Инфоурок / Информатика / Конспекты / Конспект лекцій з предмета\nВикладач ДНЗ БВПУ Магденко О.А./ Навчальний посібник для учнів «Основи роботи на ПК»/ ДНЗ БВПУ, 2013, - 65 с.\nРозглянуто та схвалено на засіданні методичної комісії ДНЗ БВПУ\nПротокол №1 від 31.08.2013 р\nМета вивчення предмета «Основи роботи на ПК» - підготовка учнів до ефективного застосування сучасної комп’ютерної техніки з метою оптимального використання робочого часу, здобуття знань про архітектуру ПК, склад ПК, керування процесами в операційній системі тощо.\nЦей курс передбачає лекційні, лабораторні, індивідуальні заняття під керівництвом викладача, що забезпечує закріплення теоретичних знань, сприяє набуттю практичних навичок і розвитку самостійного мислення.\nШвидкий розвиток технічних і програмних можливостей персональних комп’ютерів, розповсюдження інформаційно-комунікаційних і креативних технологій створюють реальні можливості для їх використання в системі освіти з метою розвитку творчого потенціалу людини в процесі навчання та забезпечення наступності навчання між різними ланками навчально-виховних закладів освіти.\nТема: Архітектура та конфігурація комп’ютера і мікропроцесорної системи\nСтруктура персонального комп'ютера - це сукупність його функціональних елементів і зв'язків між ними. Класична архітектура (фон Нейман) — пристрій керування, арифметично-логічний пристрій, пам'ять, пристрої вводу-виводу інформації, об'єднані за допомогою каналів зв'язку.\nСистемний блок стаціонарного ПК — прямокутний каркас, у якому розміщено всі основні вузли комп'ютера: материнська плата, адаптери, блок живлення, накопичувач на гнучких магніти дисках (НГМД), один (іноді більше) накопичувач — HDD, динамік, дисковод для компакт-дисків або інші накопичувачі, органи керування. Серед органів керування, що, як правило, встановлюють на передній панелі, можуть бути: вимикач електроживлення; кнопка загального скидання RESET; кнопка «сну», яка дає змогу зменшити енергоспоживання, коли комп’ютер не використовується; індикатори живлення та режимів роботи. Із тильного боку системного блока розташовані штепсельні рознімні з'єднання — порти для підключення шнурів живлення і кабелів зв'язку із зовнішніми (встановленими поза системним блоком) пристроями. У середині системного блока розміщено плати сполучення пристроїв із центральним процесором (ЦП) та іншими пристроями на материнській платі (адаптери або контролери і плати розширення).\nТак називають велику друковану плату одного зі стандартних форматів, яка несе на собі головні компоненти комп'ютерної системи: ЦП; оперативну пам'ять; кешпам'ять; комплект мікросхем логіки, що підтримують роботу плати, — чипсет (chipset); центральну магістраль, або шину; контролер шини й кілька рознімних з'єднань-гнізд (слотів, від англ. slot — щілина), які служать для підключення до материнської плати інших плат (контролерів, плат розширення та ін.). Частина слотів у початковій комплектації ПК залишається вільною. У рознімні з'єднання іншої конфігурації встановлюють модулі оперативної пам'яті. Кількість і тип рознімних з'єднань є однією з важливих характеристик системної плати, оскільки під час доукомплектовування або модернізації комп'ютера вільних слотів може не вистачити. Крім того, на материнській платі є мініатюрні перемички (jumpers) або перемикачі (switches), за допомогою яких відбувається налаштування плати. На системній платі розташовані також з'єднуючі, до яких за допомогою спеціальних кабелів (шлейфів) підключають додаткові пристрої. Ще один важливий елемент, який встановлюють на системній платі, — мікросхема BIOS (Basic Input-Output System, базова система введення-виведення). Вона е енергонезалежним постійним запам'ятовувальним пристроєм (ПЗП), в який записано програми, що реалізують функції введення-виведення, а також програму тестування комп'ютера в момент вмикання живлення (POST, Power On Self Test), програму налаштування параметрів BIOS та інші спеціальні програми. У роботі BIOS використовують відомості про апаратну конфігурацію комп'ютера, які зберігає ще одна мікросхема — CMOS RAM. Це енергозалежна пам'ять, що постійно підживлюється від батарейки, яка також знаходиться на системній платі. Вона живить і схему кварцового годинника — годинника реального часу, що безперервно відлічує час і поточну дату.\nМікропроцесор (МП) — це, по суті, мініатюрна обчислювальна машина. Основними параметрами МП є набір команд, розрядність, тактова частота. Набір або система команд постійно вдосконалюється, з'являються нові команди, що замінюють серії найпримітивніших команд — мікропрограми. На виконання нової команди потрібна менша кількість тактів, ніж на мікропрограму. Сучасні МП можуть виконувати до кількох тисяч команд (інструкцій).\nРозрядність показує, скільки двійкових розрядів (бітів) інформації обробляється (або передається) за один такт, а також скільки двійкових розрядів може бути використано у МП для адресації оперативної пам'яті, передачі даних та ін. Тактова частота вказує, скільки елементарних операцій (тактів) МП виконує за секунду, вимірюється в мегагерцах (1 МГц = 1000000 Гц). Вона є лише відносним показником продуктивності МП. Через архітектурні відмінності МП у деяких з них за один такт виконується робота, на яку інші витрачають кілька тактів. Важливими характеристиками сучасних МП, що впливають на їхню продуктивність, є об'єм і швидкість функціонування вмонтованої кеш-пам'яті. Річ у тім, що сучасні МП «обганяють» за тактовою частотою інші елементи комп'ютера. Найпринциповішим є те, що тактова частота МП у кілька разів вища, ніж частота синхронізації системної шини, по якій відбувається обмін інформацією з відносно повільним оперативним запам'ятовувальним пристроєм (ОЗП). Без внутрішньої кеш-пам'яті (що має особливо високу швидкодію) МП часто працював би вхолосту, чекаючи чергової інструкції з ОЗП або закінчення операції запису в пам'ять. Джерело безперебійного живлення — пристрій, призначений для захисту комп'ютера від стрибків напруги або відключення електроенергії. Для надійної роботи комп'ютера йому необхідно постійне енергоживлення.\nЩо таке архітектура ПК?\nЩо входить до апаратного забезпечення?\nЩо таке системний блок ПК?\nТема: Обмін даними між зовнішніми пристроями та мікропроцесорною системою\nУ деяких мікроконтролерах значення біта парності повинне визначатися програмно, а потім міститися в регістр. Простий алгоритм реалізації цієї процедури полягає у виконанні логічної операції « виключне АБО» (XOR) над усіма бітами переданого байта.\nПрактично всі сучасні пристрої використовують для асинхронного обміну формат даних «8-N-1», що означає передачу 8 біт даних, відсутність біта парності й один стоп-біт. Біт парності і додатковий стоп-біт звичайно не вимагаються для послідовного зв'язку.\nНайбільш популярний протокол асинхронного послідовного зв'язку називається „RS-232”, що у даний час є міжнародним стандартом. Це дуже старий стандарт, використовуваний для зв'язку комп'ютерів.\nІнший розповсюджений метод асинхронної послідовної передачі даних — це використання коду типу «Манчестер» («manchester»). При цьому методі передача кожного біту даних синхронізується імпульсом, а значення біта („0” чи „1”) визначається проміжком часу до наступного імпульсу (рис. 3). Після передачі заданого числа бітів даних випливає стоп-імпульс, а потім прийом даних припиняється. Особливість манчестерського кодування полягає в тім, що біт якісно відрізняється від „1” чи „0”. Це дозволяє приймачу визначити, чи є дані, що надходять, початком чи серединою посланого пакета (в останньому випадку дані не будуть прийматися до приходу старт-бита). Манчестерське кодування гарно підходить для використання у випадках, коли потік переданих даних може бути легко перерваний. Тому такий метод передачі даних є основним для зв'язку за допомогою інфрачервоного випромінювання, наприклад, у пульті дистанційного керування телевізором.\nНа рис. 8 показана форма сигналів при читанні 16 біт даних. Після вибору мікросхеми і посилки старт-біта передається 8-розрядна команда (позначена як «ОР1», «ОР2», «А5» — «АТ» на рис. 2.35), потім випливають 16-розрядна адреса (її наявність не є обов'язковою) і 16 біт даних. При максимальній швидкості передачі 1 Мбіт у секунду тактовий сигнал змінюється кожні 500 нс. Передані біти повинні видаватися на лінію за 100нс. до надходження переднього фронту тактового сигналу. Читання даних повинно відбуватися за 100 нс. до надходження заднього фронту тактового сигналу. Хоча ці вимоги виконуються більшістю пристроїв, необхідно переконатися, що пристрій, з яким здійснюється зв'язок, відповідає даним умовам.\n- Дані в SPI можуть передаватися у виді безлічі байтів, що називаються «блок» чи «сторінка».\nКоли термін «мережа» вживається стосовно до мікроконтролерів, то маються на увазі шини, що використовуються для підключення додаткових пристроїв і для забезпечення зв'язку між мікроконтролерами. У такий спосіб мережа мікроконтролерів відрізняється від локальної мережі, такий як «Ethernet», що ймовірно приходить на розум при слові «мережа».\nНайбільш популярний протокол для мережі мікроконтролерів - І2С, що призначений для зв'язку пристроїв у багатопроцесорних системах. Цей стандарт був розроблений компанією Philips наприкінці 70-х років, як метод реалізації інтерфейсу між мікропроцесорами і периферійними пристроями, що не вимагає прокладки численних ліній для передачі між пристроями всіх розрядів адреси, даних і сигналів керування. Протокол І2С дозволяє розділяти мережні ресурси між декількома ведучими процесорами («multimastering»).\nШина І2С містить дві лінії: лінія SDA, що слугує для передачі даних, і лінія SCL, по якій передається синхросигнал, використовуваний для стробування даних. Обидві лінії підключені через резистори до шини живлення («підтягнуті» до високого рівня потенціалу), що дозволяє декільком пристроям керувати їхнім станом шляхом з'єднання за схемою «монтажне І». Шина І2С для керування стереосистемою може мати вид, показаний на рис. 11.\nІснує дві максимальні швидкості передачі даних по шині І2С: «стандартний режим» ~ до 100 Кбіт/с і «швидкий режим» - до 400 Кбіт/с\nФормат команди, що надходить від ведучого пристрою до відомого, показаний на рис. 15. Адреса одержувача містить 7 біт. Існує незатверджений («вільний») стандарт, відповідно до якого чотири старших біти використовуються для вказівки типу пристрою, а наступні три біти використовуються для вибору одного з восьми пристроїв цього типу чи служать для більш точного визначення типу пристрою. Тому що цей стандарт не є обов'язковим, то деякі пристрої вимагають вказівки в якості трьох останніх адресних біт визначених кодів, тоді як інші, наприклад мікросхеми пам'яті EEPROM використовують ці біти для вибору адресата усередині пристрою. Існує також 10-розрядний стандарт для передачі адреси, у якому перші 4 біти містять 1, а біт, що випливає має значення 0, останні 2 біти є старшими бітами адреси, а завершальні 8 біт адреси передаються в наступному байті. Усе це означає, що дуже важливо розподілити адреси між пристроями, підключеними до шини.\n0111 - Рідкокристалічний чи світлодіодний дисплей\n1010 - Послідовна пам'ять\nПерш, ніж закінчити обговорення протоколу І2С, варто звернути увагу на наступні обставини. У деяких пристроях потрібна повторна посилка стартового біта, щоб скинути приймаючий пристрій у вихідний стан для прийому наступної команди. Наприклад, при читанні з EEPROM-пам'яті з послідовною вибіркою перша команда посилає адресу осередку, з якого виробляється зчитування, а друга команда виконує читання даних по цій адресі.