Державна власність як об'єкт економічних відносин\n1. Теоретичні основи державної власності 1.1 Поняття державної власності\n1.2 Субєкти і обєкти власності держави\n2. Управління державною власністю 2.1 Специфіка до підходу управління державною власністю\n2.2 Цілі і завдання управління державною власністю\n2.3 Способи управління державною власністю\n3. Державна власність в російській економіці: масштаб і розподіл по секторах 3.1 Аналіз тенденцій в розмірі державного сектора в російській економіці\n3.2 Аналіз ефективності управління державною власністю на прикладі регіону (Костромська область)\nФГБОУ ВПО " Костромської державний технологічний університет "Кафедра економічної теорії Курсова робота по Економічної теорії на тему: "Державна власність як об'єкт економічних відносин" Студентка: Кудряшова Ксенія Юріївна Група: 14-ЕБ-1а Науковий керівник: кандидат економічних наук, доцент Соколова Ольга Олександрівна\n1. Теоретичні основи державної власності\n1.1 Поняття державної власності\n1.2 Суб'єкти і об'єкти власності держави\n2. Управління державною власністю\n2.1 Специфіка до підходу управління державною власністю\n3. Державна власність в російській економіці: масштаб і розподіл по секторах\n3.1 Аналіз тенденцій в розмірі державного сектора в російській економіці\n3.3 Переваги і недоліки державної власності\nУ Російській Федерації державна власність довгий час залишалася провідною формою власності і мала найбільшу питому вагу. Концентрація майна у державній власності і, як наслідок, обмеження майнової сфери і правочинів інших власників, виняток приватної власності як такої не дало позитивних результатів.\nВ даний час законодавством закріплено рівність всіх учасників цивільних правовідносин, включаючи і держава.  Умовами, що забезпечують рівність суб'єктів у відносинах власності, стало позбавлення держави ряду переваг (відмова від нерозповсюдження позовної давності на вимоги про повернення державного майна з чужого незаконного володіння та деяких інших пільг) і закріплення за всіма власниками рівного права на захист їх власності. \nЧинне законодавство розглядає державну і приватну власність не як протистоять один одному форми власності, а як дві складові економічних відносин власності, що не мають політичного забарвлення.\nУ складній системі економічних відносин державна власність представляє собою форму власності, що має на меті всенародне привласнення майна, відокремленого від майна інших організацій і громадян. Збіг загальнонародних і державних інтересів у сфері привласнення матеріальних благ грунтується на конституційному положенні, згідно з яким носієм і єдиним джерелом влади в РФ є її багатонаціональний народ. \nАктуальність обраної теми полягає в тому, що постійно йде реформування і поділ прав володіння на об'єкти федеральної власності.\nУ вітчизняній економічній літературі категорія власності широко досліджувалася, розроблялися теоретико-методологічні підходи до її визначення. Цій проблемі присвячені роботи А.Н. Бойко, М.К. Васюнін, Г.А. Канапухіна, М.В. Колганова, Н.Д. Колесова, Я.А. Кронрода, О.І. Ожерельева, К.В. Островитянова, А.К. Покритан, А.Я. Рябченко, В.Я. Суханова, Ю.І. Хаустова, К.А. Хуббіева, Н.А. Цаголова, В.Н. Черковца, Й.Й. Чічінскаса, В.П. Шкредова. Автори використовували різні підходи до дослідження категорії власності, визначення її в системі виробничих відносин, співвідношенню в ній правового і економічного.\nУ зарубіжній літературі великий внесок в розвиток правової концепції власності внесли Р. Коуз, Д. Норт, А. Оноре, Д. Шмідхен, Т. Еггертссон.\nМетодологічні основи теорії державного сектора містяться в роботах Е.Б. Аткінсона, Дж.Ю. Стігліца, М. Хайкіна, Л.І. Якобсона.\nМета курсової роботи: розглянути об'єкти державної власності та правомірності застосовуваних принципів і методів управління.\n- вивчити поняття та сутність державної власності;\n- охарактеризувати суб'єкти та об'єкти власності держави;\n- розглянути специфіку до підходу управління державної власності;\n- вивчити цілі і завдання управління державної власності;\n- розглянути способи управління державною власністю;\n- провести аналіз тенденцій в розмірі державного сектора в російській економіці;\n- оцінити переваги та недоліки державної власності.\nОб'єктом дослідження в даній роботі є вся державна власність, що належить РФ.\nПредмет дослідження - державні заходи з оперативного управління федеральної власністю, з метою мінімізації витрат на її утримання, а також максимізації прибутку від її використання, а також для залучення іноземного капіталу.\nТеоретичну і методологічну основу дослідження становлять праці вітчизняних і зарубіжних фахівців в області відносин власності.\nВ ході досліджень в рамках курсової роботи застосовувалися різні методи: системний підхід, логічні методи і правила та інші.\nТеоретична значимість дослідження. Отримані в роботі результати розвивають недостатньо розроблене з теоретичної точки зору актуальний напрямок в дослідженні відносин власності, доповнюють ряд положень теорії державної власності в частині уточнення категоріального апарату, обґрунтування доцільних меж її функціонування.\nПрактична значимість дослідження. Дослідження спрямовано на підвищення ефективності економічної системи в цілому в результаті оптимізації ролі державної власності та підвищення ефективності управління нею.\nРобота складається з вступу, трьох розділів, висновків і списку використаних джерел.\nУ першому розділі курсової роботи вивчаються теоретичні основи державної власності, а саме: поняття, суб'єкт і об'єкт державної власності.\nУ другому розділі розглядається специфіка управління державною власністю, цілі і завдання управління, а також способи управління.\nУ третьому розділі представлений аналіз тенденцій в розмірі державного сектора в російській економіці.\nУ висновку робляться висновки, підводяться підсумки всього дослідження.\nУ написанні курсової роботи використовуються нормативні документи, праці вітчизняних і зарубіжних авторів, статті з періодичних видань, статистична інформація та матеріали WEB-сайтів відповідної тематики.\nКурсова робота містить 8 таблиць, 3 рисунка, 22 найменування використаної літератури. Робота викладена на 42 аркушах машинописного тексту.\nДержава з часів свого зародження представляє публічний інститут, який створюється з метою виконання певних функцій і завдань. Виступаючи гарантом суспільних процесів, держава не може виконувати свої повноваження без майнового забезпечення. Одночасно, держава є форма територіальної організації населення, що робить його унікальним власником на певні види майна, щодо яких неможливо встановити інші права власності в процесі суспільних відносин.\nДержавна власність представляє одну з форм суспільної власності. Відповідно до російського законодавства під державною власністю можна розуміти майно, що належить на праві власності Російської Федерації і суб'єктів Російської Федерації. Таким чином, в Росії, як і в інших федеративних державах, державна власність ділиться на два рівня.\nЗ соціально-економічної точки зору державна власність є вираз відносин між людьми з приводу привласнення благ з метою реалізації державних і громадських інтересів.\nОкремо слід виділити майно, чиє поділ неможливо між федерацією і її суб'єктами. Питання розмежування державної власності відносяться, відповідно до Конституції Російської Федерації, до предметів спільного володіння Російської Федерації і суб'єктів Федерації. \nУ державній власності Російської Федерації знаходяться майно органів влади і управління Російської Федерації, ресурси континентального шельфу та морської економічної зони, культурні та історичні цінності загального державного значення, кошти державного бюджету, державного банку, золотий запас, алмазний і валютний фонди, страхові, резервні та інші фонди.\nЗгідно з Постановою Верховної Ради РФ від 27.12.1991г. № 3020- 1 "Про розмежування державної власності в Російській Федерації на федеральну власність, державну власність республік у складі РФ, країв, областей, автономної області, автономних округів, міст Москви і Санкт-Петербурга і муніципальну власність" незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств і від того, на чиєму балансі вони знаходяться, виключно до федеральної власності віднесені :\n1. Об'єкти, що становлять основу національного багатства країни:\n- ресурси континентального шельфу, територіальних вод і морської економічної зони РФ;\n- охоронювані природні об'єкти історико-природної і культурної спадщини;\n- художні цінності, установи культури загальноросійського значення.