлинутися турецькі гармати. Як тільки впав перший бастіон, ракетні станки швидко переставили вперед і відкрили вогонь по фортеці, запалюючи дерев’яні будівлі і приводячи в паніку турецькі війська.\nПізніше, в квітні-травні 1829 року в час штурму Сілістрії ракетні установки вели вогонь прямо з плоскодонних човнів і паромів, його ракети були використані також під час нічного штурму фортеці Ахалциха. Потужних ракетних ударів зазнали й інші турецькі фортеці. Це була перша перемога ракетної зброї козацького нащадка Олександра Засядька.\nОтже, протягом російсько-турецької війни 1828-1829 років завдяки винахідницькому, воєнному і, як сказали б тепер, менеджерському таланту Олександра Засядька ракетну артилерію було використано досить широко і успішно, причому і на суші, і на морі, бо ракетами були озброєні і кораблі Чорноморського флоту та Дунайської флотилії. До речі, гірські війська мали спеціальні ракетні в’юки.\nВін був гідним нащадком свого козацького роду, десятки разів демонструючи і мужність, зневагу до смерті, і хазяйновитість, і допитливість, кмітливість, і лицарську безкорисливість. От чого не вистачило Олександрові Дмитровичу – так це козацького здоров’я і довголіття. Занадто великі навантаження поклала держава на плечі свого талановитого і чесного громадянина. Мабуть, за принципом: «Хто везе, того й поганяють», властивим, схоже, не лише імперії більшовицькій, а й її попередниці.\nВійна з турками завершилася в жовтні 1829, а 2 лютого 1834 року Олександр Засядько після пережитих апоплексичних ударів іде у відставку і «кидає смертний якір» у Харкові (за 80 верст від нього був маєток дружини). Хвороба не відпускала його зі своїх лабетів, але розум винахідника не здавався, шукав, чим би його ще прислужитися Вітчизні.\nЖивучи поряд з простими людьми Слобожанщини, Олександр Дмитрович міркує над тим, як налагодити медичне обслуговування широких верств населення, і у нього народжується ідея медичної освіти духовенства: «врач души должен быть врачом и тела, и сколько через это распоряжение спасено было бы простого народа; каждая деревня, имея священника, имела бы в его лице и врача».\nВін їде на острів Хортицю, бо у нього з’являється ідея придумати таку машину, щоб проводила кораблі через дніпровські пороги.\nНа жаль, недовго йому залишалося дивитися, як реве Ревучий, та посилати мрії свої Чумацьким шляхом до самого Бога… 27 травня (8 червня) 1838 року серце видатного винахідника зупинилося. Поховали його, як заповідав, у Куряжському монастирі під Харковом. Осиротілі його мрії і плани понесли у нові світи діти – шість синів і дві доньки.\n«Ваши заслуги не забудутся. Вашей славе не повредят даже чорные завистники, - писав давній товариш не задовго до смерті Засядька, стурбований легковажною забудькуватістю тогочасної преси. - На суд бессмысленной толпы подлунного грязного мира есть апелляция к Богу и потомству».\nЧерез сімнадцять років в «Военном энциклопедическом лексиконе» буде викарбувана фраза: «Генерал Засядко приобрел незабвенное имя в русской артиллерии возложенным на него образованием Артиллерийского училища и предложением сформирования ракетной батареи». Але пізніше автори словників і книг якщо і приділяли увагу імені Засядька, то обмежувались лише декількома рядками. Некрологом «первому русскому ракетчику» може слугувати оцінка його діяльності надана на сторінках «Артиллерийского журнала» в 1950 році. «Его боевые ракеты стали прообразом современной реактивной артиллерии. В результате глубоких теоретических изысканий и большого количества опытов им создана оригинальная