Росія не повністю зупинила будівництво Південного потоку - ЗМІ - Korrespondent.net\nРосія не повністю зупинила будівництво Південного потоку - ЗМІ\nКорреспондент.biz, 8 грудня 2014, 12:36\nГазпром не поспішає виконувати рішення про закриття Південного потоку\nНа сьогоднішній день формально зупинено тільки судно-трубоукладач, однак воно й не розпочинало будівельні роботи.\nНезважаючи на заяви про припинення будівництва газопроводу Південний потік, російська влада поки не дала доручень на денонсацію міжурядових угод з країнами-учасницями проекту. Про це пише в понеділок, 8 грудня, газета Ведомости з посиланням на джерело, близьке до Міністерства енергетики РФ.\nОфіційний представникМіненергетики РФ відмовився коментувати цю інформацію. Дмитро Пєсков, прес-секретар президента Росії Володимира Путіна, не сказав, чи будуть дані такі доручення.\nОсновний сухопутний маршрут Південного потоку повинен був пройти Болгарією, Сербією, Угорщиною та Австрією - представники міністерств енергетики цих країн не відповіли на запити. Так само вчинили представники компаній-партнерів Газпрому в цих країнах. Представник австрійської OMV лише сказав, що компанія перебуває в контакті з Газпромом.\nПредставник компанії South Stream Transport BV, яка реалізує морську ділянку Південного потоку, наголосив, що у консорціуму чотири акціонери і тільки вони можуть прийняти рішення про внесення змін до плану проекту або його можливе скасування. У Газпрому в консорціумі частка в 50%, в італійської Eni - 20%, у французької EdF і німецької Wintershall - по 15%.\nПоки формально зупинено тільки судно-трубоукладач, але воно і не починало будівельні роботи. Італійська Saipem (на 43% належить Eni) повідомила в п'ятницю, що отримала повідомлення про припинення робіт на морській ділянці Південного потоку. Компанія є генпідрядником з будівництва першої гілки труби. Представник South Stream Transport говорить, що компанія призупинила роботи трубоукладального судна Castoro Sei, яке використовується за контрактом з Saipem. Однак це судно прокладання трубопроводу досі не розпочинало, а лише готувалося до початку будівництва. Інших змін у проекті не відбулося.\nУ вівторок 9 грудня міністри енергетики країн-учасниць Південного потоку (без участі Росії) зберуться, щоб обговорити долю газогону. Після цієї зустрічі і будуть обговорюватися подальші кроки щодо проекту, говорить джерело видання, близьке до однієї зі структур Газпрому. Ця зустріч була запланована ще до оголошення про відмову від Південного потоку.\nНагадаємо, минулого понеділка, 1 грудня, російський президент Володимир Путін в ході переговорів у Туреччині заявив, що Росія в нинішніх умовах не може продовжувати реалізацію Південного потоку, в тому числі через неконструктивну позицію Євросоюзу. Головною причиною закриття була названа Болгарія.\nЗгідно з новою стратегією Газпрому, країни півдня Європи відтепер будуть купувати паливо на грецько-турецькому кордоні. Однак болгарський уряд вважає оголошене Росією прокладання газопроводу через Туреччину гіршим варіантом для Європи.\nТЕГИ: газ, Южный поток


Порошенко розповів Меркель про 1200 обстрілів на Донбасі\nЛише у січні 2016 року російські війська і проросійські бойовики здійснили 1200 обстрілів українських військових та цивільного населення на Донбасі.\nНа цьому наголосив Президент України Петро Порошенко на спільній прес-конференції з канцлером Німеччини Ангелою Меркель у понеділок у Берліні, повідомляє власний кореспондент Укрінформу.\n«Незважаючи на наші зусилля, Росія та її прибічники не дотримуються режиму припинення вогню. Їхні сили продовжують обстрілювати українських військових та цивільних. І кількість обстрілів зросла, починаючи із середини листопада. Лише у січні кількість обстрілів сягнула 1200, що приблизно становить 40 на день. І всі ці обстріли здійснили російські війська та проросійські бойовики», - сказав Глава держави.\nПонеділок, 01 лютого 2016 17:41\nСавченко впізнала свого викрадача - помічника Суркова\nНадія Савченко впізнала чоловіка, який, як вона стверджує, вивіз її з Луганська в Росію.\nЗа словами одного з адвокатів льотчиці, це - Павло Карпов. «Помічник В. Ю. Суркова, колишній співробітник адміністрації президента РФ Павло Миколайович Карпов - один з викрадачів Савченко», - написав Микола Полозов у своєму Твіттері.\nРосійські ЗМІ називають Карпова помічником співробітника адміністрації президента РФ і куратором правих рухів, у тому числі «Бойової організації російських націоналістів».\nПонеділок, 01 лютого 2016 17:30\nУ МОЗ підтвердили смерть 171 людини від грипу\nВ Україні зафіксовано 171 лабораторно підтверджений випадок смерті від грипу.\nПро це у понеділок повідомляє прес-служба МОЗ України.\n"З початку епідемічного сезону за оперативними даними зареєстровано 171 лабораторно підтверджений летальний випадок від грипу, з них 2 дітей віком до 17 років (ідентифіковано як вірус грипу А нетиповий – 22, вірус грипу типу В – 2 та вірус грипу Н1N1 (pdm09) – 147)", - йдеться у повідомленні.\nПонеділок, 01 лютого 2016 16:19\nПонеділок, 01 лютого 2016 15:22\nРосія почала "велику гру" для скасування санкцій - Яценюк\nДискусії щодо зняття санкцій з Росії не варто вести, оскільки вона не виконує Мінські домовленості.\nПро це Прем'єр-міністр Арсеній Яценюк заявив журналістам після зустрічі з міністром закордонних справ Канади Стефаном Діоном у Києві, повідомляє кореспондент Укрінформу.\n«Вважаю, що будь-які дискусії чи то в країнах-членах Європейського Союзу, чи то серед наших західних партнерів про вірогідність зняття санкцій не мають під собою на даному етапі жодних підстав», - наголосив Яценюк.\nПонеділок, 01 лютого 2016 13:46\nПереформатування Кабміну: прем'єрська фракція просить вибору для Яценюка\nФракція "Народний фронт" пропонує колегам по коаліції подати прем'єр-міністрові по три кандидатури на посаду кожного міністра.\nПро це на засіданні Погоджувальної ради заявив керівник фракції Максим Бурбак, повідомляє кореспондент Укрінформу.\n"Ми пропонуємо фракціям обговорити кадрові призначення і запропонувати прем'єру по три кандидатури на кожну посаду, щоб було призначено кращого", - сказав він.\nПонеділок, 01 лютого 2016 12:47\nУ Київ оголосили епідемію грипу. Станом на 31 січня епідемічний поріг було перевищено на 12,8 %.\nПро це повідомляє Головне управління Держсанепідслужби у м. Києві.\n"Дата початку епідемії 4 тиждень (з 24 січня по 31 січня 2016 року) . Перевищення епідемічного порогу на 12,8%.\nПонеділок, 01 лютого 2016 12:41\nП'ятниця, 29 січня 2016 16:41\nП'ятниця, 29 січня 2016 16:32\nУ Гаазі почався суд над екс-президентом Кот-д'Івуару\nУ Міжнародному кримінальному суді розпочався процес проти екс-президента Кот-д'Івуару Лорана Гбагбо. Вперше перед судом в Гаазі постав екс-керівник країни.\n"Звинувачення проти Лорана Гбагбо пов'язані з конфліктом в країні, що стався після того, як він програв вибори в 2010 році.\nЧетвер, 28 січня 2016 17:01\nПАРЄ дозволила Україні вводити санкції проти "гостей" Криму\nПарламентська асамблея Ради Європи схвалила резолюцію, згідно з якою Україна може вводити санкції проти політиків, що відвідують окуповані території Донбасу та АРК Крим без узгодження з Києвом.\nПро це у Фейсбуці написала уповноважений Президента України з мирного врегулювання ситуації у Донецькій та Луганській областях, народний депутат Ірина Геращенко.\n«Нам вдалося внести важливу поправку в резолюцію ПАРЄ про санкції проти парламентаріїв, яка дозволяє Україні вводити санкції проти політиків, що відвідують окуповані території Криму і Донбасу на запрошення окупантів, без узгодження з Києвом», - написала вона.\nЧетвер, 28 січня 2016 14:40\nСереда, 27 січня 2016 18:00\nМатіос про Іловайський котел: Тоді в Україну вторглися 13 тисяч військових РФ\nВ районі Іловайська Донецької області, де сили АТО в серпні 2014 року зазнали серйозних втрат, перебувало понад 13 тисяч російських військових.\nПро це заявив головний військовий прокурор Анатолій Матіос в інтерв'ю 5 каналу.\nМатіос підкреслив, що неможливо неможливо вичленити ситуацію війни чи окремо взяту трагічну сторінку військових дій та історії без загального контексту причинно-наслідкового зв’язку.\nСереда, 27 січня 2016 17:30\nЕпідемія грипу: за добу кількість хворих зросла майже на 82%\nДержавна санітарно-епідемічна служба інформує, що за добу, 25 січня, всього в Україні зареєстровано 85,502 тис. звернень по медичну допомогу через захворювання на грип та ГРВІ. Близько половини звернень (40,195 тис.) стосувалися дітей.\nПро це повідомляє прес-служба ДСЕС.\n"У порівнянні із даними за попередню добу, кількість звернень збільшилася на 81,8%. За понеділок найвищий темп приросту захворюваності на грип і ГРВІ зафіксовано у Дніпропетровській, Кіровоградській, Миколаївській, Сумській, Чернівецькій областях та місті Києві. У порівнянні із минулою добою, захворюваність йде на спад у Волинській, Луганській, Рівненській та Херсонській областях", - повідомив т.в.о. голови Держсанепідслужби, головного державного санітарного лікаря України Святослав Протас.\nСереда, 27 січня 2016 14:50\nДоба в АТО: втрат немає, один військовий поранений\nПротягом минулої доби у зоні АТО жоден український військовий не загинув, проте 1 боєць отримав поранення.\nПро це заявив на брифінгу речник Адміністрації Президента України з питань АТО полковник Андрій Лисенко, повідомляє кореспондент Укрінформу.\n"Незаконні збройні формування майже без перерви обстрілювали сили АТО після заходу сонця із зенітних установок, гранатометів та великокаліберних кулеметів. Внаслідок одного з таких обстрілів було поранено нашого воїна. Інших втрат внаслідок бойових дій у зоні АТО за минулу добу не було", - повідомив Лисенко.\nСереда, 27 січня 2016 14:11\nУ МОЗ сказали, у якого штаму грипу найбільше жертв\nУ Міністерстві охорони здоров'я спростували інформацію про новий штам вірусу в Україні.\nПро це сказала керівник ДЗ "Український центр із контролю й моніторингу захворювань МОЗ України" Любов Некрасова на брифінгу в Українському кризовому медіа-центрі.\n"З 1977 року в Україні циркулюють три штами вірусів - А Н1N1, А Н3N2, а також грип типу Б. Штам А Н3N2 є сезонним типом вірусу. Тут нічого немає нового. Але домінуючим на сьогодні є штам А Н1N1 pdm 09", - сказала Некрасова.\nВівторок, 26 січня 2016 16:47\nМатіос пояснив, чому неможливо оголосити підозри ватажкам "ДНР" і "ЛНР"\nПро це головний військовий прокурор України Анатолій Матіос заявив у ефірі 5 каналу.\n"Кількість військовослужбовців (українських. - Ред.), які не залишили територію Криму і фактично зрадили українській присязі, становить більше восьми тисяч осіб", - повідомив Матіос.\nВівторок, 26 січня 2016 16:25\nВівторок, 26 січня 2016 15:55\nВівторок, 26 січня 2016 15:31


«Імміграційна мрія» крізь об’єктив київського фотографа у США | NLight DC++\n«Імміграційна мрія» крізь об’єктив київського фотографа у СШАДата публікації 07.05.2017 | Автор Голос Америки\tЯк живеться українцям, які переїхали до США? Фотограф із Києва Анастасія Котельник з’ясовує це у своєму проекті «Імміграційна мрія». Зараз вона подорожує Сполученими Штатами і збирає історії.\n“Мені дуже подобається бачити, як тут влаштувались наші українці. Також я знімаю в офісах, якщо це якась відома компанія, креативний офіс, і людина пишається тим, що вона там працює,” розповідає Голосу Америки Котельник під час зйомок своїх чергових героїв.\nВийшовши на двір, фотограф починає давати вказівки подружжю, – “і от просто відчувайте: це наше життя, це наш будинок, ми в цьому моменті, в цій історії, ми тут живемо зараз. І передайте це у своїх виразах облич.”\nЦя пара познайомилась у Києві, куди Кен приїхав вчити російську мову. “У той час я їздив туди й назад між Україною і США, і в якийсь момент я вирішив залишитись в Україні на кілька тижнів. А потім запросив її приїхати до мене.”\nІ хоча Бліндюк не була у Сполучених Штатах сама, складнощів адаптації було не уникнути. “Коли я зрозуміла, що тут залишуся, було трохи дивно, тому що я тут нікого не знала,” розповідає вона. “Всі мої друзі, вся моя родина – всі в Україні. Сюди ніхто не приїде, їм там подобається. І потрібно було адаптуватися до американського стилю життя. Тому що воно здається схожим, але не таке воно вже й схоже. Дуже багато треба вчити, по-іншому розмовляти. Але через деякий час я до цього звикла.”\n“Цей проект важливий і для українців, які уже емігрували у США, тому що вони можуть відчути, що вони тут не самі, в усіх є якісь спільні історії, моменти, складнощі й радощі перемог. А також для українців, які планують це зробити, і їм треба розуміти, що цей вибір їм треба робити усвідомлений, і на що вони готові піти заради цього.”


