27.01.2021 м. Глухів № 102\nЗ метою приведення Положення про відділ освіти Глухівської міської ради у відповідність до вимог Законів України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про дошкільну освіту», «Про позашкільну освіту», керуючись статтями 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада ВИРІШИЛА:\nЗатвердити Положення про відділ освіти Глухівської міської ради в новій редакції (додається).\nНачальнику відділу освіти Глухівської міської ради Юдіній Оксані Олександрівні здійснити державну реєстрацію Положення відділу освіти Глухівської міської ради в новій редакції.\nВизнати такими, що втратили чинність додаток 7 до рішення міської ради від 15.11.2013 р. № 649 та рішення міської ради від 26.11.2014 р. № 815 «Про внесення змін до Положення про відділ освіти Глухівської міської ради».\nОрганізацію виконання цього рішення покласти на відділ освіти міської ради (начальник відділу Юдіна О.О.), а контроль - на секретаря міської ради Васянович Л.Г. та постійну комісію міської ради з питань освіти, культури, охорони здоров’я, фізичного виховання та спорту, соціальної політики, законності, правопорядку, протидії корупції, регламенту та депутатської етики (голова комісії Терещенко І.І.)\n27.01.2021 № 102\nпро відділ освіти Глухівської міської ради\nДане Положення розроблено у відповідності до вимог Законів України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про дошкільну освіту», «Про позашкільну освіту».\nВідділ освіти Глухівської міської ради (далі – відділ освіти) є структурним підрозділом Глухівської міської ради, який утворюється міською радою, є підзвітним і підконтрольним міській раді, що його утворила, підпорядкованим виконавчому комітету Глухівської міської ради, міському голові та відповідним державним органам управління освіти з питань організації освітнього процесу.\nВідділ освіти у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами та іншими нормативно-правовими документами Міністерства освіти і науки України, розпорядженнями Сумської обласної державної адміністрації, наказами Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, рішеннями міської ради, виконавчого комітету Глухівської міської ради, розпорядженнями міського голови, а також цим Положенням та іншими законодавчими актами.\nЮридична адреса відділу освіти: вулиця Спаська, буд.21, місто Глухів, Сумська область, 41400.\nВідділ освіти, відповідно до визначених галузевих повноважень, виконує наступні завдання:\n1) здійснює реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечує якість освіти на території Глухівської міської ради;\n2) аналізує стан освіти, прогнозує розвиток дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти, удосконалює мережу закладів освіти на території Глухівської міської ради незалежно від типів і форм власності згідно з освітніми потребами громадян, а також розробляє та організовує виконання міських програм розвитку освіти;\n3) створює належні умов для здобуття громадянами дошкільної, повної загальної середньої та позашкільної освіти;\n4) здійснює загальне керівництво закладами освіти, що знаходяться в межах відповідної території і є комунальною власністю, організовує фінансове забезпечення та зміцнення їх матеріальної бази; координує діяльність цих закладів освіти;\n5) організовує підготовку випускників до проведення зовнішнього незалежного оцінювання;\n6) забезпечує широке інформування педагогічних працівників закладів освіти, батьків, громадськості щодо особливостей проведення зовнішнього незалежного оцінювання;\n7) вживає заходів щодо забезпечення закладів освіти, на базі яких створюються (функціонують) пункти проведення зовнішнього незалежного оцінювання, педагогічними працівниками, іншим персоналом, а також необхідним обладнанням, комп’ютерною технікою, пристроями тощо;\n8) забезпечує підвезення випускників закладів загальної середньої освіти на території Глухівської міської ради до пунктів тестування та у зворотному напрямку;\n9) сприяє розвитку самоврядування в закладах дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти;\n10) комплектує заклади освіти на території Глухівської міської ради керівними кадрами; вдосконалює професійну кваліфікацію педагогічних працівників, їх перепідготовку та організовує проведення атестації педагогічних і керівних кадрів закладів освіти на території Глухівської міської ради відповідно до Типового положення про атестацію педагогічних працівників України, затвердженого Міністерством освіти і науки України;\n11) сприяє проведенню експериментальної та інноваційної діяльності в освітньому процесі закладів освіти на території Глухівської міської ради;\n12) забезпечує соціальний захист, охорону життя, здоров’я та захист прав учасників освітнього процесу в закладах і установах освіти;\n13) забезпечує комфортні умови навчання та праці учасників освітнього процесу шляхом створення безпечного освітнього середовища, вільного від будь-яких форм насильства та дискримінації;\n14) веде облік дітей дошкільного та шкільного віку у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України;\n15) здійснює міжнародне співробітництво;\n16) визначає потреби в закладах освіти усіх типів та подає пропозиції до виконавчого комітету міської ради щодо удосконалення їх мережі відповідно до соціально-економічних і культурно-освітніх потреб громадян за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів тощо.\nНа відділ освіти, відповідно до визначених галузевих повноважень, покладені функції.\n2.1. Організація мережі та здійснення керівництва закладами дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти через:\n1) забезпечення оперативного контролю за збереженням існуючої мережі закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти; сприяння їх навчально-методичному, фінансовому та матеріально-технічному забезпеченню;\n2) підготовку проектів рішень про закріплення за закладами освіти території обслуговування;\n3) вивчення потреб та внесення пропозицій до виконавчого комітету міської ради про утворення груп і класів в закладах освіти для дітей з особливими освітніми потребами, організацію їх навчання та виховання у закладах освіти на території Глухівської міської ради;\n4) створення у закладі освіти інклюзивного освітнього середовища, універсального дизайну, розумного пристосування та формування інклюзивного, розвивального та мотивуючого до навчання освітнього простору;\n5) забезпечення, відповідно до законодавства, в закладі освіти безперешкодного середовища для учасників освітнього процесу, зокрема для осіб з особливими освітніми потребами.\n2.2. Організація нормативно-правового забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти через:\n1) контроль за виконанням конституційних вимог щодо обов’язковості здобуття дітьми й підлітками повної загальної середньої освіти;\n2) забезпечення в межах своїх повноважень виконання Конституції України щодо функціонування української мови як державної в закладах і установах освіти;\n3) погодження статутів закладів освіти (крім вищих і професійно-технічних) комунальної та інших форм власності, підготовку їх до реєстрації у відповідному органі місцевого самоврядування;\n4) здійснення контролю за недопущенням привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.\n2.3. Організація навчально-методичного забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти через:\n1) впровадження навчальних планів і програм, затверджених Міністерством освіти і науки України; внесення пропозицій щодо застосування експериментальних навчальних планів і програм;\n2) формування замовлення на видання підручників, навчально-методичних посібників, навчальних програм та іншої навчально-методичної літератури;\n3) видання інформаційно-методичних збірників та рекомендацій.\n2.4. Організація фінансового забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти через:\n1) сприяння фінансовому забезпеченню існуючої мережі закладів освіти на території Глухівської міської ради;\n2) внесення пропозицій щодо обсягів бюджетного фінансування закладів та установ освіти, які перебувають у комунальній власності, аналіз їх використання;\n3) контроль та аналіз використання коштів субвенцій та міського бюджету в закладах дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти;\n4) організацію підвезення учнів, вихованців та педагогічних працівників закладів освіти на території Глухівської міської ради до місць навчання та у зворотному напрямку, а також до місць проведення фестивалів, конкурсів, олімпіад та спортивних змагань;\n5) затвердження за поданням закладів освіти стратегії їх розвитку;\n6) фінансування виконання стратегії розвитку закладів освіти на території Глухівської міської ради.\n2.5. Організація матеріально-технічного забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти через:\n1) сприяння матеріально-технічному забезпеченню закладів освіти; введення в дію їх нових приміщень, комплектування меблями, відповідним обладнанням, навчально-методичними посібниками, підручниками тощо;\n2) організацію підготовки закладів освіти до нового навчального року, зокрема до роботи в осінньо-зимовий період, проведення поточного та капітального ремонту приміщень;\n3) здійснення контролю за дотриманням правил техніки безпеки, протипожежної безпеки і санітарного режиму в закладах освіти та надання практичної допомоги в організації та проведенні відповідної роботи.\n2.6. Організація діяльності учасників освітнього процесу в закладах освіти міста та забезпечення їх соціального захисту через:\n1) сприяння запобіганню бездоглядності та правопорушень серед неповнолітніх у закладах освіти; здійснення соціально-педагогічного патронату;\n2) координацію роботи закладів освіти, сім’ї та громадськості, пов’язаної з навчанням та вихованням дітей, організацію їх дозвілля;\n3) сприяння діяльності дитячих та молодіжних організацій, творчих об’єднань, товариств;\n4) забезпечення створення та функціонування психологічної служби в закладах освіти на території Глухівської міської ради;\n5) координацію роботи, пов’язаної зі здійсненням у закладах професійної орієнтації учнів;\n6) організацію харчування дітей у закладах освіти за рахунок міського бюджету, батьківської плати та залучених коштів;\n7) внесення пропозицій щодо організації безоплатного медичного обслуговування дітей та учнів у закладах освіти на території Глухівської міської ради, здійснення оздоровчих заходів;\n8) розгляд та внесення в установленому порядку пропозицій щодо заохочення та нагородження працівників освіти.\n2.7. Інша діяльність відділу освіти:\n1) подання в установленому порядку статистичної звітності про стан і розвиток освіти; організація з цією метою збору та опрацювання інформації, формування банків даних;\n2) інформування населення про стан та перспективи розвитку освіти (не рідше ніж один раз на рік);\n3) взаємодія з органами громадського самоврядування;\n4) забезпечення розгляду звернень громадян у межах своєї компетенції, врахування пропозицій, вжиття заходів щодо усунення недоліків у роботі.\nІІІ. Права відділу освіти\n1) залучати до розроблення міських програм розвитку освіти та розгляду питань, що належать до його компетенції, педагогічних, науково-педагогічних працівників і спеціалістів;\n2) брати участь в утворенні, реорганізації та ліквідації закладів і установ освіти всіх типів і форм власності;\n3) скликати міські конференції, у тому числі щороку серпневу конференцію педагогічних працівників, проводити семінари, наради керівників закладів та установ освіти з питань, що належать до його компетенції;\n4) створювати та забезпечувати діяльність постійнодіючого колегіального та консультативно-дорадчого органу - колегії відділу освіти Глухівської міської ради для колективного і вільного обговорення найважливіших напрямів діяльності закладів освіти на території Глухівської міської ради, а також вирішення питань, що належать до компетенції відділу освіти;\n5) склад колегії затверджується міським головою за поданням начальника відділу освіти. Рішення колегії впроваджуються до виконання наказами начальника відділу освіти;\n6) вносити органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування пропозицій щодо фінансування закладів та установ освіти, брати участь у формуванні бюджету освітньої галузі міста;\n7) зупиняти (скасовувати) у межах своєї компетенції дії наказів і розпоряджень керівників закладів освіти, якщо вони суперечать законодавству або видані з перевищенням повноважень;\n8) надавати в оренду фізичним та юридичним особам не експлуатоване майно та вільні площі закладів освіти, які знаходяться на балансі відділу освіти відповідно до чинного законодавства;\n9) укладати угоди про співробітництво та встановлення прямих зв’язків з закладами освіти зарубіжних країн, міжнародними організаціями, фондами тощо.\nПід час реалізації повноважень відділ освіти у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє з управліннями та відділами, постійними комісіями та апаратом міської ради, відповідними підрозділами виконавчого комітету міської ради, Департаментом освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, підприємствами, установами, організаціями, об’єднаннями громадян, розташованими на території міської ради, одержує від них в установленому порядку інформацію, документи, статистичні дані та інші матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань та проведення запланованих заходів.\nV. Структура та управління структурними підрозділами\nЗагальна чисельність працівників відділу освіти та витрати на його утримання затверджуються міською радою, штатний розпис – міським головою або секретарем міської ради, за погодженням начальника відділу освіти, а також фінансовим управлінням міської ради.\nВідділ освіти очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади міським головою у відповідності до законодавства.\nНачальник відділу освіти, представляючи інтереси міста в галузі освіти у відносинах з юридичними та фізичними особами:\n1) здійснює керівництво діяльністю відділу, забезпечує виконання покладених на відділ завдань, визначає посадові обов’язки і ступінь відповідальності працівників відділу;\n2) затверджує положення про підрозділи і служби відділу освіти міської ради, функціональні обов’язки його працівників;\n3) планує роботу відділу освіти і аналізує стан її виконання;\n4) видає у межах компетенції відділу освіти накази, організовує і контролює їх виконання;\n5) призначає на посаду та звільняє з посади працівників відділу освіти відповідно до діючого законодавства;\n6) призначає та звільняє керівників закладів освіти та установ на території Глухівської міської ради у порядку встановленому законодавством України;\n7) заохочує та накладає дисциплінарні стягнення на працівників відділу освіти, керівників закладів та установ освіти;\n8) затверджує штатні розписи закладів і установ освіти, які утримуються на балансі відділу освіти;\n9) розпоряджається коштами, які виділяються на утримання відділу освіти, несе відповідальність за їх використання в межах кошторисних призначень;\n10) розглядає клопотання та вносить пропозиції про нагородження кращих працівників закладів освіти на території Глухівської міської ради державними та відомчими нагородами, в тому числі й президентськими відзнаками, присвоєння їм почесних звань України;\n11) відкриває рахунки у банках України, має право першого підпису;\n12) звітує перед міським головою, міською радою та її виконавчим комітетом, депутатськими комісіями міської ради про виконання покладених на відділ освіти завдань та затверджених планів роботи.\nПри відділі освіти можуть утворюватись структурні підрозділи для виконання завдань освітнього та фінансово-господарського напрямів, передбачених чинним законодавством та цим Положенням.\nНачальник і працівники відділу несуть відповідальність за свою діяльність згідно чинного законодавства.\n1) невиконання або неналежне виконання посадових обов’язків;\n2) бездіяльність або невикористання наданих їм прав;\n3) несвоєчасну або неналежну підготовку документів;\n4) недостовірність даних у документації яку ведуть;\n5) порушення правил внутрішнього розпорядку та трудової дисципліни;\n6) порушення етики поведінки посадової особи місцевого самоврядування та обмежень пов’язаних з прийняттям на службу в органи місцевого самоврядування та її проходженням;\n7) невиконання вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування».\nВідділ освіти фінансується за рахунок коштів міського бюджету. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділу та видатки на його утримання встановлюються міською радою.\nВідділ освіти є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, у Глухівському управлінні Державної казначейської служби України Сумської області, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штамп, ідентифікаційний код.\nЛіквідація та реорганізація відділу освіти здійснюється за рішенням Глухівської міської ради відповідно до чинного законодавства або за рішенням суду.