\n2. Об'єкти, необхідні для забезпечення функціонування федеральних органів влади і управління, рішення загальноросійських завдань:\n- державна скарбниця;\n- майно Збройних Сил, органів і установ, що фінансуються з бюджетних\n- об'єкти РАН, Міністерства і відомства Росії;\n- підприємства і об'єкти геологічної, гідрометеорологічної, топографо-геодезичної, екологічної служб, стандартизації та метрології;\n- державні запаси, мобрезервів і т.п.\n3. Об'єкти оборонно-промислового комплексу.\n4. Об'єкти галузей, що забезпечують життєдіяльність народного господарства Російської Федерації в цілому і розвиток інших галузей (інфраструктура добувної промисловості, паливно-енергетичного комплексу, електроенергетики, транспорту та ін.).\n5. Інші об'єкти, наприклад підприємства фармацевтичної промисловості, медико-біологічних препаратів, спиртової та лікеро-горілчаної продукції.\n6. Безгоспні об'єкти (у разі неможливості встановити власника майна в цій іпостасі визнається Російська Федерація, в подальшому, залежно від виду майно може бути передано у власність суб'єкта федерації або муніципального освіти). \nТаким чином, державна власність - є невід'ємним елементом економічних систем промислово розвинених країн і кардинально відрізняється метою, функціями і роллю від всіх інших форм.Її можна визначити як граничний випадок обмеження приватної власності, що не дозволяє її власникам здійснити жодне з повноважень, що становлять інститут приватної власності. При цьому, серед усіх можливих суб'єктів відносин власності тільки Російська Федерація не має обмежень на можливі об'єкти власності.\nВ цілому об'єкти державної власності можна структурувати за такими групами функціонального використання.\nУ державній власності Російської Федерації і суб'єктів Федерації перебувають засоби виробництва, підприємства транспорту, зв'язку, інформації, паливно-енергетичного комплексу, інші підприємства і майно, необхідне для виконання завдань Російської Федерації, включаючи державну казну і казну суб'єктів Федерації. \nУ власності суб'єктів федерації може перебувати все інше майно, яке не віднесене до виключного відання Російської Федерації.\nОснову державної власності на рівні суб'єктів складають майно:\n- необхідна для виконання основних функцій і завдань даного рівня державної влади (об'єкти сфери культури, охорони здоров'я, дитячі будинки, майно державних установ і т.д.);\n- кошти бюджету суб'єкта федерації;\n- транспортна і інша інфраструктура, що має загальне регіональне значення;\n- земельні ресурси під об'єктами державної власності суб'єкта федерації і т.д. \nСуб'єктом державної власності відповідно до російського законодавства визнається Російська Федерація як держава. Процес управління об'єктами державної власності покладено на органи державної влади. На рівні Російської Федерації повноваження з управління державною власністю здійснює Федеральне агентство з управління федеральним майном в структурі Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Суб'єкти Російської Федерації мають право самі створювати структурні одиниці з управління своїм майном.\nВ тому і іншому випадку будь-яке управлінське рішення приймається шляхом видання нормативно-правового акта законодавчим органом влади, його затвердженням главою Російської Федерації або суб'єкта федерації. Органи виконавчої влади здійснюють процес управління на місцях, реалізуючи комплекс заходів в рамках встановлених законом повноважень.\nПерша група. Об'єкти, призначені для виконання загальнодержавних завдань.\nДо їх числа відносяться об'єкти, прямо пов'язані з:\n- забезпеченням оборони і безпеки;\n- захистом державних кордонів, територіального моря і повітряного простору;\n- проведенням зовнішньої політики і підтриманням міжнародних відносин;\n- управлінням державними економічними службами, включаючи Центральний банк Російської Федерації;\n- функціонуванням органів державної влади (законодавчої, виконавчої, судової);\n- проведенням фундаментальних наукових досліджень;\n- контролем за природокористуванням і охороною навколишнього середовища;\n- охороною пам'яток історії та культури;\n- зберіганням державних запасів і резервів;\n- експлуатацією та обслуговуванням великих транспортних магістралей.\nУ цю групу повинна бути включена більша частина природних ресурсів - надра, земля, лісовий фонд, водні ресурси, повітряний простір.\nНа дану групу має поширюватися виключне право державної власності, що дозволяє прямо і оперативно застосовувати всі можливі методи управління, що формулюються виходячи з мінливою політичну ситуацію і оптимізуються за критеріями ефективності.\nДруга група. Об'єкти, що забезпечують підтримку і розвиток економічного потенціалу країни.\nДо їх складу можуть бути включені підприємства:\n- базових галузей економіки (електроенергетика, підприємства зв'язку і поштова служба, нафто- і газовидобування, транспортна інфраструктура);\n- з видобутку і переробки дорогоцінних металів і каменів, радіоактивних і рідкоземельних елементів;\n- підприємства наукомісткого (стратегічного) машинобудування (авіакосмічної техніки, атомного машинобудування, військово-промислових виробів).\nПерелік об'єктів цієї групи з плином часу може змінюватися. У міру розвитку ринкового господарства і поліпшення загальної економічної ситуації в країні число таких об'єктів у складі державної власності може скорочуватися за рахунок їх переходу в недержавні форми, причому передача повинна здійснюватися тільки на підставі критеріїв державної ефективності.\nДля об'єктів другої групи поряд з державною допустимо існування спільної власності. Однак в умовах перехідної економіки держава повинна володіти великим обсягом функцій з управління подібними об'єктами, наприклад, через закріплення за собою контрольних пакетів акцій або спеціального права, наданого блокуючим пакетом акцій.\nТретя група. Об'єкти, через які держава реалізує економічну політику і соціальний захист населення.\nУ їх числі можуть бути:\n- установи і організації охорони здоров'я;\n- вищі навчальні заклади;\n- установи культури і мистецтва;\n- федеральні органи соціального страхування та соціального забезпечення та ін. \nЗ перерахованого вище можна відзначити, що державною власністю в РФ є майно, що належить на праві власності РФ (федеральна власність), і майно, що належить на праві власності суб'єктам РФ - республікам, краях, областям, містам федерального значення, автономної області, автономним округам (власність суб'єкта РФ). Земля та інші природні ресурси, які не перебувають у власності громадян, юридичних осіб або муніципальних утворень, є державною власністю. Майно, що перебуває у державній власності, закріплюється за державними підприємствами і установами у володіння, користування і розпорядження відповідно до ГК РФ ст. 294, 296. \nОтже, державна власність представляє одну з форм суспільної власності. Відповідно до російського законодавства під державною власністю можна розуміти майно, що належить на праві власності Російської Федерації і суб'єктів Російської Федерації. Таким чином, в Росії, як і в інших федеративних державах, державна власність ділиться на два рівня.\nУправління державною власністю - це управління її відтворенням, використанням і трансформацією, що особливо важливо для перехідної економіки Росії.\nНайважливіша функція такого управління - координація взаємодії між суб'єктами державної власності, а також її з іншими формами власності. Її відтворення відбувається в умовах ринкових відносин, отже, при управлінні нею необхідно відповідати вимогам ринкових законів: конкуренції, попиту, пропозиції, вартості і т.д.