ПОНЯТТЯ ВІКУ ТА ПЕРІОДИЗАЦІЯ ПРОЦЕСУ РОЗВИТКУ\nВік - це етап розвитку людини, що характеризується специфічними для нього закономірностями функціонування організму і особистості і відносно стійкими морфофизиологічними і психологічними особливостями. Кожен віковий період проявляється в характерних анатомо-фізіологічних і психологічних особливостях розвитку людини, специфічних формах поведінки, діяльності і спілкування, особливості пізнавального і емоційного ставлення до навколишнього світу, розвитку особистісних якостей.\nВиділяють календарний, біологічний, соціальний, психологічний вік, які в своїй сукупності формують психофізіологічний портрет людини.\nКалендарний вік - хронологічний (паспортний) вік людини, який визначається кількістю прожитих років і датується з моменту народження. У зв'язку з індивідуальними темпами розвитку календарний вік мало інформативний.\nБіологічний вік визначається морфофункціональними особливостями організму в порівнянні зі статистично встановленим середнім рівнем розвитку, характерним для даного хронологічного віку в тій чи іншій популяції. Критеріями оцінки біологічного віку є: 1) зрілість, оцінюється за термінами прорізування і молочних, і постійних зубів, т. е. зубної вік; 2) скелетна зрілість, оцінюється по порядку і термінів окостеніння кістяка, т. е. заміни хрящової тканини кістковою - це визначає момент завершення росту. Визначення скелетного, або кісткового, віку робиться на основі аналізу рентгенограми кисті і зап'ястя руки (зазвичай лівої), але це досить трудомісткий процес; 3) зрілість, оцінюється за термінами настання вторинних, т. е. зовнішніх статевих ознак. На побутовому рівні під біологічним віком мають на увазі середню ймовірну тривалість життя людини.\nПсихологічний вік має на увазі здатність усвідомлення себе, позиціонування власного «Я» в навколишній світ, самовідчуття «внутрішнього віку». У психології вік розглядається як конкретна, відносно обмежена в часі ступінь психічного розвитку індивіда і його розвитку як особистості, яка характеризується сукупністю закономірних фізіологічних і психологічних змін. У роботі «Проблема віку» (1932-1934) Л. С. Виготський розглядав вік як новий тип будови особистості та діяльності, вказуючи, що вік - це відносно замкнутий цикл розвитку, що має свою структуру і динаміку. структура віку включає в себе характеристику соціальної ситуації розвитку дитини, провідною тип діяльності, основні психологічні новоутворення віку. динаміка віку полягає в тому, що на певному етапі виникає нова ситуація розвитку, що вимагає зміни початкових умов, отже, для її вирішення необхідна зміна провідної діяльності дитини. Виникає парадокс, для вирішення якого потрібно побудова нової ситуації розвитку, що свідчить про перехід дитини в новий психологічний вік.\nРадянський і російський педагог і психолог Д. І. Фельдштейн (1989) вказував, що психологічні характеристики віку визначаються конкретно-історичними умовами, в яких здійснюється розвиток індивіда, характером виховання, особливостями його діяльності і спілкування. Взаємодія зовнішніх і внутрішніх факторів породжує типові психологічні особливості, загальні для людей одного віку. Поняття вікових особливостей, вікових меж не має абсолютного значення, бо межі віку рухливі, мінливі, мають конкретно-історичний характер і не збігаються в різних соціально-економічних умовах розвитку особистості. В рамках психологічного віку виділяють розумовий (Інтелектуальний) вік, який визначається коефіцієнтом інтелекту.\nСоціальний вік оцінюється по включеності людини в соціальне середовище і ступеня відповідності існуючим культурним і моральним нормам.\nРозглядаючи вік як динамічний процес, даючи характеристику певного етапу розвитку, слід враховувати часові межі вікових періодів. Прийнята наступна періодизація віку людини (табл. 1.1).\nІснують і інші класифікації основних стадій розвитку, в яких, наприклад, на період дитинства відводиться інтервал від 0 до 2 років, підлітковий вік у дівчаток починається з 11 років, а період зрілості - з 30-35 років, і ін.\nНаявність певних критеріїв для оцінки зрілості організму дитини на кожному віковому етапі дозволяє говорити про існування вікової норми. Норма - це лежить в основі індивідуальної варіабельності необхідний і достатній діапазон функціонування частини, при якому не порушується гармонійне функціонування цілого. Поняття вікової норми є динамічною категорією, що функціонує в конкретних межах, які відображають наявність певних структурних та функціональних передумов для нормальної життєдіяльності організму і психіки.\nВиділяють кілька підходів для визначення поняття «вікова норма».\nпри статистичному підході вікова норма розглядається як комплекс статичних критеріїв і показників (зріст, вага, індекс інтелекту п т. д.), характерних для даного вікового етапу розвитку. Показники, що виходять за встановлені межі, вважаються відхиленням від нормативів розвитку. Позитивною рисою статистичного підходу є можливість вираження вікової норми у вигляді конкретного кількісного показника, недолік полягає в тому, що рідко встреПеріодізація онтогенезу людини\nПеріод дошкільного дитинства (період першого дитинства)\nМолодший шкільний вік (період другого дитинства)\n8-12 років - хлопчики 8-11 років - дівчатка\n13-16 років - хлопчики 12-15 років - дівчатка\n17-21 рік - юнаки 16-20 років - дівчата\nПерший період дорослості\n22-35 років - чоловіки 21-35 років - жінки\nДругий період дорослості\n36-60 років - чоловіки 36-55 років - жінки\n61-74 роки - чоловіки 56-74 роки - жінки\nчающиеся значення досліджуваного ознаки, наприклад, обдарованість, розглядаються як аномальні. Статистично визначається норма має ситуативний характер, т. Е. Дає уявлення про ознаку «тут і зараз», не дозволяючи переносити результати однієї вибірки на іншу, на інші умови і час. Всі функції, процеси і явища, які не можна виразити в кількісному вигляді, неможливо оцінити в категоріях статистичної норми.\nФункціонально-системний підхід розглядає норму як біологічний оптимум функціонування живої системи, що забезпечує адаптивне реагування на фактори зовнішнього середовища. Функціонально-системний підхід представлений в теорії функціональних систем II. К. Анохіна (1978). Відповідно до цього підходу, вікова норма розуміється не як комплекс певних статистичних показників, характерних для даного вікового етапу розвитку, не як набір статичних, стандартних критеріїв, а як процес, біологічний оптимум функціонування живої системи, що забезпечує адаптивне реагування на фактори зовнішнього середовища.\nМедико-біологічний підхід визначає вікову норму через сукупність морфологічних, функціональних і рефлекторних критеріїв розвитку. Базуючись на емпіричному матеріалі і охоплюючи всі рівні життєдіяльності організму, даний підхід дозволяє розробити адекватні нормативи вікового розвитку людини.\nПеріодизація онтогенезу пов'язана з питанням про те, як протікає процес розвитку - безперервно або за стадіями. Існують полярні погляди на це питання.\nПитома вага біологічних і соціальних факторів у розвитку індивідуума неоднаковий в різні вікові періоди. Вікова періодизація розвитку пов'язана з визначенням критичних і сенситивних періодів.\nКритичний період - проміжок часу в життєвому циклі організму, коли певний середовищної фактор здатний викликати необоротний ефект.\nНаприклад, кілька таких критичних періодів припадають на пренатальний період розвитку. Критичні періоди в ембріогенезі збігаються з періодами найбільш інтенсивного формування органів і характеризуються підвищеною чутливістю зародка до шкідлива дія факторів зовнішнього середовища.\nСенситивний період - період найбільшої чутливості організму до дії факторів середовища, коли найбільш успішно розвивається якесь конкретне поведінку.\nХоча й існує оптимальний час для розвитку певної поведінки, навчитися йому можна і раніше, і пізніше цього терміну. Термін «готовність» використовується для позначення такого моменту в процесі розвитку, коли дитина дозрів для того, щоб навчитися конкретного поведінці.\nУ процесі індивідуального розвитку виділяють вікові кризи - нетривалі періоди онтогенезу, що характеризуються різкими психологічними змінами (див. Розділ IV). Вікова криза - це нормативний процес, необхідний для розвитку людини. За кожним віковим кризою, який характеризує специфічні якісні перебудови організму і придбання певних психічних новоутворень, слід період відносної стабільності, в рамках якого йдуть процеси кількісного накопичення і вдосконалення нового арсеналу можливостей.


Трускавецький вісник №72(195)/2010\n№72 (195) 30 серпня 2010 р.\nНовий нічний клуб\n"Rezus +", таку назву має новий нічний клуб у Трускавці на території славного готелю "Ріксос-Прикарпаття". Його відкриття відбудеться 4 - 5 вересня, вхід для чоловіків по 40 гривень, для жінок по 20, повідомляють розклеєні по місту оголошення.\nВ неділю, 29 серпня, у Трускавці було освячено новий храм - церкву Успення Богородиці УПЦ КП, що неподалік автовокзалу. Настоятелем храму став о. Ігор. В нашому місті це вже друга Успенська церква (є ще латинська святиня), теж у Трускавці є два храми св. Іллі.\nКількість отримувачів субсидій зросла\nЯк повідомила на понеділковій нараді начальник Управління праці та соціального захисту ТМР Юстина Когут, для отримання субсидії вже звернулося 129 заявників. 49 сім'ям субсидії були перераховані в бік збільшення без їхньої участі, адже зросла ціна на газ. Кількість тих, хто звернеться по допомогу держави на покриття витрат по комунальних послуг, може різко зрости з початком опалювального сезону, адже подорожчання газу майже автоматично призведе до подорожчання теплопостачання та гарячого водопостачання.\nВиконавську дисципліну розглянуть на виконкомі\nВ кінці першої декади вересня (орієнтовно 9-10 числа) відбудеться засідання трускавецького міськвиконкому. Про це на щопонеділковій нараді повідомив керуючий справами ТМР Ігор Петранич. Ігор Михайлович звернув увагу присутніх начальників відділів на виконання рішень ради та розпоряджень голови, адже одним із питань, які слухатимуть на виконкомі, буде саме це - щодо виконавської дисципліни. А не таємниця, що по деяких пунктах вона дещо кульгає.\nДошкільній освіті - особлива увага\nНа понеділковій нараді 30 серпня начальник відділу освіти ТМР Орест Лобик розповів про свою поїздку на Колегію Міністерства науки та освіти України і про деякі плани та нововведення щодо освіти. Так, особливу увагу цього річ буде приділено дошкільній освіті, в жовтні навіть буде проведено Перший всеукраїнський з'їзд працівників дошкільних установ. Діти з 5 років повинні відвідувати дитячі дошкільні установи, Трускавець є одним з не багатьох міст, де проблем із цим немає. Проте потрібно буде внести певні зміни в штатні розписи, освіта потребує і інженерів, і юристів, це буде зроблено, сказав Орест Павлович.\nЦього року вперше не проводилася педагогічна конференція, натомість були проведені загальні збори педагогів. У Трускавці вони пройшли 30 серпня. В цей же день головний освітянин Трускавця взяв участь і в селекторній нараді стосовно підготовки до нового навчального року. Вчителі Трускавця розпочинають його без копійки заборгованості по зарплаті, що свідчить про турботу нашої влади про цю галузь.\nДіти пільгових категорій Трускавця отримали подарункові набори до школи від Лева Грицака. В них - необхідні канцтовари, зокрема, зошити, ручки, олівці, лінійка, ґумка, стругалка, клей тощо. До кожної дитини Лев Ярославович немов звертається із добрими напутніми словами. "Дорогий школяре! В усі часи освічена людина користувалася повагою. Навчання - це прихований скарб, це світ знань про людей та їх оточення. Треба навчатися, щоб знати, діяти, жити. Упевнений, що зерна науки зростуть у твоїй юній душі урожаєм мудрості та натхнення. Нехай світлим, радісним та плідним буде кожен твій день, кожен крок. Рости здоровим, досягай високих результатів у навчанні, будь активним у громадському житті. Зі святом - із Днем знань. З початком нового навчального року!", йдеться у привітанні Лева Ярославовича.\nОстання поїздка Миколи Гука?\n27 серпня в Дрогобичі побувала делегація з хорватського міста Ліпік, яке може стати побратимом Дрогобича, повідомляє ТРК "Алсет". В цьому місті колись лікувався Іван Франко і там буде споруджено пам'ятник нашому землякові, а його відкриття планується на 4 жовтня. Тоді ж можуть і підписати договір про партнерство Ліпіка та Дрогобича. Поїздка до Ліпіка в Хорватії може стати останньою закордонною поїздкою Миколи Гука в якості мера Дрогобича, адже 31 жовтня - вибори і він їх навряд чи виграє. А може совість заговорить і Микола Петрович навіть балотуватися не буде?\nЗа яйце Фаберже - в обласні депутати?\nЗа інформацією, що заслуговує на довіру, відомий дрогобичанин Віктор Вексельберг, який став російським олігархом і купив знамениті яйця Фаберже, має намір протягнути до Львівської обласної ради за списком Партії регіонів одного потрібного чоловічка. Виникає сумнів, чи вистачить грошей, аби це зробити, бо той чоловічок є вельми одіозною постаттю в Дрогобичі. Але слід замислитися над тим, що місто Юрія Котермака завжди було в центрі уваги жидівсько-олігархічної Росії, причому нині до цього процесу підключаються не лише москальські спецслужби, про що більше знає Микола Гук, а й Партія регіонів. Дрогобич вже давно хочуть перетворити з П'ємонту в П'ємонті на провінційне містечко, в якому би згас національний дух. Тому завжди ставка робилася на пристосуванців до системи, які ладні маму рідну продати за тридцять срібників і які ратували за різних лавриновичів, а потім і на авантюрного морячка - "засланого козачка". Будемо й далі вірити у солодкі слова чергових обіцяльників райського життя?\nМинула неділя для Стебника стала справжнім святом, адже стебничани святкували День міста. Погода була просто чудесною, адже спека спала, а дощі, які нам обіцяють з початку вересня, ще не прийшли. В таких комфортних погодних умовах, після ранкової урочистої Служби Божої, після святкового обіду, стебничани почали гуртуватися на центральній площі міста, біля пам'ятника Великому Кобзареві.\nОфіційна частина святкувань розпочалася о 15.00 і тривала близько години. Перед присутніми виступили депутат обласної ради Михайло Ваврин та народний депутат Олексій Радзієвський, перед тим поблагословив зібрання о. Михайло Комарницький з церкви Архангела Михаїла УПЦ КП, що на Скренті. У виступах всіх політиків був присутній акцент близькості Дня Незалежності та роковин від Дня народження Франка, того, що проблеми Стебника потрібно вирішувати і що робити це потрібно спільними зусиллями. Деякі договорилися навіть до того, що буцімто вся Європа переймається стебницькими проблемами і що всій Україні варто би брати приклад з цього містечка в плані патріотизму та вміння виживати. Якось дивно було слухати слова мера Дрогобича (а Стебник має статус міста, підпорядкованого Дрогобичу, входить безпосередньо в його склад) Миколи Гука, що влада зміниться і все стане краще. Хіба сам Микола Петрович не влада?