конструкция боевой ракеты. Засядко разработал также во всех деталях процесс производства ракет и предложил формы и способы применения их на поле боя. По проекту Засядко и под его руководством было построено ракетное заведение для массового производства ракет. Под началом Александра Дмитриевича в первом в России среднем военно-учебном заведении – Михайловском артиллерийском училище – были воспитаны отличные командные кадры русской артиллерии. Велики его заслуги и в разработке вопросов, связанных с производством пороха…»\nАмериканський Президент Джон Кеннеді якось сказав, що про націю судять не по тому, яких людей вона народжує, а по тому, яких людей вона пам’ятає. Чи пам’ятає Україна про свого першого ракетного генерала? На жаль, на батьківщині не встановлено ще жодного пам’ятника винахіднику Засядьку. Його ім’ям не названо сьогодні проспектів, вулиць, закладів, кораблів. А відома шахта імені Засядька в Донбасі носить не ім’я основоположника ракетної галузі, а названа на честь його правнука, який був Міністром вугільної промисловості.\nБоляче, трагічно, що могила ракетного генерала стала жертвою комуністичних невігласів. Та й монастир спіткала не краща доля: його зруйнували і перетворили на колонію для неповнолітніх злочинців.\nТільки нещодавно завдяки наполегливій науковій та пошуковій роботі вчителів та учнів на базі шкільного краєзнавчого музею Лютеньки ім’я генерала Засядька стає все більш відомим в Україні.\nНаполеглива праця голови асоціації філателістів України Валерія Чередниченка увінчалася успіхом і до 225-річчя з дня народження винахідника було випущено ювілейну марку та конверт. Завдяки підтримці земляків заступника міністра освіти і науки Стогнія Б.С. в Лютенці було встановлено меморіальну дошку О.Д.Засядьку.\nПри активному сприянні народного депутата України М.Г.Кульчинського Верховна Рада України 25 грудня 2008 року прийняла постанову № 825-УІ, згідно якої вперше на державному рівні відзначається ювілей основоположника ракетної галузі, полководця і організатора військової науки Олександра Засядька. До його 230-річчя в червні 2009 року в Лютенській ЗОШ І-ІІІ ст. відбулася науково-теоретична конференція за участю членів Національної спілки краєзнавців України і заступника голови спілки Клепака Г.О. та представники обласної спілки краєзнавців на чолі з Асадчевою В.М., яка очолює обласний проект «Славетні імена Полтавщини». Саме завдяки їй в рамках проекту незабаром вийде з друку книга про нашого земляка, винахідника бойових ракет.\nНа кошти Полтавської облдержадміністрації буде виготовлено пам’ятний знак генералу Засядьку і встановлено на батьківщині. З нагоди його 230-річчя відбудуться урочистості в селі Лютенці, Києві та Санкт-Петербурзі.\nВелику допомогу по вшануванню видатного земляка надають випускники Лютенської школи: заслужений випробувач космічної техніки І.В.Хлопко з м.Москви, Когновицький О.С. – професор з Петербурга, голова Полтавського земляцтва Петербурга М.О.Волик, директор музею Московського автодорожнього інституту Баумштейн Ю.О., заслужений творець космічної техніки, академік, професор, генерал-лейтенант РуденкоА.П. – уродженець м.Миргорода. Завдяки їх допомозі до 230-річчя О.Д.Засядька шкільний музей Лютеньки поповнився новими експонатами, документами, книгами і фотографіями.\nПройшло 230 літ з дня народження ракетного генерала.\nАле те, що устиг зробити за своє недовге життя Олександр Дмитрович Засядько, не пішло за водою літ. Розрахунки Засядька, розроблені ним принципи реактивної тяги, балістики, ракет допомогли Кибальчичу, Ціолковському, Кондратюку. І тому можна сказати, що космічна ера для українців почалося 1815 року на лютенських просторах, у тому куточку нашої Вітчизни, українішого за який нема.\nАвтор: Іван Чайка - с.Лютенька,досдідник-краєзавець, www.hadiach-rajon-vlada.org.ua\n9 листопада 2009, 17:33 | Гадяч | Суспільство