\nБільш повно і точно управління державною власністю можна визначити як систему організаційно-економічних відносин між різними суб'єктами (суб'єктами і менеджерами) з приводу організації відтворення і використання об'єктів державної власності за допомогою організаційно-економічних функцій, форм і методів з метою забезпечення реалізації основних соціальних і економічних інтересів суспільства, муніципалітету і держави. Особливістю такого визначення є комплексність - використання одночасно цільового, відтворювального, системного і функціонального підходів.\nДержавна власність виражає відносини між людьми з приводу привласнення благ з метою реалізації державних і громадських інтересів. Управління нею направлено на організацію відтворення, використання, трансформації і присвоєння її об'єктів за допомогою економічних функцій, форм і методів.\nРеалізація права держави на об'єкти власності досягається через функціонування системи управління державною власністю, під якою розуміється сукупність органів державної і виконавчої влади, територіальних органів (агентств) Федерального органу з управління державною власністю (Мінекономрозвитку Росії), органів управління власністю суб'єктів РФ і об'єктів державної власності.\nОргани виконавчої влади на будь-якому рівні системи управління мають повноваження керувати тільки тим майном, яке передано їм у власність. В якості одного з варіантів побудови багаторівневої системи управління можна розглянути наступний:\n1. Макрорівень (федеральний) - рівень взаємодії федеральних органів законодавчої і виконавчої влади, що включає Президента РФ, Федеральних Зборів РФ, Уряд РФ, суб'єкти Російської Федерації, власників федерального майна, фіскальні та інші міністерства, відомства, іноземні організації і фонди.\n2. Мезорівень - рівень взаємодії елементів системи управління Мінекономрозвитку Росії зі структурними підрозділами інших центральних органів виконавчої влади, територіальними органами, іншими організаціями та установами Міністерства.\n3. Мікрорівень - рівень взаємодії структурних підрозділів апарату Мингосимущества Росії між собою. \nДержава, на відміну від інших власників, не може вирішувати проблеми управління знаходяться в його власності об'єктами на основі інтуїтивно, орієнтуючись на використання методу проб і помилок. Його особлива роль в цьому відношенні пов'язана з цілим рядом важливих обставин.\nПо-перше, результати процесу управління державною власністю впливають на долі багатьох людей, визначаючи рівень їхнього життя, соціальну захищеність, стан здоров'я, інтелектуальний розвиток, безпека і багато інших загальновизнані людські цінності.\nПо-друге, державної власність охоплює величезну кількість об'єктів, розташованих на всій території країни і за її межами. Виключною власністю держави є також об'єкти повітряного простору, ефіру і ресурсів космічних систем в тому розумінні, в якому вони включаються в національне багатство. До прийняття Земельного кодексу вся сукупність земельних, водних, лісових ділянок, а також всі об'єкти, що відносяться до земних надр, фактично розглядається як частина федеральної власності.\nПо-третє, об'єкти державної власності відрізняються великим організаційним і правовим різноманіттям, охоплюють широкий спектр галузей національного господарства і призначені для використання в найрізноманітніших напрямках: виробництво матеріальних благ, створення і обслуговування соціальної інфраструктури, федеральне управління і т. Д. \nТому розробка системи управління держвласністю повинна грунтуватися на попередній її структуризації з метою виділення однотипних груп об'єктів і описі завдань, цілей і методів управління ними.\nДержава в силу різноманіття об'єктів управління, їх специфіки, неможливості оперативного опрацювання актуальної інформації про стан кожного об'єкта управління, необхідної для прийняття своєчасних і адекватних управлінських рішень, в більшості випадків не може і не повинно визначати способи досягнення мети, т.е. детальні, економічно обґрунтовані плани конкретних заходів щодо об'єкта управління.\nСпосіб досягнення мети визначається в рамках встановленої (як правило, конкурсного) процедури призначення керуючого і затверджується уповноваженим державним органом.\nВідповідальність за здійснення затвердженого способу досягнення мети держави покладається на керівника і повинна не тільки стимулювати його належну діяльність, але і зводити до мінімуму ризики держави у разі недосягнення запланованого якісного результату управління. \nДержавна політика переслідує такі цілі:\n1. Збільшення доходів федерального бюджету на основі ефективного управління державною власністю;\n2. Оптимізація структури власності (з точки зору пропорцій на макро- і мікрорівні) в інтересах забезпечення стійких передумов для економічного зростання;\n3. Залучення максимальної кількості об'єктів державної власності в процес вдосконалення управління;\n4. Використання державних активів в якості інструменту для залучення інвестицій в реальний сектор економіки;\n5. Підвищення конкурентоспроможності комерційних організацій, поліпшення фінансово - економічних показників їх діяльності шляхом сприяння внутрішнім перетворенням в них і припинення виконання невластивих їм функцій.\nДля реалізації зазначених цілей федеральним органам виконавчої влади необхідно вирішити такі завдання у вигляді:\n1) Повної інвентаризації об'єктів державної власності, розробки та реалізації системи обліку цих об'єктів та оформлення прав на них;\n2) Підвищення ефективності управління державним майном з використанням усіх сучасних методів і фінансових інструментів, детальної правової регламентації процесів управління;\n3) Класифікації об'єктів державної власності за ознаками, визначальним специфіку управління;\n4) Оптимізації кількості об'єктів управління і переходу до по об'єктному управління;\n5) Визначення мети державного управління по кожному об'єкту управління (групі об'єктів);\n6) Забезпечення прав держави як учасника (акціонера) комерційних і некомерційних організацій;\n7) Забезпечення контролю за використанням і збереженням державного майна, а також контролю за діяльністю осіб, що залучаються в якості керуючих, де під керуючими розуміються керівники унітарних підприємств, установ, представники держави в органах управління комерційних і некомерційних організацій, довірчі керуючі державним майном, керуючі компанії ;\n8) Забезпечення надходження додаткових доходів до федерального бюджету шляхом створення нових відновлюваних джерел платежів і більш ефективного використання наявного майна. \nТаким чином, завдання реалізації даної концепції управління федеральної власності є пріоритетними для всіх федеральних органів виконавчої влади.\nТакож встановлюються заходи відповідальності федеральних органів виконавчої влади за реалізацію наданих їм повноважень з управління та розпорядження державним майном.\nВ якості засобів управління існує п'ять основних, які найчастіше зустрічаються на практиці. До таких способів управління відносяться: продаж об'єктів державної власності;\n- створення на базі об'єктів власності державних унітарних підприємств;\n- внесення об'єкта власності в якості частки в статутний капітал акціонерних товариств;\n- розвиток об'єкта власності шляхом інвестування. \nПродаж. В результаті реалізації даного способу передбачається повних перехід прав володіння, розпорядження та використання до покупця. Перевагами даного способу управління є:\n- порівняно швидке, практично одноразова, отримання щодо великих сум грошових коштів (дана обставина зумовила факт домінування продажу як способу управління державною власністю в 1990-х роках);\n- можливість отримання в майбутньому доходу у вигляді податкових надходжень в результаті функціонування і використання об'єкта власності;\n- розширення в економіці класу приватних власників.\nСтимулюванням розвитку даного способу управління на практиці є дія Федерального закону № 131-ФЗ.\nНедоліками даного підходу до управління об'єктами державної власності є:\n- втрата можливості використовувати і отримувати дохід від об'єкта власності в майбутньому. Важливо розуміти, що, продаючи об'єкт в приватну власність, органи державної влади втрачають його назавжди, оскільки право власності є безстроковим;\n- скорочення можливості виконання соціальних функцій. Приватний бізнес завжди буде переслідувати тільки одну мету - максимізація доходу, що вступає в протиріччя з соціальною діяльністю;\n- труднощі в пошуку покупців, що володіють достатнім капіталом для повного викупу об'єкта власності за ринковою ціною;\n- зниження ступеня участі в економічних процесах і впливу на них.