Освітній портал | Новини\nСценарій осіннього свята для дітей старшої групи “Пригоди Краплинки” Автор: Музичний керівник та хореграф Дяжур Галина Валеріївна Звучить муз., групками зявляються діти з осінніми гілочками (танцюють), Дівчатка капельки та хмаринка(танцюють). […]\nТренінгове заняття з батьками на тему “Дитина лідер” Автор: заступник директора школи з навчально – виховної роботи Руденко Світлана Василівна Мета: допомогти батькам у формуванні лідерських якостей у дітей; стимулювати […]\nНовини Один коментар\nТренінгове заняття з батьками. Тема: “Комунікабельність”\nТренінгове заняття з батьками на тему “Комунікабельність” Автор: заступник директора школи з навчально – виховної роботи Руденко Світлана Василівна Мета: познайомити батьків з поняттям «комунікабельність», способами її формування. І. Вступна […]\nПрезентація до уроку природознавства. 1 клас\nПрезентація до уроку природознавства Сонце в нашому житті 1 клас\nЕкологічний проект “Збережемо первоцвіти” 4 клас\nЯк скачати документ чи підручник? Досить часто, на сайті зустрічаються матеріали, розміщені у спеціальному вікні, де їх можна переглядати онлайн, використовуючи смужку прокручування. Таким чином, зазвичай, розміщені документи зі складною […]\nЯк скачати презентацію? Скачати презентацію дуже просто. Подивіться на дату публікації де розміщена презентація, та натисніть відповідну кнопку “Завантажити” на цій сторінці. Відкриється папка з усіма презентаціями та іншими документами […]\nНовини 41 коментар


Репетитор по нарисній геометрії - Заводський район, Миколаїв\nРепетитор по нарисній геометрії\nРепетитор по нарисній геометрії Миколаїв\nРепетитор по нарисній геометрії Миколаїв, Заводський\nРепетитори по нарисній геометрії - Заводський, Миколаїв\nВиберіть містоКиївЛьвів Івано-ФранківськКривий РігСтрий\nРепетитори по нарисній геометрії Заводський. Репетитори Миколаїв — Знайти кращого репетитора легко!\nРепетитор Миколаїв - анкети та рейтинг репетиторів. Послуги репетиторів у Миколаєві. Репетитори Миколаїв - всі райони міста. Репетитор по нарисній геометрії Заводський


Роль руху Фетхуллаха Ґюлена в процесі цивілізації – Ruhhizmet\nПісля подій 11-го вересня 2001 р. з’явилась постійно зростаюча загроза того, що ненависть до тих, хто здійснив цей акт тероризму, пошириться і на інші ісламські організації та співтовариства, непричетні до войовничих настроїв. Пануюча на Заході тенденція одностороннього розгляду різних течій ісламу без урахування відмінностей між фанатами і поміркованими, не є чимось новим, однак після терористичної акції проти Центру світової торгівлі в Нью-Йорку ризик невідповідності понять зріс. У цьому плані доволі погіршило ситуацію вторгнення в Ірак, оскільки в обстановці безладу, який мав місце через погану підготовку операції окупації, різні екстремістські організації знайшли підхожий ґрунт для своєї діяльності під іменем ісламу. Враховуючи такий негативний розвиток подій, наразі стало важливим, як ніколи, висвітлити й інший характер ісламу – того ісламу, яким іде більшість мирних мусульман – задля аналізу питань, соціально-суспільних процесів і ділем, з якими такі мусульмани стикаються.\nУпродовж останнього століття, а особливо – упродовж останніх декількох десятиліть – у всьому мусульманському світі спостерігається різке зростання ісламіських настроїв. Таке явище пов’язане із зростанням уваги до ісламу з боку широких кіл, що є результатом процесу розвитку, який турецький історик Кемаль Карпат назвав у своєму дослідженні по суспільству пізнього періоду Османської імперії “політизацією ісламу”.. Існуюча політизація спричинена тим, що в процесі модернізації іслам стає важливим показником національної незалежності та національно-культурних особливостей.\nНезалежно від зростаючого розуміння того, що іслам та ісламський рух відіграють помітну роль у житті сучасного суспільства, увага громадськості звертається до них частіше тоді, коли відбуваються великі й сенсаційні події. Як результат цієї епізодичної і залежної від сенсаційності уваги з’являється загальна відсутність зацікавленості не лише до ненасильницьких форм ісламу, але також до довгострокових аналітичних перспектив. Наведене зауваження не має на меті відкидати факт існування поважної школи вчених у цій царині, воно направлене на те, аби ще раз привернути увагу до того факту, що значні дослідження, на жаль, не мають необхідної сили впливу на суспільну думку. Метою цієї статті є наголосити на думці наукових кіл, до яких найчастіше не прислуховуються. Ми застосуємо аналіз – історичний та структурний – руху Фетхуллаха Ґюлена, що є для сучасної Туреччини одним з найбільш впливових рухів відродження. Наша увага буде сконцентрована не на генеалогії руху як такого, а на процесах модернізації, а також на тому, в чому та на якому етапі цього процесу рух Фетхуллаха Ґюлена отримав найбільш значного результат.\nДля розуміння особливостей сучасного суспільства надзвичайно важливим є уміння розбиратися в питаннях розвитку національної держави. Вважаємо, що Норберт Еліас є саме тим соціологом, якому простіше у порівнянні з іншими вдалося зробити це і не лише шляхом розвитку теорії процесу формування держави, але також шляхом інтеграції її в теорію самоіндивідуальності. Він представляє вирішення цього складного завдання в унікальній праці «Процес цивілізації» (1939), яка є основним теоретичним джерелом написання цієї статті.\nНаведений Норбертом Еліасом аналіз процесу цивілізації є одночасно інтригуюче складним у всіх своїх історичних подробицях та чарівно простим своєю теоретичною транспарентністю. Те, що зробив заради економіки математик Джон Неш своїм внеском в теорію ігр (враховуючи “рівновагу Неша”), те ж саме Норберт Еліас здійснив для супільних наук. За допомогою обмеженої кількості простих аналітичних передбачень Норберт Еліас зумів пояснити найбільш складні суспільні процеси.\nОсновне положення теорії Норберта Еліаса про європейські цивілізації стосується монополізації політичної влади. Починаючи з кінця XX-ст. стала помітною тенденція в монополізації засобів насилля та обкладання податками. Стрімким тенденціям – або феодалізації – періоду середніх віків протистоїть концентрація центральної політичної влади нового часу. Те, що така переміна стала можливою, поступово забезпечило ще більший розподіл праці та виникнення довгих ланцюгів взаємозалежності – в результаті – підйом виробництва економічного прибутку та посилення конкуренції між зростаючими суверенними державами. Якщо в перші роки нового часу в Європі налічувалось близько п’ятисот більш або менш незалежних суб’єктів, то вже на початок ХХ-го століття їхня кількість зменшилась до двадцяти п’яти.\nМонополізація обкладання податками та засобів насилля з метою стимуляції фізичного росту – і одночасного скорочення кількості – суверенних держав являють собою основні обриси фундаментального аспекту розвитку сучасної європейської цивілізації.\nРішучою стадією монополізації влади – або розвитку абсолютного політичного суверенитету – став період “абсолютної монархії”. Класичним прикладом цього стала Франція періоду з часу Людовига XIV до правління Людовига XVI і Великої французької революції. Даний період, в особливості тривале правління Людовига XIV (1643–1715) є предметом іншої роботи Норберта Еліаса – «Суспільство палацу»(1933) . Це були важливі періоди формування консолідації сучасної держави з її складним бюрократичним адміністративним устроєм, широкими мережами інфраструктури та чітко окресленими територіальними межами. Норберт Еліас узагальнює такі “специфічні особливості” наступним чином: Якщо ми поставимо собі запитання, як може бути можливою сильна централізована влада в глибоко диференційованому суспільстві, не враховуючи високу й рівно розподілену залежність усіх функцій, то ми обов’язково торкнемося цієї специфічної особливості, яку зараз можна визначити в якості головного принципу: час сильної центральної влади в рамках високо диференційованого суспільства повинен настати тоді, коли інтереси найбільш важливих у функціональному відношенні груп досягнуть такого розміру, а влада розподілиться між ними настільки рівно, що стане неможливим між ними а ні рішучий компроміс, а ні рішучий конфлікт.\nДо подібної конфігурації застосуємо термін “королівський механізм”. Центральна влада дійсно досягає оптимального рівня в державі “абсолютної” монархії в поєднанні з такою особливістю суспільних сил.\nЗгадані тут “функціонально важливі групи” є головними суспільними класами або групами статусу. В аналізі Норберта Еліаса зміни в державній владі тісно переплелись з перемінами у взаємовідносинах класів і груп статусу. Аналіз Норберта Еліаса дозволяє висловити думку, що наскільки головні класи – феодальна аристократія й буржуазія – розвивалися в конфронтації й суперництві одне з одним, настільки ж вони впливали один на другого й були одне для одного привабливі. Це особливо справджується для “нових” по відношенню до “старих” чи таких, що вже склалися, класів. Смаки, манери й культура являють собою зразки поведінки й мислення для тих, хто вийшов з нижчого класу, що мають за приклад представників вищих станів. У перехідний період зміни феодалізму на капітализм аристократія починає втрачати провідне положення, поступаючись новим середнім класам. У більш пізній період аналогічна ситуація спостерігається між представниками нижчих шарів середнього класу, куди входять і робітники, й більш високим шаром професіоналів чи бізнесменів, що вийшли з середнього класу.\nПричина, через яку Норберт Еліас вирішів звернутися до перемін у формуванні держави й конфігурації класів у якості процесу “цивілізації” випливає з того, що він проаналізував їх у тісному взаємозв’язку з перемінами, що стосувалися формування особистості індивідуума.. Його основною тезою є думка про те, що з тим, як законне використання засобів насилля монополізується державою, закладається основа для більш мирних суспільних відносин у межах кожного суверенного політичного суб’єкта. Під впливом Зігмунда Фрейда він розвинув Его-теорію, згідно якої важливу роль грає інтерналізація агресії. У цьому процесі сучасний європеєць перетворююється на індивідуума, який відносно краще контролює власні емоції – бажання чи агресію – який краще усвідомлює себе самого відносно інших індивідуумів, який більш послідовний у своїх діях і хто наділений більш важким та емоційним характером.