\nПротокол CAN (Controller Area Network) був розроблений компанією Bosch кілька років назад як мережне рішення для зв'язку комп'ютерних систем, застосовуваних в автомобілях. У той час не існувало єдиного стандарту для зв'язку цифрових пристроїв в автомобілях. До появи протоколу CAN (чи протоколу J1850, що є аналогічним американським стандартом) автомобілі містили до трьох миль проводів вагою понад 90 кг, що зв'язували різні автомобільні електронні пристрої. Протокол CAN був розроблений, щоб задовольняти наступним вимогам:\n- Простота, невелика кількість роз'ємних контактів (для забезпечення механічної надійності).\nПротокол CAN подібний протоколу J1850 і ґрунтується на тих же перших двох рівнях семирівневої моделі OSІ, однак ці два стандарти електрично несумісні. Стандарт на протокол CAN з'явився раніш, тому даний стандарт реалізується практично у всіх моделях європейських і японських автомобілів, а в даний час активно використовується й американськими автомобільними компаніями.\nПротокол CAN реалізується з використанням операції «монтажне И», що використовується також шиною І2С. Передача даних на фізичному електричному рівні реалізується за допомогою драйверів, що відповідають стандарту RS-485, що забезпечують видачу на лінію зв'язку диференціальної напруги. Така мережа буде працювати навіть якщо один із двох провідників закорочений чи обірваний, що особливо важливо для забезпечення надійності автомобільного устаткування. Використання з'єднання, що реалізує «монтажне И», дозволяє виконувати арбітраж між різними ведучими пристроями: коли вихідні драйвери пристроїв активні, то шина CAN переводиться в низький стан, аналогічно І2С.\nПри використанні протоколу CAN нульове значення біта називається «домінантним», а одиничне значення - «рецесивним» (за аналогією з генами в біології).\nТема: Інтерфейси: системний, розподілених систем керування, локальних обчислювальних систем, мультипроцесорних систем\nПід інтерфейсом розуміють сукупність схемотехнічних засобів, що забезпечують безпосередню взаємодію складових елементів обчислювальної системи. Інтерфейс забезпечує взаємозв'язок між складовими функціональними блоками або пристроями системи.\nОсновним призначенням інтерфейсу є уніфікація внутрішньосистемних і міжсистемних зв'язків та пристроїв сполучення з метою ефективної реалізації прогресивних методів проектування функціональних елементів обчислювальної системи.\nСистемний інтерфейс – це конструктивна частина ЕОМ, яка призначена для взаємодії її пристроїв та обміну інформацією між ними.\nУ великих, середніх та супер-ЕОМ в якості системного інтерфейсу використовують складні пристрої, які мають вбудовані процесори вводу-виводу, які називаються каналами. Такі пристрої забезпечують високу швидкість обміну даними між компонентами ЕОМ.\nВідмітною особливістю малих ЕОМ є використання в якості системного інтерфейсу системних шин. Розрізняють ЕОМ з багатошинною структурою і із загальною шиною. В перших, для обміну інформацією між пристроями використовуються окремі групи шин, в другому випадку усі пристрої ЕОМ об'єднуються за допомогою однієї групи шин, в яку входять підмножини шин для передачі даних, адреси і сигналів, що управляють. При такій організації системи шин обмін інформацією між процесором, пам'яттю і периферійними пристроями виконується за єдиним правилом, що спрощує взаємодію пристроїв машини.\nРоздивимося особливий клас методів та засобів, які можна використовувати для об'єднання обчислювальних машин та зв'язаних з ними пристроїв. Обчислювальні машини можуть бути самих різних типів, починаючи від мікропроцесорів, вбудованих, наприклад, у друкуючий пристрій, до супер-ЕОМ. Сукупність цих методів та засобів називається локальними обчислювальними мережами (ЛОМ).\nХоч найбільш важливою областю застосування локальних мереж у дійсний час являється передача цифрових даних, деякі методи можуть бути розповсюджені на передачу мовної, текстової та відеоінформації, що, наприклад , дозволяє об'єднати різні форми учрежденського зв'язку у рамках однієї мережі. Локальні мережі почали використовуватися з середини 70-х років. У результаті зниження цін на електронні компоненти і розширення можливостей термінальних пристроїв, які використовуються в обчислювальних системах, кількість різноманітного обчислювального обладнання, який встановлений у закладах, школах, університетах, на заводах та т.д., збільшилось. Засоби обчислювальної техніки стали більш значними завдяки можливості взаємодії цих засобів один з одним, доступу до спеціальних служб та пристроїв, одночасного розділення обчислювальних ресурсів. Так, користувачі відносно дешевих "інтелектуальних" пристроїв, які зроблені на мікропроцесорах, почали пошуки таких же дешевих методів їх з'єднання між собою. Це стало можливим з появою локальних мереж, хоч частіше всього вони розроблялись для інших цілей. В результаті локальні мережі з успіхом стали застосовуватися для вирішення цих нових завдань.\nЛокальні мережі получили швидкий розвиток за короткий час. Однаково слід мати на увазі, що методи та засоби, які використовуються при їх створюванні, по всій видимості, довго не будуть мінятися, так як вони на протязі багатьох років обстежувались у наукових лабораторіях. У подальшому область застосування локальних мереж буде розширюватися. Крім того, отримає розповсюдження сервіс, який локальні мережі являє користувачу.\nЛокально-обчислювальна мережа може робити тільки на обмеженій території. Як правило, це територія однієї споруди чи робочої ділянки, а її довжина від кількох сотен метрів до кілометра.\nдешеві засоби передачі інформації в інтерфейсні пристрої;\nБільш детально необхідно визначити наступні характеристики локальної мережі:\nпристрої які використовуються;\nфізичне середовище, яке використовується для передачі інформації;\nвикористовуючи протоколи та методи доступу;\nРоздивимося деякі характеристики існуючих мереж. Оскільки ця область розвивається швидко, зрозуміло, що ці характеристики можуть значно мінятися в залежності від нових методів передачі даних та додатків локальних мереж.\nТопологія. Існує дві основні топології: шина та кільце. Можливо, з розробкою високошвидкісних цифрових комутаторів, придатних для змішаної передачі мови та даних, більше значення незабаром придбають мережі зі зіркоподібною топологією.\nПередаюче середовище. Основним передаючим середовищем, яке використовується у дійсний час, являються коаксіальний кабель та вита пара телефонних дротів. Для широкого використання волокнянно-оптичних кабелів необхідно вирішити деякі практичні проблеми.\nМетод доступу. Використовується два основних метода доступу (мережевих протоколу): зі змаганням та контролем несучої для використання у мережах з розділяємо шиною та тактуючий доступ з циклічною черговістю для мереж з кільцевою структурою. Інші методи знаходяться на стадії розробки та, беззаперечно, з'являться в майбутньому. Найбільш перспективними з них є метод передачі маркера (яка годиться для шинної, кільцевої та зіркообразної типології), а також метод вставки регістра для кільцевих мереж.\nКеруючі вузли мережі. В наш час тільки в небагатьох локальних мережах в управління знаходиться в одному вузлі. Однак з зростанням значення мереж, основне на цифрових телефонних комутаторах, ситуація може змінитися: комутатор буде функціонувати як центральна комутаційна станція. Однак така станція не буде здійснювати функції мережевого чи зв'язкового контролера звичайної обчислювальної мережі. Комутатори, як правило, дозволяють використовувати мережу без обмежень всім іншим її пристроям. Більш новий цифровий комутатор буде робити як пристрій маршрутизації і комутації з додатковими сервісними можливостями, які представляються всім користувачам.\nРозширення області застосування. Локальні мережі розроблялися для задоволення визначених вимог науково-дослідницьких організацій. На протязі 70-х років в обчислювальній техніці відбулося зміщення від одиночної високопродуктивної машини яка доступна всім користувачам, які знаходяться у безпосередній близькості від неї, до розподіленої обробки і використовуванню обчислювальних мереж. Коли з'єднати один з одним пристрої,які зроблені на базі мікропроцесорів, то можна досягти переваг, о яких ми згадували раніше в зв’язку з розподіленням обчислювальними системами. така система більш переважна з зрівнянням з окремими пристроями ,особливо в збереженні обробки інформації. На рис.1.1 показана типова установча система,в якій різні універсальні робочі станції використовують один високошвидкісний файловий накопичувач і зв'язані з ним процедури управління файлами.\nЗ’єднання локальних систем\nРисунок 1. Магістральне з’єднання (шинна топологія).\nРисунок 2 Кільцеве з’єднання\nРисунок 3 Ієрархічне з’єднання\nРисунок 5 З’єднання клієнт-сервер\nІнтерфейси мультипроцесорних систем являють собою в основному магістральні системи сполучення, орієнтовані в єдиний комплекс декількох процесорів, модулів пам'яті, контролерів запам'ятовуючих пристроїв, обмежено розміщених в просторі.\nМультипроцесорні системи часто характеризують або як симетричні, або як несиметричні. При цьому варто чітко визначати, до якого аспекту мультипроцесорної системи ставиться ця характеристика - до типу архітектури або до способу організації обчислювального процесу.\nСиметрична архітектура мультипроцесорної системи припускає однорідність всіх процесорів і однаковість включення процесорів у загальну схему мультипроцесорної системи. Традиційні симетричні мультипроцесорні конфігурації розділяють одну більшу пам'ять між всіма процесорами.\nМасштабування, або можливість нарощування числа процесорів, у симетричних системах обмежена внаслідок того, що всі вони користуються однією й тією ж ОП. Отже, повинні розташовуватися в одному корпусі. Така конструкція, називана масштабованою по вертикалі, практично обмежує число процесорів до чотирьох або восьми.\nУ симетричних архітектурах всі процеси користуються однією й тією ж схемою відображення пам'яті. Вони можуть дуже швидко обмінюватися даними, так що забезпечується досить висока продуктивність для тих додатків (наприклад, при роботі з базами даних), у яких кілька завдань повинні активно взаємодіяти між собою.\nВ асиметричній архітектурі різні процесори можуть відрізнятися як своїми характеристиками (продуктивністю, надійністю, системою команд і т.д., аж до моделі мікропроцесора), так і функціональною роллю, що поручається їм у системі. Наприклад, одні процесори можуть призначатися для роботи як основні обчислювачі, інші - для керування підсистемою в/в, треті - ще для якихось особливих цілей.\nМасштабування в асиметричній архітектурі реалізується інакше, ніж у симетричній. Тому що вимога єдиного корпуса відсутня, система може складатися з декількох пристроїв, кожне з яких містить один або кілька процесорів. Це масштабування по горизонталі. Кожний такий пристрій називається кластером, а вся мультипроцесорна система — кластерної.\nІншим аспектом мультипроцесорних систем, що може характеризуватися симетрією або її відсутністю, є спосіб організації обчислювального процесу. Останній, як відомо, визначається й реалізується ОС.\nАсиметричне мультипроцесування є найбільш простим способом організації обчислювального процесу в системах з декількома процесорами. Цей спосіб часто називають також «ведучий-відомий».