\nТа найцікавішою виявилася промова мера Стебника Романа Калапача. Зрозуміло, що можна косити під такого собі простачка, який в доброму настрої пересипає мову словечками типу "тримай" чи "витігай", або ж бажає "Щастя, здоровля, всьо!", але слухати, кого він нагороджує - це було занадто для стебничан. Непоганий піар-хід - нагородити не лише всіх директорів шкіл, головного лікаря міської лікарні, директора "Полімінералу" та окремих працівників цього підприємства, а й голів ОСББ, щоб ті агітували на виборах за Романа Степановича, порядних та впливових ґаздів Копця та Сільця, мікрорайонів Стебника, а фактично звичайних сіл, які через таке адміністративне підпорядкування радше втрачають, ніж здобувають, адже не просто не мають своїх війтів, а й тих, хто б представляв інтереси села. Проте обурення громади досягло апогею при нагородженні головного комунальника Володимира Вакуленка "за чистоту та порядок в місті". Одна жіночка в жовтому костюмі не витримала і підійшла до східців просити слова, але їй його не дали - хто б порушував "порядок" сценарію, написаного під п. Калапача. Ось така "воля громади", ось так влада Стебника зважає на думку простих мешканців.\nДо речі, влада немов відгородилася від громади - ті, кого нагороджували, мусіли перестрибувати через канат, щоб отримати грамоти з чистих рук стебницького мера. Втім, більша половина грамот так і залишилася в целофановому кульку помічника голови - люди проігнорували таке нагородження.\nНе могла не вразити і інша картина - як Роман Калапач щиренько дякував за все добро і Ваврину, і Радзієвському. І то так, начебто на цих двох людях світ клином зійшовся. Але справа навіть не в цьому, а в тому, що Олексій Васильович і Михайло Васильович будуть головними конкурентами на мерських виборах по Дрогобичу, принаймні, так говорять. Пан Роман же хоче виграти в будь-якому випадку, навіть якщо його більше не оберуть, то дифірамби, співані ним Радзієвському та Ваврину 29 серпня 2010 року, відкриють йому двері мера Дрогобича, хто б ним не став.\nПід час концертної програми, яка розпочалася о 16.00, гостячись в ресторані "Майдан", час від часу виходили подивитися на публіку мер стебницький та мер дрогобицький, великі добродії нашого краю. Але досить політики, людей вона теж не надто цікавила, бо площа була напівпорожня. А от коли почали виступати фольклорні колективи Народного Дому та з Сільця і Копця, коли розпочався естрадний концерт о 18.00, коли була програма від цирку, тоді людей ставало щораз більше. На "ура" сприйняли стебничани виступи львівських артистів Майї, Зоряни Петрас та Назара Савка, до болю в долонях аплодували юним стебницьким талантам, танцювали від 8 до 10 вечора під музику, яку крутив ді-джей. Святкування завершилися ввечері, о 22.00 феєрверком.\nСтебник відсвяткував, День шахтаря традиційно завершив у Стебнику цикл літа та ознаменував перехід до осені. На свято не прийнято говорити про проблеми, але їх в місті немало. Бруд, який наче в'ївся з приходом Романа Калапача до влади, дороги в стані прямо-таки фатальному, як кажуть, гірше не знайдеш, безробіття в час, коли директора Центру зайнятості нагороджують грамотами, загроза будь-якої миті піти під землю - радше в прямому, ніж у переносному значенні. І не просто самим піти, а й сусідів за собою потягнути.\nПроблеми Стебника місто не вирішить самотужки, потрібно підключатися всім регіоном, говорити на рівні області, бити в дзвони тривоги на всеукраїнському рівні. Микола Яковлєв, керівник "Полімінералу", робить все, що може, але ж якби то ще дієва підтримка стебницької влади. А про Романа Степановича інколи складається враження, що він сидить собі і в вус не дує, а навіщо? Головне - вчасно прапор повісити, та й то хтось потім друзів здав, але то ж було так давно… Д-да, дійсно, доконечної зміни влади потребує не лише Дрогобич, а й Стебник. Їм би Грицака, але навряд чи Лев Ярославович захотів би йти розгрібати авгієві конюшні після таких "патрийотів". Але облишмо в'їдливі жарти, повернімося до реальності. Стебник повинен змінитися, він має бути чистим, акуратним, хоча б на рівні Польщі чи Словаччини, як не Європи, він має перестати сприйматися як щось депресивне, алкогольно-наркоманське, бо ж люди не винні, що вони опинилися в таких умовах.\nЗабувши про буденні проблеми, про щоденні турботи, на площу вийшли старенькі бабусі (навіть на костилях) і малі діти, молоді дівчата та хлопці, солідні бізнесмени та літні люди, вийшли поодинці та сім'ями, з друзями та сусідами, на годинку чи аж до кінця святкувань. Вийшли і наче забули, що не все гаразд, треба було тільки бачити їхні щасливі, усміхнені, радісні обличчя. В цей день, в останню неділю серпня, Стебник немов дійсно став столицею України, прикладом для нашої держави та і всієї Європи, що ми вміємо радіти всім чортам на зло. Стебник в цей день дав фору Дрогобичу, Трускавцю і Бориславу, мешканці яких з важким трудом через погане, ніж звично, сполучення, їхали на це свято, де не просто слухають, а підспівують, де не тільки ліниво плещуть, а й танцюють і де місто на День міста стає єдиним живим організмом, який кричить "Стебник, Стебник!". Цій безпосередності можна позаздрити, а від стебничан можна повчитися, як треба вміти святкувати.\nЯк тільки політичні сили Дрогобича, які звично зараховують себе до національно-демократичних, зрозуміли, що Олексій Радзієвський все-таки піде на міського голову, в їхньому середовищі зародилося гасло: "Не допустимо Радзієвського до влади!".\nОскільки це гасло вимагає об'єднання цих сил і згуртування навколо єдиної кандидатури, то кожна партія бачила свого лідера отим єдиним і неповторним. І без соціологічних опитувань зрозуміло, що Олексій Радзієвський має менший відсоток голосів довіри потенційних виборців, ніж всі кандидати від національно-демократичного блоку, разом узяті. Політика - це не арифметика, і тому загальний відсоток голосів за єдиного кандидата від національно-демократичного табору не буде таким вражаючим, як звичайне додавання відсотків за кожного зокрема, але цього було би достатньо, аби справді перемогти Олексія Радзієвського.\nПроте амбіції не дозволяють лідерам національно-демократичних сил Дрогобича об'єднатися і справді висунути одного кандидата зі своїх лав. Тому на порядок денний вийшло інше гасло: "Імпічмент Радзієвському!". Розуміючи, що він усе-таки переможе, вони хочуть на першій же сесії новообраної міської ради висловити йому недовіру і відправити у відставку.\nПривід можна знайти. Наприклад, з вуст не останніх людей дрогобицької організації Партії захисників Вітчизни, чимало з яких працюють на міському ринку, лунає звинувачення на адресу Радзієвського, що буцімто, як тільки він прийде до влади, то допоможе своєму другові Олександрові Чебаненку із Трускавця приватизувати цей об'єкт. Олексій Васильович дані звинувачення називає абсурдом, а Олександр Іванович каже, що не збирається цього робити. Так, він побував на ринку, але коли вивчив його інфраструктуру і зрозумів, скільки коштів у реконструкцію треба вкласти, то відмовився від цієї затії. Захисники Вітчизни, які хочуть проштовхнути на мера свого лідера Богдана Мозоля, знають про це, але вже нині розповсюджують чутки про буцімто приватизацію Олександром Чебаненком дрогобицького ринку за допомогою Олексія Радзієвського.\nДо речі, це позиція слабких, які рвуться до влади і застосовують брудні технології у виборчій кампанії, яка фактично ще не розпочалась. Це як у тому анекдоті, коли тебе звинувачують в тому, що твоя донька курва, а ти маєш двох синів. Поки почнеш виправдовуватися, поголос пішов, і життя не вистачить, аби тебе реабілітували.\nПодібні звинувачення лунають, скажімо, на адресу Богдана Іванціва, якого звинувачують у відмиванні грошей при ремонті доріг і будівництві натомість магазину для невістки на Пилипа Орлика і кафе "Зорепад" навпроти ратуші. Подейкують, що найбільше при розповсюдженні цих чуток постаралися його "друзі" з БЮТу. Здається, національно-демократичні сили повинні самі бути зацікавлені в чесній і порядній боротьбі, але виходить, що вони здатні один одного оббрехати, аби по чужих головах пробитися до влади.\nЧи хочемо повторити "подвиг" Гука, який з Лужецького зробив "гомосексуаліста" і став міським головою? Чи національно-демократичні сили забули, що саме вони висунули і привели до влади авантюриста?\nНавряд чи БЮТ, "Наша Україна", "Пора" матимуть у наступній міській раді стільки голосів, як нині. Я також не впевнений, що представники цих сил переможуть у мажоритарних округах. Навряд чи Партія захисників Вітчизни вкупі зі "Свободою " і Партією регіонів на чолі з Сергієм Гориславським, який не сприймає Радзієвського, теж наберуть достатньо голосів. То хто буде оголошувати імпічмент?\nРадзієвський має достатній запас міцності, аби відра болота, які на нього все-таки виллють опоненти, завадили йому стати міським головою. Це як у футболі: на відверте махлювання судді треба забити на один гол більше, аби було достатньо для перемоги.\nВибори - не футбол, а маніпулювання громадською думкою - великий гріх. Адже мова йде про майбутнє громади, про Дрогобич, який має всі шанси стати європейським містом. Радзієвський чи не найбільше зацікавлений об'єднати депутатів задля розв'язання насамперед господарських проблем Дрогобича.\nМикола Яковлєв: "Вірю, що з відродженням "Полімінералу" Стебник зможе наблизитися до стандартів європейського міста"\nНапередодні Дня шахтаря ми зустрілись з керівником Стебницького державного гірничо-хімічного підприємства "Полімінерал" Миколою Яковлєвим і попросили відповісти на ряд запитань.\n"Зупинка підприємства позначилась на тому, що припинився розвиток міста"\n- Так і є. Яскраво видно це на прикладі Стебника. Місто за ці роки майже нічого не додало в своєму розвитку - ні в промисловому, ні в культурному, ні в будівельному. Після тієї аварії потужність підприємства була зменшена на дві третини. Занепаду сприяв і розпад Радянського Союзу. Справа в тім, що реконструкція підприємства була запланована на 1988-1993 роки. Однак крім демонтажу старого обладнання і збагачувальної фабрики нічого не встигли зробити. Відсутність фабрики потягнула за собою і зупинку та консервацію рудника № 2. "Допоміг" ще й аварійний прорив розсолів після землетрусу в Бухаресті, коли пішла аварійна вода. Іншими словами, значно скоротився видобуток руди, й на перший план вийшли екологічні проблеми.\n- Були, але підприємство за власний рахунок розв'язувало ці проблеми, так що екологічна складова цього питання не була такою помітною.\n- Зупинка підприємства позначилась на тому, що припинився розвиток міста. Основне виробництво зупинене ще в 2003 році. Коли перестала працювати збагачувальна фабрика, деякий час ще велись роботи на руднику № 1. У зв'язку з занепадом сільського господарства видобуток каїніту як мінеральної сировини щороку скорочувався. Через низький попит і аварійний стан технічного обладнання рудник № 1 також було зупинено.\n- Нас повністю фінансують із державного бюджету. Але разові ін'єкції не можуть розв'язати проблем нашого підприємства.\n- Але ж держава на рівні Кабінету Міністрів України, профільних міністерств розробляє різні комплексні програми, проекти, аби вивести "Полімінерал" із кризи.\n- Звичайно, дещо робиться. Так, міністерство промислової політики розробило комплексний проект консервації рудника № 2, за яким передбачалась і рекультивація порушених земель. Цей проект пройшов усі контролюючі та інспектуючі експертизи, отримав позитивний висновок Укрдержголовекспертизи і в 2004 році був затверджений Кабінетом Міністрів України. Цим проектом передбачалось як розв'язання всіх екологічних проблем, що накопичились за період роботи підприємства, так і розвиток підприємства, відновлення виробництва мінеральних добрив, відновлення видобутку руди на руднику № 1.\n"Інвестор зрозумів: мало того, що ціну загнули, так мільярд вкласти - це нереально"\n- Яким чином можна розв'язати проблеми "Полімінералу" в сучасних умовах?\n- Фінансування йшло і йде незадовільно. Підприємство стало важким тягарем на шиї у міністерства промислової політики. У Львові та Києві зрозуміли, що "Полімінерал" треба вивести зі списку тих підприємств, які заборонені до приватизації.\n- Так, його віддали на приватизацію. Але чи то я нещасливий, чи завод нещасливий. Фонд Держмайна оголосив запит на своєму сайті, чи є зацікавленість у "Полімінералі". Зголосилося шість підприємств. Це було в 2008 році. Якби хоч на рік раніше Президент України підписав відповідний указ про приватизацію підприємства, я переконаний, воно б уже було приватизоване.\n- Офіційно - організаційні питання. Довго тривала оцінка підприємства. Працювали дві бригади - одна із Києва, друга львівська. Залишкова вартість підприємства на сьогоднішній день становить 57 мільйонів гривень, а статутний фонд - всього 11 мільйонів. Кияни ж оцінили "Полімінерал " … в один мільярд 900 мільйонів гривень.\n- Ото ж бо й воно! Коли Фонд Держмайна і Кабінет Міністрів України зрозуміли, що з такою оцінкою нема що виставляти на аукціон, приїхала інша бригада. Львів'яни оцінили підприємство в 207 мільйонів гривень. Але ж потенційні інвестори - та ж "Італкалій" - знають нашу ціну, знають залишкову вартість і запитують: "Навіщо ви так робите?". Як кажуть, і сам не гам і другому не дам.\n- Так, все грамотно, враховані пропозиції підприємства, трудового колективу, міста, області, міністерств, Антимонопольного комітету. Єдине, що я пропонував, аби перші три роки інвестор вклав у розвиток підприємства 300-450 мільйонів гривень, а Фонд Держмайна наполіг на сумі в мільярд. Інвестор зрозумів: мало того, що ціну загнули, так мільярд вкласти - це нереально. А в умовах прописано чітко: якщо мільярд не надійде, контракт розривається.\n- Не знаю, чи це буде повторний аукціон, але всі матеріали підготовлені, й упродовж 45 днів такий аукціон з продажу має бути проведений. Хочу зауважити, що Фонд Держмайна не пішов на прохання "Полімінералу" і членів комісії, аби знизити ціну. Мовляв, це цілісний майновий комплекс, і ціну знижувати не можна.\n- Приватизація - єдина надія для "Полімінералу"?\n- Виходить, що так. Розумієте, будь-яка шахта - вугільна, калійна, залізорудна - не терпить порожнечі. Як ми можемо з таким фінансуванням підтримати виробки на першому руднику, та ще й коли працюємо три дні на тиждень? Можна лише говорити про умовну підтримку. Але обладнання зберігається, виробки зберігаються.\n- Чи достатньою є наполегливість органів місцевого самоврядування щодо розв'язання цих проблем?\n- Це свято - особливе для стебничан, адже вони відзначають не лише День шахтаря, а й День міста. Насамперед хочу побажати міцного здоров'я, сімейного благополуччя, пристойної зарплати та пенсії. Вірю, що з відродженням "Полімінералу" Стебник зможе наблизитися до стандартів європейського міста. Все в наших руках. Треба, щоби до влади прийшла сильна команда професіоналів, яка зможе навести лад. Дорогі стебничани! Не втрачайте надії, бо ми вартуємо на краще життя.\nСлухаючи окремих трускавецьких політиків, складається враження, що вони настільки самозакохані, що думку іншого їм і слухати непотрібно і що вони знають все, знають, що і як, чому і для чого. Для них ми рекомендуємо твір Альбера Камю "Падіння", чи не кожен другий з них зможе впізнати себе в головному героєві. Втім, наше політичне сьогодення нагадують і події, описані в повісті "Чума" цього ж автора.\nА для нормальних людей, не помішаних на політиці, можна порадити дійсно хорошу книгу, яка залишає слід, а не вивітрюється одразу ж після закриття. Це твір уславленого письменника Габріеля Гарсія Маркеса "Сто років самотності". Сага про одну сім'ю, вірніше про кілька поколінь, дивне хитросплетіння життєвих історій не може залишити байдужим. Втім, Маркес відомий і твором "Полковнику ніхто не пише". Та, на жаль, ми про цей твір частіше знаємо з однойменної російської пісні, а не від самого Маркеса.