\nУ нарисі “Зміни рівноваги Ми-Я” (Норберт Еліас, 1991), що вийшов майже через п’ятдесят років після Процесу цивілізації, Норберт Еліас розвиває далі свою теорію, приділяючи основну увагу відносинам між індивідуумом – мною, і соціально-суспільною груповою одиницею особливого значення по відношенню до соціальної інтеграції індивідуума й почуттю приналежності – нами. Раніше, тобто на початку нового часу сім’я, село, місцеве суспільство й/або плем’я представляли собою найбільш цінні або незалежні “групи виживання” для індивідуумів. З розвитком національної держави й усталенням суспільства у більш складне й базоване на зростаючих довгих ланцюгах взаємозалежності, сімейні і племенні зв’язки втратили свою важливість. Особистісний образ “незалежної групи виживання” схожий на національну державу. Перевага «образу ми» відбивається на характері «образу я», його артикуляції чи рівня незалежності. Автономність індивідуума – индивідуалізм – менш виявлена в суспільній групі, де переважають сімейні або племінні відносини, ніж у суспільній групі, що інтегрована в національну державу. Німецький соціолог Джордж Шиммель у своєму відомому нарисі “Чужий” описав у стислій формі діалектику близькості й віддаленості у відносинах індивідуума в межах його оточення, тобто, зв’язок між інтеграцією в місцевому й вузькому загалі, з одного боку, й суспільством, що базується на явно окресленому розподілі праці, з другого. Оскільки чужий, як новенький, не може мати нічого спільного з місцевими жителями з точки зору історичного й особистого життєвого досвіду, царина спільного для них з прожитого життя звужується до більш спільної зони, тобто тих думок та поглядів, носіями яких є більш широкі маси людей з різних місцевостей. Життєвий досвід, що базується на фізичній близькості й особистих стосунках, стає предметом обміну на більш безособистісний та узагальнений. В ході цього процесу суспільний всесвіт набуває великої абстракції.\nОпис Шиммелем “Чужого” – не як того, “хто приходить сьогодні і йде завтра”, а як “людини, яка приходить сьогодні й залишається завтра”– не є чимось іншим, як зображенням за допомогою символів певних стосунків між людьми, які складаються в середовищі великих міст. Тому це також може трактуватися в якості послідовного зображення того, що відбувається у стосунках між людьми в сучасному суспільстві. Існує велика різниця між тим, що означає бути індивідуумом – самим собою – в сучасному середовищі, де перевагу має соціально-суспільна інтеграція, що здійснюється національною державою, й тим, що означає бути їм в місцевому суспільстві, сім’ї чи племені.\nТуреччина: будується нація\nЗ вищенаведеного, проблеми, що постали в Туреччині, можна підсумувати наступним чином: Туреччина є країною, яка долає розвал традиційних структур політичної влади, що базувалися на місцевих та племінних спільнотах. Однак вона також представляє собою суспільство, в якому процес розвитку нових мереж та взаємозалежностей відбувається з відставанням. Туреччина у даному розгляді є прикладом суспільства з відносно низьким рівнем соціальної інтеграції на національному рівні.\nМодернізація в Туреччині, що її було розпочато на початку ХIХ-го століття, означала посилення влади держави по відношенню до місцевих владних груп (за типом племен). У наведених вище міркуваннях сучасна держава виступала в якості інституту, що мав монополію на засоби насилля та збору податків. Однак сучасна держава складається не лише з військової машини, поліції й тих, хто збирає податки, вона також включає в себе складну мережу взаємних послуг, елементів різного рівня інфраструктури, судову систему, політичну владу й функціональне громадянське суспільство. Ніхто не заперечуватиме, що Туреччина пройшла довгий шлях в процесі становлення сучасною державою, однак вона ще не перетворилась в дійсну державу благополуччя.\nУ випадку Туреччини, інтеграція між державою й ідивідуумом потерпає від подвійної відсталості. По-перше, держава не спромоглась належним чином інтегрувати приватних осіб у суспільні структури засобами інституційних мереж та інфраструктури. По-друге, держава більш ніж часто здійснює утиск громадянських ініціатив різними репресивними заходами. Додайте до цього глибоку економічну нерівність і слабкість керівництва, не здатного вирішувати гострі суспільно-соціальні, економічні й регіональні проблеми, і випливає такий результат, що громадяни не мають довіри до державної влади.\nВідповідь на цю відсутність захищеності у щоденному житті багатогранна, вона може включати в себе “ефект затягування” в сімейні узи. В Туреччині індивідуум все ще усвідомлює себе у багатьох випадках більш як “ми”, знаходячись разом зі своєю сім’єю, аніж з державою. Однак це не означає, що сімейні стосунки зберігаються у традиційній формі, про що свідчать результати недавнього дослідження турецьких сімей. Тим не менш, така тривка прив’язаність до сім’ї в Туреччині звертає на себе увагу на противагу іншим європейським країнам, де індивідуум має більш окреслене сприйняття “ми” по відношенню до суспільних інститутів.\nЩе одну відповідь на відсутність тісної інтеграції з державою здатні запропонувати різного роду проміжні мережі. Саме у цьому специфічному об’єднанні факторів здатний набрати вагу такий релігійний рух, як спільнота Фетхуллаха Ґюлена. За своєю сутністю дана стаття розвиває думку про те, що там, де суспільні інститути не здатні інтегрувати в суспільство своїх громадян, з’являється необхідність в інших організаціях і співтовариствах для заповнення цієї прогалини. Аналіз даного питання має на меті розглянути рух Фетхуллаха Ґюлена в контексті цієї специфічної проблеми.\nДовіра й недовіра\nЧасто обговорюється в бесідах з молодими ісламськими активістами тема відсутності довіри в сучасному суспільстві. Жінка-учителька, яка працює в одній з шкіл Фетхуллаха Ґюлена, у якої я брала интерв’ ю на початку 2000 р., висловлювала свою потребу у щирості між людьми наступним чином: Причина, з якої я збиралась навчатися в університеті, була в тому, що мені дуже хотілось поїхати з рідного міста. Я не мала змоги миритися із звичками місцевих людей. Я вважала, що вони надто примітивні й вульгарні. Єдине, чим вони займались, були плітки, бійки і відсутність допомоги одне одному. Предмети їхніх розмов були такими примітивними й сумними, що я давно почала думати про вступ до університету, аби мати можливість учитися й навчитися мислити краще за них.\nЇї мрія збулась, і вона поступила в один з кращих університетів Туреччини. Однак вона мала розчаруватися в своїх надіях. Я спостерігала за своїми сусідками по кімнаті в гуртожитку університету, і вони здавались мені занадто практичними і здатними пристосовуватися. Я не знаходила в них тієї щирості, якої прагнула. Стосунки дружби не були природніми, люди брехали один додному без усякої причини. Наприклад, одного разу, коли я поверталась до себе в місто на канікули, я їхала з одією з подруг. В автобусі вона розмовляла з жінкою, що сиділа поруч, і та спитала у неї, де вона навчається і таке інше. Ця дівчина навчалась на відділенні психології, але жінці в автобусі вона сказала, що навчається на відділенні громадської адміністрації [суспільних наук]. Потім я спитала у неї, чому вона так сказала, і що, якби та жінка якимось чином дізналась правду, невже їй не було б соромно, що вона збрехала. Ні, виявилось, це її зовсім не турбувало. За її розрахунком, ризику в тому, що сусідка в автобусі знатиме правду, не було ніякого. Але у чому ж сенс брехати в таких незначних питаннях? Мені дійсно глибоко неприємна така поведінка людей, і, можливо, подібного роду контакти з ними стали причиною мого звернення до релігі\nСхожі життєві ситуації, а також щоденні повідомлення в новинах про жорстке перевищення влади на кожному рівні – чи громадська адміністрація, чи приватне підприємництво – сприяли закріпленню у свідомості образу суспільства, повного недовіри. Важливою місією такої молодої вчительки, як згадана тут, була допомога у збереженні основної соціально-громадської суспільної довіри або “передконтрактної солідарності”.\nЦілком можливо розглядати її обурення в якості неприйняття – свідомого чи підсвідомого – того соціального порядку, при якому, можливо за виключенням сімейних і/або існуючих між начальником і клієнтом (ділових) відносин, при яких переважну роль грає почуття незахищенності. Необхідним фундаментом для суспільства, основу якого складає раціональна організація асоціацій й інститутів, є етика чесності. Якщо не буде її, то вся модернізація або затягнеться надовго, або не дасть бажаного результату. Підкреслюючи необхідність чесності, цей юний член сотовариства Фетхуллаха Ґюлена не лише закликає до додержання відповідної релігійної етики, але також і до шанування цінностей, небхідних для реалізації важливого проекту цивілізації і модернізації.\nНе тарикат, а сотовариство\nСотовариство (джамаат) Ґюлена являє собою мережу громадських організацій, що відрізняє його від традиційних тарикатів (суфійських лож). Саід Нурсі, засновник руху Нур, залишив чималу спадщину, що має відношення до принципів асоціації. Відомий вислів Саіда Нурсі про те, що “наш час не є часом тарикатів” мав визначальне значення для того, як сотовариство Фетхуллаха Ґюлена розглядає й уявляє себе в суспільстві.\nРух Фетхуллаха Ґюлена має структуру єдиних мереж, що об’єднуються на базі чотирьох основних направлень людської діяльності, а саме: економічного підприємства, освітньої установи, видавничої діяльності й радіомовлення, релігійних зборів (sohbet toplantıları, тобто розмовних зборів, співбесід). За своїми характеристиками жодна з таких підструктур не базується на сімейних і/або племенних відносинах, основою їх є добровільна й активна участь достатньо незалежних індивідуумів. Особистісний образ «нас», що його прищеплює подібне громадське формування, тому відрізняється від того, присутність якого можна зустріти серед членів сім’ї або родичів. Наприклад, ефективність, що базується на вільній конкуренції як в економічному підприємстві, так і в освітньому закладі, переважає над солідарністю в рамках будь-якої конкретної групи членів сім’ї, родичів і/або сусідів по селу.\nБезпосередня орієнтація на самого себе, мабуть, найбільш яскраво спостерігається у життєвих ситуаціях за межами Туреччини, між тим її присутність також відчувається в формуваннях, що створюються послідовниками Фетхуллаха Ґюлена в Туреччині. За моїми спостереженнями, у першу чергу оцінюється професійна робота в школі чи на економічному підприємстві, а не сімейні узи. Високий рівень поваги до сім’ї як інституту шлюбу і виховання дітей, і в цьому плані сотовариство Фетхуллаха Ґюлена є носієм традиційних і консервативних цінностей, однак у нього існує досить чітке розрізнення між сімейним і професійним життям. Більшість молодих людей, що приходять працювати вчителями, керівниками чи підприємцями/службовцями у будь-якій центрально-азійській республіці, їдуть туди за власною ініціативою. З позицій професійної кар’єри, значення мають самостійні групи всередині і навколо сотовариства Фетхуллаха Ґюлена. Ними керує стремління до індивідуальної кар’єри або досягнення цілей самого релігійного сотовариства.\nЦя увага, що приділяється конкуренції, як на економічному підприємстві – де, у відповідності з принципами ринкової економіки, конкуренція є правилом гри – так само і в освітній діяльності, є тим, що забезпечує за рухом Фетхуллаха Ґюлена абсолютно відмінне місце у суспільстві у порівнянні з більшістю релігійних сотовариств Туреччини. Прикладом релігійного товариства, в якому сімейні стосунки продовжують грати вкрай важливу роль, є сотовариство алівітів. На противагу йому рух Фетхуллаха Ґюлена керується ідеями конкуренції як серед індивідуумів, так і підприємств і/або шкіл.