\nФункціонування системи за принципом « ведучий-відомий » припускає виділення одного із процесорів у якості «провідного», на якому працює операційна система і який управляє всіма іншими «веденими» процесорами. Тобто провідний процесор бере на себе функції розподілу завдань і ресурсів, а ведені процесори працюють тільки як обробні пристрої й ніякі дії по організації роботи обчислювальної системи не виконують.\nТому що ОС працює тільки на одному процесорі й функції керування повністю централізовані, те така ОС виявляється не набагато складніше ОС однопроцесорної системи.\nАсиметрична організація обчислювального процесу може бути реалізована як для симетричної мультипроцесорної архітектури, у якій всі процесори апаратно нерозрізнені, так і для несиметричної, для якої характерна неоднорідність процесорів, їхня спеціалізація на апаратному рівні.\nВ архітектурно-асиметричних системах на роль провідного процесора може бути призначений найбільш надійний і продуктивний процесор. Якщо в наборі процесорів є спеціалізований процесор, орієнтований, наприклад, на матричні обчислення, то при плануванні процесів операційна система, що реалізує асиметричне мультипроцесування, повинна враховувати специфіку цього процесора. Така спеціалізація знижує надійність системи в цілому, тому що процесори не є взаємозамінними.\nСиметричне мультипроцесування як спосіб організації обчислювального процесу може бути реалізоване в системах тільки із симетричною мультипроцесорною архітектурою. Нагадаємо, що в таких системах процесори працюють із загальними пристроями й поділюваною основною пам'яттю.\nСиметричне мультипроцесування реалізується загальною для всіх процесорів ОС. При симетричній організації всі процесори рівноправно беруть участь і в керуванні обчислювальним процесом, і у виконанні прикладних завдань. Наприклад, сигнал переривання від принтера, що роздруковує дані прикладного процесу, виконуваного на деякому процесорі, може бути оброблений зовсім іншим процесором. Різні процесори можуть у якийсь момент одночасно обслуговувати як різні, так і однакові модулі загальної ОС. Для цього програми ОС повинні мати властивість повторної входимості (реєнтерабельності).\nОС повністю децентралізована. Модулі ОС виконуються на будь-якому доступному процесорі. Як тільки процесор завершує виконання чергового завдання, він передає керування планувальникові завдань, що вибирає із загальної для всіх процесорів системної черги завдання, що буде виконуватися на даному процесорі наступної. Всі ресурси виділяються для кожного виконуваного завдання в міру виникнення в них потреб і ніяк не закріплюються за процесором. При такому підході всі процесори працюють із одним й тим же навантаженням, що вирівнює динамічно. У рішенні одного завдання можуть брати участь відразу кілька процесорів, якщо вона допускає таке розпаралелювання, наприклад шляхом подання у вигляді декількох потоків.\nУ випадку відмови одного із процесорів симетричні системи, як правило, порівняно просто реконфігуруються, що є їхньою більшою перевагою погано реконфігуруються - асиметричними системами.\nСиметрична й асиметрична організація обчислювального процесу в мультипроцесорній системі не зв'язана прямо із симетричною або асиметричною архітектурою, вона визначається типом ОС. Так, у симетричних архітектурах обчислювальний процес може бути організований як симетричним образом, так і асиметричним. Однак асиметрична архітектура неодмінно спричиняє й асиметричний спосіб організації обчислень.\nЩо таке мультипроцесорний інтерфейс?\nКласифікація локальних обчислювальних мереж\nЩо таке системний інтерфейс?\nВиди з’єднання локальних систем\nТема : Периферійні пристрої\nПериферійні пристрої ЕОМ містять у собі зовнішні пристрої, що запам'ятовують, призначені для зберігання і подальшого використання інформації, пристрої запровадження-висновка, призначені для обміну інформацією між оперативною пам'яттю машини і носіями інформації, або іншими ЕОМ, або оператором. Вхідними пристроями можуть бути: клавіатура, дискова система, миша, модеми, мікрофон; вихідними - дисплей, принтер, дискова система, модеми, звукові системи, інші пристрої. З більшістю цих пристроїв обмін даними відбувається в цифровому форматі. Для роботи з різноманітними датчиками і виконавчими пристроями використовуються аналого-цифрові і цифроаналогові перетворювачі для перетворення цифрових даних в аналогові і навпаки.\nМатричний принтер. До недавнього часу були найпоширенішими пристроями виведення інформації, оскільки лазерні були дорогими, а струменеві мало надійними. Основною перевагою є низька ціна та універсальність, тобто спроможність друкувати на папері любої якості.\nСтруменеві принтери. Перші струменеві принтери випустила фірма Hewlett Packard. Принцип дії подібний до принципу дії матричних принтерів, але замість голок у друкуючому вузлі розташовані капілярні розпилювачі та резервуар із чорнилом. У середньому, число розпилювачів від 16 до 64, але існують моделі, де кількість розпилювачів сягає для чорних чорнил до 300, а для кольорових до 416. Резервуар із чорнилами може розташовуватися окремо і через капіляри з'єднуватись з друкуючим вузлом, а може бути вбудованим у друкуючий вузол і замінятись разом із ним. Кожна конструкція має свої недоліки та переваги. Вбудований у друкуючий вузол резервуар являє собою конструктивно окремий пристрій (картридж), який дуже легко замінити. Більшість сучасних струменевих принтерів дозволяють використовувати картриджі для чорно-білого та кольорового друку.\nЛазерні принтери. Сучасні лазерні принтери дозволяють досягнути найбільш високої якості друку. Якість наближена до фотографічної. Основний недолік лазерних принтерів є висока ціна, але ціни мають тенденцію до зниження.\nЯкі пристрої називаються периферійними? Чому?\nОпишіть принцип дії матричних принтерів.\nЯкі ви знаєте споживчі характеристики принтерів?\nВ яких одиницях вимірюється роздільна здатність принтерів та сканерів?\nВ чому полягає принцип дії лазерних принтерів?\nЯка колірна модель реалізована в кольорових струменевих принтерах?\nЯкі типи сканерів ви знаєте? В чому полягає різниця між ними?\nЯкі функції виконують модеми?\nЯкі фактори впливають на вибір типу модему?\nТема: Керування процесами в операційній системі\nОпераційна система — це базовий комплекс програмного забезпечення, що виконує управління апаратним забезпеченням комп'ютера або віртуальної машини; забезпечує керування обчислювальним процесом і організує взаємодію з користувачем.\nЯдро́ (англ. Kernel) — базова компонента операційної системи, що реалізує інтерфейс між прикладними процесами та обладнанням комп'ютера. Завантажується в оперативну пам'ять комп'ютера і безпосередньо взаємодіє з апаратурою, забезпечуючи керування апаратними засобами (при цьому використовуються драйвери (модулі ядра) підключеного в систему обладнання), підтримку одночасної роботи багатьох користувачів (багатокористувацький режим), підтримку паралельного виконання багатьох процесів в системі (багатозадачність). Зазвичай ядро робить ці об'єкти доступними для прикладних процесів через механізми міжпроцесної взаємодії і системних викликів.\nКожна операційна система реалізує ці завдання по різному, залежно від своєї реалізації та дизайну. Наприклад, монолітні ядра виконують весь код операційної системи для збільшення продуктивності в одному адресному просторі, мікроядра запускають більшість служб операційної системи в просторі користувача у якості серверів, що спрямовані на підвищення експлуатаційної надійності та модульності операційної системи.\nСкладові частини ядра операційної системи\nПам’ять комп’ютера. Пам'ять використовується для зберігання команд і даних програмного забезпечення. Як правило, обидва ці елементи повинні бути в пам'яті для можливості виконання програми. Часто кілька програм запитують доступ до пам'яті, іноді вони вимагають більше пам'яті, ніж є у комп'ютера. Саме ядро відповідає за рішення про надання відповідної кількості пам’яті кожному процесу і що робити, коли пам’яті не достатньо.\nБудь-які пристрої вводу/виведення (I/O), підключені до комп'ютера, такі як клавіатура, миша, дисководи, принтери, монітори тощо. Ядро виділяє можливість запиту від додатків для виконання операцій вводу/виводу відповідного пристрою і надає користувачеві зручні абстракції основних функцій пристрою.\nКлючові аспекти, необхідні для управління ресурсами є визначення домену виконання (адресного простору), а також механізму захисту, який використовується для роботи з доступом до ресурсів домену. Ядра також зазвичай надають методи для синхронізації і взаємодія між процесами (так механізм міжпроцесної взаємодії або IPC). Ядро може виконувати ці функції самостійно або покладатися на деякі процеси, які запускаються ним забезпечення умов для інших процесів, хоча у цьому випадку ядро повинне надати деякі засоби IPC, щоб дозволити цим спеціальним процесам доступ до внутрішньої структури прикладних процесів. Нарешті, ядро має забезпечити запущені програми методами, які дозволяють робити запити на доступ до цих об'єктів.\nОсновне завдання ядра.\nТема: Налагодження параметрів ОС\nДля налаштування параметрів операційної системи використовують різноманітні компоненти панелі управління Windows.\nДеякі з цих засобів дозволяють налаштувати систему для більш ефективного використання ресурсів комп’ютера, наприклад швидкодію системи, параметрів завантаження та відновлення системи, управління профілями користувача та ін.. Інші параметри, такі як багатомовна підтримка, властивість екрана та ін.., допомагають налаштувати Windows для більш зручної роботи з комп’ютером.\nДля того щоб відкрити панель управління, потрібно натиснути кнопку Пуск та вибрати команду Панель управління.\nНалаштування багатомовної підтримки.\nУ вікні Мова та регіональні стандарти, яке з’явиться, на вкладці Регіональні параметри потрібно вибрати зі списку мову, для того щоб задати формат відображення чисел, дат, часу, грошових одиниць.\nНатиснути кнопку Налаштування, якщо вимагається окремо змінити параметри представлення дати, часу, чисел або грошових одиниць.\nНа вкладці Числа можна налаштувати параметри відображення цілих чисел та чисел з плаваючою крапкою, які використовуються у Windows XP та багатьма додатками. Будьте обережні, багато некоректно написані програми покладаються на певний формат числа та при зміні параметрів дають збій.\nНа вкладці Грошова одиниця ви можете налаштувати формат відображення грошових сум. При переключенні з одної грошової одиниці на іншу можна змінити знак грошової одиниці, а потім натиснути кнопку ОК або Застосувати. Інші поля зміняться у відповідності з новою грошовою одиницею.\nНа вкладці Час ви можете налаштувати формат відображення часу. На основі параметрів цієї вкладки Windows визначає, який час буде відображатись на екрані.\nСпосіб відображення часу може бути налаштований вибором 12- або 24-часового формату, роздільників компонентів часу і позначень часу до і після полудня.\nНа вкладці Дата ви налаштовуєте короткий та повний формат дати. Ці параметри використовуються Windows XP та багатьма програмами для відображення та перетворення дат.\nБудьте обережні, багато некоректно написані програми покладаються на певний формат числа та при зміні параметрів дають збій.\nНа вкладці Мови ви можете налаштувати розкладку клавіатури, яка використовується, та способи переключення між ними. Одна із розкладок клавіатури завжди використовується по замовченню. Також є можливість встановити додаткові властивості мовної підтримки. Для цього потрібно встановити відповідний прапорець у розділі Додаткові мовні підтримки.