Патріарх українського художнього перекладу » Події » Культура » Буквоїд\nПатріарх українського художнього перекладу\n110 років з дня народження Григорія Кочур а\nУкраїнський письменник, перекладач і літературознавець Григорій Кочур народився 17 листопада 1908 року в селі ФеськівкаМенського району Чернігівської області в селянській родині. Надзвичайні здібності виявилися ще в ранньому дитинстві; читати навчився в три роки. У 1928 році закінчив Менську семирічну школу. У 1928–1932 роках навчався в Київському інституті народної освіти (як тоді називали Університет Св. Володимира, теперішній Київський національний університет ім. Т. Шевченка), де його викладачами були професориС. Савченко, М. Калинович, Б. Якубський, С. Маслов, М. Зеров. В інституті зустрів майбутню дружину – Ірину Воронович (доньку одного з керівників капели «Думка»), яка навчалася на російській філології. Після закінчення інституту Григорій Кочур і його дружина вчителювали в Тирасполі (тепер Молдова), у 1933 році в них народився син Андрій. Ще студентом Григорій Кочур був залучений до роботи над антологією нової французької поезії (1930), потім брав участь у підготовці хрестоматії «Антична література» (1935). У 1936–1941 роках Григорій Кочур працював завідувачем кафедри західної літератури та теорії літератури Вінницького педагогічного інституту. Своєї дисертації про творчість Поля Верлена Григорій Кочур не встиг захистити через початок війни. З початком війни Вінницький педагогічний інститут евакуювали, а родину Кочурів відрядили до Полтавського педагогічного інституту; через декілька тижнів Полтаву захопили німці. Там Григорій Кочур працював в історичному музеї. У 1943 році Григорія Кочура як «пособника окупантів та українського буржуазного націоналіста» арештували. Він отримав 10 років таборів і 5 років ущемлення в правах. Ув’язнення відбував у місті Інта (Комі АРСР), у таборі Григорій Кочур був шахтарем, далі нормувальником на шахті. Але і в тих умовах Григорій Кочур перекладав, писав власні вірші, вивчав мови. Після звільнення (1953) і реабілітації (1962) Григорій Кочур повернувся в Україну й оселився в місті Ірпіньпід Києвом. В Ірпені Григорій Кочур прожив до кінця життя. Помер 15 грудня 1994 року.\nУ 1960-х роках Григорій Кочур був неформальним лідером українського перекладацького цеху, належав до ключових фігур національно-культурного відродження в Україні. У 1969 році вийшла книжка вибраних перекладів Григорія Кочура «Відлуння». Під час репресій проти української інтеліґенції у 1973 році Григорій Кочур був виключений зі Спілки письменників України, практично позбавлений можливості друкуватися. У 1988 році Григорій Кочур був поновлений у Спілці письменників України. У 1989 році вийшла його поетична збірка «Інтинський зошит». У ній є, зокрема, і своєрідна «поетична автобіографія» Григорія Кочура:\nВони, що захват і роздум свій,\nОкриливши словом, кидали в світ,\nВони супроводять мене всі роки –\nЖиття минає в такті їх кроків.\nІще хлоп’я, непомітне між людом,\nСп’янявсь я людського слова чудом:\nВже був то не затишок рідних левад,\nДе вітер хистку лозу коливав,\nА правда цієї землі прастара,\nЯку почув і втілив Тарас,\nІ цвіла в лісового озера плесі\nПрозора безодня молодій Лесі,\nІ дихало поле мінливо-безкрайне\nГіркими й п’янкими болями Гайне,\nТам спіла Бодлерова терпкість різьблена,\nТам плакала осінь сльозами Верлена,\nПерекотиполя висхлим зелом\nМетався й скарживсь бездомний Віллон,\nІ води весняні, й грози кипучі\nВ причаєний хаос вергав Тютчев,\nТо знов глибинно бриніли ріки\nТьмяними кришталями співів Рільке,\nІ грали тривожні простори чи не\nСліпучим тоном кларнетів Тичини?\nІ жайворонком спурхував Тувім,\nІ в небо тяг струну золоту він,\nІ кидавсь я стрімголов, без стерна,\nВ незвичний світ, що відкрив Пастернак.\nВсе в тім олітературенім світі\nПоети обсіли, мов птахи на вітті.\nА дні за днями в безвік спадали,\nА сни не збувались, не ближчала далеч,\nА сонце пекло, і лили дощі,\nІ збляклі надії вертали ні з чим.\nІ от – неволя, якої не видів,\nНе відав недолею славний Овідій.\nЛиш співного світу обрій безхмарний –\nНе тьмаряться звуки, не мовкнуть барви\nНа проклятих, благословенних путях,\nДе життя проходить. Справжнє життя.\nУ 1991 році був виданий том вибраних перекладів Григорія Кочура «Друге відлуння». Це видання найоб’ємніше презентує перекладацькі зацікавлення (й перекладацький доробок загалом) Григорія Кочура. Там присутні такі переклади: з давньогрецької поезії (Архілох, Алкман, Мімнерм, Тіртей, Алкей, Сапфо, Теогнід, Анакреонт, наслідування Анакреонта, хор із трагедії Софокла «Антігона»), з давньоримської поезії (Горацій, Овідій), з англійської поезії (Дж. Драйден, С. Т. Колрідж, Т. Мур, Дж. Ґ. Байрон, П. Б. Шеллі, Дж. Кітс, А. Ч. Свінберн, О. Вайлд, А. Е. Гаусман, Т. С. Еліот), з білоруської поезії (Я. Купала, М. Богданович, М. Танк, Н. Гілевич, М. Стральцов), з бразильської поезії (Ж. М. Машаду ді Ассіс, Г. Колодій), з грецької поезії (К. Паламас, Л. Мавіліс, К. Кавафіс, Я. Ріцос), з грузинської поезії (Н. Бараташвілі, Г. Табідзе), з єврейської поезії (Д. Гофштейн, Х. Вайнерман, Р. Балясна), з іспанської поезії (А. Мачадо), з італійської поезії (Ф. Петрарка, Дж. Б. Строцці, М. Буонарроті, Дж. Леопарді, Дж. Кардуччі, Дж. Унґаретті, Дж. Родарі), з канадської франкомовної поезії (Е. Нелліган, О. Ґуен), з латиської поезії (Я. Райніс, Я. Судрабкалн), з литовської поезії (Майроніс, В. Міколайтіс-Путінас, Й. Коссу-Александрішкіс, Б. Браджоніс), з нікараґуанської поезії (Р. Даріо), з німецької поезії (П. Флемінґ, А. Ґріфіус, Д. К. фон Лоенштайн, Й. В. Ґете, Г. Гайне), з польської поезії (А. Міцкевич, Ю. Словацький, Ц. К. Норвід, А. Асник, Я. Каспрович, Л. Стафф, М. Павліковська-Ясножевська, Ю. Тувім, В. Броневський), з російської поезії (Г. Державін, О. Пушкін, М. Лермонтов, А. Фет, К. Бальмонт, О. Блок, І. Сєвєрянін), з румунської поезії (М. Емінеску), з серболужицької поезії (Г. Зейлер, М. Косик, Я. Барт-Чішинський), з сербської поезії (М. Настасієвич), із словацької поезії (Я. Коллар, Я. Ботто, П. Орсаґ-Гвєздослав, В. Рой), із словенської поезії (Ф. Прешерн), з поезії США (Г. В. Лонґфелло, Е. А. По, Е. Е. Дікінсон), з французької поезії (Ф. Війон, П. Ж. Беранже, Ш. Бодлер, Л. Мішель, Ф. Коппе, П. Верлен, А. Рембо, Ж. Ренар, П. Валері, Ж. Ромен, Ф. Моріак, С.-Ж. Перс, Т. Дерем, Е. Гільвік, Р. Шар), з хорватської поезії (Т. Уєвич, Д. Тадіянович), з чеської поезії (Ф. Л. Челаковський, К. Г. Маха, Я. Неруда, С. Чех, Я. Врхліцький, Й. С. Махар, П. Безруч, Ф. К. Шалда, О. Бржезіна, С. К. Нейман, В. Дик, К. Томан, Ф. Шрамек, Ф. Гелнер, Ї. Маген, О. Фішер, Ї. Горжейший, Й. Гора, К. Бібл, Ї. Волькер, В. Незвал, Ф. Галас, Ї. Ортен). Видання доповнене перекладом драми В. Шекспіра «Гамлет, принц данський». За словами М. Новикової, «Друге відлуння» – це «одночасно факт української культури, документ нашого часу і “багатоголосий монолог” самого Кочура».\nПереклади Григорія Кочура охоплюють 26 століть, починаючи від Архілоха(давньогрецька поезія) і закінчуючи сучасними поетами, три континенти (Європа, Америка й Азія), близько 30 літератур. Загалом Григорій Кочур переклав 130 авторів із 28 мов.\nТісна дружба пов’язувала Григорія Кочура з Миколою Лукашем. Юхим Еткінд про них якось сказав: «Україна може пишатися тим, що вона має таких стовпів художнього перекладу, як Григорій Кочур і Микола Лукаш. Жодна європейська країна не може похвалитися перекладачами такого штибу, які б перекладали з понад трьох десятків мов. Тут Україна тримає першість».\nНа думку Роксоляни Зорівчак, Григорій Кочур «залишив нам такі зразки перекладацького мистецтва, з якими нелегко й зрівнятися. Його творча індивідуальність ніколи не тяжіє над поезією, яку він перекладає: глибинне знання світової культури, філологічна компетентність та повага, з якою він ставиться до автора, творять це чарівне, дивне перевтілення». О. Чередниченко визначає головні особливості перекладацької діяльності Григорія Кочура: 1. Григорій Кочур «заклав підвалини сучасної історії українського художнього перекладу»; 2. як теоретик перекладу, Григорій Кочур «обґрунтував тезу про множинність перекладацьких інтерпретацій, яка зумовлена низкою об’єктивних (складність об’єкта і історико-культурний контекст перекладу) та суб’єктивних чинників (інтерпретаційна позиція та індивідуальний стиль перекладача)»; 3. Григорій Кочур «сповідував принцип джерелоцентричного перекладу, який передбачає максимально можливе наближення читача перекладу до оригіналу».\nГригорій Кочур був співупорядником антологій «Чеська поезія» та «Словацька поезія» (обидві 1964), упорядником збірника «Співець. Із світової поезії кінця ХVIII – першої половини ХІХ сторіччя» (1972), ще цілої низки видань. Григорій Кочур написав чимало літературознавчих статей, зокрема «Штрихи до портрета Максима Рильського» (1965), «Майстри перекладу» (1966), «Шекспір на Україні» (1966), «Данте в українській літературі» (1971), а також розвідок про зарубіжних письменників, передмов, рецензій.\nТільки у 82-річному віці Григорій Кочур отримав можливість прийняти зарубіжні запрошення і виступити з доповідями на наукових конференціях у США(Іллінойський університет, 1991), у Польщі й Чехії (1992).\nГригорій Кочур був лауреатом премії ім. М. Рильського (1989). Посмертно був удостоєний Державної премії України ім. Т. Шевченка (1995) за книжку «Друге відлуння», яка в розширеному вигляді вийшла під назвою «Третє відлуння» (2000).\nГригорій Кочур був дійсним членом Наукового товариства ім. Шевченка, нагороджений медаллю НТШ ім. М. Грушевського.\nУ Львівському національному університетіім. І. Франка у 1998 році кафедрі перекладознавства та контрастивної лінгвістики присвоєно ім’я Григорія Кочура.\nУ 2008році на честь 100-річчя Григорія Кочура випущена марка з його портретом.\nВийшли двотомник Григорія Кочура «Література та переклад: Дослідження, рецензії, літературні портрети, інтерв’ю» (Київ, 2008), збірник «Григорій Кочур і український переклад: Матеріали міжнародної науково-практичної конференції (Київ – Ірпінь, 27–29 жовтня 2003 р.) (Київ – Ірпінь, 2004).\nІз Григорієм Кочуром мені довелося (мав таке щастя, можна сказати) зустрічатися декілька разів. Вряди-годи я вів щоденник. Зокрема, є записи у синьому блокнотику «Зимова (1986 р.) поїздка в Ірпінь [24.01.1986 – 08.02.1986]», один із них такий:\n«5.