\nМетою цієї конкурентної боротьби є отримання високого прибутку і високих наукових результатів. Незаперечною рушійною силою цього устремління служить світовий принцип аскетизму, етики, що базується на переконанні, що істинний віруючий ніколи не повинен заспокоюватися і завжди повинен себе запитувати, що він ще може зробити (в ім’я Бога).\nІснує велика кількість прикладів цього духу конкуренції в рамках руху Фетхуллаха Ґюлена: починаючи від відверто далеких від реальності, але, повних ентузіазму студентів інституту кінематографії, яких я зустрічала в Бешкеку навесні 2001р., і які на благодійних умовах знімали короткометражні фільми про Киргизстан, але мріяли про міжнародну кар’єру кінопродюсера, включаючи роботу учнями під керівництвом Стівена Спілберга в його студії в Лас-Вегасі, закінчуючи учителями, яких я зустрічала в Оші, і які денно й нощно розповсюджували екземпляри контрольних робіт для вступних іспитів у кожному маленькому містечку і навколишніх селах. Конкуренція була, хто забезпечить найбільшу кількість абітурієнтів у порівнянні з іншими школами Фетхуллаха Ґюлена в регіоні, особливо у порівнянні з іншими приватними і державними школами Киргизстану. Основним завданням, звичайно, було набрати кращих студентів.\nДля індивідуума особистісний образ «я» в сотоваристві, де переважає дух індивідуальної конкуренції, проявляється в більш загальній та абстрактній формі, ніж це відбувається з тими, хто стиснутий рамками сімейних або родинних стосунків. Він більше відповідає категорії стосунків «ми-я», характерних для громадян національної держави і може розглядатися як перехідна категорія, крок на шляху до більш жорсткої інтеграції в рамках громадських інститутів сучасної держави, благополуччя. Безумовно, сотовариство Фетхуллаха Ґюлена не являє собою “острів порятунку”, як визначається у Норберта Еліаса. Його швидше слід розглядати як освітній процес, перехідний етап формування цінностей та особистісних образів, здатних інтегруватися в контекст більш довершеної національної держави.\nЧитання, поодинці або групами, є характерною особливістю сотовариства Фетхуллаха Ґюлена. Безумовно, більшість груп, прибічників відродження, підкреслюють важливість читання священних текстів, однак це часто об’єднується з іншими ритуалами, як-от церемонії zikir або sema.\nВажливість значення рукописного слова або друкованого тексту має велике значення серед тих послідовників Фетхуллаха Ґюлена, які утримуються від інших видів фізичного ритуалу, і яких можна назвати людьми більш інтелектуальними у практиці релігійних обрядів у порівнянні з іншими ісламськими сотовариствами Туреччини. Наведене спостереження також має пряме відношення до виду особистісних образів «ми» і «я», які переважають серед послідовників руху Фетхуллаха Ґюлена.\nХарактерною особливістю житя сучасного суспільства слід назвати те, що індивідуум стає частиною великої кількості соціально-суспільних мереж. Результатом для нього являється синтез різноманітної множини рівнів цих мереж, пов’язаних з сім’єю, професіональним життям, проживанням, територіальною прив’язаністю, освітою, зацікавленнями тощо. Такий синтез стає як результатом уніфікації або суміщення різних рівнів взаємозалежностей, так і відокремленості індивідуума від кожного конкретного рівня.\nПраці, що друкуються сотовариством Фетхуллаха Ґюлена, читають люди, що належать до різних шарів суспільства. Тексти служать для представлення кола взаємних інтересів і особистісних образів, синтезованих на рівні абстракції та на більш високих рівнях по відношенню до висловлюваних позицій окремо взятою сім’єю або професійною, або локальною мережею. З цих позицій уявляється, що релігійне товариство, подібне до сотовариства Фетхуллаха Ґюлена, прокладає шлях формування особистісного образу, більш відповідного вимогам розвиненої національної держави.\nНаведені вище особливості сотовариства стають ще більш явними по відношенню до досягнень сучасної освіти. Школи й університети є закладами par excellence для навчання характерних особливостей рівноваги «ми-я» в сучасній національній державі. Державні (та контрольовані державою приватні) школи приймають учнів на підставі індивідуального права кожного на навчання (егалітарні цінності) або здібностей (елітні цінності) до навчання. Не залежно від того, чи домінується егалітарна або елітна ідеологія, в центрі знаходиться «ми мінус індивідуум» (визначене «я»). Приділяючи досить велику увагу освіті, рух Фетхуллаха Ґюлена вносить вагомий внесок у формування цінностей і особистісних образів, що мають можливість поглибити процес будівництва національної держави в Туреччині.\nТеорія Норберта Еліаса про процес цивілізації є категорією направляючою, але не визначаючою. Його особлива увага до того, що в цьому процесі бере участь сила, яка не залежить від раціонального планування, не виключає існування негативних факторів. Будь-який соціально-суспільний процес можна трактувати або направляти в інший бік шляхом включення у нього історичних факторів, прикладом яких може стати процес довгострокових змін рівноваги «ми-я». Норберт Еліас з приводу перешкод процесу будівництва національної держави пише:ступінь і особливості цієї індивідуалізації широко розрізнюються в залежності від структури держави, і особливо від розподілу влади між правительством та тими, ким управляють, державним апаратом і громадянами. На Сході в державах диктатури, як в будь-якій іншій державі диктатури, державні обмеження достатньо сильно тримають під контролем індивідуального громадянина, що між правителем і тими, ким управляють, існує вкрай слабкий взаємоконтроль, в результаті чого можливість прийняття громадянином рішення, й у такий спосіб виявлення особистого індивідуалізму, стає малоймовірним. В особливості у суспільному житті зовнішній контроль значно переважає самоконтроль індивідуума, який часто виявляється відкинутим назад в сферу особистого життя. І навіть у цій області можливості виявлення індивідуальності ще більш зменшуються через процес державної монополізації інформації, освіти, прав асоціації тощо \nОдною з перешкод для процесу цивілізації в Туреччині є формування відносин “Визнаного – Чужого”, що є соціальними фігураціями швидкого реагування для руху Фетхуллаха Ґюлена. Немає сумнівів, що дане релігійне сотовариство активно підтримує направлення сучасного розвитку, однак це не перешкоджає керівній еліті турецького суспільства призводити його до положення Чужака. Норберт Еліас розвиває свою теорію Визнаних і Чужаків емпірічним шляхом на прикладі сотовариства Лісестера в Англії кінця 50-х – початку 60-х років минулого століття.\nНорберт Еліас помітив, що незважаючи на відсутнісьть значних відмінностей в класовій, етнічній, національній або расовій приналежності, в сотоваристві мав місце різкий розподіл між тією його частиною, яка проживала в рамках сталої території упродовж кількох поколінь (і яка створила розвинену мережу комунальних відносин), і іншою частиною того самого сотовариства, яка перемістилась на дану територію пізніше. Дослідження ситуації в районі Лісестера стало прикладом поглибленого аналізу механізмів, що починають працювати при виключенні різниці в соціально-економічних і культурних умовах. Норберт Еліас, підкреслюючи особливу роль, яку грає час, стверджує, що пізніше група або збільшується, або розвивається в інтегровану мережу. Прибулі несуть загрозу єдності і порядку, які створюють особливу “харизму” для більш сильної частини сотовариства, що означає для неї статус і владу. Для того, аби захистити єдність Визнаних, новоприбулих тримають на відстяні простягнутої руки. Використані в даному процесі механізми являють собою різні види стигматизації: Новоприбулих сприймають як “аномічних”, вважаючи, що вони не підкоряються правилам і нормам категорії Визнаних; або їх класифікують як неповноцінних, приймаючи за соціально або фізично «заразних». В конкретному випадку з Лісестером, рівень злочинності – протилежний бік дійсного положення – вважався вищим серед новоприбулих “Чужих”. Нову територію жилої забудови тому затаврували як таку, що породжує злочинність.\nСлід наголосити, що в наведеному Норбертом Еліасом аналізі взаємовідносини між Прийнятими й Чужими є діалектичними, або – за його термінологією – їх взаємовідносини являють собою фігурацію. Репрезентативні позиції Прийнятих і Чужих являють собою результат боротьби за встановлення рівноваги сил в суспільстві. Це може відбуватися відносно спокійно, або переходити в жорстку протидію. Однак весь процес стигматизації пов’язаний з особливим видом колективної фантазії піднесення або засудження. Також подібні фантазії мають тенденці розвиватися з часом, тобто мають природу діахронії або розвитку.\nЗа Норбертом Елліасом, теорія Прийнятого-Чужого тяжіє не лише до маленьких сотовариств. Вона може бути застосована й для аналізу національних держав, або в глобальному вимірі– для відносин між різними національними державами, наприклад, відносин між колонізаторами й колонізованими. Тому відношення між органами державної влади Туреччини та сотовариством Фетхуллаха Ґюлена можна собі уявити на прикладі відносин між Прийнятими та Чужими. Нижче я проаналізую деякі з причин вибору теоретичної перспективи. Перша з них стосується масового вираження незадоволення і ворожих дій стигматизації по відношенню до сотовариства Фетхуллаха Ґюлена. Аби показати характерні особливості «колективної фантазії засудження», я наведу ряд газетних повідомлень та коментарів оглядачів, що з’явилися в турецькій пресі у зв’язку з особливою кризою Фетхуллаха Ґюлена, що притягнуло загострену увагу громадськості в червні 1999 р.\nФетхуллах Ґюлен завжди відчував тиск з боку державної влади Туреччини. Підвищена увага до нього почала виявлятися вже на початку 1970-х років, коли після військового перевороту 12-го березня 1971 р. він на декілька місяців був ув’язнений. Після цього Фетхуллах Ґюлен надавав перевагу замкненому способу життя. Інші ісламські рухи відродження також зазнали утисків, однак період Тургута Озала, що розпочався з його вступу на посаду прем’єр-міністра у 1983 р. і до його смерті в 1993 р., був періодом, коли тиск на Фетхуллаха Ґюлена в деякій мірі поменшав. У цей період сотовариству Фетхуллаха Ґюлена навіть пощастило знайти визнання і підтримку своїх проектів створення шкіл в державах Центральної Азії.\nПісля виборів 1995 р. і приходу до влади в червні 1996 р. Партії благодіянь, вітер перемінився в другий бік. З уходом Тургута Озала політична рівновага змістилася в сторону військових кіл. Відоме рішення Ради національної безпеки від 28-го лютого 1997р., в результаті якого був обнародований довгий перелік вимог Партії благодіянь і Партії вірного шляху до правительства, що призвело через п’ять місяців до відставки прем’єр-міністра Неджметтіна Ербакана.\nОперація протидії торкнулась сотовариства Фетхуллаха Ґюлена в червні 1999 р., після чого відеозаписи виступів Фетхуллаха Ґюлена або vaаz були показані на телебаченні одним з головних каналів, ATV. Упродовж кількох тижнів після першого показу 18-го червня, ці записи знаходились в центрі уваги всіх засобів масової інформациії, включаючи газети, телебачення і радіо.