\nПередача в оренду передбачає збереження права володіння і розпорядження за органами державної влади над об'єктом власності і передачу права використання за призначенням об'єкта власності орендарю.\nПереваги даного виду використання полягають у наступному:\n- поява стабільного джерела доходу в часі. На відміну від продажу оренда представляє практично не січуть джерело доходу, що вельми актуально в питанні стратегічного планування;\n- збереження контролю над долею об'єкта власності. Договору оренди можуть передбачати цільове використання об'єктів власності або вводити обмеження;\n- можливість використання об'єктів власності в майбутньому.\nЯк недоліки даного способу управління можна назвати такі, як:\n- втрата ряду можливих податкових надходжень (податок на майно);\n- відсутність стимулу у орендаря до інвестування коштів в розвиток об'єкта власності. Даний недолік є одним з основних факторів, що стримують процес розвитку державної власності, переданої в оренду;\n- обмеженість володіння інструментом орендної ставки за договором може привести до втрати певної частини доходу в результаті інфляції і т.п.\nСтворення державного підприємства. Для надання передбачених законом послуг населенню та здійснення іншої господарської діяльності органи державної влади створюють державні установи та підприємства.\nПрава органів державної влади щодо державних підприємств, установ і інших організацій, визначені федеральним законодавством.  До них відносяться:\n- визначення цілей, умов і порядку діяльності;\n- затвердження статутів;\n- призначення та звільнення керівників, відносини з якими будуються на контрактній основі;\n- контроль за діяльністю.\nКрім того, в якості власника органи державної влади мають право отримувати в дохід бюджету частину прибутку муніципальних підприємств. \nЦивільним кодексом передбачено створення державних підприємств у формі унітарних підприємств, які не наділені правом власності на закріплене за ними власником майно. \nМайно унітарного підприємства є неподільним і не може бути розподілено за депозитними вкладами (часток, паїв), в тому числі між працівниками підприємства. Унітарні підприємства можуть грунтуватися на праві господарського відання або оперативного управління. Але на праві оперативного управління створюються тільки федеральні казенні підприємства, тому муніципальні унітарні підприємства можуть бути засновані на праві господарського відання.\nВолодіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві господарського відання, обмежена правом контролю з боку власника (держави освіти в особі органів державної влади) за використанням за призначенням і збереженням належного підприємству майна, правом власника на отримання частини прибутку від використання майна, що знаходиться в господарському віданні створеного ним підприємства, а також забороною на розпорядження майном без згоди власника.\nОргани державної влади мають право також створювати державні установи і закріплювати за ними майно, що перебуває у державній власності. Особливості правового становища майна, закріпленого за державними установами, полягають у наступному. При настанні відповідальності установа відповідає за своїми зобов'язаннями які у його розпорядженні грошовими коштами. Але і власник в особі органів місцевого самоврядування при недостатності коштів у установи несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями установи. Майно належить установі на праві оперативного управління. У зв'язку з цим власник майна має право вилучити зайве, невикористовуване або використовується не за призначенням майно і розпорядитися ним на свій розсуд. Установа не має права відчужувати або іншим способом розпоряджатися закріпленим за ним майном і майном, придбаним за рахунок коштів, виділених йому за кошторисом. У тому випадку, коли власником установі надано право здійснювати приносить доходи діяльність, доходи, отримані від такої діяльності, і придбане за рахунок цих доходів майно вступають у самостійне розпорядження установи і враховуються на окремому балансі, але можуть використовуватися тільки на цілі, передбачені статутом установи.\nЦивільний кодекс Російської Федерації, визначаючи відповідальність за зобов'язаннями державних утворень, встановлює також деякі відносини з приводу державної власності між державою утвореннями і створеними ними юридичними особами при настанні відповідальності.  Держава відповідає за своїми зобов'язаннями тільки тим майном, яке не закріплено за створеними ними юридичними особами на праві господарського відання або оперативного управління, а також не відповідають за зобов'язаннями створених юридичних осіб, крім випадків, передбачених законом. У свою чергу, юридичні особи, створені державою утвореннями, не відповідають за їхніми зобов'язаннями.\nСутність управління державними унітарними підприємствами полягає в реалізації циклу управління для досягнення максимальної ефективності їх функціонування. \nДля здійснення управління, уповноважений орган державного управління повинен визначити і погодити з підлеглим підприємством перелік, структуру і обсяг інформації про функціонування.\nПерелік повинен містити достатню кількість інформації для отримання повної і достовірної картини про ситуацію на підприємстві, і в той же час бути коротким.\nОдним з важелів впливу на керівника підлеглого підприємства може бути процедура перерозподілу прибутку від підприємства на користь держави. Іншим важелем може бути делегування конкретних повноважень від підприємства до уповноваженого органу, погодженим у Статуті державного унітарного підприємства.\nУправління державним підприємством з боку органу федеральної, регіональної або місцевої влади може бути побудовано за таким принципом.Орган федеральної, регіональної або місцевої влади визначає стратегію розвитку підприємства, а керівники підприємства порядок діяльності своїх підприємств відповідно до інтересів держави. Оскільки кожне підприємство має певні цілі функціонування, процес управління повинен вестися відповідно до цими цілями. \nКонтроль діяльності державного унітарного підприємства - це невід'ємний етап процесу управління, який складається з декількох послідовних кроків, що включають аналіз фінансової звітності та факторний аналіз підприємства.\nДо переваг даного способу управління можна віднести:\n- можливість отримання доходу (економії бюджетних коштів на покупку цих товарів і послуг за ринковими цінами) в довгостроковому періоді у вигляді відрахувань від прибутку і плати за користування муніципальною власністю;\n- розширення можливості вирішення завдань соціально-економічного розвитку.\nНедоліками в даному випадку будуть:\n- відсутність грошових надходжень в короткостроковому періоді;\n- можлива штучна підтримка нерентабельних підприємств на ринки і порушення ринкових засад.\nВнесення частки в статутний капітал акціонерних товариств.\nДаний спосіб управління відрізняється від попереднього тим, що тут органи державної влади виступають співзасновниками на ряду з приватними особами.\nПеревагами даного способу управління є:\n- отримання доходу в довгостроковому періоді у вигляді дивідендів;\n- підвищення ефективності використання об'єктів власності;\n- можливість подальшого продажу акції за більш вигідним курсом;\n- збереження контролю над підприємствами економічно і соціально значущими для держави або окремого регіону, території. недоліки:\n- можлива штучна підтримка нерентабельних підприємств на ринки і порушення ринкових засад (розподіл державного і муніципального замовлень).\nІнвестування, розвиток об'єкта власності.\nНайчастіше в нашій країні державна власність продавалася в занедбаному або зношеному стані, який робить непридатною її для експлуатації (об'єкти нерухомості, підприємства і т.п.). Після продажу об'єктів власності, їх розвитку новими власниками, останні виставляють їх на торги за більш високою вартістю. Даний підхід передбачає участь держави безпосередньо в розвитку об'єкта власності і подальшого його використання за призначенням або продажу.