ІІ.86. Були з татом у Григорія Порфировича Кочура. Людина-оркестр, щоб не сказати: людина-університет; знає все про все, принаймні в області літератури, бо про інше ми й не вели мови. – Г. П. показав нам один брак у “Золотому руні” (антол. ант. поезії): там на одній ілюстрації поставили Геракла вверх ногами. – Г. П. переглядав зміст любовної антології, читав уголос не Вінгранов[ський], а Вінгранівський. Коли дійшли до наймолодших, то про Римарука сказав, що він – симпатичний поет. Показав антологійку ≈ “Нова укр. лірика”, яку упорядкував М. Зеров. Порадив – який саме вірш любовний Драй-Хмари вибрати до антології, і принагідно прочитав з пам’яті один його вірш, написаний вже в тюрмі, і якимось дивом переданий у Київ (вірш починається так: “Обвугленими сірниками...”). – Про Лубківського сказав, що той халтурить у перекладах зі слов. мов (наприклад, дієслово líbat із одного Волькерового вірша перекладає – як любити, а то ж цілувати). – Г. П. згадав – як виступали перед молоддю Гр. Косяченко, Бажан і Осьмачка. Читає Косяченко, йому: повільніше!, бо дуже вже швидко він читає, а він: а я інакше не вмію! – Г. П.: як там Микола? (Лукаш, мається на увазі), був у мене і каже, що вже декілька днів не працює, а я потерпаю. – Коли згадали якось Білорусію, то Г. П. сказав, що вже досить давно неп має зв’язків з білорусами. – Г. П.: Мольнар видав у 60-х рр. у Пряшеві оповідання Винниченка, а я їх купив у Києві (було 3 екз. і я всі купив – для себе і для знайомих). Коли ж Мольнар приїхав сюди, то сказав мені, що не хотів брати зі собою цієї книги, бо не знав чи вдасться її перевезти, а я йому показую ту – яку купив тут. – Заговорили про Тарасову тему – про Й. Бобровського. Г. П. показав нам декілька збірок Й. Б., в одну з них (Сарматський час) він вклав переписану від руки “Пруську елегію”, бо книга видана у ФРН, і там чомусь цей вірш вилучили. Г. П. каже: у нас є вже один великий бобровськолюб і бобровськознавець – Льоня Череватенко. Десь годину ми були у Г. П. К., а потім поїхали до Києва, де дивилися у Молодіжному театрі – “За двома зайцями”. Сміх – здоров’я. Дістали гарний позитивний заряд».\nМій тато Володимир Лучук тісно спілкувався з Григорієм Кочуром. Частково збереглося їхнє листування, яке вважаю доцільним опублікувати при цій нагоді.\nЛистування Володимира Лучука з Григорієм Кочуром\n(Тут подано всі наразі віднайдені в архіві В. Лучука листи Г. Кочура до нього. Копії листів В. Лучука до Г. Кочура люб’язно надав його син Андрій Кочур. Відповідно копії листів Г. Кочура до В. Лучука було надано А. Кочурові для Музею Григорія Кочура в Ірпені).\nВ. ЛУЧУК — Г. КОЧУРУ\nЛьвів, 7 жовтня 1963\nДобридень, Григорію Порфировичу!\nПробачте грішному, що так довго не писав. Стільки всього пережив, що ніякого настрою до листів не було. Поки поїхав в Болгарію, то мені ці бюрократи вимотали нерви дай боже. Про Болгарію розкажу, як зустрінемось.\nТепер до справ. Д. Паламарчук хай у "Жовтень" пришле сонетів 10, я з ними давно говорив, згодні, але точно не обіцяю, бо зараз – самі знаєте, яка ситуація. В усякому разі, хай негайно шле з маленькою анотацією про 400-річчя Шекспіра.\nЩе одно. Павліковську, тобто свої переклади, пришліть, я тут їх хоч у газеті надрукую, і якщо можете, цей її вірш про Тувіма, бо тут я не зміг його дістати.\nОксана Вам не відписала тому, що була з малим у батьків, її по-батькові – Павлівна. І було б дуже добре, якби якийсь аванс нам прислали зараз, бо туго. Пробачте, але пишу це, бо мушу. Цікаво, що викинули мого, бо в Максима Тадейовича [Рильського]я не посмів запитати. Напишіть хоч у декількох словах.\nГ. КОЧУР — В. ЛУЧУКУ\nНадсилаємо Вам вибраного Мікулашка. Цією збіркою, та ще тією, яка є у Вас, можна обмежитися. Мені було б бажано, щоб Ви переклали таке: Divoké kačeny(стор. 128), Podzimní píseň (стор. 135), Trava(ст. 228). Цей останній вірш мені дуже подобається, але для антології він надто великий, отже доведеться обмежитись тільки початком (83 рядки, до слів "čimrazemumírativstoje"). Оце є покищо в проспекті. А можна ще вибрати якийсь один вірш, напр. Cočlověkmá (ст. 220) чи Zpěvlidskéhosrdce(222), чи що Вам самому припаде до вподоби. І так з Мікулашуком буде покінчено.\nВідносно інших Ваших побажань. З Волькром справа стоїть так: його залишив за собою Лукаш. Правда, не виключена можливість, що Лукаш не встигне чи не схоче дечого перекласти, але тим часом він не зрікається, й недавно потвердив свою обіцянку. Безруча вже наперекладано більш, ніж треба. Перекладав я, Лукаш і молодий поет В. Житник, що дуже ним захоплюється, писав про нього дипломну роботу й переклав уже мало не повністю "Сілезькі пісні". Щодо Врхліцького, покищо є ті три віршики, що вмістив колись у Літ[ературній] Україні Рильський, чотири мої переклади (три були у "Всесвіті", ще один – "Годинам прийдешнім", а Паламарчук крім Яна Козіни зробив "Сільський отченаш" і вірш "Джотто та душа". Оце й усе. Малувато. Спробуйте зробити два-три віршики на власний вибір, тільки напишіть, що вибрали.\nТим часом робіть Мікулашка і Врхліцького, а згодом виявиться, очевидно, досить багато всіляких білих плям, які поступово будемо ліквідовувати. Щодо балади Махи, то до мене вже надійшов один переклад її "самопливом". Проте якщо Вам пощастить перекласти краще, візьмемо Ваш.\nВідносно словаків. Антологія ще зовсім не в роботі, навіть перекладено не все, хоч залишилося прогалин уже небагато. Вони хочуть видати обидва томи – чеський і словацький – разом, в одному футлярі.\nЧого там бракує? Не представлений ніяк Кароль Кузманн. Тичина обіцяв і не зробив. У Гвєздослава є такий вірш "Оживеш". Знайти його можна в першому томі двотомника "Básnické zrenie" Гвєздослава, не пригадую, на якій сторінці, бо книгу віддав да видавництва. Якщо хочете, знайдіть і спробуйте перекласти. Знайдеться й дещо з молодих поетів, але то згодом. Спасибі за "Ленінську молодь". Цих хлопців якось би теж треба залучити, мені вже набридли калічні перекладачі, що не спроможні самі прочитати нескладного тексту. Але ці молоді перекладачі ще досить такі невпевнені. Я зіставив з оригіналом ті вірші, які мене зацікавили, як матеріал для антології – "Площу народу" – Ферка, і "Жницю" та "Хвилину з Шопеном" Горова. Ферко перекладений надто довільно, з багатьма вигадками, що випадають зі стилю. Тут і "вічне сказання", і "хробаки, і свиня свої ратиці ставить". Ви попросіть перекладача, нехай він повернеться до цього віршу, зробить його ще раз, і тоді можна буде дати до антології. Лубківський "Жницю" переклав у надто пухкому ритмі, треба наблизити до нашого традиційного віршування й познищувати такі ніби-рими, як "збіжжя-пісня" – в оригіналі їх нема. У Скунця треба знищити деякі двозначності (хвиля в <…>Волі – хто зна, чи хвиля – волна, чи хвиля – минута), русизми (моросить дощ) і знов нема рими (волі – болем). У шостому рядку недогляд, очевидно, треба "чуття" зам[ість]"життя". Словом, я сподіваюся, що ці три вірші якось потраплять до антології з допомогою перекладачів. Райніка нам робив Павличко, а Мігаліка аж надто багато маємо. А взагалі цих молодих перекладачів треба вчити. Цікаво б їх узяти в роботу.\nЗ пошаною Г. Кочур\nP. S. Тувім. Сигнальний примірник є – швидко з’явиться, ловіть у книгарнях.\nЛьвів, 20 травня 1964\nДобрий день, Григорію Порфировичу!\nДякую за лист, і що не забуваєте. Був ваш син, і коли дзвонив, то мене не було, шкодую, що не побачились. Хочеться дуже вирватись до Києва, але не знаю коли… Я здав документи – хочу поїхати в Прагу на 10 місяців, але їх щось довго ректор маринує, тішить обіцянками, а конкретно нічого не робиться. Все чекаю. Тільки що зіпхнув, правда, я скелю з пліч – здав аспірантські екзамени з німецької мови і філософії.\nТворчих задумів маю зараз більше, як будь-коли. Хочу написати першусвою збірочку, чогось варту – "Книгу тайн" про те,\n"Як козаки осліплені катами,\nАле пишеться туго, більше думаю… Зі Стаффом ще нічого не робив, тільки вибрав дещо для перекладу на літо, зокрема, зі збірки "Високі дерева". До нас прийшла сумна звістка, що хворий Максим Тадейович.\nУ нас новин ніяких, правда, позавчора в клубі тв[орчої]молоді відбувся цікавий вечір Антонича. І ще одно: ми в "Жовтні" готуємо "малу антологію лужицької поезії". Якщо б Ви згодились, то я Вам вислав би збірки луж[ицьких]поетів, може б Ви переклали дещо з того, що сподобається. Більшість перекладів вже зроблено, але цього ще замало, і час ще є, бо давати думають десь аж у останніх номерах. Напишіть мені про це.\nА в Угорщину я вислав свої збірочки, і зазначив у них 5 віршів, хоч не вірю, що з того щось буде, бо з латвійською ант[ологією]я мав вже подібне, сказали – вишли сам, і в результаті – не дали… Але все ж дякую Вам, що пам’ятаєте мене, хоч, може, вірші ще такі, що й не варті того.\nАле перекладами займатися мене тягне найбільше. За цю зиму і весну трохи підовчив болг[арську]мову – даю вже сам собі раду з віршами без посторонніх консультацій. Цікаво, чи збираються в Києві видати болгар[ську]антологію? Я б тоді вирвався таки до Вас в Ірпінь і щось переклав би. Правда, в мене є вже пару десятків перекл[адів]з болг[арських]поетів, в червні в "Жовтні" дадуть добірку з нової збірки П. Матєва "Родословие", а для "Зміни" хочу запропонувати добірки молодих болгарських і білоруських поетів. Частина вже зроблена, і зараз роблю.\nА чеської і слов[ацької]антологій щось нема ще. Чого так довго тягнуть? І чи виходять "Сонети" Шекспіра в Паламарчукових перекл[адах]? Бо я думав, що вони будуть в 3-томнику, але нема. Щиро вітайте його!\nПривіт від Оксани.\nЛьвів, 9 лютого 1965\nНарешті з лужицькою антологією все закінчено – пішла в набір. Спасибі Вам і Дм. Паламарчукові за переклади, бо як дійшло до справи, то багато що прийшлось з перекладів викидати – надто були довільно зроблені. Але на перший раз і те добре – пішло щось коло 40 віршів – від Зейлера до Лоренца.\nВибачте, що так затримався з слов[ацькими]перекладами – то свята забрали трохи часу, то те, то се, тепер тільки беруся за них, думаю за якийсь тиждень пришлю Вам їх. Хлопці (Лубківський і Овєчкін) мали б вже Вам прислати переклади, і книжки. Дав також щось з Ю. Ленка і Січевлюку, має на днях принести. А Рака і Лукача – роблю сам.\nДуже прошу Вас, якщо можна, потримати ще Масена і Незвала – ці дві книжки, які позичив у вас, бо ніяк не зберуся знайти машиністку, яка б передрукувала. А переписувати – ліньки.\nСічневий "Жовтень" затримувався "з незалежних від ред[акції]причин", тільки вчора одержав. Думаю, що в Києві він буде ще пізніше, отже, висилаю.\nі щирою повагою\n[На звороті аркуша запис рукою Г. Кочура: Мені, – як одному з учасників антологій чеської та словацької поезії, було приємно читати рецензію В. Коптілова в "Літературній Україні" (№ 88 за 17 листопада 1964 р.)].\nЛьвів, [лютий 1965]\nВисилаю Вам словаків і книжки – Шрамека і Стаха. Барташової вірші взято з альманаху за 1957 рік (стор. 128, 9). А Горова з "Básne" (1960 р., стор. 84 і 236). Чехів залишилось у мене мало вже, днями вишлю всіх разом.\nПозавчора послав Вам бандероллю вірші. Чи отримали їх? Бо я посилав простою, щоб скоріше дійшли.\nЧекаю короткої хоча звістки!\n[Ірпінь], 8 квітня 1965\nСпасибі за "Сонети". Хоч і Паламарчук, і я маємо їх від самого Дубовки, проте й за цей примірник буде боротьба.\nТепер про Софію Федорівну. Сьогодні я їздив спеціально до неї. Документи вона вислала рекомендованим 18. ІІ. на редакцію "Жовтня" (Ватутіна 6). Надсилаємо Вам поштовий квиточок. Вона б, звичайно, дала мені другу копію, але нотаріально завіреної в неї не знайшлося. Отже, Ви спробуйте в редакції ще раз зробити тарарам, а вона тим часом завірить ще одну копію. Якщо Вам не пощастить, то вишлю на Вашу адресу.\nПереклади Лубківського, Лучука і Сенатович підуть. Ще не пізно надсилати й інші, бо я не маю часу підготувати добірку, – поки підготую, то Лукаш і Ви встигнете перекласти.\nСічевлюків "Вірш про пенька" я також дам, хіба тільки зміню кілька слів (прим., другий рядок "а я загадавоспівати пенька" – "Nojasachystampisať opniaku"), – але такі заміни робитиму, мабуть, скрізь.