\nЗвинувачення Фетхуллаху Ґюлену можна узагальнити наступним чином:\n1. Фетхуллах Ґюлен намагається проникнути у важливі інститути влади, тобто юридичні, поліцію і військові структури.\n2. Він робить це з метою підготовки ґрунту для захвату державної влади.\n3. Боротьба за остаточний захват державної влади продовжується досить довгий час, і відбувається це у великій таємниці.\n4. Стратегія ФетхуллахаҐюлена містить замах показувати, ніби він і його прибічники цілком і повністю підтримують Мустафу Кемаля Ататюрка й існуючий режим, натомість у дійсності він готує себе і своїх послідовників до ісламської революції.\n5. Те, що тривожить з приводу Фетхуллаха Ґюлена більш за все, що він майстерно приховує свої справжні наміри від широкого загалу.\n6. ФетхуллахҐюлен контролює “велетенські” (korkunc) суми грошей. Яким чином і звідки ці кошти отримані, залишається невідомим. Оскільки він проживає в США, то ймовірно, що його підтримує дана супердержава (ніби-то, для підриву інтересів його рідної Туреччини).\n7. У школах, гуртожитках та домашнього типу студентських будинках (isik evleri), заснованих під іменем Фетхуллаха Ґюлена, студентів примушують визнавати його вчення (промивання мозку).\n8. Фетхуллах Ґюлен і його послідовники являють собою більш небезпечну загрозу режиму, ніж разом узяті терористична організация ПКК і Абдуллах Оджалан, або Партія благодіянь та Шевкет Йилмаз. Той факт, що Партія благодіянь діє відкрито, це має розглядатись на її користь, закритість сотовариства Фетхуллаха Ґюлена говорить сама за себе..\nПодібні повідомлення преси супроводжувались засвідченнями від імені представників найвищих органів державної влади, включаючи прокурора Державного суду безпеки (Devlet Güvenlik Mahkemesi Savcisi) Нуха Мете Юкселя про те, що судова справа Фетхуллаха Ґюлена знаходиться на розгляді компетентних органів, він звинувачується і заслуговує на смертну кару.\nУ тих, хто був знайомий з діяльністю руху Фетхуллаха Ґюлена та його прихильниками, такі повідомлення викликали обурення і повне нерозуміння. Чому така ненависть? Звідки масові напади на релігійне сотовариство, що прагне здійснити конструктивні освітні проекти, проповідує вірність ідеалам держави і нації, направляє зусилля на розширення міжконфесиійного діалогу?\nНорберт Еліас в аналізі сотовариства з Лісестера відмічає, що для громадської думки і самих жителів таких сотовариств завжди залишається загадкою ворожість між різними групами цих сотовариств. Особливою проблемою для розуміння є те, що у цих сотовариств відсутні відмінності в соціальному статусі. Це приводить нас до розуміння другої причини, чому порівняння сотовариства Фетхуллаха Ґюлена і турецьких владних структур, з однієї сторони, і Прийнятих і Чужих в дослідженні Лісестера, з другої, може бути корисним: а саме, наявність в обох випадках відносної схожості між конфліктуючими групами в плані класової, етнічної і/або расової приналежності. Що стосується класу, то слід зазначити велике стремління до соціальної мобільності серед послідовників Фетхуллаха Ґюлена, які за походженням у більшості належать до середнього класу міського населення. Це означає, що соціально-економічний склад руху Фетхуллаха Ґюлена майже не відрізняється від офіційної еліти. Те саме буде справедливим відмітити з приводу етнічної приналежності, оскільки послідовники Фетхуллаха Ґюлена за походженням є в більшості своїй турками, а не курдами, і за віросповіданням – у більшості мусульманами сунітами – а не алівітами – як і представники правлячих кіл.\nДля відносин Прийнятих-Чужих характерно, що їх ворожість набуває тенденції загострення тим більше, чим більш схожими виявляються такі групи за своім соціально-економічним, етнічним або расовим походженням. Процес стигматизації також має тенденцію посилюватися, коли економічні потреби перестають спричиняти проблеми й щасливо вирішуються. Обидва наведених спостереження відносяться до сотовариства Фетхуллаха Ґюлена, яке ні соціально, ні економічно не відрізняється різко і явно від правлячої еліти.\nЩе одне спостереження з приводу динаміки відношень Прийнятих-Чужих, що стосуються даного обговорення сотовариства Фетхуллаха Ґюлена, заключається в тому, що чим більш Прийняті починають вірити в те, що Чужі несуть їм загрозу, тим дужче починає тиснути на Признаних необхідність підкорення нормам і правилам, і сильніше стає бажання виступити на підтримку заборонам і фантазіям колективного звинувачення. У випадку Фетхуллаха Ґюлена, кампанія проти нього і його послідовників почалась після десятиліття їх відносно активної діяльності. Приклад того, яким чином людей примушують миритися з тиском, можна побачити, прослідковуючи, як ця кампанія проводилась, що суттєво перешкоджало можливості спростування звинувачень. Для початку скажемо, що не було доступу до джерел інформації, оскільки вона мала стасус секретних розвідданих. Тому на звинувачення неможливо було відповісти. Більше того, сам зміст цих звинувачень– ніби намір скинути світський демократичний устрій – був таким, що будь-яка людина здатна була приєднатися до всеохоплюючого почуття жаху. Застосована логіка була розрахована на те, що кожна мисляча людина неодмінно мала виступити проти групи, яка займається підривною діяльністю, намагається скинути державну владу. Таким чином, це означало, що вірні громадяни Турецької Республіки мали згуртуватись. Поширились заборони і навіть міф про загрозу «зарази». Лідер Соціалістичної партії робітників закликав керівників держави Сулеймана Деміреля і Бюлента Еджевіта терміново повернути почесні нагороди, отримані раніше від фондів Фетхуллаха Ґюлена.\nРелігія в якості “брехливої ідеології”\nА що стосовно релігії? Насамкінець, чи не розбіжностями в релігійному трактуванні – секуляризм проти активної форми ісламського відродження – пояснюється ворожість між турецькими владними структурами і сотовариством Фетхуллаха Ґюлена? Здається, що так, однак моя думка містить заувагу, що не релігійне трактування і практика як такі викликали антипатію у Прийнятих, оскільки трактування ісламу сотовариством Фетхуллаха Ґюлена не настільки відмінне від принципового трактування ісламу сунітами. Фетхуллах Ґюлен не пропонує жодних радикальновідмінних або гетеродоксальних трактувань ісламу, а визнає широко і глибоко прийняте розуміння ханефі сунітами релігійних традицій. Очевидно, що не безпосередній зміст релігійного трактування, а саме існування нової і достатньо сильної групи з релігійними переконаннями, що претендує на місце в суспільному житті, викликає незадоволення правлячих кіл. Цей новий елемент уявляється невідомою силою, яка піддає сумніву норми і цінності, і порядок, встановлений домінуючою в суспільстві елітою. Таким чином, це не релігія per se, що лежить в основі конфлікту. Навпаки, релігія використовується в якості “ідеології брехні” з метою усунення справжньої загрози. З точки зору перспективи Прийнятих-Чужих, ключ до розв’язання проблеми, очевидно, у загрозі існуючій рівновазі влади і встановленому ієрархічному статусі.\nНе слід ігнорувати той факт, що коли небезпека починає загрожувати ієрархічним статусам, вона може викликати достатньо серйозні і глибко приховані настрої невдоволення існуванням у тих, хто пов’язує з цими статусами свій особистісний образ.\nДосліджуючи ситуацію в Лісестері, Норберт Еліас дійшов висновку, що реакція стигматованих Чужих на одні й ті самі події може бути відмінною. Вона може коливатися від апатії до агресії, або – іншими словами– від заспокоєння до відвертого конфлікту. У випадку Фетхуллаха Ґюлена домінує заспокоєність, але це зовсім не спокій, спричинений “паралізуючою апатією”. Навпаки, послідовники Фетхуллаха Ґюлена поєднують в собі активність з глибокою покорою. Щодо політичної влади, то вони на ділі зовсім не проявляють до неї зацікавленості та активності в її досягненні, демонструючи інертність, у той час як в ринкових відносинах або у сфері освіти вони відрізняються неперевершеною активністю.\nЦя заспокоєність виявилась дуже явно під час червневої кризи 1999 р. Замість того, щоб дати рішучу відсіч обвинуваченням і почати контрнаступ, більшість послідовників руху Фетхуллаха Ґюлена зайняли оборонну позицію: показані відеозаписи змонтовані, значні місця плівки вирвані з контексту, такі переслідування схожі на змову, сотовариство Фетхуллаха Ґюлена, безсумнівно, не приховує ніяких секретних організацій і в цілому не дає підстав для подібних обвинувачень.\nНе лише в тяжкі тижні червня 1999р., але й упродовж усього свого існування сотовариство Фетхуллаха Ґюлена не зарекомендувало себе стороною, яка робить заяви. Уявляється, що критика любої форми відсутня на порядку денному його прибічників. Це стосується критики інших релігійних сотовариств, будь-яких державних установ, військової, владної бюрократії, особистого чи професійного життя приватних осіб, а також критики власного сотовариства і його лідерів.\nЗдатність відмовитись від критики та різких висловлювань по відношенню до інших дійсно є доброзичливістю і допомагає у створенні нових соціально-суспільних мереж. Відсутність критики проти власного сотовариства може, з іншої сторони, розглядатися як самовозвеличення, що несе протилежний результат. Однак з точки зору стосунків Прийнятих-Чужих відмова від критики і вимога звітності від сильних світу цього призводить до визнання їх відносин нерівності. Шляхом покори і вірності існуючій системі можна також прийти до прийняття ролі Чужого і навіть інтерналізувати такий стан у якості складової власного іміджу індивідуума. Але можливим наслідком такої позиції являється ймовірність того, що вона почне руйнувати ті постулати, які група чи рух активно підтримують в інших аспектах своєї діяльності, що у випадку сотовариства Фетхуллаха Ґюлена являє собою роль медіатора процесу цивілізації.\nЗаслуга соціолога Норберта Еліаса полягає у тому, що він наголосив на важливості значення національної держави у формуванні сучасності. Також завдяки Норберту Еліасу почали приділяти увагу питанням перебудови державних структур і стали опрацьовуватися теорії цієї перебудови в поєднанні з змінами на рівні індивідуальної особистості. Хоча він визнавав той факт, що індивідуум стає в ході “процесу цивілізації” більш автономним, все ж завжди підкреслював важливість контекстуалізації для цього індивідуума. Попри те, що індивідуум в сучасному суспільстві став доволі незалежним і самостійним, що він може вписуватися в образ “ми мінус я”, він залишається продуктом своєї соціальної мережі. В рамках перспективи цивілізації, що проповідує Норберт Еліас, деякі соціальні конфігурації залишаються більш важливими для особистісного образу індивідуума, ніж інші. У досучасному суспільстві сім’я, суспільне сотовариство села чи племені служать так званими “одиницями виживання”. У сучасному суспільстві цю роль бере на себе національна держава.