\nМови з письмом справа наліво та складним письмом включають арабський, грузинський, іврит, тайський та в’єтнамський. Файли для більшості мов Windows встановлює на комп’ютер автоматично.\nЦі файли рекомендується встановлювати у тому випадку, якщо передбачається вводити або отримувати текст на одному або декількох з цих мов. Установка мовних файлів може трохи понизити швидкодію комп'ютера.\nПісля додавання мовних файлів необхідно додати мови, на яких передбачається вводити та відображати текст. Додані мові завантажуються в пам’ять при кожному запуску комп’ютера.\nТакож можна налаштовувати комбінацію клавіш для переключення між розкладками або включення певної розкладки. Потрібно натиснути кнопку Детальніше на вкладці Мови.\nПо замовченню для переключення між розкладками використовується комбінація Alt зліва + Shift. При установці більш двох розкладок ця комбінація циклічно переключає їх. При необхідності можна встановити комбінацію клавіш для включення певної розкладки. Вона складається із клавіш Ctrl або Alt зліва, Shift та однієї з клавіш цифрового ряду клавіатури (0-9, ~, Ё). Для зміни комбінації клавіш переключення клавіатури, потрібно натиснути кнопку Параметри клавіатури. У вікні, яке відкриється, натиснути кнопку Зміна поєднання клавіш.\nНа вкладці Додатково можна вибрати мовну підтримку для програм не використовуючи формат Юнікод, для відображення інформації на їх власній мові. Встановити прапорець на потрібній кодировці.\nМова системи оказує вплив тільки на ті програми, які не використовують формат Юнікоду. Вибрана мова не змінює меню та діалогові вікна Windows та інших програм, які підтримує Юнікод. Після внесення змін потрібно клацнути кнопку ОК.\nДля налаштування властивості екрана можна скористатись значком Екран на Панелі управління. Також можна відкрити вікно властивості екрана, натиснувши праву кнопку миші на Робочому столі і у меню, яке відкриється вибрати Властивість. У вікні Властивість екрана, яке з’явилось, перейти на вкладку Параметри: можна вибрати глибину кольору та розрішення екрана. Для зміни параметрів потрібно вказати нові значення та клацнути кнопку Застосувати – нові параметри будуть застосовані одразу без перезавантаження комп’ютера.\nКлацнувши кнопку Додатково, можна управляти параметрами відеоадаптера та монітора.\nНа вкладці Загальні можна вибрати розмір системного шрифту та вказати поведінку системи при зміні параметрів дисплея. По замовченню параметри змінюються без перезавантаження комп’ютера.\nНа вкладці Адаптер можна получити дані про відеоадаптер, що використовується, його характеристику. На цій же вкладці можна змінити параметри драйвера або переустановити його.\nНа вкладці Монітор можна змінити параметри драйвера монітора або змінити частоту оновлення екрана.\nВкладка Діагностика призначена для швидкого виявлення та усунення неполадок у відео системі. При нестабільній роботі відеоадаптера можна відключити частину його функцій. Для найбільш комфортної роботи рекомендується використовувати розрішення не менше 1024х768 точок з палітрою 32 біт.\nПід час установки Windows на комп’ютер, майстер встановлює тільки основні компоненти ОС. Використовуючи інструмент Установка та видалення програм, який розташований в Панелі управління, можна встановити додаткові компоненти або видалити з системи встановлений раніше компонент. Для того щоб встановити компонент Windows, в меню Пуск потрібно вибрати Панель управління. У діалоговому вікні Панель управління двічі клацнути значок Установка та видалення програм. У вікні, яке з’явиться, клацнути кнопку Установка компонентів Windows, після чого запуститься Майстер компонентів Windows.\nУстановити або зняти прапорець біля назви тих компонентів, які потрібно додати або видалити. Зверніть увагу, що деякі компоненти Windows мають підкомпоненти. У цьому випадку буде доступна кнопка Склад, клацнувши яку можна додати або видалити підкомпонент. Після вибору підкомпонентів треба клацнути кнопку ОК, для того щоб повернутись до попереднього вікна. Підкомпоненти в свою чергу можуть мати свої підкомпоненти. Принцип їх вибору аналогічний.\nПісля зміни складу компонентів Windows клацніть кнопку Далі. Майстер установки скопіює файли доданих компонентів, видалить файли непотрібних компонентів, конфігурує компоненти, що змінилися. Якщо були додані компоненти, майстер вимагатиме вставити в пристрій для читання ком пакт-дисків установочний диск або вказати шлях до установочного файлу.\nПісля завершення роботи майстер можна закрити вікно Установка та видалення програм.\nЗміна конфігурації компонентів Windows не треба перезавантажувати комп’ютер. Додані компоненти почнуть роботу одразу ж після установки.\nУстановка компонентів Windows.\nЯк додати додаткову мову?\nЯк змінити комбінацію клавіш при зміні мови?\nТема: Використання менеджера файлів\nФайлова система - це загальна структура, яка визначає в операційній системі найменування, збереження і розміщення файлів. Різними типами файових систем являються системи FAT, FAT32 та NTFS.\nОсновна робота з файловою системою полягає у наступному: найменування, зберігання, швидкий доступ, видалення та відновлення файлів. Оскільки файл - це пойменована область інформації, а безперечний той факт, що інформація, створена у середовищі практично всіх програм, зберігається у вигляді файлів.\nСамі папки і файли зберігаються на логічних дисках жорсткого диску або вінчестера. Для зручності роботи з файлами та папками жорсткий диск розбивають на декілька логічних дисків, один з яких відводять під системний. Диском вважається “відформотована для певної файлової системи область збереження даних, якій призначена певна буква диску; для збереження може використовуватися дискета, компакт-диск, жорсткий диск або диск іншого типу; зміст диску можна переглянути, натиснувши на його значок в провіднику Windows або у вікні Мій комп’ютер\nWindows Commander - це файловий менеджер, розроблений для сімейства Windows подібний до провідника Windows. Але Windows Commander використовує інший підхід: він має два фіксованих вікна (або ще їх називають панелями, ця назва прийшла до нас з часів використання ОС MS-DOS), розташованих одне навпроти іншого.\nІнформація про диски\nКнопки швидкого переходу між дисками\nПанелі з файлами і папками\nНижня кнопочна панель\nІнформація про файл чи папку\n- стартове меню (визначені користувачем команди) дають можливість користуватися меню, що розгортається, певна директорія або файл виділений курсором в даній програмі може просто запустити відповідну програму;\n- вбудована програма перегляду файлів будь-якого розміру в шістнадцятирічному, двійковому та текстовому форматі, що використовує як набір знаків (алфавіт) ASCII - (DOS), так і набір знаків (алфавіт) ANSI - (Windows), ширина строчки та розмір шрифту може бути змінена;\n- кнопкова панель, що настроюється, для запуску зовнішніх програм чи команд внутрішнього меню;\n- основне меню, яке настроюється;\nЩоб виділити файли потрібно натиснути на них правою кнопкою мишки один раз, утримуючи праву кнопку мишки натисненою, провести по групі файлів - вони стануть виділені; інший спосіб - навести курсор за допомогою клавіш та натиснути клавішу Insert.\nЗа допомогою клавіші ALT легко здійснюється перехід між зовнішньою та внутрішньою програмами перегляду файлів, а за допомогою клавіші SHIFT - між одним та багатьма файлами (перехід між багатьма файлами можливий тільки за умови використання внутрішньої програми перегляду файлів).\nЯкщо вихідна директорія відображає зміст архіву, то користувачу задається питання у вигляді діалогового вікна, чи дійсно користувач бажає розпакувати та переглянути виділені файли. Потім файли розпаковуються до директорії, визначеної тимчасовою змінною середовища, так званою директорією - temp. Можна прописати строчку у файлі “autoexec.bat”, наприклад, “settemp=c:\_windows\_temp”. Якщо такої директорії на ПК не існує, тоді Windows Commander в своїй програмній директорії створює піддиректорію \_$wc, де і зберігаються всі тимчасові файли. Коли Windows Commander закривається, ця директорія видаляється.\nЩоб скопіювати файл в ту ж саму директорію (змінити імя файла), потрібно натиснути SHIFT+F5. При роботі в операційних системах Windows 95/98 або NT з новою оболонкою використовують для цього комбінацію клавіш CTRL+SHIFT+F5.\nЗа допомогою кнопки “Черга” виділені файли можна додавати до останнього відкритого діалогового вікна копіювання. Ця функція файлового менеджера Windows Commander дуже корисна при копіюванні файлів великого розміру одного за другим. Такий режим копіювання набагато ефективніший, ніж паралельне копіювання усіх фалів зразу.\nМожна також додавати один файл до іншого. Але перед цим треба зробити так, щоб режим підтверджень не був вимкнений, потім просто потрібно скопіювати файл, що додається до іншого файлу. Windows Commander запропонує діалогове вікно з тим, щоб перезаписати його, потрібно вибрати кнопку “Append” (додати).\nФункціональні особливості Windows Commander:\n- натискання лівою кнопкою мишки один раз на вже виділеному обєкті дозволяє редагувати його, копіювати та вставляти;\nWindows Commander - ….\nКлючові якості Windows Commander.\nОсновні операції з файлами.\nТема: Антивірусний захист\nКомп'ютерний вірус — комп'ютерна програма, яка має здатність до прихованого саморозмноження. Одночасно зі створенням власних копій віруси можуть завдавати шкоди: знищувати, пошкоджувати, викрадати дані, знижувати або й зовсім унеможливлювати подальшу працездатність операційної системи комп'ютера. Розрізняють файлові, завантажувальні та макро-віруси. Можливі також комбінації цих типів. Нині відомі десятки тисяч комп'ютерних вірусів, які поширюються через мережу Інтернет по всьому світу.\n1) Завантажувальні віруси - Заражають завантажуючі сектори HHD; FDD.\n2) Файлові віруси - Заражають файли. Ця група в свою чергу поділяється на віруси, які заражають виконувальні файли (COM, EXE-віруси); файли даних (макровіруси); віруси - супутники, які використовують імена інших програм; віруси сімейства DIR, які використовують інформацію про файлову структуру. Причому два останніх типи зовсім не модифікують файли на диску.\n3) Завантажувально-файлові віруси - спроможні вражати, як код завантажувальних секторів, так і код файлу. Віруси поділяються на резидентні та нерезидентні. Перші при отриманні керування, завантажуються в пам'ять і можуть діяти на відміну від нерезидентних не тільки під час роботи зараженого файла.\n4) STEALTH-віруси фальсифікують інформацію, читаючи з диску так, що активна програма отримує не вірні дані. Вірус перехоплює вектор призупинення INT 13h і поставляє читаючій програмі іншу інформацію, яка показує, що на диску “все в нормі”. Ця технологія використовується як в файлових, так і в завантажувальних вірусах.\n6) Multipartition - віруси можуть вражати одночасно EXE, COM, boot-сектор, MBR, FAT і директорії. Якщо вони до того ж володіють поліморфними властивостями і елементами невидимості, то стає зрозуміло, що такі віруси - одні з найбільш небезпечних.\nВ класифікації вірусів Dr. Solomon's присутні також “троянські програми” (TROJANS), котрі проводять шкідливі дії замість оголошених легальних функцій або наряду з ними. Вони не спроможні на самовідтворення і передаються тільки при копіюванні користувачем. Цікаве явище презентує собою поганий вірус - як результат порчі реального вірусу або просто погано написаний програмістом. Такий вірус нічого не може зробити - або “висне” при виконанні, або не може заражати інші файли. Інколи йде інший процес - вірус виконує непродумані дії, котрі ведуть до знищення інформації. Серед авторів вірусів не часто зустрічаються погані програмісти. Всього на сьогоднішній день існують тисячі вірусів, але тільки в декількох десятках із них реалізовані оригінальні ідеї, інші є лише “варіаціями на тему”.