\n"Відстрочку" на книжки даю охоче.\nТепер про лужичан. Звичайно, так би краще було, щоб перекладав одного поета один перекладач. Але я не маю ні часу, ні енергії братися за таку роботу. Річ у тім, що я таки не видужав, хоч люди й не вірять цьому. Завантажують мене солідно, а я працюю дуже мляво, і страшенно всім заборговую: Верлена не дав досі, античної добірки і чехословацької добірки до "Всесвіту" не подав, статті про Швейка не написав і т. д. і т. п. Не кажу вже про те, що "свого" поета – Фр. Війона не роблю.\nОтже просто боюся щось брати, щоб не вийшло скандалу: візьму, а буду неспроможний. Не питав ще, як до цього поставиться Дмитро Хомич [Паламарчук]. Але він тепер цілком пірнув у сонети – вирішив таки зробити всі.\nОце такі справи.\n[Ірпінь], 28 квітня 1965\nКілька слів про справи:\n1. Дмитро Хомич переобтяжений тепер Шекспіром. Він має ще неперекладених десятки чотири сонетів, та й перекладені ладен правити без кінця. Видавництво вже вимагає. Але я думаю, що серболужицька антологія трошечки затримується й він ще встигне згодом повернутися до Бартових сонетів.\n2. Поки я зібрався до Софії Федорівни, вона з якось дівчиною, що їхала до Львова, переслала документи. Дівчина дала їх самому бухгалтерові, який обіцяв завтра (тобто, 14-го) гроші вислати. Учора було 27, вона ще нічого не отримала. Отже, будь ласка, спитайте тепер у самого бухгалтера, як стоять ці справи.\n3. Лужицька антологія доволі приємне й солідне враження. Та для мене радість від її появи отруєна. Перший рядок першого вірша Зейлера хтось виправив, але виправив без голови. Через це виправлення поєднання першого рядка з другим вийшло зовсім неграматичне, попросту кажучи елементарно неписьменне. Так мене й осоромлено в усьому колі читачів "Жовтня". У мене було так:\nТривайте, серби! Будем жити,\nА сербський прапор – (риска там "буде") майоріти…\nА хтось погнався за багатою римою й написав:\nТривайте, серби! Нам горіти,\nА сербський прапор – майоріти...\n"Горіти" досить проблематично. Згадайте народне "коли мій батько горів, його батько руки грів". Та й крім того другий рядок висне в повітрі. Логіка й граматика вимагали б: нам – горіти, а сербському прапорові – майоріти... Отже, як уже хто брався виправляти, то треба було сягнути й на другий рядок і написати так, принаймі:\nЗнаменам нашим майоріти,\nабо як небудь інакше, аби не було цієї школярської безпорадності мовної.\nЗаходив до мене Лубківський. Шкода, саме тоді, коли я був у Києві. Так і не побачились. Бажаю веселих свят!\nЛьвів, 12 жовтня 1965\nШановний Григорію Порфировичу!\nТільки що одержав від Вас листа. Сумно, але так – попереднього нема. Пару днів тому я заходив у книгарню: там ще Шекспір був – я спеціально цікавився. А відносно Бронєвського не знаю. Взавтра на десяту ранку йду на "Тіні забутих предків" (нарешті!), а відтак – вишлю бандероль. Заодно і збірку оповідань В. Симоненка (поки що дістав одну в в-цтві, але днями будуть). Напишіть, скільки Вам їх прислати, бо не знаю, чи ця серія попадає у Київ.\nШекспіра українського мені вчора привезли з Волині – один комплект повністю, а другий – без першого тома. Це все, що знайшли там на базі. А першого тома обіцяли розшукати пізніше. Так що я знову майже маю запасного, принаймні, два томи.\nЗ Фіцовського висилаю ще пару – це я зробив для львівських газет, але ще не знаю, чи все дадуть, бо щось крутять носом. Але все це – роблене наспіх…\nБули збори спілчанські – надіюсь, Ви вже дещо знаєте. Обрали Ірину Вільде.\nБогданович ще трохи затримується, бо з Денисюком ми, переглядаючи переклади, побачили, що багато віршів, яких варто б перекласти, – нема. Терміново підключились до перекладу ще Лубківський і Гнатюк.\nЩе одно. Шукаючи словника Уманця, я натрапив на нім[ецький] переклад "Дон Кіхота". Видання гарне, велике. Чи не зацікавить Вас, щоб детальніше розвідати?\nP. S. З Л. Новомеського щось будеться додавати з тих віршів, які я знайшов у журналах. Куцо, але інакшого виходу нема.\nP. P. S. Тільки що Лубківський приніс ще 2 вірші Фіцовського. Висилаємо.\nВітає щиро Вас.\nЛьвів, 12 грудня 1965\nЯ ще в Трускавці вичитав у "Літ[ературній]Україні", що в Києві готується молода білоруська і польська збірки. І радів разом з І. Гнатюком. Ми якраз там докінчували М. Богдановича. Його, мабуть, Вам вже вислав І. Денисюк. Я тільки що повернувся і ще не встиг ні з ким побачитися.\nБілорусів, зокрема молодих, я перекладав багато. Навіть дещо й надруковане. Пригадую, років три тому, у "Жовтні" давав добірку, де були вірші Короткевича, Є. Лось, А. Навроцького. Останній раз, коли коли був я в Ірпіні, підготовив добірочку для "Ранку" з Короткевича, Барадуліна, Навроцького, але її так і чомусь досі не надрукували. Ці переклади – то і не знаю, чи взагалі в мене десь є, бо я вже писав у "Ранок", щоб хоч повернули мені їх – але ні гу-гу. Крім цього, останнім часом я щось перекладав В. Зуйонка, В. Макаревича і Р. Тармолу. Ці вірші в мене десь є. А Барадуліна щось з моїх перекладів хочуть дати в "Жовтні", там дають невеличку добірку, здається, А. Ставера, які переклав Шмигельський. А я написав рецензійку на їхній чудовий "Дзень паэзіі".\nЗ тих авторів, які Вас цікавлять, то я в переписних сябровських стосунках з Короткевичем і Барадуліним. Їхні збірки в мене є, але вони можуть і прислати нові свої вірші. Є в мене і багато інших збірок – Ви напишіть, що саме ще Вас цікавить. Щодо Вярби і Бічель – то Оксана вже взялася за них, як тільки одержала Ваш лист. А Ніла Гілевича я десь був один вірш його про Болгарію переклав. Його збірки в мене також є, хоч вірші мені й не дуже подобаються. Десь на днях має бути у Львові Іван Гнатюк, я дам хай він познайомиться з творчістю Гілевича. Гнатюк перекладає швидко і добре. Думаю, що він згодиться. А з іншими хлопцями (Лубківським, Кудликом, Калинцем) я переговорю і повідомлю Вам результати.\nСам ще можу, крім згаданих, докінчити колись початі два вірші А. Вольського і щось А. Ставера, якщо це треба, бо він був у Львові на військ[овій] перепідготовці і залишив мені багато своїх віршів, а я зопалу і пообіцяв щось перекласти.\nЗі старших я зараз нікого б не збирався перекладати, хіба що з особистих міркувань щось Лариси Геніюш. Її вірші, також нові, які в неї є, я міг би дістати.\nНапишіть, будь ласка, як ще справи з цією біл[оруською]мол[одою]збіркою? Мені це цікаво тому, що в свою нову збірочку я хотів давати один розділ перекладів з білоруських молодих поетів. Цю збірочку мені обіцяють випустити у Львові поза планом, рукопис я вже здав разом з перекладами, десь 10 віршів, то я їх би вилучив, а натомість дав щось інше.\nЗа Яворова беремось вже, так як ми з Вами говорили. Калинець також. Тільки ще приєднується до нас Гнатюк. А з лужичанами львів’яни до нового року не вкладуться, бо трохи перебив Богданович.\nЩе одно до Вас прохання. Як Ви дивитесь, чи "Веселка" зможе видати окремою збірочкою лужицькі дитячі вірші – збірочка готова, тільки передрукувати.\nА з І. Гнатюком ми переклали по 12 віршів Я. Поразінської для дітей. Але не знаємо також, як робити, чи висилати. чи ні. Бо і з його власною збіркою для дітей і моєю також там щось цей дитвидав дуже крутить, а поза цим і нема куди звернутись.\nЧекаю від Вас конкретних вказівок, що мають зробити львів’яни і коли вислати.\nПередаємо Вам і Вашим щире вітання!\nЛьвів, 27 грудня 1965\nЩиро вітаємо Вас і Вашу родину з Новим роком і бажаємо всього найкращого!\nP. S. Я Вам відписав листа, коли повернувся з Трускавця, але, може, він де загубився… Переклади з білоруської робляться вже потроху спільними силами. Чекаю звістки.\nЛьвів, 8 лютого 1966\nВельмишановний Григорію Порфировичу!\nВчора Р. Братунь переказав, що від М. Шумила [?]є лист, що нарада відкладається. Напишіть, будь ласка, чи вона й далі планується так на 4 дні, і коли саме буде цей білоруський вечір. Бо справа в тім, що ми тут збираємось приїхати колективно на цей вечір – хоче Оксана, і ще І. Гнатюк з М. Хоросницькою, бо їм треба по своїх справах у Київ, а я хочу, щоб їх така поїздка співпала в часі з тим вечором.\nРобляться ще й переклади. Лубківський, напр., перекладав Р. Тармолу (зі збірочки), Хоросницька декілька віршів Н. Тулупової.\nЯ переклав уже пару віршів Сіпакова (з "Полымя", бо збірки його в мене нема, я переплутав його з М. Сурмачовим, що загинув у війну). Але був прочитав рецензію П. Макаля на "Лірычны вырай" і напишу сьогодні, щоб її мені вислали.\nОксана перекладає ще нові вірші Данути Бічель, які вона мені прислала недавно.\nВ нас поки що новини всі по-старому. "Жовтень" планує експериментальний номер, присвячений поезії. Я хочу їм запропонувати, щоб туди дали "Трагедію людини". Взавтра має бути якась нарада, присвячена цьому номерові. А точніш поговорим при зустрічі!\nЩире вітання Вам і вашим!\nЗ повагою В. Лучук\nНарешті зібрався з духом сісти і відписати. В журналі дізнався про їхні плани. В цьому році Верлена не зможуть дати. Але підбірку висилайте вже – піде в першому номері – так сказав мені Ростислав Андрійович. А зараз готують Превера (перекл. М. Коцюбинської). Сьогодні був у них, і мені сказали, що на № 12 хочуть дати Л. Новомеського – прислала переклади Л. Мольнар. Але вони слабкі і зможуть вибрати мало. Отож, за дорученням редакції, прошу, якщо маєте свої (чи, може, когось іншого переклади) – надішліть в "Жовтень". Або зробіть хоча б декілька – щоб підбірка вийшла кращою. Термін – до 15.Х. А пізніше будуть давати поступово і інших з того, що Ви запропонували. Напр., готують Стаффа (щось доробляють з перекладів Гнатюк і Лубківський). У мене також вже дещо зі Стаффа перекладено. Але, звичайно, буде дуже добре, як і його переклади пришлете. Це на найближчий час їхній намір, після подачі Верлена.\nВ нас уже продається Р. Бернс, чекаємо Данте, Райніса і інших. Я дуже радо зроблю переклади до тих збірочок, які готуються колективно. Напишіть, будь ласка, коли присилати Стаффа. А от відносно Волькра, Маха і Незвала, то ще нічого не маю. Колись я їх перекладав, але тепер робив би все наново, тому що раніш я перекладав дуже безпорадно… Якби Ви мене хоч приблизно орієнтували, що перекласти з них, то я й засів би, не відкладаючи, зразу. Тому й не висилаю Вам ще Незвала (а якщо треба книжки, то напишіть, і я відразу поверну, бо передрукувати собі так і не спромігся). Маха і Волькра в мене є повністю оригінали, а Незвала – нема. Це щодо тих, про яких Ви писали. А в плані я бачив, готується – П. Безруч. Чи він вже готовий? (Якщо – ні, і є пару віршів ще не перекладених, то також був би радий зробити для такої чудової серії).\nЩодо Вашої пропозиції засісти за когось одного – згоден. Воно якось і краще перекладається, коли зосередишся на одному. Я ще з весни перечитую Норвіда, прицілююсь, вживаюся. Дуже на часі його вірші. Як дасть біг. то наступного року хочу відкинути набік все і взятися тільки за Норвіда. Про нього і невеличку статтю міг би написати. Принагідно вже знайомлюсь з літературою.\nЩодо Яворова – то тут простіша справа. Якщо Ви не проти, то тут у Львові М. Малярчук може про нього статейку написати і упорядкувати – вибрати краще на арк. 4 (до речі, ми це спільно з ним обіцяли болгарам, коли були в Софії). А перекладали б спільно з Лубківським (і може, ще дехто зі львів’ян). Моя частка була б менша, але я взявся б, скільки в моїх силах, і редагувати ці переклади, може, Вам менше клопоту було б.