\nПроцес формування сучасної держави не буває рівною чи прямою дорогою. Перешкоди й відступи назад є справою звичайною. Стосовно таких випадків Норберт Еліас говорить про існування «ефекту затягування», який означає, що одиниця виживання з більш ранньої соціальної конфігурації продовжує виступати для індивідуума в ролі важливого “ми”, навіть всупереч тому, що загальні соціальні перетворення вже давно пройшли цю стадію розвитку. Простим прикладом служить провідна роль сім’ї в сільській місцевості, де національна держва виявляється неспроможною задовільнити потреби суспільства в цілому.\nВ розрізі наведеного стислого теоретичного огляду необхідно наголосити, що, на мою думку, Туреччина є країною, в якій національній державі поки що не вдалося повністю інтегрувати своїх громадян. З різних причин – бідність, різниця рівнів освіти або за етнічною чи релігійною ознакою – великі групи населення цураються інститутів національної держави. Це нерідко компенсується за рахунок етнічних, локальних або/і сімейних зв’язків, які, за висловлюванням Норберта Еліаса, набувають “ефекту затягування”. Однак також існують інші мережі, які замість того, аби виступати в ролі ефекту затягування, служать медіаторами, і метою представленого дослідження було показати, що рух Фетхуллаха Ґюлена володіє потенціалом саме таких мереж. Трактуючи й вирішуючи проблеми сучасності, рух допомагає формулювати рішення на рівні індивідуальної автономії, яка готує дорогу для розвитку і інтеграції індивідуума в сучасній національній державі.\nОднак на шляху цього розвитку виникають перешкоди. Однією з них є формування відносин Прийнятого-Чужого. Спускаючись до рівня Чужого, сотовариство Фетхуллаха Ґюлена втрачає багато з свого потенціалу розвитку. Більш того, поважаючи існуючу рівновагу влади і не намагаючись порушувати її чи бути суперниками з якою-небудь іншою домінуючою владою, сотовариство Фетхуллаха Ґюлена на практиці є протилежністю своєї ролі перетворювача, яку воно вважає своєю місією, і яку його активна філософія життя робить настільки нескладною для здійснення. Окрім усього іншого, перед сотовариством Фетхуллаха Ґюлена стоїть дилема: а ні щира прямота, а ні покаяння не забезпечують йому повноту його діяльності. Між тим враховуючи присутність стереотипного образу мусульманина як потенційну загрозу насилля, подібні проблеми виникають перед будь-яким популістським рухом в будь-якому суспільстві, яке створює більш відкрите суспільство. На ділі вони мають не більше відношення до насильницьких дій в ім’я ісламу, ніж рух вільної євангелістської церкви – до сатанізму.Елізабет Оздалга, Близькосхідний технічний університет. Анкара, Туреччина\nДана стаття написана як частина дослідницького проекту, який фінансувався Дослідницькою радою Швеції в Стокгольмі Хочу висловити подяку Раді за надану підтримку.\n Кемаль Карпат: Політизація ісламу. Реконструкція національності, держави, віри і сотовариства в останні роки османської імперії, (вид. Oxford University Press, Оксфорд, 2001р.).\n Більш детально з приводу моїх досліджень руху Фетхуллаха Ґюлена, див. Елізабет Оздалга: “Повторюючи за Фетхуллахом Ґюленом. Три учительки розповідають про себе”, під ред. Хакана Явуза і Джона Еспозіто: Турецький іслам і світська держава. Рух Фетхуллаха Ґюлена(вид. Syracuse University Press, Саракузи, 2003 р., стор. 85–114); Елізабет Оздалга: Світовий аскетизм в контексті ісламу: інспіровані Фетхуллахом Ґюленом прихильність і активна позиція ”, вид. Critique 17, (Осінь), стор. 83–104, див. також Хакан Явуз: Вид політичного ісламу в Туреччині (вид. Oxford University Press, Оксфорд, 2003 р.), (особливо розділ 8, стор. 179–206); Байрам Бальджи: Місіонерські школи Фетхуллаха Ґюлена в Центральній Азії і їх роль в поширенні турецького ісламу, вид. Religion, State & Society, том 31, № 2, 2003 р., стор. 151–77.\n Механізм монополії формування узагальнюється Норбертом Еліасом наступним чином: “Якщо в рамках великої соціальної одиниці – так можна грубо узагальнити механізм – велику кількість малих соціальних одиниць, які через свою незалежність представляють собою більшу, володіють відносно однаковою суспільною владою і можуть завдяки цьому вільно конкурувати – не побоюючись протидії існуючих раніше монополій – в боротьбі за засоби суспільної влади, тобто безпосередньо засоби існування і виробництва, то існує висока вірогідність того, що деякі з них матимуть успіх, а інші зникнуть,і що поступово в результаті цього все менша кількість їх почне контролювати все більше можливостей і все більша і більша кількість одиниць буде усуватися з конкуренції, яка почне безпосередньо чи побічно залежати від постійно скорочуваного числа. Людська фігурація, виявившись затягненою цим рухом, буде тому – якщо не буде застосовано протидії– наближатися до держави, де всі наявні можливості контролюються єдиним органом влади: тобто система відкритих можливостей стала системою закритих можливостей” (курсив автора). Див. Норберт Еліас, Процес цивілізації. Формування держави і цивілізація, вид. Basil Blackwell, Оксфорд, 1982 р., стор.106.\n Стюарт Холл і Брем Гібен, під ред., Формування сучасності, вид. Basil Blackwell, Оксфорд, 1992 р.\n Палацове товариство було Habilitationsschrift Норберта Еліаса, яку він закінчив перед від’їздом з Німеччини у 1933 р. Робота не друкувалась до 1969 р. (вид. Basil Blackwell, Оксфорд).\n (Курсив автора, Норберт Еліас, 1969 р., стор. 170–1).\n Процес цивілізації Норберта Еліаса включає два томи: перший має назву Історія поведінки і другий – Формування держави і цивілізації.\n Норберт Еліас виховувався в традиціях німецької класичної соціології, ведучим і яскравим представником якої був Джордж Шиммель (пом. у 1917 р.). У 20-ті роки минулого століття, коли Норберт Еліас працював у відділі соціології Франкфуртського університету, який знаходився в приміщенні Хоркхеймеровського,тепер “Франкфуртського інституту” (“Марксбург”) – він працював в тісній співпраці з Карлом Манхеймом і братом Макса Вебера, Альфредом, а також пізніше з його вдовою Маріанною Вебер.\n Роботу “Чужий” було написано у 1908 р. Посилання зроблено на Курта Х.Вольфа: Соціологія Джорджа Шиммеля, (вид. Free Press, Нью-Йорк, 1950 р.), стор. 402–8.\n Зі слів Джорджа Шиммеля: “… пропорції близькості і віддаленості, які створюють для чужого характер об’єктивності, також знаходять практичний вихід у більш абстрактній природі ставлення до нього. Це означає, що з «чужим» у індивідуума мають спільність лише деякі більш спільні якості, у той час як стосовно більш органічно пов’язаних індивідуумів вони основуються на спільності особливих відмінностей з практично спільними рисами. На практиці, усі більш –менш особисті стосунки в різних ситуаціях відбуваються за цією схемою” (Вольф, там само, стор. 405).\n Норберт Еліас описує «ефект затягування» наступним чином: “При вивченні процесів суспільно-соціального розвитку ми постійно стикаємось з ситуаціями, коли динаміка незапланованих процесів набуває тенденції прогресувати за межі усталеної стадії в бік іншої, яка може знаходитись вище чи нижче, в той час як люди, які підпали під наслідки даних змін, чіпляються за більш ранню стадію в рамках своєї особистісної структури, свого соціального середовища. Це цілковито залежить від відносної сили соціального переміщення і укоріненості, і тому опірності соціальному середовищу перебування незалежно від того, до якої міри швидко динаміка незапланованих соціальних процесів призводить до більш чи менш радикальної реструктуризації його соціального середовища, і якою мірою соціальне середовище індивідуума успішно протидіє соціальній динаміці, або її зниженням, або повним блокуванням ” (Норберт Еліас, 1991 р., стор. 211). За приклади, які наводить Норберт Еліас відносно даного визначення, слугують окремі європейські держави відносо Європейського союзу, або “Держав і континенту Європи”. Однак такий само «ефект затягування» відбувається в процесі переходу від суспільства, заснованого на сім’ї, до національної держави, при якій посилююється роль сім’ї попри розпад традиційних відроджуючих сім’ю структур.\n Див., напр., Сема Ердер, “Міська міграція і реконструкція родинних зв’язків на прикладі Стамбула”, під ред., Ріта Лільєстром і Елізабет Оздалга: Автономія і залежність в сім’ї: Туреччина і Швеція в критичній перспективі (вид. Routledge Curzon, Лондон, 2002 р.). Сема Ердер дає детальний опис і аналіз змін стосунків в сім’ї. Сім’я в поєднанні з широкими квазі-родинними стосунками зберігає своє значення в якості одиниці виживання для новачків, особливо в таких великих містах, як Стамбул, Анкара, Ізмір і Адана.\n З приводу більш детального звіту про інтерв’ю див. Елізабет Оздалга: “Прямуючи за Фетхуллахом Ґюленом. Три учительки розповідають про себе”, під ред. Гакана Явуза і Джона Еспозіто: Турецький іслам і світська держава. Рух Фетхуллаха Ґюлена (вид. Syracuse University Press, Саракузи, 2003 р.), стор. 85–114 .\n Далі наступна цитата з роботи добре відомого сучасного соціолога Рандалла Коллінса може пролити світло на ідею даного обговорення: “Що є критичним фактом того, що даний зсув у бік високо контракційного суспільства відбувся разом із змінами в сфері ‘предконтрактної солідарності’. Підйом розвитку капіталізму й індустріальна революція супроводжувались релігійною революцією. Це приводить нас до відомої зауваги Макса Вебера відносно того, яким чином протестантська етика вплинула на дух капіталізму. В дійсності, це є більш складною теорією, аніж про це зазвичай говорять, однак єдине, на що можемо звернути увагу, це той факт, що вид релігійної моральності протестантів мотивував підприємців бути чесними, не обманювати своїх покупців, навіть про можливість залишити постійні думки про прибутки. Отже, релігійна революція створила зародки довіри в суспільстві, яке упродовж довгого часу перебувало в стані економічної недовіри. Саме в рамках таких зародків змогла побудуватися нова контракційна економіка, аби в кінцевому етапі поширитися в усьому світі”, Рандалл Коллінс, Погляд зсередини на соціологію. Вступ до нестандартної соціології, (вид. Oxford University Press, Оксфорд, 1982 р.), стор. 21.\n Див. Девід Шенкленд, Алевіти в Туреччині. Поява світьскої ісламської традиції, (вид. Routledge Curzon, Лондон, 2003 р.). В даному антропологічному дослідженні сотовариство алевітів в одній області внутрішньої Анатолії відображається у соціально-суспільних зв’язках їхніх сусідів сунітів. Ці два сотовариства надто відрізняються тим, що суніти характеризуються значно більшою участю в сучасній ринковій економіці у порівнянні з алевітами.\n Zikir означає згадування імені Аллаха, sema – свого роду ритуальний танець. “Сема” дервішів Мевлани, кружляючих дервішів, є прототипом церемонії sema.\n З приводу важливості процесу читання для молодих послідовників Фетхуллаха Ґюлена, див. Елізабет Оздалга: “Наслідуючи Фетхуллаха Ґюлена. Три учительки розповідають про себе”, під ред. Гакана Явуза і Джона Еспозіто: Турецький іслам і світська держава. Рух Фетхуллаха Ґюлена, (вид. Syracuse University Press, Саракузи, 2003 р.), стор. 85–114.\n Норберт Еліас: Суспільство індивідуумів (вид. Basil Blackwell, Оксфорд, 1991 р.), стор. 181.\n Норберт Еліас і Джон Л.