\n1\tЗбільшення розміру пам'яті\n2\tУповільнення роботи комп'ютера\n6\tНезрозумілі помилки Write-protection\n7\tПомилки при інсталяції і запуску WINDOWS\n8\tВідключення 32-розрядного допуску до диску\n9\tНеспроможність зберігати документи Word в інші каталоги, крім TEMPLATE\n10\tПогана робота дисків\n1\tЗникнення файлів\n2\tФорматування HDD\n3\tНеспроможність завантажити комп'ютер\n4\tНеспроможність завантажити файли\n5\tНезрозумілі системні повідомлення, музикальні ефекти і т.д.\n1) Віруси само поширюються. Віруси не можуть виконувати себе. Із цього виходить, що вони не поширюються самі. Вірус не може нічого зробити, перед тим як заражені програми не завантажаться або комп'ютер не перевантажиться з зараженого диску.\n2) Віруси можуть поширюватися між будь-якими комп'ютерами. В теорії можна написати вірус, котрий може функціонувати в різних ОС, але це завдання дуже важке. На практиці можна передбачити, що DOS-віруси неспроможні заразити такі комп'ютери, як, наприклад, Macintosh, Unix, Vax.\n4) Деякі віруси абсолютно не шкідливі. Є віруси, котрі не знищують інформацію, але вони збільшують навантаження на процесор і змінюють програмний код без відома користувача.\n6) Віруси можуть руйнувати комп'ютери. Час від часу з'являються слухи про віруси, котрі руйнують монітор, або руйнують HDD, але ні разу це не підтвердилось.\nФаги (поліфаги). Програми спроможні найти і знищити вірус (фаги) або декілька вірусів (поліфаги). Сучасні версії, як правило, проводять евристичний аналіз файлів - вони досліджують файли на предмет коду, характерного для вірусу.\nВакцини. Використовуються для обробки файлів і завантажувальних секторів з метою попередження зараження відомими вірусами (в останній час цей метод використовується все частіше). Як відомо, ні один з даних типів антивірусів не забезпечує 100% захисту комп'ютера, і їх бажано використовувати в зв'язку з іншими пакетами. Вибір тільки одного, “найкращого” антивіруса вкрай помилковий.\nАнтивірусна програма - це комп'ютерна програма, спеціально створена для пошуку та знешкодження вірусів. Оскільки вона може виявити вірус, що вона знає і відповідні засоби боротьби з ним. Незважаючи на це, кожен день виходить більше 20 нових вірусів, що антивірусні програми не здатні виявити. Тому регулярне оновлення антивірусних баз є основою для успішного пошуку і знищення цих шкідливих кодів.\nКорисні поради про захист від вірусів:\nЕфективність антивірусної програми залежить, головним чином, від її здатності оновлюватися щодня (що краще).\nПереконатись в тому, що антивірусна програма включає наступні послуги: можливість технічної підтримки, Служби швидкого реагування, Систему сигнального оповіщення про появу вірусу.\nНезважаючи на те, що кращим засобом боротьби з вірусами є регулярно оновлювана антивірусна програма, рекомендується також наявність ряду додаткових послуг. Служба технічної підтримки (по електронній пошті або по телефону) виявиться незамінною при вирішенні будь-яких проблем і питань, пов'язаних з вірусами або самої антивірусною програмою.\nСистема сигнального оповіщення про появу вірусу являє собою іншу життєво важливу послугу, яку повинна включати в себе антивірусна програма. При виявленні будь-якої вірусної активності, наприклад у Вашій електронній пошті, вона видасть відповідне повідомлення.\nПереконатись, що антивірус постійно включений.\nАнтивірус активізований, коли включена постійна резидентний захист, спрямована на відслідковування всіх операцій, що відбуваються всередині комп'ютера.\nАктивність постійного захисту можна перевірити 2 способами: через іконку на панелі завдань поряд з годинником, або в настройках антивірусної програми.\nАнтивірусний захист повинен включати в себе постійний захист файлів і електронної пошти.\nПерш ніж відкрити повідомлення, отримані по електронній пошті, перевірте їх на віруси.\nНайчастіше джерелом зараження є електронна пошта, тому ми рекомендуємо Вам використовувати її якомога акуратніше. Будь-яке отримане повідомлення може містити вірус, навіть якщо Ви не бачите значка доданих до неї файлів (зазвичай у вигляді паперової скріпки). Можна заразитися, навіть не запускаючи вкладення; в деяких системах просте відкриття вікна повідомлення або його попередній перегляд може призвести до активізації вірусу і Вашому зараження. Найнадійніший спосіб уникнути зараження - це перевірка всіх повідомлень, що мають невідоме або підозріле походження, на наявність у них вірусів. Характерною ознакою вірусу є текст повідомлення, написаний на іноземній мові.\nНічого не завантажуйте з сумнівних сайтів.\nНа багатьох сторінках Інтернет є можливість завантаження різного роду програм і файлів. Тим не менше, ці файли можуть виявитися інфіковані вірусами. Оскільки неможливо перевірити надійність викачуваних файлів, користувачі повинні уникати скачування програм з сумнівних веб-сайтів. Зазвичай про надійність того або іншого сайту говорить ясна інформація про його діяльності, а також товари, послуги. Веб-сайти, організовані різними видавництвами, урядовими установами та ін можуть вважатися надійними.\nНе завантажуйте файли пропоновані Вам в чатах або групах новин.\nЗавдяки Інтернету, у нас є можливість обмінюватися інформацією і спілкуватися один з одним в реальному часі в чатах і групах новин.\nГрупи новин, що відрізняються від служб поштової розсилки і використовують свої протоколи передачі даних через Інтернет (NNTP), також потребують постійної і ефективного захисту. Обидві системи обміну інформацією, поряд з можливістю спілкуватися один з одним, також дозволяють обмінюватися файлами. У зв'язку з цим ми рекомендуємо Вам бути якомога уважніше і приймати тільки ті файли, які відправлені з надійних джерел.\nПеревірки кожну використовувану дискету на наявність вірусів.\nПоряд з Інтернетом, дискети є одним із самих популярних способів поширення вірусів. Ми радимо Вам перевіряти кожну використовувану Вами дискету гарною антивірусною програмою. Ми також рекомендуємо захищати Ваші дискети від запису, якщо вони використовуються на інших ПК. Для цього просто посуньте догори захисний язичок на задній стороні дискети.\nПри виключенні комп'ютера або при перезавантаженні виймайте дискету або диск з дисковода.\nНезважаючи на те, що Інтернет є найпоширенішим способом зараження, дискета або диск, флешкатакож може стати джерелом проникнення вірусів.\nКрім перевірки всіх використовуваних Вами дискет, щоб не допустити поразки завантажувальних секторів диска вірусами, при виключенні або перезавантаження комп'ютера необхідно виймати дискети з усіх наявних дисководів. На випадок, якщо Ви забувайте це зробити, розумно встановити антивірусну програму, яка б перевіряла флоппі-диски.\nПеревірки вміст архівів.\nСтислі файли, незамінні при зберіганні декількох файлів в зменшеному розмірі, є розсадником для розмноження вірусів.\nДуже важливо, щоб Ваша антивірусна програма розуміла як можна більше форматів стиснення даних. Перед тим, як відкривати файли з такими розширеннями як ZIP, рекомендується зберегти їх спочатку в тимчасову папку, звідки вони можуть бути видалені надалі, замість того, щоб відкривати їх у робочих директоріях Windows, в Моїх "Документи, на робочий стіл і ін\nСлідкуйте за підозрілою активністю на ПК\nПід час роботи на комп'ютері, ви помітили різні симптоми прояви вірусної активності в системі: збільшення розмірів файлів, повідомлення про наявність в документах Word і Excel макросів, де їм бути не слід, люди отримують від Вас листа, які Ви не відправляли і т.д .\nУ таких випадках краще за все звернутися до служби швидкого реагування, що пропонується постачальником антивірусної програми.\nВикористовуйте вбудовані функції безпеки, які часто використовуються для боротьби з вірусами.\nНайвідоміші комп'ютерні програми стають мішенню вірусописьменників. У зв'язку з цим, розробники ПЗ зазвичай включають у свої продукти функції антивірусного захисту. Вони вбудовуються в Інтернет браузери, текстові редактори, поштові програми і т.д.... Для забезпечення захисту інформації. Якщо Ви не знайомі з цими функціями, відкрийте help-файл потрібної Вам програми і введіть у рядку пошуку слово "безпека" ( "security") для отримання додаткової інформації.\nОписані функції безпеки дозволяють значно просунути Вашу антивірусну програму.\nНе забувайте створювати резервні копії.\nВірний спосіб звести до мінімуму руйнівні наслідки вірусної атаки (як для домашніх так і для корпоративних користувачів) - використання резервних копій. Часте резервне копіювання необхідної інформації є відмінною політикою безпеки Вашої системи. Так, втрачені або пошкоджені вірусом дані можуть бути легко відновлені останньої резервної копією.\nВажливим кроком на шляху до власної безпеки є постійне відстеження новин зі світу ІТ. Беручи до уваги ту інформацію, яка надходить з преси, рекомендується перевіряти її на достовірність, у порівнянні з новітніми експертними даними, що надходять від відомих компаній і організацій: антивірусних служб, консультантів ІТ безпеки, організацій, які фіксують вірусні атаки, урядових установ, університетів і т . д.\nВикористовуйте лише ліцензійним ПЗ.\nРизик підхопити вірус буде значно нижче, якщо Ви використовуєте ліцензійне ПЗ. Якщо використовується Вами програма була встановлена з піратського CD-ROM'а чи це ліцензійний продукт, але зі зламаної захистом, то повної впевненості у відсутності на ньому вірусів бути не може. Те ж стосується і антивірусного забезпечення; ліцензійна копія дозволяє скористатися додатковими послугами, що гарантують ефективність продукту і його захист.\nВимагайте у розробників ПЗ, Інтернет-провайдерів та видавців їх посильної участі в боротьбі з вірусами.\nКожен, хто пов'язаний зі світом ІТ, повинен вносити свій внесок у боротьбу з комп'ютерними вірусами: будь то компанія, рядовий користувач, розробник антивірусного ПЗ або преса. Оскільки Інтернет є найпоширенішим способом зараження, спільна робота провайдерів доступу в Інтернет в цій боротьбі життєво необхідна. Крім того, дуже допомогла б спільна діяльність розробників ПЗ і журналів, що поширюють CD-ROM'и, щодо запобігання подальшого розповсюдження вірусів. Будь-яке співробітництво учасників боротьби з вірусами допоможе вирішити проблему їх розповсюдження.\nТепер про деякі характеристики антивірусних пакетів. Перше, на що треба звернути увагу, це кількість розпізнаваючих сигнатур - послідовність символів, гарантовано виявляючих вірус. Треба помітити, що виробники використовують різні системи підрахунку сигнатур : якщо в одних різні версії або близькі по характеристиках версії вірусів рахуються за одну сигнатуру, то другі підраховують всі варіації. Найкращі із пакетів розпізнають біля 10 тисяч вірусів, що декілька менше загального числа існуючих сьогодні шкідливих програм. Другий параметр - наявність евристичного аналізатора невідомих вірусів, його присутність дуже корисна, але суттєво уповільнює час роботи програми.\nСеред російських розробників найбільш відомими є комплект від “Діалог Науки” і AntiViral Toolkit Pro by Eugene Kaspersky від НТЦ КАМІ. Почнемо з продуктів “ДіалогНауки”, оскільки ці програми вже стали деяким стандартом, і подавляюча більшість комп'ютерів в нашій країні укомплектовано саме їх антивірусами.