\nЦе можна зробити значно швидше за Норвіда. Як Ви на це дивитесь?\nА І. Денисюк просить передати Вам, що М. Богдановича він скоро пришле. Вже кінчає статтю і передруковує переклади М. Драй-Хмари. На його прохання я також переклав ще весною півтора десятка віршів. Не знаю тільки, чи це до цієї ж серії планується Богданович. Але мені здається, що Богдановича краще видати (якщо вже йде про те мова) поза серією, і включити обов’язково статті про укр[аїнську]літ[ературу]і дорожні нотатки про Крим. Це, мабуть, було б дуже цікаво для нас. Тим паче, що ці статті – бібліографічна рідкість вже і в Білорусії.\nВін згодився з такою думкою. А як Ви дивитеся на те? Переклади Богдановича робили Лазарук і Калинець, і ще один молодий поет-учитель (не знаю прізвища). Ми з Денисюком домовились на цьому тижні зустрітись і звірити їх з оригіналом, а може, і дещо підправити, як буде така потреба.\nІ ще одно прохання: Ю. Ф. Мушак просить Вас при нагоді нагадати у "Всесвіті", що там з його перекладом першого розділу роману про Езопа? Він туди його вислав, але – ні слуху, ні духу.\nКнижки Цішинського і Зейлера висилаю. З них нічого не перекладено, крім того, що друкувалось у "Жовтні". Отож, дуже просимо вас – зробіть хоч щось з Дм. Паламарчуком і Мик. Лукашем! Крім цього, можете якісь сонети з Цішинського дати і Дм. Павличкові, він там ближче до Вас і колись обіцяв мені зробити з нього ще переклади. А вже решту ми робитимемо тут у Львові. Бо так хочеться довести цю справу до якогось кінця.\nОто так багато назбиралося – такий довгий лист. А новини тут такі ж, як і у вас. Погода похмура. Холодно.\nНа цьому кінчаю.\n[Ірпінь], 4 листопада \nНасилу відкараскався від статті, щоб узятися нарешті за перегляд тих перекладів з Норвіда, що накопичилися тим часом у мене. Досі перечитав лише Павличкові, бо той вимагав цього, а тепер от беруся за Бажана та львів’ян.\nЩодо Ваших перекладів: Насамперед упадає в око, що між Вами, Гнатюком і Лубківським ніякого розподілу праці не було. Лубківський, напр., мені вислав свій переклад "RuszajzBogiem"а Ви теж включили його в свій список (правда, цього перекладу не надіслали). Далі – два збіги виникло з Гнатюком, і навіть, хоч я роблю закиди і Вашим, і його перекладам, але його мені сподобалися більше. "Czynowników" "спонтанно" переклав Павличко. У Ваших перекладах є талановиті рядки, навіть бездоганні строфи, але до кожного є у мене в цілому якісь претензії: сумнівне римування, мовні дивацтва, темнота і претенсійність вислову, розхитаний вірш. Окремі зауваження я поробив на берегах кожного вірша й надсилаю Вам. Попрацюйте ще, особливо над тими, яких немає ні в Гнатюка, ні в Павличка. Книжку здаватимемо, очевидно, наприкінці листопада, отже, час є, хоч не так багато. Чимало ще є неперекладеного, і навіть не закріпленого ні за ким.\nВітання Оксані Сенатович.\nВаш Г. К.\n[Ірпінь], 14 листопада \nПоспішаю відповісти на Вашого листа.\nОтже, перечитайте, будь ласка, такі вірші 1 т. п’ятитомника:\nRozebrana(стор. 513), Pieśń odzieminaszej(463), Czasy(461), Psalmwigilii(451), Wigilia(453), Ironia(412), Obojętność (411), Bohater(400), Ideeiprawda(396).\nЩо з цього Вам припаде до вподоби, то закріпіть за собою й відпишіть мені, щоб я знав, що то вже Ви перекладаєте, і не давав нікому іншому.\nВаш Г. Кочур\n[Ірпінь], 5 вересня 1968\nДуже прошу Вас, якщо Ви вдома, – організуйте львівські переклади з білорусів – Лучука, Сенатович, Лубківського, Гнатюка, Ільницького, Калинця, ще кого там? Братуня? Білорусів не всіх, а таких, щоб крайня дата народження був 1930 рік. Отже, Короткевич, Гілевич, Гаврусьов, Барадулін, Буравкін і всі молодші.\n"Молодь" хотіла розігнатись на антологію молодої поезії нар[одів] радянського Союзу , але матеріалу не назбирала, а видавати треба. Отже вирішили поставити: випуск перший, білоруси, а далі готувати латишів, грузин і т. д. Отже, це вишліть з можливою швидкістю, а там готуйте переклади і інших народів – у Вас є. Все висилайте мені.\nЛьвів, 6 жовтня 1968\nВаш лист застав мене на валізці – їхав на Волинь. Але зразу дещо зробив: що було під руками – дав Миколі Петренкові, повідомив Гнатюка. В Луцьку зібрав у хлопців те, що мали – в Струцюка і Чернецького. Щось нашвидкоруч зробив і Мах.\nЛубківський свої і жовтенят має Вам надіслати, якщо ще не надіслав.\nЯк тільки я повернувся, Іван зразу мені прочитав щось з десять нових перекладів і взявся за нові. А оце днями отримав від нього листа, в якому він підганяє скоріше все відіслати Вам. Він, як і Петренко, вже вислав.\nВибачайте, що я так затягнув. Але раніше не міг з двох причин. По-перше, хотів усе зразу вислати. Але кожен тягнув з дня на день – і Оксана, і інші. По-друге, сам зі своїми ніяк не зібрався. В мене тих перекладів трохи було зроблено раніше з журналів, рукописів тощо. Я їх і по сьогодні всіх не знайшов у паперовому хаосі. Дещо знайшов – і все наново звіряв та переробляв. А то ще гірша морока, ніж робити нові. А частину робив і нових – з Барадуліна зокрема. Три з Короткевича, як і Оксанин переклад Д. Бічель "Зубр" і "Освідчення" зроблені з машинопису, який вони нам прислали. Якщо потрібен був би оригінал, то я надішлю. Так само один вірш Сіпакова "Побігла вода" – в збірці нема, в журналі не знайшов. Мабуть, зробив з їхньої літературки, чи що. Решта всі – зі збірок їхніх, чи журналів.\nВисилаю Вам також два переклади Валентини Ковтун, зроблені Віктором Грабовським. Я їх передрукував з "Жовтня". Валя Ковтун – зовсім молода поетеса. Вперше дебютувала торік у січневому номері "Маладосці". Народилася 1946 року. Вчилася три роки у нас у Львові на філології. А оце весною перевелась у мінський університет. Дуже цікава, думаюча дівчина. Десь вона покинула мені цілий жмут дуже цікавих своїх віршів. Але ніяк не можу їх відшукати. Наш поет Богдан Стельмах з цього жмутку зробив був три переклади. Я йому вже пару разів дзвонив і домовились, що принесе. Але все не виходить, бо він працює в газеті, і все його гонять по відрядженнях. Завтра сам піду до нього, заберу і дошлю разом з іншими, бо з Луцька Іван Чернецький має прислати ще мені переклади з Вярцінського, а Мих. Осадчий щось робить ще з Гілевича і Сіпакова.\nЯкщо Ви будете давати в цю книжечку і наймолодших, то було б дуже добре, щоб щось і Валентини Ковтун попало. Вона у Львові почала писати – і то добре – рідною мовою. А Євгенію Яніщиц перекладає Ярослава Павличко. Її переклади також Вам передадуть.\nЯ взагалі не уявляю, яка то книжка буде. Якщо вісім аркушів, як планували, то добре. А якщо обкарнають… Тоді маєте що просіювати на ситі, і вибирати.\nНакінець, ще одно. Ігор Калинець щось відмовляється, тяжкий на підйом. Збирається щось вибрати, але так і не зібрався. Як би то Ви повідомили останній термін…\nВибачайте, що не так як слід передруковане і не все в двох екз[емплярах]. Прошу орієнтуватися на перший примірник – він вичитаний.\nОкремою бандероллю висилаю Вам своє вибране, чи зібране, не знаю, як і назвати…\nКороткевича я маю тільки дві збірки – є у мене "Матчына душа" і "Вячэрнія ветразі".\nОтже, оригінали трьох Ваших перекладів мені невідомі. Це "І снив Адам", "Веснонько" і "Балада про нашестя". Дуже прошу прислати мені ці вірші в оригіналі. Чому Ви Єроніма Босха вирішили перехрестити в Єремію? Це не точно.\nЩось мені обіцяла надіслати Оксана Сенатович, та й так я нічого не дочекався. Також не виконала своєї обіцянки Ярослава Павличко. Чи не може їх підігнати?\nЛьвів, 29 грудня 1968\nШлем Вам і Вашій сім’ї найщиріші новорічні побажання!\nЛьвів, 3 березня 1969\nЛиста Вашого отримав. Вийшло мале непорозуміння. Я Іванові переказав ось таке: якщо у Вас Норвіда нема – то він Ваш (бо в мене два примірники). Звичайно, він нічого не коштує, бо мені подарували – і я дарую. Це й залишається в силі надалі. Напишіть, якщо ще не мажте, то я Вам його перешлю, або десь у березні-квітні буду, то привезу. Якщо ж Ви дістали, то його не можу Вам дати – бо з Гнатюком Іваном, який і переказав Вам це про Норвіда, – також була домовленість: коли ці книжки у Вас будуть, тоді Норвіда забирає собі він. Отже, залишається одне з двох: в першу чергу Ваш, в другу – Іванів. Десь тижнів півтора тому, коли Іван їхав у Крим на лікування, я говорив з ним про це, і він сказав, що саме так і переказував, мабуть, не зовсім точно зрозуміли його слова.\nТепер ще одно. У "Дніпрі", нарешті, наче щось робиться з лужицькою антологією. Валентин Струтинський вимагає всі оригінали для рецензента В. Коптілова. Я йому книжки вислав, нема тільки у нас Барта-Цішинського. Дуже прошу цю книжку (колись я її вислав Вам) передати в "Дніпро" В. Струтинському, а також ті переклади з Барта, які зроблені. Колись мені Дм. Паламарчук говорив, що дещо зробив і передав у в-во, але весною, коли я був у Києві, у в-ві їх не знайшли, і там їх в цьому рукописі нема. Якби він вияснив, коли залишив, або додав нові в руки Струтинського. А також може є вже й у Вас і Миколи Лукаша (він обіцяв при Вас щось перекласти з Гандрія Зейлера!).\nДнями у нашій Спілці було обговорення Античної хрестоматії. Переказували, що було гарне – хвалили цю книжку. Я не був – бо хворію, причепились кляті грипи, ангіни. Цілу зиму в хаті як лікарня – то малі хворіли, то Оксана, то всі разом… Тут, над Дністром, як і, певно, над Дніпром, погода нестала, погано. Можу похвалитись хіба тим, що дещо маю готове з Яворова. Як буду в Києві, то покажу, щоб Ви розкритикували.\nЩиро вітаємо Вас і ваших!\nЛьвів, 27 грудня 1969\nЩиро вітаємо Вас і Вашу сім’ю з Новим, 1970 роком!\nЗ любов’ю і пошаною –\nЛьвів, 26 січня 1970\nШлемо Вам і Вашим щирі вітання зі Львова! Лубківський привіз звістку про Норвіда. Я Вам щось вишлю, яке воно буде, не знаю, але в душі моїй Норвід вже вистоявся. Наразі готового ще нема нічого. Щоб хоч щось вислати зразу, то треба поритися в паперах, виправляти, а часу не маю зараз зовсім.\nПланував я собі так: взяти валізку з паперами і поїхати на лютий в Трускавець. Заявку на путівку здав давно, але коли дійшло до діла, то сказали, що тільки "в общую комнату" можна. Нирки мені, правда, догаряють, нафтусю можна і в "общій" пити, але, крім нафтусі, хотілося б і спокою, щоб попрацювати. Скінчилось тим, що посварився і чекаю наступного заїзду – на березень. Тоді всі свої дні і ночі положу на вівтар Норвіда. Якщо б Ви були такі ласкаві повідомити, що вже зроблено, щоб я над тим самим не бився, а щось інше натомість перекладав… А тепер ніяк не можу. Від 9 до 6 – на роботі. Не дуже й наробишся, але й творчо в бібліотеці працювати не можу, завше якась дрібна шарпанина.\nІ ще одна заковика. Прислали з "Дніпра" в-ва, нарешті, рукопис Лужицької антології, і також терміново треба справляти, вирівнювати, заповнювати торрічелієву порожнечу.\nІ раз так склалося мені з Трускавцем, то хочу, щоб вже розв’язатися з лужичанами. Що й робимо зараз з Трофимовичем вечорами…\nВ звязку з тим такі до Вас прохання6\nІ. Повідомте правильний початок свого перекладу Зейлерового вірша "Триваймо, серби!" Я ходив у "Жовтень", але там вже оригінал годі знайти.