Скотсон, Прийняті і Чужі. Соціологічне дослідження проблем сотовариства (вид. Sage Publications, Лондон, 1994 р.). Увагу інших науковців так само в процесі анілізу відносин між секуляристами й ісламістами в Туреччині привернула теорія Норберта Еліаса. Див. Філіп У.Саттон і Стефен Вертіганс “Прийняті і бунтівники Чужі: повстання ісламу в світській Туреччині ”, Тоталітарні рухи і політичні релігії, том 3, № 1 (літо 2002 р.), стор. 58–78. У той час як мій власний аналіз стосується обмеженого аспекту ісламського руху в Туреччині, Філіп У.Саттон і Стефен Вертіганс намагаються інтегрувати весь рух “повсталого ісламу в світській Туреччині” в теорію Норберта Еліаса і Джона Л.Скотсона. У цьому відношенні виникає ризик того, що автори можуть переоцінити свій досвід аналізу згаданої ситуації, поскільки один з них краще “прочитав” і застосував теорію Норберта Еліаса і Джона Л.Скотсона у більш імпрессіоніський спосіб для більших соціальних структур, ніж для локальних сотовариств (початковий імперічний матеріал в основі теорії Норберта Еліаса і Джона Л.Скотсона базувався на дослідженні міського сотовариства), і більше звертав увагу на характер відносин між двома групами в якості окремих колективних груп.\n Ведучі групи в рамках владних кіл складаються з представників військових, бюрократичної еліти, професійно освіченого середнього класу, наукових працівників, провідних корпорацій, засобів масової інформації і частково ділової еліти.\n Перша книга була опублікована у 1965 р. Через десять років теоретичний нарис був доданий до голандського видання даного дослідження. Вид. 1994 р., згадуване в даній статті, базується на англійському перекладі голандського оригіналу вступу Норберта Еліаса: “Теоретичний нарис про стосунки Прийнятих і Чужих” (Норберт Еліас, 1994 р., стор. ix).\n Моменти, які складають цю “фантазію коллективного звинувачення”, перефразуються з повідомлень новин, а також статей в таких практично усіх масових виданнях щоденної турецької преси за червень 1999 р., як Star, Cumhuriyet, Hürriyet, Sabah и Akşam.\n Щоденна газета Cumhuriyet, 21.6.1999 р.\n Газета Hürriyet, 20.6.1999 р.


Чи покращиться стан малого підприємництва? - 3 Червня 2011 - Ружинська земля\nСубота, 21.04.2018, 13:44 | Ви увійшли як Гость | Група "Гости"\nГоловна » 2011 » Червень » 3 » Чи покращиться стан малого підприємництва?\nЧи покращиться стан малого підприємництва?\nЗасідання постійної комісії районної ради з питань промисловості, будівництва, транспорту, зв’язку, житлово-комунального господарства, торгівлі та підприємництва відбулося 26 травня. Провела засідання та внесла ряд пропозицій щодо вирішення проблемних питань району голова комісії А.С.Крилова.\nПитання про затвердження Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ району, розповів завідуючий організаційним відділом виконавчого апарату районної ради В.В.Салюк. Він також довів до відома присутніх проект рішення сесії райради про затвердження Порядку погодження проведення орендарями реконструкції, технічного переоснащення, поліпшення орендованих приміщень спільної власності та про затвердження типового договору оренди нерухомого майна.\nГолова комісії А.С.Крилова поінформувала про стан та перспективу розвитку малого підприємництва в районі. Наголосила, що результати не найкращі. Так, у 2011 році зареєстровано 1051 підприємство, з них 67 належить до малих підприємств та 103 фермерських господарств. Середня кількість зайнятих працівників на малих підприємствах – 603 особи. Для того, щоб покращити розвиток підприємництва в районі, проводяться спеціальні навчання для тих, хто хоче відкрити бізнес. В таких навчаннях взяли участь 69 безробітних, з них п’ятеро скористались цими знаннями.\nНа закінчення Анна Степанівна розповіла про план роботи районної ради на II півріччя 2011 року. Члени комісії розробили рекомендації та проекти рішень сесії районої ради


Микола Бажан - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Письменники\nДень народження: 09.10.1904 року\nМісце народження: Кам’янець-Подільський, Подільська губернія, Україна\nДата смерті: 23.11.1983 року\nУкраїнський радянський поет, перекладач, публіцист і політичний діяч. Академік АН УРСР (1951). Герой Соціалістичної Праці (1974).\nНародився в Кам’янці-Подільському в родині військового топографа. У 1910 батька перевели до Умані, де пройшли дитячі роки майбутнього поета. Тут Бажан навчався в кооперативному технікумі та паралельно у 1920-1921 займався вивченням авангардного сценічного мистецтва в студії «Кийдрамте» під керівництвом Леся Курбаса. Пише вірші, що склали рукописний збірник віршів «Контрасти настрою» (1920-1921).\nУ 1921 переїжджає до Києва, де навчається у Кооперативному інституті (1921-1923), а потім в Київському інституті зовнішніх зв’язків (1923-1925). В 1923 році на запрошення молодого письменника Михайля Семенка приєднується до угруповання панфутуристов, йде працювати в редакцію газети «Більшовик». В цій газеті в 1923 опубліковано перший вірш Бажана «Руро-марш» та інші твори у футуристичному дусі.\nБажан належав до початкових прихильників революції не стільки із-за політичних поглядів, скільки з-за свого авангардизму в мистецтві. Йому здавалося, що грандіозний соціальний катаклізм дасть нове життя Україні, звільнить її творчі сили. На відміну від багатьох поетів старшого покоління, Бажан відразу прийняв більшовицький режим.\nПеріод революційного романтизму\nУ 1925 році Бажан приєднується до угруповання Хвильового. Незабаром виходить перша збірка віршів «17-й патруль» (1926), який органічно вписувався в панував тоді в більшовицькій поезії пафос романтизації пролетаріату і чекістів.\nПочинаючи зі збірки «Різьблена тінь» (1927) Бажан все більше визначається як поет барокової естетики, невтомного і багатоярусного розгортання теми, винахідливого і розкішного переплетення мотивів, органічного з’єднання брутального і патетичного. Шедевром цього стилю є цикл «Будівлі» (1929), в якому Бажан проявляє себе як поетичний інтерпретатор енергії людських справ\n, різних форм цих справ, у тому числі ексцентричних.\nУ «Смерть Гамлета» (1932) він відверто протиставляє загальнолюдські символи гуманістичної культури як брехливі ленінської безоглядності як істини (гравственно все, що служить революції, і тільки це). У цьому творі поет проголошує анафему «абстрактного гуманізму», яка стала набридливим лейтмотивом усієї подальшої партійної ідеології. Ще сильніше ця тема звучить в «Трилогії пристрасті» (1933), поет з ненавистю винищує в собі все, що заважає йому стати тим, чого вимагає час — бійцем централізованої класової моралі. Перемога над гуманізмом в собі давалася нелегко. Важкі сумніви, болісні роздуми душі, загнаної в підземеллі свідомості, звучать у поемах «Сліпці» (1931) і «Гетто в Умані» (1930).\nТворчість сталінського періоду\nПісля 1933 року, який став переломним в історії української літератури, яка ознаменувалася знищенням і підкоренням національної інтелігенції, з під пера Бажана виходить переважно партійна патетика — винахідлива, майстерно виконана, але вимучена, хоча і під маскою щирості: поеми «Безсмертя» (1937), «Мати» (1938), «Батьки й сини» (1939). Традицію барокового одописания, літературно близьку поетові, продовжує знаменитий панегірик Сталіну «Товариш стоїть в зореносній Кремлі» (1932).\nСправжній Бажан проривається там, де поетові вдається ухилитися від пресингу політичних імперативів, нехай і внутрішньо засвоєних. Насамперед у культурологічних віршах, звернення до духовної спадщини народів СРСР, інтерпретації явищ світового мистецтва, сциентизме — наукової поезії: поема «Число» (1931).\nОсобливий період у житті і творчості Бажана — роки війни з німецько-фашистськими загарбниками. Твори цих років гостро відображають біду народу, небезпеку, що нависла над ним, патріотичний підйом, общесоветские форми якого вміщають і суто національні переживання: «Клятва» (1941), «Данило Галицький» (1942), «Сталінградська зошит» (1943). За ці твори Бажан був удостоєний Сталінської премії другого ступеня (1946).\nПерші повоєнні роки — найсумніший період в творчій долі Бажана. В умовах масових терористичних ідеологічних кампаній, ініційованих Сталіним, який розумів необхідність в зародку задушити паростки лібералізації думки, що пробилися під час війни, Бажану довелося брати участь у кон’юнктурному перегляд української історії («Біля Спаської вежі», 1952), в боротьбі проти українського націоналізму, громити не тільки твори Грушевського, але й колег-письменників, у тому числі свого друга Юрія Яновського, розвінчувати загниваючий імперіалістичний Захід («Англійські враження», 1949; Сталінська премія другого ступеня, 1949).\nЗі смертю Сталіна, з початком хрущовської відлиги змінюється атмосфера в суспільстві і в літературних колах. Поступово повертається до своєї глибокої складності і Бажан. Це відчувається у збірниках «Міцкевич в Одесі» (1957), «Італійські зустрічі» (1961). Цикл «Перед статуями Мікеланджело» з останнього збірника змушує згадати барочну різьбу його ранніх «Будівель», але вже у всій зрілості майстра. Глибокий філософський трагізм звучить у віршах і поемах збірки «Уманські спогади» (1972).\nВідлига, яка дала можливість Бажану згадати багато похмурих сторінки минулого. У своєму виступі на вечорі пам’яті Миколи Куліша він вперше відкрито згадує про підвалах Жовтневого палацу в Києві, де розстрілювали письменників. Про злочини минулого, його репресивної тяжкості, але і про уроки морального, духовного протистояння їм йдеться впоэме «Політ крізь бурю» (1964; Національна премія України імені Тараса Шевченка, 1965).\nВершиною творчості пізнього Бажана стали вісім «Нічних концертів» із збірки «Знаки» (1978; Ленінська премія, 1982). Вони ще раз підтвердили його унікальну здатність конгеніального переживання і втілення в слові шедеврів мистецтва, на цей раз музичного.\nВ 1970-е рр. Бажан звернув увагу на молодого поета М. Фішбейна, який став його літературним секретарем, а згодом — відомим поетом України.\nБажан — видатний майстер художнього перекладу. Найбільшим досягненням є його переклад поеми «Витязь в тигровій шкурі» Шота Руставелі (1935; премія Грузинської РСР, 1937). Серед майстерно виконаних Бажаном перекладів — «Буря» Шекспіра, твори Данте, Гете, Гейне, Гельдерліна, Міцкевича. Особливу роль для молодої української поезії зіграли його переклади з Рільке.\nЗ 1940 року — член КПРС. Член ЦК. У 1941 р. виступав із звітною доповіддю на Всеукраїнській конференції КП(б)У. У 1943-1948 заступник Голови Ради Міністрів Української РСР, радник представництва України в ООН. У 1946-1962 депутат Верховної Ради СРСР. В 1953-1959 голова Спілки письменників України.\nУ 1957-1988 головний редактор Української Радянської Енциклопедії. Під його керівництвом були видані Українські радянські енциклопедії в 17-ти томах (1959-1965), у 12-ти томах (1977-1985), «Історія українського мистецтва в 6-ти томах (1966-1968; Державна премія УРСР, 1971), «Шевченківський словник» (1976-1977).\nПерша дружина — Гаїна Симоновна Коваленко (1905-1989), актриса театру «Березіль», потім перекладачка. Дочка — Майя.\nДруга дружина (1938) — Ніна Володимирівна Лауер.