\n- розширення можливості вирішення низки соціально-економічних завдань розвитку;\n- збільшення бази оподаткування;\n- можливість отримання додаткового доходу в майбутньому від використання або продажу.\n- необхідність великих одноразових витрат на реалізацію інвестиційних програм (цей недолік істотно обмежує реалізацію представленого способу управління об'єктами державної власності на практиці).\nОтже, державна власність - це система організаційно-економічних відносин між різними суб'єктами (суб'єктами і менеджерами) з приводу організації відтворення і використання об'єктів державної власності за допомогою організаційно-економічних функцій, форм і методів з метою забезпечення реалізації основних соціальних і економічних інтересів суспільства, муніципалітету і держави.\nРозробка системи управління держвласністю повинна грунтуватися на попередній її структуризації з метою виділення однотипних груп об'єктів і описі завдань, цілей і методів управління ними.\nТаким чином, в якості засобів управління існує п'ять основних, які найчастіше зустрічаються на практиці. До таких способів управління відносяться: продаж об'єктів державної власності; передача в оренду; створення на базі об'єктів власності державних унітарних підприємств; внесення об'єкта власності в якості частки в статутний капітал акціонерних товариств; розвиток об'єкта власності шляхом інвестування.\nСпочатку в таблиці розглянемо частку державних підприємств в загальній кількості зареєстрованих фірм і організацій в Росії. Інформація заснована на даних про офіційну реєстрацію юридичних осіб. Фірми та організації включають великі і малі комерційні фірми за винятком індивідуальних підприємців, некомерційних організацій, а також державних установ, якщо вони зареєстровані як окремі юридичні особи.\nТаблиця 1 Розподіл підприємств і організацій за формами власності (на початок року)\nЧисло підприємств (організацій), одиниць\nв тому числі за формами власності:\nдві тисячі шістсот тридцять одна\nТаким чином, простежується негативна тенденція зменшення кількості підприємств, що перебувають у державній та муніципальній власності в період з 2013-2015 рр. Частка фірм і організацій серед власників яких була держава (тобто сума державної та муніципальної власності) становила 15,9 відсотків в 2013 році і з тих пір істотне знизилася. Дивлячись на частку приватних внутрішніх фірм і організацій в Таблиці 1, можна відзначити зростання приватної власності з 2013 року.\nНаступна таблиця 2 демонструє дані про число федеральних унітарних підприємств та ВАТ з державною участю, а також про розмір державного пакета в цих ВАТ. Таблиця також включає число фірм, щодо яких у держави є спеціальне право, зване золотою акцією. Воно дозволяє уряду призначити представника до ради директорів навіть в тих випадках, коли воно не володіє звичайними акціями, а також дає право накладати вето на деякі рішення ради директорів. Золоті акції часто створювалися в процесі приватизації на підприємствах стратегічного значення.\nТаблиця 2. Власність федерального уряду: унітарні підприємства, частки в АТ і їх розміри, золоті акції\nЧисло федеральних унітарних підприємств\nтисячі сто тридцять одна\nЧисло АТ з часткою федерального уряду, в яких розмір частки становить (у%)\nБільш ніж 50%, але менше ніж 100%\nЧисло фірм, в яких держава володіє золотою акцією\nХоча число федеральних державних унітарних підприємств стабільно скорочувалася з 2013 року, число ВАТ з державною участю скоротилося з 2014 до 2015 року, але в даний момент знаходиться вище рівні 2013 року. Обидві тенденції пояснюються триваючим процесом корпоратизації унітарних підприємств у ВАТ з 100% часткою уряду. У 2015 - 981 Товариство з обмеженою відповідальністю і товариство з обмеженою відповідальністю; - 535 федеральних державних унітарних підприємств були включені в план приватизації на 2016 р\nУ деяких випадках уряд також намагалося в останні роки викуповувати раніше приватизовані фірми і, в більшості випадків, встановлювати мажоритарний контроль над цими підприємствами. В цілому, дані з Таблиці 2 відображають політику Російського уряду щодо приватизації міноритарних часток в фірмах з нестратегічних секторів, і встановленню або підтримці контролю над стратегічними активами.\nКартина частки ДП стане більш повної, якщо ми поглянемо на частку підприємств з державною участю в загальній зайнятості, переважно капіталі, інвестиціях і промисловому виробництві. У таблиці 3 показано значення зайнятості з 2013 по 2015 рік.\nТаблиця 3. Кількість співробітників, 2013-2015\nВсього в економіці\nвласність громадських і релігійних організацій (об'єднань)\nіноземна, спільна російська і іноземна\nЧастка людей зайнятих в фірмах з державної і змішаної (внутрішньої) власністю стабільно знижувалася з 33,8% в 2013 до 32,8% в 2015. Варто згадати, що категорія державних включає державні установи, коли вони являють собою окремі юридичні особи, як то університети або госпіталі.\nДля частки ДП в загальному запасі капіталу Російської економіки, Росстат використовує іншу класифікацію для ДП. Тут державна власність охоплює державні установи, державні унітарні підприємства а також підприємства з часткою участі держави понад 50% (прямої або непрямої). Основний капітал це актив використовується для виробництва товарів і послуг, такий як будівлі, обладнання, машини і т.д.\nТаблиця 4 демонструє частки державних і приватних фірм в основному капіталі російської економіки.\nТаблиця 4. Частки державних і приватних фірм в основному капіталі російської економіки\nв тому числі за формами власності інвесторів (замовників):\nгромадських і релігійних організацій (об'єднань)\nспільна російська і іноземна\nТаблиця 5 показує стабільне зниження в частці ДП в капітальних інвестиціях хоча процес і сповільнюється протягом останніх років. присутність держави в російській економіці залишалося постійним на рівні приблизно 15%. Представлені дані повинні давати найкраще уявлення про державну частку в корпоративному секторі російської економіки. Дані про капітальні інвестиції не схильні до впливу переоцінки капітальних запасів і капітальні інвестиції повинні бути менш важливі в державних установах, які відповідають за значну частку зайнятих.\nВ ідеалі, хотілося б виміряти частку ДП в економіці як частина ВВП яку вони виробляють. На жаль, ці дані не доступні в Росії. Офіційна статистика надає дані по промисловому виробництву, але тільки до 2004 року. Малюнок 1 демонструє розбивку промислового виробництва за формами власності. Знову спостерігається зниження в частці держави.\nМал. 1 Частка промислового виробництва за формами власності, 1994- 2004 Складено за даними: Росія в цифрах 2016 р // Федеральна служба державної статистики // Режим доступу: http://www.gks.ru/wps/wcm/connect/rosstat_main/ rosstat / ru / statistics / publications / catalog / doc_1135075100641\nТаблиця 5 представляє розподіл підприємств з власністю федерального уряду по галузям.\nТаблиця 5. Розподіл за секторами ФГУП і АТ з часткою державної участі, на 1 січня 2015год\nз них за формами власності, тис.\nдержавна і муніципальна\nоперації з нерухомим майном, оренда і надання послуг\nЧисло федеральних ДП найвищу в секторі операцій з нерухомим майном.Також велике число фірм з федеральною власністю в сільському господарстві, будівництві, транспорті і зв'язку.\nРосстат не надає даних про розподіл власності в банківському секторі. Vernikov отримує оцінку частки контрольованих державою банків в загальних активах в 45 відсотків. Чотири найбільші банки - Сбербанк, Внешторгбанк (ВТБ), Газпромбанк і Банк Москви - все державні - складають основну частину цієї частки: всі разом вони володіли 41 відсотком загальних активів. Решта припадає на зарубіжні банки (близько 10 відсотків), кілька великих російських банків, таких як Альфабанк, Уралсиб, Русский Стандарт і МДМ Банк, і сотні малих банків виключно регіонального значення. Очікується, що в ході поточної фінансової кризи державна частка в банківському секторі зросте.\nЩо стосується інтернаціоналізація державних підприємств, то згідно з даними Росстату, розподіл числа діючих організацій за участю іноземних організацій за видами економічної діяльності виглядає наступним чином (малюнок 2).