Техніка : Sanyo представила "кишенькову" камеру Xacti DXM-CS1 товщиною 27 мм\nSanyo представила "кишенькову" камеру Xacti DXM-CS1 товщиною 27 мм Автор: Andriy · Опубліковано: 21.01.2010 14:16 · Розділ: Техніка\nSanyo Electric анонсувала відеокамеру з абсолютно відмінним дизайном від всієї серії Xacti. DXM-CS1 з підтримкою розширення 1920х1080 важить 159 г разом з батареєю і SD-картою пам'яті, а товщина пристрою становить 27 мм. Компанія особливо акцентує увагу на останній характеристиці. Повні габарити - 62,5x123,5x26,8 мм, тоді як розмір згаданої Sanyo попередньої моделі DMX-HD2000 дорівнює 90,0x112,6x54,5 (якщо ж згадати про DMX-CG11, у неї цей параметр становить 112,8х72х38 мм). Маса DMX-HD2000 майже вдвічі більша - 311 г.\nКамери Xacti DXM-CS1. Фото взято з сайту 3dnews.ru\nТовщину вдалося зменшити завдяки розробці нового оптичного модуля, згідно із заявою Sanyo найбільш компактного в індустрії з підтримкою Full HD та функції оптичного збільшення (9х). У DXM-CS1 встановлюється 3,4-Мп оптичний сенсор у вигляді безкорпусного кристалу. Записувати знімки камера може з 8-Мп роздільною здатністю. Компанія також планує використовувати новий сенсор в інших продуктах.\nКамера володіє цікавою функцією "звукового зуму", що дозволяє вести запис у трьох аудіорежимах. У широкому Wide Mode сприймаються всі звуки з навколишнього простору; в вузьконаправленому Gun Microphone Mode відбувається фокусування на просторі перед камерою, інші звуки придушуються; у комбінованому Zoom Combination Mode метод запису змінюється автоматично в залежності від кратності використовуваного в даний момент оптичного збільшення.\nКамера підтримує формат MPEG-4 AVC/H.264, карти пам'яті SD, SDHC і SDXC ємністю до 64 Гб. А при використанні карти Eye-Fi з бездротовим модулем відео і знімки можуть бути передані на комп'ютер без підключення за допомогою кабелів. На японському ринку продаж розпочнеться 19 лютого, вартість моделей з різними кольорами корпуса - близько $440.


Презентація нового ресторану «Київська реберня» 02.07.2018 - 31.07.2018\nПрезентація нового ресторану «Київська реберня» Опубликовано: 01.07.18 в 13:41\nНа презентації панувала по-справжньому святкова атмосфера, лунали гучна музика і щирі українські пісні, а розпочалось усе із перерізання червоної стрічки.\n«Соковиті реберця – це українська класика! Соковиті реберця – це сьогодні український тренд. Я запрошую усіх в «Київську реберню»! Краще один раз спробувати, ніж сто разів почути!» – сказав Михайло Поплавський.\nГості насолоджувались класичними реберцями на грилі, реберцями у медово-гірчичному соусі та соусі барбекю і висловлювали вітання на адресу Михайла Поплавського.\n«Київська реберня» – ресторан для справжніх гурманів. У меню – кілька видів реберець на грилі, шашлику, стейків та овочів на грилі!\nФірмові страви дивують своєю унікальністю – український борщ з реберцями молодої свинки, свіжина «Гаряча сковорідка», окрошка в льодяній тарілці, вогняна кава. Славляться своїм різноманіттям пивна та алкогольна карти.\nКомфорт, затишна атмосфера і справжній український сервіс чекають на вас у ресторані «Київська реберня»!\nТел. (067) 467-14-42, 252-й кілометр автобану Одеса-Київ!\nКомментарии к событию "Презентація нового ресторану «Київська реберня»"