\nAidstest являється поліфагом. Це значить, що він може знаходити і знищювати відомі йому віруси. Програма розпізнає приблизно 2 тисячі вірусів. Поскільки він використовує сигнатурний пошук, то не може справлятися з поліморфними вірусами. Він не може також перевіряти упаковані файли і файли захищені вакциною, не має евристичного аналізу. “Діалог Наука” включає Aidstest в свій антивірусний комплект, як безкоштовний додаток.\nСильний антивірус з сильним алгоритмом знаходження вірусів. Він також, як і Aidstest, є поліфагом, однак, DrWEB може “читати” упаковані файли і архіви, файли даних в форматах Word і Excel, розброює поліморфні віруси, котрі в останній час, отримують все більше простору. Достатньо сказати, що епідемію дуже небезпечного віруса OneHalf зупинив саме DrWeb. Евристичний аналізатор DrWeb, досліджуючий програми в пошуку учасників коду, характерних для вірусів, дозволяє знайти біля 90% невідомих вірусів. При завантаженні програми першим ділом DrWeb перевіряє самого себе на цілісність, після чого тестує ОЗП - в залежності від настройки, 640 Kb або 1024 Kb (включаючи HMA). Бажано перевіряти всю пам'ять - в цьому випадку процес перевірки триває більше, але справа в тому, що вже давно існують віруси спроможні завантажуватись в верхню пам'ять. Алгоритм роботи цього антивіруса заключається в тому, що він емулює процесор (створює програмну модель комп'ютера). Нові версії з'являються нечасто. По висновку останнього тестування журналом “Virus Bulletin” DrWeb вперше зайняв 3 місце серед 24 антивірусів.\nПісля натискання клавіші ENTER на екрані з'явиться головне вікно. У верхній частині вікна зображується меню: Dr. Web, Тест, Настройки, Дополнения, Помощь.\nDr. Web - використовується для отримання інформації про програму, тимчасового виходу в DOS та завершення роботи програми.\nТест - дозволяє запустити програму в режимі перевірки та лікування файлів.\nНастройки - використовується для наладки інтерфейсу програми та зміни режимів її роботи.\nДополнения - забезпечує підмикання зовнішніх файлів - баз даних, які мають інформацію про нові віруси.\nАнтивірус- ревізор диску (Advanced Diskinfoscope) дозволяє знайти, як звичайні, stealth - і поліморфні віруси, як вже відомі, так і зовсім свіжі. Антивірус має в своєму розпорядженні лікуючий блок ревізору Adinf - Adinf Cure Module - може знешкодити до 97% всіх вірусів. Цю цифру приводить “ДіалогНаука”, виходячи з результатів тестування, котре відбувалося на колекціях вірусів двох визнаних авторитетів в цій області - Д.Н. Лозонського і фірми Dr.Solomon's (Великобританія). Adinf запускається автоматично з початку робочого дня і контролює завантажувальний сектор і файли на диску (Дата і час створення, довжина, контрольна сума), виводячи повідомлення про їх зміни. Дякуючи тому, що Adinf читає диск, обходячи ОС - напряму звертаючись до функцій BIOS, досягаються не тільки можливості знаходження активних stealth - вірусів на рівні перерви Int13h, але і висока швидкість перевірки диску, Adinf дозволяє робити перевірку під час завантаженні ОС, з HDD, а не тільки з дискет. Якщо вірус знайдений, то є два способи вирішення проблеми. Перший : якщо цей вірус завантажувальний, то Adinf просто відновить попередній завантажувальний сектор, котрий зберігається в його таблиці. Другий спосіб : якщо вірус є файловим, то тут вам на допомогу прийде лікуючий блок Adinf Cure Module. Метою його роботи є те, що ревізор Adinf передає модулю звіти про заражені файли, і той, зіставляє маючи в таблиці інформацію про старі характеристики файла з новими, відновлюючи старий стан файла, а не знищює тіло віруса, як це роблять поліфаги.\nЦей антивірус по популярності не набагато поступається комплекту від “ДіалогНаука”. AVP являється поліфагом і в процесі роботи перевіряє ОЗП, файли, в тому числі упаковані і архівні, а також системні сектори (Master Boot Record), завантажувальний сектор (Boot - сектор) і Partition Table. На відміну від DrWeb і Aidstest, AVP розпізнає біля 10000 вірусів, серед них поліморфні, stealth - і макровіруси, а також “Троянські програми”. Така різниця пояснюється тим, що “Діалог Наука” незначні варіації одного вірусу приймає за одну сигнатуру, а КАМІ - різними вірусами. Програма має евристичний сканер, котрий, за затвердженням розробників антивіруса із КАМІ, знаходить біля 80% всіх вірусів. Нові бази антивірусів до AVP з'являються приблизно один раз в тиждень.\nПоради, як захиститись від комп’ютерних вірусів.\nАрхівація даних – це злиття кількох файлів чи каталогів в єдиний файл – архів.\nСтиснення даних – це скорочення обсягу вихідних файлів шляхом усунення надлишкової інформації.\nДля виконання цих завдань існують програми-архіватори, які забезпечують як архівацію, так і стиснення даних. За допомогою спеціальних алгоритмів архіватори видаляють із файлів надлишкову інформацію, а при зворотній операції розпаковування вони відновлюють інформацію в первісному вигляді. При цьому стиснення та відновлення інформації відбувається без втрат.\nСтиснення без втрат актуальне в роботі з текстовими й програмними файлами, у задачах криптографії.\nІснують також методи стиснення із втратами. Вони видаляють з потоку інформацію, яка незначно впливає на дані або взагалі не сприймається людиною. Такі методи стиснення застосовуються для аудіо та відеофайлів, деяких форматів графічних файлів.\nЯкщо при стисненні даних відбувається зміна їх вмісту, то метод стиснення є незворотнім, тобто при відновленні (розархівуванні) даних з архіву не відбувається повне відновлення інформації. Такі методи часто називаються методами стиснення з регульованими втратами інформації.\nЗрозуміло, що ці методи можна застосовувати тільки для таких типів даних, для яких втрата частини вмісту не приводить до суттєвого спотворення інформації. До таких типів даних відносяться відео- та аудіодані, а також графічні дані. Методи стиснення з регульованими втратами інформації забезпечують значно більший ступінь стиснення, але їх не можна застосовувати до текстових даних. Прикладами форматів стиснення з втратами інформації можуть бути: JPEG (Joint Photographic Experts Group) для графічних даних; MPG - для відеоданих; MP3 – для аудіоданих.\nМетоди стиснення даних без втрат\nНа сьогодні розроблено багато способів стиснення без втрат, в основі їх лежать такі методи кодування:\n• Кодування Хаффмана (англ. Huffman) – в основі лежить той факт, що деякі символи в тексті можуть траплятися частіше від середньої частоти повторень, а інші – рідше.\n• Кодування Лемпеля-Зіва (англ. Lempel, Ziv) – використовує факт неодноразового повторення фрагментів тексту, тобто послідовностей байтів.\n• Групове кодування RLE. Використовується для зображень з великими одноколірними ділянками. Зображення, в яких мало сусідніх пікселів однакового кольору, не придатні для стиснення за методом RLE. Розмір стиснутого файла в такому разі може перевищувати розмір вихідного файла.\nДосі йшлося про одне призначення архівації даних – економніше використання носіїв інформації. Однак за допомогою архівації можна виконувати цілий комплекс завдань.\nЗменшення обсягу файлів. Це завдання виконується за допомогою методів стиснення, що були розглянуті вище. Зменшення файлів актуальне не лише для економії вільного місця на дисках, а й для прискорення передачі файлів по мережі. Якщо дисковий простір можна нарощувати шляхом придбання сучасніших дисків більшої ємності, то швидкість передавання ще довго стримуватиме збільшення розміру файлів, що передаються.\nРезервне копіювання. У процесі експлуатації комп'ютера не виключені ситуації, що загрожують невідновною втратою інформації (несправність пристрою накопичувача або дефекти на поверхні жорсткого диска, неправильні операції з файлами або випадкове знищення файлів, чи руйнування інформації комп'ютерним вірусом). Для збереження важливої інформації застосовується резервне копіювання на зовнішні носії (магнітооптичні диски, диски CD-R і CD-RW, вінчестери). Резервне копіювання виконується за допомогою спеціальних утиліт, що забезпечують створення компактних архівів. Одна з таких утиліт, Microsoft Backup, входить до комплекту Windows.\nАрхівація під час шифрування даних. Ця операція виконується з метою зменшення ймовірності злому криптосистеми. Доведено, що чим менша кореляція (взаємозв'язок) між блоками вхідної інформації, тим нижча імовірність злому. Процедура архівації, знищуючи надмірну інформацію, ліквідує кореляції у вхідному потоці.\nАрхівні формати й архіватори\nДля роботи з архівами існують програми, що називаються архіваторами.\nПерші програми-архіватори з'явилися в середині 80-х років. Вони були зорієнтовані, насамперед, на роботу в MS-DOS і підтримували популярні архівні формати: ARC, ZIP, LZH, ARJ, RAR, ICE тощо. Тогочасні архіватори дозволяли створювати архівні файли та розкривати архіви, переглядати архіви, сортувати файли в архіві, виводити вміст архіву на екран, знищувати файли в архіві. Існувала також група архіваторів (PKLITE, LZE,..), які запаковували дані в архіви, що саморозпаковуються – файли з розширеннями exe, com.\nУ MS-DOS програми-архіватори викликаються командним рядком з численними параметрами. Параметри забезпечують великі можливості, хоча й створюють труднощі пересічному користувачеві в роботі з архіваторами.\nЗначно зручнішою стала робота з архівами з появою ОС Windows 9.x і Windows-версій архіваторів.\nРозглянемо принципи роботи з архіваторами на прикладі програми WinRAR.\nWinRAR – потужний архіватор і менеджер архівів, який має зручну графічну оболонку й підтримує технологію Drag and Drop. Програма WinRAR дозволяє працювати з архівними файлами типу гаг, zip, cab, arj.\nЗапускається WinRAR будь-яким з можливих способів, передбачених у Windows. Якщо піктограми WinRAR немає на робочому столі або на панелі інструментів Windows, то найпростіше запустити WinRAR з головного меню (Пуск → Программы → WinRAR → WinRAR).\nЯкі бувають стиснення даних?\nЯкі ви знаєте програми-архіватори?\nТема: Обмін даними між програми\nВсе більше і більше розроблюється Windows-прикладок для сумісної роботи. Добрий приклад - прикладки пакету Microsoft Office. Ці програми мають загальний вид та стиль і, крім того, дозволяють досить просто обмінюватись даними.\nОбмін даними між компонентами MS Office необхідний при роботі з документами різних типів. Дані, набрані в одному додатку, можуть бути передані в інший.\nЯк відомо, при роботі в системі Windows можна користуватися буфером обміну. Буфер обміну - це та область пам'яті комп'ютера, яка використовується як місце зберігання загальної інформації, що вирізана або скопійована з деякої прикладки. Можна передавати дані через буфер, вставляти формули і малюнки. При цьому в процесі обміну користувач вибирає пункти меню, відкриває вікна, вибирає вкладки у вікнах. Таким чином, робота користувача дуже зручна і не вимагає спеціальних знань у програмуванні, що дуже актуально в епоху застосування ЕОМ у всіх сферах діяльності людини.\nЯкщо треба розділити дані, які можуть змінюватись, між прикладками, то процедура статичного копіювання та вставки за допомогою буферу обміну не є кращим вибором. Більш ефективне рішення використати динамічний зв'язок між даними, скопійованими з однієї прикладки в іншу.\nІснує ще один метод обміну інформацією між Windows-прикладками - це впровадження об'єкту в документ.\nЗагальна характеристика існуючих методів обміну даними між компонентами MS Office, їх властивості та напрямки використання.