\nМал. 2 Розподіл числа діючих організацій за участю іноземних організацій за видами економічної діяльності Складено за даними: Росія в цифрах 2016 р // Федеральна служба державної статистики // Режим доступу: http: //www.gks.ru/wps/wcm/connect/ rosstat_main / rosstat / ru / statistics / publications / catalog / doc_1135075100641\nТаким чином, основна частка організацій з іноземною участю припадає на роздрібну та оптову торгівлю, слідом йдуть організації в секторі операції з нерухомим майном та обробні виробництва.\nПідводячи підсумок проведеним дослідженням тенденцій в розмірі державного сектора в російській економіці можна зробити висновок, що агреговані дані про кількість фірм, зайнятості, основного капіталу, капітальним інвестиціям і промислового виробництва демонструють зменшення частки державних і приватних фірм в основному капіталі російської економіки, зменшення частки людей зайнятих в фірмах з державної і змішаної (внутрішньої) власністю, і як отже знижується роль держави в російській економіці.\nУ Костромській області визнаються і рівним чином захищаються всі форми власності.\nПо відношенню до об'єктів федеральної власності органи державної влади області здійснюють контроль за ефективним розміщенням виробничих та соціальних об'єктів з метою раціонального використання природних ресурсів, соціального захисту населення, охорони навколишнього природного середовища. Органи державної влади області відповідно до федеральним і обласним законодавством і власною компетенцією сприяють раціональному використанню та розвитку муніципальної, загальної, приватної і іншим формам власності на території області в інтересах населення, здійснюють екологічний контроль за її використанням.


Кір продовжує атакувати Полтавщину - Новини Полтави і області Depo.ua\nКір продовжує атакувати Полтавщину\nНові випадки небезпечної хвороби зафіксовані на Миргородщині\n12 лютого 2018 18:10\nСтаном на 9 лютого серед мешканців Миргорода та Миргородського району зареєстровано три випадки кору. Про це повідомляє Depo.Полтава з посиланням на сайт Миргородської міськради.\nНагадаємо, перші ознаки хворби: значне підвищення температури, яке настає приблизно через 10-12 днів після впливу вірусу і триває від чотирьох до семи днів. На цій початковій стадії можуть з'являтися нежить, кашель, почервоніння очей і сльозотеча, а також дрібні білі плями на внутрішній поверхні щік. Через кілька днів з'являється висип, зазвичай на обличчі і верхній частині шиї. Приблизно через три дні висип розповсюджується по тілу і, в кінцевому підсумку, з'являється на руках і ногах. Вона тримається 5-6 днів і потім зникає. В середньому, висип виступає через 14 днів (від семи до 18 днів) після впливу вірусу.\nНагадаємо, що учні загальноосвітніх навчальних та позашкільних закладів Миргорода через епідемію ГРВІ сидітимуть вдома з 12 по 16 лютого.\nМітки: #Полтавщина #Миргород #кір #ГРВІ


В Новомосковську відзначили найуспішніших учнів | Новости\nВ Новомосковську відзначили найуспішніших учнів\n09:19, 23 января 2018 г.\n22 січня в Новомосковську відбулося традиційне м іське свято вшанування відмінників навчання і переможців предметних олімпіад «Асамблея зірок». У залі міської ради зібралися кращі учні шкіл міста та їх вчителі.\nУчасників заходу привітав секретар міської ради – в.о. міського голови Сергій Горошко. Він подякував школярам за досягнуті успіх у навчанні та побажав не зупинятися на досягнутому та завжди відповідати високому статусу відмінника навчання. Особливі слова вдячності С.Горошко адресував педагогам та батькам дітей, що плекають паростки майбутньої інтелектуальної еліти України.\nУсі відмінники і переможці олімпіад за підсумками 1-го семестру 2017-2018 навчального року отримали з рук міського голови іменні сертифікати та стипендії міської ради.\nЦього року відзначили також і вчителів, які навчають найуспішніших юних новомосковців. Грамоти педагогам вручила начальник міського управління освіти Ольга Павлік.\nМузичні привітання для учасників свята подарували юні співаки, переможці міського конкурсу «Діамантова нотка» та зразковий колектив сучасного танцю «Грація».\nЗавершилося свято спільним фото на згадку.\n#відмінники #стипендії #школи


Марш захисту бездомних тварин – Новини в газеті Версії\nНа головну » Фоторепортаж » Марш захисту бездомних тварин\nавтор sporynina|Опубліковано 14/06/2012\n9 червня благодійна організація “Захист безпритульних тварин – Не будь байдужим!” провела марш захисту бездомних тварин у Чернівцях.\nПерша міжнародна акція, в якій взяли участь 15 країн, відбулася 31.03.2012. Як відомо, перед Євро-2012 розгорівся скандал про винищення безпритульних тварин в Україні. Проблема знищення тварин почалася не зараз. А акції зі знищення безпритульних тварин у містах, які приймають Євро, почалася у 2009 році, коли учасники привертали увагу керівництва держави та цих міст до цієї проблеми, закликали до гуманного її вирішення.\nОрганізатори акції 9 червня у Чернівцях закликали буковинців не бути байдужими до безпритульних тварин, нагадали міській владі про її обіцянки сприяти спорудженню притулку для безпритульних тварин. На Центральній площі за підтримки танцювальної студії «Move on» відбувся танцювальний флеш-моб, виступали активісти та организатори акції проти жорстокого поводження із безпритульними тваринами.\nБуло зібрано 700 гривень благодійних коштів, половина з яких пішла на оплату апаратури, а решта грошей буде використана на закупівлю їди і вакцини для собачок.\nЗавершилася акція  пішою ходою центральними вулицями активістів і небайдужих чернівчан  разом зі своїми домашніми тваринами.\nЗ виступу Анжели Косован, керівника благодійної організації “Захист безпритульних тварин – Не будь байдужим!”:\n«Для нас важливе кожне життя, не дивлячись на те, кому вона належить! Так, ми не можемо врятувати всіх, але я можу твердо стверджувати, що наша організація жодного разу не залишила без допомоги тварину, якій потрібна була допомога! Кожного місяця ми «піднімаємо» двох-трьох збитих або понівечених собак, підбираємо і роздаємо близько 30-ти бездомних цуценяті котенят, по максимуму підгодовуємо тварин по всьому місту. Все це ми робимо фактично за свій рахунок і своїми силами. На жаль, проблеми це не вирішує!\nВ порівнянні з масовістю безчинств, що відбуваються, нас дуже мало і тому ми дуже потребуємо допомоги відповідних владних структур, які під всякими приводами відмовляються з нами співпрацювати! Собак потрібно терміново починати стерилізувати! Як показала світова практика, це – найбільш правильний спосіб регуляції чисельності бездомних тварин. Раніше випробувані методи відстрілу, отруєнь і вивозу тварин за межі міст, себе не виправдали.\nСобака прийшов в наш світ як друг і охоронець для людини. Доведено, що по рівню довіри і розумового розвитку дорослий собака прирівнюється до дитяти 4-х-6-ти років. Це діти, які повністю залежать від нас, які нам довіряють, для яких ласкаве слово – найкоштовніший дарунок. Деколи, довіряючи людям, вони опиняються в будинках догхантеров, де з них живцем знімають шкури, виколюють очі, ламають кінцівки і інше.\nЗнаєте, я жодного разу не бачила злих собак, бачила лише агресивних через перенесені раніше психологічні травми.\nДо того часу, поки люди не стануть відповідальними і не перестануть сприймати тварину як іграшку, кількість бездомних собак і кішок не зменшиться! «Наплодили цих котів!» – фраза, яку я чую частіше, ніж «добридень». Кожен, хто не стерилізує своїх вихованців і випускає їх гуляти без нагляду, кожен, хто замість бездомних цуценят і котенят женеться за модою і породою, стає головним винуватцем в їх бездомності і приреченості на страждання і смерть.\nЩиро дякую всім, хто надавав допомогу в проведенні цієї акції і всім, хто прийшов підтримати нас! Серце, викладене з поминальних свічок, запалене на цій площі сьогодні, присвячується всім тваринам, які будь-коли постраждали від рук людських! »\nТетяна Стільчик, «Версії»,\nНайочікуваніша прем’єра театрального сезону в Чернівцях нарешті відбулася: «Срібний павук» оселився на чернівецькій сцені. Легка (не легковажна!) та водночас складна проза Василя […]\nPrevious post Юлія Косівчук та її армія янголів\nNext post Знайти історію України – це реально!?