Ішіас - запалення сідничного нерва, яке ще називають попереково-хрещеним радікулітом. Таке захворювання практично завжди супроводжується сильним больовим синдромом, а його лікування є тривалим і копітким процесом, в якому чималу роль відіграє спеціальна гімнастика.\nВправи у розташуванні лежачи\nВправа з положення стоячи\nЛікують поперековий радікуліт медикаментозними засобами, які допомагають призупинити запалення в організмі і зменшити больові відчуття. Ось чому дуже важливо при перших ознаках ішиасу звертатися до лікаря. Крім ліків і уколів хворому практично завжди прописується спеціальна оздоровча гімнастика, яка виступає в якості природного анальгетика. Вона також допомагає зменшити біль, досягти розслаблення уражених ділянок і швидше усунути симптоми цієї хвороби.\nВправи при лікуванні ішиасу рекомендується виконувати під наглядом лікаря-фізіотерапевта, який зможе підказати хворому, як правильно рухатися. Однак за відсутності такої можливості гімнастику можна обережно виконувати самостійно в домашніх умовах. Але перед цим дуже важливо проконсультуватися з лікарем, оскільки в деяких випадках, наприклад під час вагітності, окремі вправи виконувати не рекомендується.\nЛяжте на спину на тверду поверхню і зігніть ноги в колінах. З усіх сил напружіть спинні м 'язи і постарайтеся притиснутися поперековим відділом хребта до підлоги. Зафіксуйте таке положення тіла на кілька секунд, потім розслабтеся. Повторіть цю вправу 7-10 разів. Зберігаючи вихідну позицію, витягніть ноги. Потім повільно підтягніть одне коліно до грудної клітини, зафіксуйте положення на кілька секунд, а потім поверніть ногу у вихідну позицію. Повторіть вправу 10 разів з кожною ногою. Дана вправа при запозиченні сідничного нерва рекомендують робити не тільки лікарі-фізіотерапевти, але і фахівці з йоги. Переверніться на живіт і максимально потягніть спину, роблячи акцент на зігнуті лікті. Зафіксуйте положення на кілька секунд, а потім розслабтеся. Ноги при цьому повинні залишатися прямими і лежати нерухомо. Така вправа також виконується 10 разів.\nЯкщо вам важко робити 10 повторів за раз, почніть з 5, з кожним днем збільшуючи кількість повторів.\nСядьте на стілець, схрестивши ноги, випрямите спину, а руки зчепіть у замок за головою. Виконайте повороти тулуба праворуч і ліворуч, по п 'ять разів на кожну сторону. Поміняйте ноги і повторіть вправу. Сядьте на підлогу, ноги витягніть перед содою, а руки розведіть в сторони на рівні плечей. Потім постарайтеся максимально завести їх за спину. Зафіксуйте положення, розслабтеся, а потім повторіть вправу ще 5-6 разів.\nВиконуйте всі вправи повільно і обережно, щоб не заподіяти ще більше шкоди запаленому сідничному нерву.\nПоставте ноги на ширині плечей, підніміть одну руку вгору, а другу залиште вздовж тулуба. Виконайте 5 нахилів у бік, протилежну піднятій руці. Потім відпочиньте і повторіть вправу з іншою рукою і в протилежний бік.


Офіційний сайт Indigo Beach Zanzibar | Готелі у місті Бвейю\nПляж Індіго Занзібар\nСправжній досвід на південно-східному узбережжі Занзібару. Коли ви входите в Пляж Індіго Занзібар, ви відразу відчуєте, що ваш відпочинок почався. Якщо у вас є порада для вас, то буде жити босоніж, саме так ви проведете свій відпочинок. Забудьте все, звільніть свій розум і дух! Курорт показує простоту через бірюзу лагуни і бездоганний білий піщаний пляж, посаджений кокосовими пальмами поруч з невеликим рибальським селищем Bwejuu.\nЗ його білими стінами, морські сині дахи і затишні бунгало, Indigo Beach Занзібар, зливаються з ландшафтом. Сад посаджений кокосовими пальмами, екзотичними деревами та квітами. З палуби басейну ви знайдете прямий вид на лагуну, яка розкидає свій колір менш ніж за 30 метрів від готелю.\nIndigo Beach Zanzibar Переглянути пам'ятки


НЕВИННО РОЗП’ЯТА ЛЮДСЬКИМИ РУКАМИ.... Наталія ЯЦЕМІРСЬКА. Кам'янецький часопис "Ключ"\nНЕВИННО РОЗП’ЯТА ЛЮДСЬКИМИ РУКАМИ...\nАле досі жива в пам’яті й серцях. Вихідці зі старовинного містечка Бакота отримали неоціненний подарунок – пісню про рідне село.\nТакого населеного пункту, як Бакота давно немає на мапі України. Його, як і більше шести десятків сіл, що знаходилися біля Дністра, було затоплено після будівництва Новодністровської ГЕС. Із нехитрими пожитками та тугою в серці селяни переїжджали до поближніх сіл, яких не торкнулася зажерлива вода.\nЩороку, 14 серпня, у День святого Маковія, бакотяни з’їжджаються звідусіль на малу Батьківщину до скельно-печерного монастиря – єдиної сільської святині, яка не пішла під воду. У цей день мають можливість освятити водичку, набрану з трьох джерел, поспілкуватися, згадати давні часи до затоплення. Можливо, це прозвучить дивно, але такі «побачення» з рідною землею та односельчанами, продовжують життя Бакоті.\nПам’ять про неї переходить у розповідях від старшого покоління до молодшого, хоч останні не мали уявлення ані про ті вулички, ані хатинки й стежки, про які розповідали їхні дідусі й бабусі.\nПам’ять жила й завдяки ентузіастам, історикам та краєзнавцям, палким шанувальникам рідного краю, серед яких Тарас Горбняк. Тарас Васильович, напевне, чи не найбільше популяризує Бакоту. Про неї, рідну, та односельчан, написав і видав декілька книг. З його розповідей туристи дізнаються, яким було село до затоплення. З ким би не зводила його доля, усі чули про Бакоту. Так сталося і з артистами, братами Гжегожевськими, Євгеном та Вадимом.\n– Якось ми зустрілися, – розповідає Тарас Васильович. – І я розповів, що маю декілька віршів про Бакоту. Кажу, добре було би написати пісню. Ідея їм сподобалася, вони взяли ті вірші та й поїхали додому. Аж якось телефонують: «Тарасе, готова пісня про Бакоту, але вперше її хочемо виконати для бакотян». Пісня вийшла на вірш Юлії Гапоненко, яка є невісткою бакотянки чоловіка племінниці.\n... Неділя, 18 червня. На імпровізованій сцені, для якої згодився причіп до трактора, оббитий килимами, виступають брати Гжегожевські. Співають пісні зі власного репертуару, щирі, українські. Але пісня про Бакоту, заради якої приїхали Євген та Вадим і зібралися присутні, вмить стає справжнім хітом: її виконували тричі, й двічі – на біс!\nСеляни не приховують сліз, особливо під час програшу, коли лунає мелодія труби – схожа до мотиву, під який на весіллі того краю розплітали наречену.\nВірш про Бакоту читає Ніна Олійник, колишня бакотянка, а нині жителька села Руда, вчитель Збручанської школи. Пісні про Бакоту мають у своєму репертуарі хмельничани Сергій та Юлія Білецькі, які щороку тут відпочивають. Доповнюють концертну програму пісні у виконанні юної гораївчанки Вікторії Барабаш та фольклорно-етнографічного колективу «Трудівниця» з Гораївки під керівництвом Галини Горобець.\nПопри все, головною залишається пісня братів Гжегожевських про Бакоту. Після концерту вона ще довго звучить і карбується в пам’яті, бо кожен її рядочок терпкий, до щему в серці.\nУ воду затоки, як срібне люстерце,\nМала Батьківщина, куточок у серці,\nВдивляються небо, і скелі, і ліс,\nПо вінця затоплений річкою сліз.\nМинуле мені непорушне, мов камінь,\nНевинно розп’ята людськими руками,\nШвидке як вода над колишнім життям\nЗемля, до якої нема вороття.\nБакота – село під водою,\nБакота – всім серцем з тобою,\nЯ бачу тебе лише уві сні,\nНадіюсь, що ти ще приснишся мені,\nНа мить озирнусь, у колишнє загляну,\nУ серці несу найболючішу рану,\nЖиття невблаганне, проси не проси,\nЗелена долина в перлах роси.\nПішли в нікуди стежки і оселі,\nЛиш Божая матір із каменя з скелі,\nДе батькова хата, де груша стара,\nРозпачливо зорить у води Дністра.\nТеги: свято, Бакота