\nФормат даних, що вставляються з буфера обміну\nДані, що копіюються чи видаляються в буфер, вставляються в іншу програму, якщо можливо, у форматі, доступному для редагування програмою. Наприклад, дані з книг Microsoft Excel і запису з Microsoft Access вставляються в Word як таблиці Word, зі збереженням форматування тексту і ширини стовпців. Текст із документа Word, розділений знаками табуляції, вставляється в осередки рядків і стовпців Microsoft Excel, а запису Microsoft Access вставляються в лист Microsoft Excel як рядки, причому для кожного поля виділяється окремий стовпець.\nЯкщо додаток не може редагувати дані, вона вставляє їх як впроваджений об'єкт. Для редагування впроваджених об'єктів варто використовувати вихідні програми. Якщо дані не удається вставити, вони вставляються у виді малюнка, недоступного для редагування. Для керування вставкою даних використовуйте команду Спеціальна вставка (меню Правка).\nВпроваджений об'єкт. Дані, вставлені у файл. Будучи впровадженим, об'єкт стає частиною файлу. При подвійному щиглику впроваджений об'єкт відкривається за допомогою програми, у якій він був створений. Усі внесені у впроваджений об'єкт зміни відображаються у файлі, що містить його.\nПро зв'язані і впроваджені об'єкти. Можна використовувати зв'язний об'єкт чи впроваджений об'єкт для додавання усього чи частини файлу, створеного однієї з програм Office чи будь-якою програмою, що підтримує зв'язані і впроваджені об'єкти, в інший файл. Можливе створення нового впровадженого об'єкта чи зв'язаного об'єкта з існуючого файла. Якщо даний файл був створений у програмі, що не підтримує зв'язані і впроваджені об'єкти, можливі копіювання та вставка даних з файлу для сумісного їх використання декількома програмами.\nОсновна відмінність між зв'язаними і впровадженими об'єктами полягає в місці їхнього збереження, а також способі відновлення даних при їхньому розташуванні в кінцевий файл.\nЗв'язаний об'єкт. У випадку зі зв'язаним об'єктом, відновлення даних відбувається тільки при зміні вихідного файлу. Зв'язані дані зберігаються у вихідному файлі. Кінцевий файл зберігає тільки зведення про місце розташування вихідного файлу і відображає представлення зв'язаних даних. Рекомендується використовувати зв'язані об'єкти, якщо важливий розмір файлу.\nВпроваджений об'єкт. У випадку з впровадженим об'єктом, при зміні вихідного файлу кінцевий файл не зміниться. Впроваджені об'єкти стають частиною кінцевого файлу і, будучи один раз вставленими, більше не є частиною вихідного файлу. Двічі клацніть впроваджений об'єкт для його відкриття в програмі, що була використана для його створення.\nКлацніть у документі місце, куди варто помістити впроваджений об'єкт.\nВиберіть команду Об’єкт у меню Вставка, а потім -- вкладку Створення.\nУ списку Тип об’єкта виберіть тип створюваного об'єкта.\nДля відображення впровадженого об'єкта у вигляді значка (це зручно, якщо документ призначений для перегляду в електронному виді) установите прапорець У вигляді значка.\nПримітки. У списку Тип об’єкта відображаються тільки встановлені на даному комп'ютері програми, що підтримують зв'язані і впроваджені об'єкти.\nПри виборі типу об'єкта Лист Microsoft Excel у документ уставляється вся книга. У документі одночасно відображається тільки один лист. Для відображення іншого листа двічі клацніть об'єкт Microsoft Excel, а потім виберіть потрібний лист.\nСтворення зв'язаного чи впровадженого об'єкта з існуючого файлу\nКлацніть у документі місце, куди варто помістити зв'язний чи впроваджений об'єкт.\nВиберіть команду Об’єкт у меню Вставка, а потім -- вкладку Створення з файлу.\nУ поле Ім’я файлу введіть ім'я файлу, з якого буде створений зв'язаний чи впроваджений об'єкт, чи натисніть кнопку Огляд для вибору файлу зі списку.\nДля створення зв'язаного об'єкта установите прапорець Зв’язок з файлом.\nЯкщо прапорець Зв’язок з файлом не був установлений, буде створений впроваджений об'єкт.\nДля відображення зв'язаного об'єкта у виді значка встановіть прапорець У вигляді значка.\nПримітки. Команду Об’єкт (меню Вставка) не можна використовувати для вставки графічних і деяких інших типів файлів. Для вставки графічних файлів у Word призначена команда Рисунок (меню Вставка). При створенні впровадженого об'єкта з існуючої книги Microsoft Excel у документ уставляється вся книга. У документі одночасно відображається тільки один лист. Для відображення іншого листа двічі клацніть об'єкт Microsoft Excel, а потім виберіть потрібний лист.\nВідмінності у властивостях створених, впроваджених та вставлених даних\nСтворення зв'язаного чи впровадженого об'єкта на основі даних з існуючого файлу\nВиділіть дані для зв'язаного чи впровадженого об'єкта.\nНатисніть кнопку Копіювати чи Вирізати.\nПерейдіть до файлу, у який будуть розташовані дані, а потім клацніть місце, куди їх варто помістити.\nВиберіть команду Спеціальна вставка в меню Правка.\nЩоб створити зв'язаний об'єкт, виберіть Зв’язати.\nДля створення впровадженого об'єкта виберіть Вставить. У списку Як виберіть значення, що містить слово “Об’єкт”. Наприклад, якщо був скопійований текст із документа Word, виберіть Документ Microsoft Word Об’єкт.\nСпособи спільного використання даних у Word\nІснує безліч різних способів спільного використання даних програмами Office. Вибір конкретного способу залежить від того, як будуть відображатися дані в прикладці, чи потрібно обновляти дані при їхній зміні і разом з ким вони будуть використовуватися.\nКопіювання даних з однієї програми і вставка їх в іншу програму\nШвидке копіювання чи переміщення даних з одного файлу в інший\nВикористання файлу, створеного в іншій програмі\nСтворення переходу до даних в одній прикладці, оформленого шляхом виділення кольором і підкреслення чи тексту малюнка\nКопіювання даних з іншого файлу і відновлення копії при зміні вхідних даних у вихідному файлі\nКопіювання даних з файлу,с твореного іншою програмою, так, щоб можна було легко змінювати дані у вихідній програмі, залишаючись у поточному документів\nРозміщення даних у загальнодоступному місці\nВідправлення даних у загальну папку на сервері Microsoft Exchange\nВикористання файлу разом з іншими користувачами, що можуть переглядати його і вносити примітки\nРозсилання файлу по електронній пошті\nВідправлення файлу іншим користувачам\nВідправлення файлу по електронній пошті\nСпільне обговорення і робота з файлом учасників під час зборів по мережі\nПризначення зборів по мережі\nТехнологія використання та приклади використання операцій обміну даними між компонентами MS Office\nПеретаскування даних між програмами\nВикористовуйте перетаскування для копіювання і переміщення даних, створення зв'язаних об'єктів, ярликів і гіперпосилань між документами різних програм. Кожна з програм повинна підтримувати протокол OLE.\nРозташуєте вікна програм таким чином, щоб обидва файли -- вихідний та кінцевий відкриті і видні. Необхідно бачити дані, що перетаскуються, а також те місце, куди вони будуть поміщені.\nВиділите дані, а потім при натиснутій правій кнопці миші перетягнете виділені дані на нове чи місце в іншу програму.\nУ контекстному меню виберіть потрібну команду.\nВставка даних з Microsoft Access у документ Word\nІснує можливість перенести дані з Microsoft Access у новий чи існуючий документ Word.\nЩоб включити дані Microsoft Access в існуючий документ Word, вставте вміст таблиці чи запиту Microsoft Access. Щоб сформувати потрібний набір даних, використовуйте запит для відбору і сортування полів і записів. Щоб підтримувати дані в документі обновленими, створіть зв'язок з даними Microsoft Access. При кожній зміні даних у Microsoft Access їх копія буде автоматично обновлятися в документі Word.\nЩоб перенести дані з Microsoft Access у новий документ Word, експортуйте таблицю, запит, звіт чи інший об'єкт бази даних Microsoft Access. Потім ці дані можна відформатувати і відредагувати засобами Word чи використовувати як джерело даних злиття.\nВставка вмісту таблиці чи запиту Microsoft Access в існуючий документ Word\nУ документі Word виберіть місце вставки вмісту таблиці чи запиту.\nВідобразіть панель інструментів Бази даних, а потім натисніть кнопку Вставить базу даних .\nНатисніть кнопку Получить дані.\nЯкщо для одержання, відбору і сортування даних варто використовувати Microsoft Access і/або Word, перейдіть до кроку 5.\nЯкщо для одержання, відбору і сортування даних варто використовувати Microsoft Query, натисніть кнопку MS Query, створіть запит, а потім перейдіть до кроку 9.\nВиберіть Бази даних MS Access у списку Тип файлів.\nУ поле Ім’я файлу введіть ім'я потрібної бази даних Microsoft Access, а потім натисніть кнопку Відкрити.\nВиберіть вкладку чи Таблиці Запити, виберіть потрібну таблицю чи запит, а потім натисніть кнопку OK.\nЩоб виконати відбір записів і/або полів для включення в таблицю Word, натисніть кнопку Відбір записів, виберіть потрібні параметри, а потім натисніть кнопку OK.\nДля настроювання форматування таблиці Word натисніть кнопку Автоформат таблиці, виберіть потрібні параметри, а потім натисніть кнопку OK.\nНатисніть кнопку Вставити дані.\nУ групі Вставить записи вкажіть, які записи варто включити в таблицю Word.\nЩоб зберегти можливість відновлення даних у таблиці Word у випадку зміни вихідних даних, установите прапорець Вставити дані як поле.\nWord вставляє дані в таблицю Word у виді поля DATABASE, зв'язаного з вихідною таблицею чи запитом. Щоб обновити поле, виділіть його в таблиці і натисніть клавішу F9.\nЕкспорт даних з Microsoft Access у документ Word\nУ вікні Microsoft Access відкрийте потрібну базу даних, а потім відкрийте об'єкт бази даних: таблицю, запит, форму чи звіт.\nЯкщо потрібно експортувати тільки частину даних, виділіть потрібні рядки чи стовпці.\nОберіть команду Експорт у меню Файл.\nУ списку Тип файла оберіть формат файлу для експортованих даних:\nЩоб створити документ зі збереженням вихідного форматування даних, виберіть параметр Формат RTF.\nЩоб створити простий текстовий файл для використання як джерела даних злиття, оберіть параметр Злиття Microsoft Word.\nУ полі Ім’я файла вкажіть ім'я файлу для нового документа.\nЩоб експортувати весь об'єкт бази даних, виберіть параметр Зберегти все. Щоб експортувати тільки виділені рядки чи стовпці, оберіть параметр Зберегти фрагмент.\nІмпорт текстового файлу Word у Microsoft Access\nІснує можливість імпортувати дані з текстового файлу Word, наприклад джерела даних злиття.\nУ Word збережіть копію файлу у виді неформатованого текстового файлу; як роздільники використовуйте коми чи знаки табуляції.\nІнструкції: Перейдіть у Microsoft Access і відкрийте нову чи існуючу базу даних.\nУ вікні бази даних натисніть кнопку Таблиці на панелі об'єктів.\nУ меню Файл виберіть команду Зовнішні дані, а потім -- команду Імпорт.\nУ списку Тип файлів оберіть параметр Текстові файли.\nУ поле Ім’я файла введіть ім'я текстового файлу для імпорту.\nДійте за вказівкам майстра імпорту.\nДля перегляду додаткових параметрів чи зміни специфікацій, наприклад роздільника полів, натисніть кнопку Додатково в першому з діалогових вікон майстра. Щоб зберегти специфікації для наступного використання при імпорті схожих текстових файлів, натисніть кнопку Зберегти як.