Тягач майже кілометр штовхав tesla перед собою. Всі зняли камери електрокара - Фокстрот Авто\nHome Без рубрики Тягач майже кілометр штовхав tesla перед собою. Всі зняли камери електрокара\nТягач майже кілометр штовхав tesla перед собою. Всі зняли камери електрокара\nTesla їхала по правій смузі шосе, коли раптом вантажівка зліва вирішила перебудуватися і зачепила задню частину електрокара. В результаті зіткнення model 3 повернулася і застрягла перед тягачем. Водій “тесли” взяв управління в свої руки і зробив кілька спроб виїхати, але через пристойну швидкість вантажівки-близько 112 кілометрів на годину – йому це не вдалося.\nЗалишилося чекати, коли недобре запідозрить водій вантажівки, який не бачив «теслу» ні при перестроюванні, ні після, і навіть не відчув удару. Лише через 0,8 кілометра він звернув увагу на деякий опір спереду і зупинив машину.\nНа щастя, чоловік за кермом електромобіля не постраждав, проте йому довелося розлучитися з tesla на час ремонту, який зайняв кілька місяців і обійшовся в 20 тисяч доларів (1,4 мільйона рублів) – в половину ціни нової model 3.\nМинулого тижня відеореєстратор teslacam зняв відео з москвичкою на bmw, яка залишилася незадоволена паркуванням «тесли» і вирішила помститися її власнику, подряпавши електрокар ключем. До невдачі жінки, її дії, а також обличчя і номер x5 потрапили в об’єктив камер, які працювали в охоронному режимі sentry mode.\nPrevious articleЧим дивує і вражає оновлений кросовер renault arkana\nNext articleПрикро, розумієш: 25+ випадків, коли реальність не виправдала очікування, засмутивши людей\nКраш-тест 2016 Lexus NX\nОфіційно розсекречено плани по виробництву нових Audi Q8 і Q4


Відвідали пораненого героя АТО\nЗахист Батьківщини – священний обов’язок чоловіків ще з давніх давен. І так розпорядилась історія, що й у наш час, здавалось би мирний, наші батьки, брати і сини стоять у лавах оборонців цілісності та суверенності України. З-поміж інших такого героя має й Немирівщина, – це рядовий Андрій Сальник із Гриненок, котрий пройшов у свій час нелегкі будні антитерористичної операції.\nНа жаль, на будь-якій війні не можна обійтися без втрат як чийогось життя, так і здоров’я. Так і Андрій, отримавши важке порання, залишився без однієї ноги та ока. Йому нічим не можна зарадити і повернути втраченого, але, без сумніву, він буде взірцем для майбутніх поколінь, адже є патріотом, є оборонцем та захисником країни і своєї родини.\nДнями хлопця відвідали голови районної державної адміністрації та районної ради Юрій Погорелюк та Володимир Дзевелюк, представники воєнкомату, центральної районної лікарні та бойові побратими. Вони поспілкувались із хлопцем та його родиною. Побажали сили духу та моральної стійкості, які Андрію зараз конче необхідні – має їхати в Одеський військовий госпіталь на операцію.\nНизький уклін Андрію Сальнику та усім тим, хто, жертвуючи багато чим, все ж боронять українські кордони на сході нашої держави у цей непростий час.


Розділ 5. Дидактичні основи навчання іноземних мов - Навчання іноземних мов у загальноосвітніх закладах підручник...\nНавчання іноземних мов у загальноосвітніх закладах підручник для студентів вищих навчальних закладів\nСкачати 4.63 Mb.\nРозмір 4.63 Mb.\nРозділ 5. Дидактичні основи навчання іноземних мов\nВажливим для формування професійної компетенції вчителя є розуміння дидактичних основ навчання іноземних мов. З одного боку, методика базується на даних дидактики, з іншого, вона є джерелом інформації, досвіду щодо особливостей прояву загальних закономірностей навчання в процесі оволодіння іноземною мовою.\nНагадаємо, що дидактика (від грец. didaktikos – „повчальний”) – частина педагогіки, яка розробляє теорію освіти і навчання, розкриває закономірності засвоєння знань, умінь, і навичок, визначає обсяг і структуру змісту освіти, удосконалює методи та організаційні форми навчання, визначає виховний вплив навчального процесу на учнів. (Педагогічний словник / за редакцією Ярмаченка М.Д. – К.: Педагогічна думка, 2001- с.142)\nДидактика та методика навчання іноземних мов мають спільний об’єкт дослідження – навчально-виховний процес, який розглядається як динамічна взаємодія вчителя та учнів, у ході якої здійснюється стимулювання і організація активної навчально-пізнавальної діяльності школярів з метою засвоєння системи наукових знань, умінь, навичок, формування особистісних рис та розвитку індивідуальних здібностей.\nПоряд із цим сьогодні актуальності набуває поняття компетентності учня, що визначається багатьма чинниками, оскільки саме компетентності, на думку багатьох міжнародних експертів, є тими індикаторами, що дозволяють визначити готовність учня-випускника до життя, його подальшого особистого розвитку й до активної участі в житті суспільства. Орієнтуючись на сучасний ринок праці, освіта до пріоритетів сьогодення відносить уміння оперувати такими технологіями та знаннями, що задовольнять потреби інформаційного суспільства, підготують молодь до нових ролей у цьому суспільстві. Саме тому важливим нині є не тільки вміння оперувати власними знаннями, а й бути готовим змінюватись та пристосовуватись до нових потреб ринку праці, оперувати та управляти інформацією, активно діяти, швидко приймати рішення, навчатись упродовж життя. Прогресивна освітня спільнота сьогодні ставить перед собою нове завдання – сформувати у школяра та дорослого вміння вчитись.(Компетентнісний підхід, Овчарук, с.6)\nПоняття компетентності трактують як: здатність застосовувати знання та вміння ефективно й творчо в між особистісних відносинах – ситуаціях, що передбачають взаємодію з іншими людьми в соціальному контексті так само, як і впрофесійних ситуаціях. Компетентність – поняття, що логічно походить від ставлень до цінностей, та від умінь до знань. (Комп. Підх, овчарук,с.7)\nсоціальні, пов’язані з готовність брати на себе відповідальність, бути активним у прийнятті рішень, у суспільному житті, у врегулюванні конфліктів ненасильницьким шляхом, у функціонуванні та розвитку демократичних інститутів суспільства;\nполікультурні, що стосуються розуміння несхожості людей, взаємоповаги до їх мови, релігіїх, культури тощо;\nкомунікативні , що передбачають опанування важливим у роботі й суспільному житті усним і писемним спілкуванням, оволодіння кількома мовами;\nінформаційні, що зумовлені зростанням ролі інформації у сучасному суспільстві й передбачають оволодіння інформаційними технологіями, вмінням здобувати, критично осмислювати і використовувати різноманітну інформацію;\nсаморозвитку та самоосвіти, що пов’язані з потребою і готовністю постійно постійно навчатися;\nкомпетенції, що реалізуються у прагненні й здатності до раціональної продуктивної, творчої діяльності.