\nІІ. Віршів Барта-Цішинського перекладено замало: кияни підводять. Береться зараз Роман ще щось зробити. Але було б добре, якби й Дм. Паламарчук (вітайте його щиро!) і Ви щось зробили. Колись ще й Павличко обіцяв. Ото якби, як привещем рукопис до Києва (думаємо десь в кінці лютого) – і Ви нам тоді дали по 2 переклади хоч. Разом було б аж шість!!!\nІІІ. А якби, при Вашій божій силі, та й Зейлера пару віршів хоч витягти від Миколи Олексійовича – він обіцяв колись – бо дуже хочеться, щоб були й Лукашеві переклади в цій антології! Мені сказав Лубківський, що він в Ялті, я напишу й йому слізне прохання. А може й Ви щось зарадите, коли наїжджає в Київ?\nЯкщо нема книжки, то я йому вишлю, тільки повідомте.\nЛьвів, 11 травня 1970\nБув день у Києві – 8 травня – але часу не було, щоб відвідати Вас. Редагував лужицьку антологію. Мають здати в набір до кінця травня, дуже прошу, додайте ще з Дмитром Хомичем нові переклади з Барта-Цішинського Степанові Литвину. Гнатюк мені сказав, що його переклади Ви вже читали, та так, що аж страшно. Маю я, як мені видається, 11 готових з Норвіда, таки днями їх передрукую і вишлю.\nЦікаво б знати, що вже перекладено киянами (крім списку, який Ви вже Іванові вислали)?\nПрошу ще раз: нагадайте обіцянку Миколи Лукаша – перекласти Зейлера! Книжку я, на всяк випадок, йому висилаю!\nВітає Вас Гнатюк!\nЛьвів, 21 червня 1970\nЛубківський переказав мені зміст Вашого листа. Перш за все, дякую за переклади Барта, і шкода таки, що нічого не зробив з Зейлера Микола Олексійович… Може, ще зробить, поки верстка буде?\nТепер з Норвідом. Ще в березні я переписав начисто зошит перекладів. Хотів після передрукувати і вислати Вам, але не міг знайти. Днями, на велику мою радість, Оксана знайшла їх серед Тарасикових зошитів. При першій можливості передрукую і вишлю Вам. (Зараз у моїм розпорядженні – тільки неділя, бо забрали в армію на перепідготовку до 1 липня).\nОсь те, що вже готове:\n1. Ogólniki. 2. Przeszłość.\n3. Addio! 4. Czynowniki.\n5. Litość. 6. RuszajzBogiem.\n7. Zagadka. 8. Jak?..\n9. Czułość. 10. Tymczasem.\n11. Czypodamsię jamnestię?\n12. Obyczaje.13. Ty mnie do pieśni pokornej nie wołaj.\n15. Posiedzenie. 16. Dewocjakrzyczy.\nКрім Гнатюка взявся за Норвіда з Тернополя Петро Тимочко. Він мав Вам вислати вже переклади, як переказав мені його приятель.\nЯк все буде добре, то на другу неділю вишлю Вам свої переклади.\nХотів би знати, до якого то терміну можна ще щось робити?\nP. S. Уклін Дмитру Хомичу!\nЛьвів, 27 листопада 1970\nЧас летить так швидко, що й оглянутись ніколи. Вже й листопад спливає.\nЯкщо б Ви дали мені відстрочку ще на грудень, то я взявся б ті вірші, які ще не закріплені ні за ким, перекласти. Тим більш, що на деякі з них я мав приціл раніше.\nНадіюся десь у перших числах грудня бути в Києві і побачити тоді Вас. Там збирається якась нарада чи що про народні обряди, і я зголосився поїхати на неї, бо так вирватись не маю змоги.\nА покищо доопрацьовую те, що переклав раніше. Скоро вишлю. Завтра і післязавтра маю два дні вихідних – сідаю за Норвіда. Спробую зробити щось з тих віршів, про які Ви писали в останньому листі. Буду себе зразу настроювати так, щоб якменше було Ваших "гачеків".\nP. S. Отже, якщо даєте грудень – можете "закріплювати" за мною.\nЛьвів, [кінець грудня 1970]\nЩиро вітаю Вас і Вашу сім’ю з Новим Роком! Веселих Вам усім свят, щастя, здоров’я!\nВисилаю декілька перероблених віршів і нових. Старався вже робити так, щоб менше було до них претензій. Зробив уже всі з тих, що Ви писали востаннє, днями вишлю, бо є рядки, над якими ще б’юсь.\nХоч воно й якось не зручно перед святами морочити Вам голову, але так вийшло, що збирався раніш і не зібрався написати ось про що. Марія Дем’янівна Деркач сказала, що десь у Вас чи Світличного є її переклади Безруча, я б хотів познайомитись з ними. Хочу написати рец[ензію] на Безручеві "Сілезькі пісні". Маю цікавий і не відомий матеріал про переклади Б[езруча]укр[аїнською]мовою. Чи не могли б Ви їх прислати, або, якщо у Св[ітличного], то переказати йому, щоб вислав. Це прохання Марії Дем’янівни.\nБуду радий, якщо й дасте ще свої завваги до моїх пер[екладів] Норвіда.\nЛьвів, 21 січня 1971\nЛист від Вас отримав. Але святá якось вибили з колії, що тільки тепер передрукував те, що було в такому самому сливе вигляді, як висилаю, ще до Нового року. "Йди з Богом" я не висилав, бо Лубків[ський]сказав, що доробляє згідно Ваших завваг. Обіцяв мені прочитати декілька разів, і я хотів порівняти і, якщо мій гірший – то й зовсім Вам не слати. Але він так і не прочитав чомусь, тому й шлю. А "Ніжності" (таки "Чулість"!) у мене було варіантів з п’ять, а то й більш. І перший, який я зробив – найближчий до Бажанового, але й там бачу тепер свою "неспроможність". То найкраща така наука порівнювати різні переклади.\nЧерез два дні буду мати вихідні і дотягну "Rozebran’у" і "Bohatera", і зразу вишлю. Дотягаю (де сам вже бачу) і інші переклади, які висилав уже й не висилав Вам. Все, що встигну до неділі – вишлю, а Ви вжедрючком друкуйте, то на користь мені, бо чую, що захворів Норвідом не просто ювілейно…\nДо речі, рився у рукописах, які є в нашій б-ці, і натрапив на Норвідів вірш, якого наче нема в "Творах". Може, це з "[нерозбірливо]"? Висилаю Вам оригінал. Може, це була б маленька "сенсаційка", якщо він таки не відомий…\nNa jednem Fiat przestać był ostrożny,\nBy jako włócznie nie spadły Febowe,\nŚwiadom, że lilja polna ma korzenie\nI że wyścigać nie przyszedł Jehowę…\nA cóż już mówić i o kim?!..\nSkończenie, najmniej nie będąc ukazem\nW «amen» swem przecież dwójznaczy zarazem,\nBezosobistem czyniąc: «Niech się stanie!»\n1856, kwietnia. C. N.\nЦей вірш переписаний рукою Норвіда на окремій карточці. Куди й кому висланий – не ясно. (Взято з Архіву Павліковських, № 133, стор. 12).\nЧекаю пер[еклади] з Безруча.\nЛьвів, 20 лютого 1971\nДосилаю Вам, нарешті, "Розібрану" і "Героя", і "Іронію" ритмічно уніфіковану, таку, як Ви хочете, бо в Норвіда воно таки "розхитано". Привозив оці вірші у Київ – був тиждень тому, але не викроїв часу заїхати до Вас. Лубківський також сказав, що, нарешті, вислав. Бачив я Валентина Григоровича [Струтинського], він казав, щоб поспішати, тому й один примірник зразу висилаю йому.\nВід Юрія Федоровича [Мушака]Вам вітання!\nЛьвів, 3 травня 1981\nТі фотографії, що більш-менш мені вдалися, висилаю. Восени надіюсь приїхати в Ірпінь, то тоді сфотографую більш кваліфіковано і Вас, і Ваших. В Буд[инку]творчості фотографував і Миколу Олексійовича, але засвітив плівку, коли виймав, на жаль. Вітання йому передайте щире від нас усіх. А Біленькому Юрію відносно можливості спробувати перекласти щось з Шекспіра, я говорив, але не знаю, чи зв’язався він з Вами або з Паламарчуком, бо це хлопець дуже скромний.\nЛьвів, 11 листопада 1987\nЯ зрадів Вашому листу, і тому, що є ще й М. П. Бажана переклад "Вільшаного короля". Будь ласка, дістаньте його, а я в Ірпені буду десь після 20-го листопада, то зайду й заберу. Вам не давав відповіді так довго тому, що хотів зразу й повідомити якісь результати від "переговорів" з Миколою Олексійовичем – якраз Тарас був у Львові і через нього я передав Лукашеві лист-прохання. Але Тарас так і не зв’язався ще з ним – коли зайде, то дома не застане. Буду, мабуть, уже сам, коли приїду до Ірпеня.\nРукописи перекладів і ноти, з зазначенням, що будуть ще доповнення – вже вислав до в-ва.\nВітання Паламарчукові й Череватенкові, яких, думаю, бачите часто.\nP. S.Надіюся привезти Вам книжечку своїх перекладів, що виходить у "Каменярі" (вже друкується…).\n[Ірпінь], 10 червня 1988\n"Друзів" отримав давненько, вибачте, що так пізно на це реагую. Так закрутився, що аж голова обертом іде. Весь час забирає підготовка Зерова, сюди втрутився ще терміновіший Драй-Хмара. А тут іще спокуси, на зразок українсько-американського симпозіума, що забрав цілі три дні (завтра їде до Вас, – мабуть, і Ви три дні збавите). Через те не маю змоги прочитати книжку докладно, з оригіналами під боком, і відповідно оцінити. Читаю по два-три віршики денно і поверхове враження сприятливе – досі жодного посутнього зауваження не маю – і добір, і виконання – на належному рівні. А дрібні причіпки, звичайно, є (на зразок, напр., хибної кличної форми "матусе" зам[ість]"матусю" (94). На Гете покищо часу бракує.\nЛьвів, 12 грудня 1989\nВисилаю обіцяні львівські видання. Зайти до Вас не встиг, ледве упорався з терміновими перекладами з Я. Сіпакова… А переклад Вашого "Вільшаного короля" (? чи "Лісового царя"…) чекаю. Був у "Муз[ичній]Україні", питання далі відкрите, актуальне, термінове. Може, як тільки зробите – зразу передасте в редакцію В. Морданеві. А мені повідомите листівкою, щоб знав і припильнував…\nВеселих Вам Свят, доброго здоров’я!


Головне за ніч: розправа над лікарями в Одесі та нове лихо в Криму. Politeka\nГоловне за ніч: розправа над лікарями в Одесі та нове лихо в Криму\n7 вересня, 07:35\nЧлен синодальної Біблійно-богословської комісії Московського патріархату протоієрей Андрій Новіков назвав виступ патріарха Варфоломія на Синаксисі – Архієрейському соборі Константинопольського патріархату, абсолютною єрессю.\nЗа словами Новикова, висловлювання Варфоломія про винятковість Константинопольського патріархату і його особливих правах верховної юрисдикції над всією церквою повторюють римсько-католицькі погляди на виняткову роль папи в церкві, тому нібито є «абсолютною, чистою єрессю».\nТранш відсунувся: МВФ не поспішає давати гроші Україні\nНаціональний банк розраховує на рішення МВФ по траншу до кінця року. Раніше НБУ сподівався отримати транш МВФ восени.\n«У мене запланована зустріч з МВФ. Ми прогнозуємо, що переговори будуть успішними і що ми досягнемо консенсусу щодо отримання чергового траншу до кінця року», – повідомив голова правління НБУ Яків Смолій.\nВ одній з лікарень Одеси родичі померлого пацієнта побили чотирьох лікарів. Про це повідомило регіональне управління Нацполіції.\nЯк з’ясувалося, кілька днів тому в лікарню з іншого медзакладу перевезли 46-річного чоловіка, життєзабезпечення якого підтримувалося за допомогою апарату штучної вентиляції легенів. Хворий помер в реанімації. За словами співробітників лікарні, після отриманого повідомлення про смерть чоловіка, його обурені родичі увірвалися в приміщення медзакладу, де побили лікарів.\nОтруєння Скрипаля: лідери G7 винесли безпрецедентний вердикт Путіну\nСполучені Штати Америки, Франція, Німеччина і Канада згодні з Великою Британією в тому, що російська влада «майже безсумнівно» відповідальна за отруєння «Новачком» екс-розвідника РФ Сергія Скрипаля та його дочки Юлії.\nПро це йдеться в спільній заяві лідерів чотирьох країн. Заява про подію в Солсбері було погоджено під час зустрічі в Організації Об’єднаних Націй.\nПісля хіматаки в Армянску Крим накрило ще одне лихо. У четвер, 6 вересня, на окупований Крим обрушилася сильна злива, що викликала підтоплення у деяких містах.\nЗокрема, виявився затопленим центр Ялти. Вода понесла за собою сміття і відходи, які мчали вулицями до моря. Після удару стихії рух у місті було паралізовано, людям доводилося з величезними зусиллями діставатися додому після роботи.\nТеги: врачи , Вселенский патриарх , общество , Одеса , Одесса , отравление Скрипаля , отруєння скрипаля , РНБО , Росія , Россия