\nПро вставку листа чи діаграми Microsoft Excel у документ Word\nWord надає кілька способів вставки даних Microsoft Excel у документ Word. Наприклад, можна легко скопіювати і вставити лист чи діаграму. Можна також уставити лист чи діаграму у виді зв'язаного об'єкта чи впровадженого об'єкта. Основні розходження між зв'язуванням і вбудовуванням полягають у місці збереження даних і способі відновлення даних після приміщення їх у документ:\nЗв'язаний об'єкт. Зв'язаний об'єкт -- лист чи діаграма -- відображається в документі, але його інформація зберігається у вихідній книзі Microsoft Excel. При редагуванні даних у Microsoft Excel, Word може автоматично обновляти лист чи діаграму в документі. Зв'язування варто застосовувати, коли необхідно включити інформацію, що незалежно вводиться, таку як дані, зібрані різними відділами, а також коли потрібно зберігати обновлювану в Word інформацію. Через збереження зв'язаних даних в окремому місці, зв'язування може також допомогти мінімізувати розмір файлу документа Word. Див. інструкції з створення зв'язаного об'єкта з існуючого листа або діаграми Microsoft Excel.\nВпроваджений об'єкт. Впроваджений об'єкт -- лист чи діаграма -- зберігає інформацію безпосередньо в документі Word. Можна створити впроваджений об'єкт з існуючого листа або діаграми Microsoft Excel чи створити новий впроваджений лист або діаграму Microsoft Excel. Щоб відредагувати впроваджений об'єкт, двічі клацніть його для запуску Excel, внесіть зміни і поверніться назад у Word. Можна впровадити існуючий чи новий порожній лист чи діаграму. Оскільки інформація зберігається в документі Word, упровадження варто застосовувати, коли потрібно поширення оперативної версії документа персонам, що не будуть мати доступу до окремо зроблених аркушів і діаграм.\nСтворення зв'язаного об'єкта з існуючого листа чи діаграми Microsoft Excel\nВідкрийте документ Word і книгу Microsoft Excel, що містить дані, необхідні для створення зв'язаного об'єкта.\nПерейдіть у вікно Microsoft Excel, а потім виділіть весь лист, діапазон осередків чи діаграму.\nПерейдіть у документ Word, а потім виберіть місце вставки зв'язаного об'єкта.\nВиберіть параметр Зв’язати.\nЗі списку Як виберіть потрібний параметр.\nЯкщо є труднощі у виборі параметра, виділіть його і прочитайте опис у полі Результат.\nЩоб відобразити зв'язаний лист чи діаграму у виді значка, встановіть прапорець У вигляді значка.\nПорада. Щоб передбачити можливість зміни набору осередків даних у зв'язаному діапазоні, привласніть цьому діапазону ім'я в Microsoft Excel і вкажіть при вставці в документ Word не координати, а це ім'я. З появою додаткових даних у діапазоні треба відповідним чином перевизначити його ім'я в Microsoft Excel. Word автоматично додасть нові дані при наступному відновленні зв'язаного об'єкта.\nСтворення впровадженого об'єкта з існуючого листа чи діаграми Microsoft Excel\nВідкрийте документ Word і книгу Microsoft Excel, що містить дані, необхідні для створення впровадженого об'єкта.\nПерейдіть у вікно Microsoft Excel, а потім виділіть весь лист, діапазон осередків чи діаграму. Натисніть кнопку Копіювати.\nПерейдіть у документ Word, а потім виберіть місце вставки впровадженого об'єкта.\nВиберіть параметр Вставить.\nУ списку Як виберіть Лист Microsoft Excel Об’єкт чи Діаграма Microsoft Excel Об’єкт.\nЩоб відобразити впроваджений лист чи діаграму у виді значка, встановіть прапорець У вигляді значка.\nПримітки. Щоб швидко створити впроваджений об'єкт із усього листа, виберіть команду Об’єкт у меню Вставка, а потім - вкладку Створення з файла. У поле Ім’я файла введіть ім'я книги, з якої варто створити впроваджений об'єкт, чи натисніть кнопку Огляд і виберіть ім'я файлу зі списку. Зніміть прапорець Зв’язати с файлом. Якщо необхідно, встановіть чи зніміть прапорець У вигляді значка.\nНезалежно від вибору команди, використовуваної для створення впровадженого об'єкта Microsoft Excel, - Спеціальна вставка чи Об’єкт - у документ Word фактично вставляється вся книга. При використанні команди Спеціальна вставка у впровадженому об'єкті відображається тільки виділений діапазон листа, а при використанні команди Об’єкт -- перша сторінка книги. В обох випадках одночасно відображається тільки один лист книги. Для відображення іншого листа двічі клацніть впроваджений об'єкт, а потім виберіть потрібний лист.\nСтворення нового впровадженого листа чи діаграми Microsoft Excel\nУ документі Word виберіть місце вставки нового впровадженого об'єкта: листа чи діаграми.\nВиберіть команду Об’єкт у меню Вставка, а потім - вкладку Створення\nУ списку Тип об’єкта виберіть Лист Microsoft Excel чи Діаграма Microsoft Excel.\nЩоб відобразити впроваджений лист чи діаграму у виді значка, установите прапорець У вигляді значка. Натисніть кнопку OK.\nЗагальна характеристика існуючих методів обміну даними між компонентами MS Office, їх властивості та напрямки використання\nНомер материала: 133682\nКонспект урока "Линейные алгоритмы на Паскале". Урок 1\nСамостоятельная работа по теме "Информация и её виды"


ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ГАЛФАРМ — Код ЄДРПОУ 23273203\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ГАЛФАРМ\nЗОЛОТАРЬОВ МИКОЛА АНАТОЛІЙОВИЧ\nАдреса: 04208, м.Київ, Подільський район, ПРОСПЕКТ ВАСИЛЯ ПОРИКА, будинок 18А\nУчасники та бенефіціари 23273203\nАдреса засновника: 03134, м.Київ, Святошинський район, ВУЛИЦЯ ГРИГОРОВИЧА-БАРСЬКОГО, будинок 1, квартира 111\nРозмір внеску до статутного фонду: 76 500,00 грн\nЧастка (%): 55,4348%\nАдреса засновника: 02090, м.Київ, Дніпровський район, ПРОВУЛОК ЛОБАЧЕВСЬКОГО, будинок 1-H\nРозмір внеску до статутного фонду: 61 500,00 грн\nЧастка (%): 44,5652%\nНомер взяття на облік: 38409\nНомер взяття на облік: 02-15936\n11.07.1996 Змінився вид діяльності 71250 - РОЗДРIБНА ТОРГIВЛЯ НЕДЕРЖАВНИХ ОРГАНIЗАЦIЙ, КРIМ СПОЖИВЧОЇ КООПЕРАЦIЇ\n11.07.1996 Змінився розмір статутного капіталу 190 грн.\n11.07.1996 Змінилася адреса ЛЬВIВСЬКА ОБЛ.,М. ЛЬВIВ,ГАЛИЦЬКИЙ Р-Н, ВУЛ. ТЕАТРАЛЬНА, Б.8, KB.2\nІнформація про компанію "ГАЛФАРМ"\nОтримайте юридичну інформацію про юрособу "ГАЛФАРМ". Юридична інформація про юрособу допоможе комерційному директору в аналізі, співпрацювати з постачальником або нi. Ці відомості доступні в держреєстрі. Таку інформацію отримують завдяки ЄДРПОУ бізнесу 23273203.\nДані про компанію "ГАЛФАРМ"\nЗа кодом бізнесу, що називається номер запису в ЄДР, можна дізнатися, в якому місці знаходиться цей контрагент - для "ГАЛФАРМ" це Київ, в нашому каталозі на літеру Г. Юридична адреса бізнесу 04208, м.Київ, Подільський район, ПРОСПЕКТ ВАСИЛЯ ПОРИКА, будинок 18А, а також більш докладні відомості можна знайти в повній версії нашого сервісу. За кодом ОКПО в нашій базі містяться дані про власників і підписантів, прізвища, імена та по батькові цих людей. Ключові особи цієї компанії - керівник Золотарьов Микола Анатолійович, підписант Кундіна Вікторія Валеріївна, а також засновники Григоренко Сергій Миколайович, Золотарьов Микола Анатолійович. У повній версії сайту можна знайти судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і сума статутного капіталу компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в Київ або в каталозі на букву Г\nТОВ "АРХІТЕКТУРНІ ТРАДИЦІЇ"


ScoolByLife » Краса і здоров'я » Що приготувати, щоб їсти і не поправлятися?\nЯкщо ви хочете стати струнким і красивим, то знайте, що щоб досягти цієї мети, не обов'язково голодувати і відмовляти собі, коли навколо стільки спокус. Їжте, їжте із задоволенням, але тільки не все, а ті страви, які мають дуже мало кілокалорій.\nЯкісь такі страви, запитаєте ви? А ось які.\n1. Стручкова квасоля по-грузинськи (143 ккал)\nДля цієї страви вам знадобиться: 300 г зеленої стручкової квасолі, 1 головка ріпчастої цибулі, 2-3 свіжих помідори, кілька зубчиків часнику, 2 яйця, зелень, волоські горіхи.\nВідваріть стручкову квасолю в підсоленій воді. У глибокій сковорідці отжарьте до золотистого кольору ріпчасту цибулю, опустіть в сковороду квасоля і влийте трохи відвару, в якому вона варилася. Протягом 5 хвилин тушкувати на слабкому вогні. Часник очистити, свіжу зелень дрібно нарізати, покладіть в квасолю. За смаком можна додати червоний або чорний мелений перець. Додайте збиті яйця, все перемішайте, закрийте кришку і відразу ж зніміть квасоля з вогню. Поперед подачею на стіл готову квасолю можна прикрасити подрібненими волоськими горіхами.\n2. Овочевий суп на курячому бульйоні (75 ккал)\nДля приготування вам знадобиться: 450 г томатного соку, 450 г води, 450 г курячого бульйону, 450 г помідорів, 250 г зеленої квасолі, 350 г моркви, 3 листа селери, 1 цибулина, 1 кабачок цукіні, зелень, трохи гарбуза.\nВізьміть в рівних кількостях кип'ячену воду, томатний сік і курячий бульйон. Перемішайте все це, додайте помиті, ошпарені окропом помідори без шкірки, поставте на невеликий вогонь і доведіть до кипіння.\nМорква, селера, ріпчаста цибуля, цукіні і гарбуз ретельно промийте, очистіть. Всі овочі наріжте на невеликі шматочки і опустіть в суп, додайте зелену квасолю. Знову доведіть до кипіння і варіть на повільному вогні, ще 30 хвилин.\nПеред тим як вимкнути, додати сіль і чорний перець за смаком, а перед подачею на стіл додайте свіжу зелень.\n3. Чорнослив з сиром і горіхами (265 ккал)\nВам знадобиться: 500 г чорносливу, 150 г сиру, 2 сирих жовтки, 1.5 стіл. ложки манної крупи, 1.5 стіл. ложки меду, 2 стол. ложки подрібнених волоських горіхів, ванілін, йогурт або сметана, масло.\nЧорнослив замочіть в окропі, дайте йому набрякнути і акуратно видаліть кісточки.\nСир протріть через сито, збийте жовтки, додайте мед, манну крупу і ванілін, все ретельно перемішайте, додайте подрібнені волоські горіхи. Готовою сумішшю начините чернослівіни, викладіть їх на деко, злегка змащене вершковим маслом, поставте в духовку на 10 хвилин при температурі 180 градусів.\nПеред подачею на стіл полити ще гарячий чорнослив сметаною або йогуртом.


Сталеві диски Dotz або KFZ а може Steel на нашому сайті докладніша інформація\nЩо ви знаєте про сталевих дисках?\nВ інтернет-магазині «АвтоДискиUA» представлений широкий асортимент дискової продукції. Сьогодні ми розповімо про найбільш затребуваних дисках серед наших покупців.\nАвстрійськи стальні диски KFZ\nВони представляють собою дискову продукцію найбільшого європейського холдингу, який об’єднав в єдине ціле багато фірм. Спеціалізацією даної компанії є виключно виробництвом штампованих колісних дисків. Саме колесо доволі міцне, а по вазі легші аналогів. Це можливо за рахунок використання спеціальної сталі та лазерного контролю на всіх етапах виготовлення.\nТайванська штампована дискова продукція від Steel Wheels\nНе менш популярні сьогодні і стальні диски Steel. Серед основних переваг таких катків варто виділити:\n- проходимось по бездоріжжю або путівним дорогам.\nВарто відмітити, що саме останній факт був підтверджений неодноразовим їх використанням на міжнародному ралі. А це говорить, що катки будуть гарним варіантом для дорожнього покриття в Україні, які залишають бажати кращого.\nДекілька слів про диски від Dotz\nПродукція германської компанії розрахована на цінителів спортивного стилю їзди. Стальні диски Dotz виготовляють по особливим технологіям на новому обладнані. Бездоганна якість дискової продукції забезпечена багатоступінчатим контролем якості, а також використання новітніх розробок.\nВ світі компанія відома різними ноу-хау в виробництві катків. Всі штамповані диски проходять тестування на рівень міцності, що дозволяє виробнику гарантувати якісні та надійні вироби.\nСьогодні купити стальні диски Dotz, Steel, KFZ або інші зовсім просто. Підібрати дискову продукцію та оформити замовлення ви можете, як самостійно, так і за допомогою наших менеджерів. Для зв’язку зі спеціалістом набирайте номер телефона, що вказаний на сайті «АвтоДискиUA». А ще краще ви можете замовити зворотній дзвінок, та менеджер зв’яжеться в максимально короткі терміни або найбільш зручний для вас час.