\nНавчально-виховний процес (система навчання) - це багаторівнева ієрархічна будова, в межах якої взаємодіють численні елементи (структурні компоненти), котрі утворюють певну сукупність (структуру).\nСтруктурними компонентами навчально-виховного процесу є: цільовий, стимулюючо-мотиваційний, змістовий, операційно-діяльнісний, контрольно-регулятивний, оцінювально-результативний.\nОскільки навчання має двосторонній характер і зумовлює необхідність тісної взаємодії учителя та учнів, процесу викладання і процесу учіння , то важливо розуміти діяльність суб’єктів на кожному етапі навчання та знати можливі шляхи забезпечення їх взаємодії.\nвизначати цілі та завдання навчальної діяльності;\nформувати змістовні, емоційно забарвлені мотиви і мотивації навчально-пізнавальної діяльності;\nвизначати зміст навчального матеріалу, що підлягає опрацюванню і засвоєнню учнями;\nпланувати й організовувати навчально-пізнавальну діяльність учнів;\nвибирати методи, форми і засоби проведення занять, визначати та опрацьовувати методику кожного навчального заходу;\nнадавати навчальній діяльності учнів позитивно емоційного забарвлення;\nпроводити конкретні навчальні заходи;\nдопомагати учням і регулювати їхню навчально-пізнавальну діяльність;\nконтролювати-навчально-пізнавальну діяльність учнів;\nоцінювати її результати тощо.\nусвідомлення цілей і завдань цієї діяльності;\nформування, розвиток і збагачення її мотивів і мотивації;\nосмислення теми нового матеріалу й основних проблем, які необхідно розв’язати;\nсприйняття, осмислення, запам’ятовування та узагальнення навчального матеріалу, його використання в практиці й подальше повторення;\nпрояв емоційно-вольового ставлення до власних навчально-пізнавальних дій;\nсамоконтроль і самооцінка навчально-пізнавальної діяльності та внесення до неї відповідних коректив і змін. (Ягупов, с.228-229)\nЦільовий компонент процесу навчання відображає усвідомлення педагогом і прийняття учнями мети й завдань навчального предмету, розділу, теми, уроку. Мета навчання є соціально детермінованою, відображена в державних документах про освіту і конкретизована в навчальних програмах конкретних дисциплін навчального плану загальноосвітньої школи.\nСтимулюючо-мотиваційний компонент передбачає діяльність вчителя спрямовану на стимулювання в учнів інтересу, потреби в навчальній діяльності.\nМотиви діяльності учнів в процесі навчання іноземних мов можуть бути зовнішніми і виступати у вигляді вимог навчальних програм, школи, вчителів, батьків. Такі мотиви ґрунтуються на почутті обов’язку перед суспільством, сім’єю, учителями, товаришами і в їх основі лежить відповідальність, повага до вимог дорослих, бажання зміцнити свою репутацію доброго учня. Внутрішні мотиви діяльності учнів зумовлені особистими інтересами, переконаннями, намірами, мріями, ідеалами тощо. Вчитель має постійно вивчати мотиви учнів та створювати умови для їх формування та розвитку.\nВизначимо можливі джерела мотивації вивчення учнями іноземної мови:\nусвідомлення і прийняття учнем соціальної необхідності вивчення іноземної мови;\nпотреба самовираження учня, що передбачає створення умов для різноманітної діяльності та спілкування;\nнова інформація, яку учні здобувають засобами іноземної мови, читаючи періодичні видання, слухаючи радіопередачі, переглядаючи відео матеріали, та можливість скористатися цією інформацією в реальному житті (участь в програмах обміну, зустрічах, проектах, обговореннях тощо).\nпотреба в інтелектуальній діяльності, отримання задоволення від процесу навчання;\nособистість вчителя іноземної мови та емоційно позитивні стосунки між учасниками навчального процесу.\nЗміст навчання визначається навчальною програмою, підручниками та посібниками з іноземної мови. Зміст окремих тем та уроків конкретизується вчителем в тематичних та поурочних планах з урахуванням етапу навчання, визначених завдань, наявного навчально-методичного забезпечення, дидактичних умов.\nПід змістом навчання в дидактиці розуміють систему знань, умінь, навичок, способів діяльності, форм поведінки, якими має оволодіти учень в процесі навчальної діяльності.\nВибір змісту навчання залежить від поставленої мети та завдань.\nЗміст навчання іноземної мови має забезпечити досягнення головної мети навчання, яка полягає в тому, щоб навчити учнів спілкування іноземною мовою в типових ситуаціях повсякденного життя в межах засвоєного програмного матеріалу (Ніколаєва, 1999, с.42). На сучасному етапі розвитку методики зміст навчання конкретизується через іншомовні комунікативні компетенції: мовну, мовленнєву, соціокультурну, стратегічну. До змісту навчання іноземної мови відносять: сфери комунікативної діяльності, теми і ситуації спілкування, мовний і мовленнєвий матеріал, мовленнєві навички та вміння, мовні, країнознавчі та лінгвокраїнознавчі знання, загальнонавчальні та спеціальні вміння.\nОпераційно-діяльнісний компонент відображає процесуальну сутність навчання та реалізується за допомогою певних методів, форм і засобів організації навчального процесу.\nМетоди навчання – способи роботи вчителя та учнів, за допомогою яких досягається оволодіння знаннями, уміннями та навичками, формується світогляд учнів, розвиваються їх здібності. (Ярмаченко. Словник.с.315)\nВ дидактиці існують різні підходи до класифікації методів навчання. Найбільш повною є класифікація Ю.К. Бабанського, який виділяє методи організації навчально-пізнавальної діяльності, методи стимулювання та методи контролю і самоконтролю. Вчителеві слід пам’ятати, що будь-яка класифікація є умовною, В реальній навчальній роботі методи взаємодоповнюють один одного. І коли говорять про застосування в певний момент конкретного методу, то це означає, що він домінує при вирішенні завдання даного моменту. При виборі методів навчання слід керуватися такими критеріями:\nвідповідність методу меті та завданням навчання;\nвідповідність методу змісту навчання, який належить реалізувати;\nвідповідність методу реальним навчальним можливостям учнів (віковим та психологічним особливостям, рівню підготовленості, досвіду навчальної діяльності) та особливостям учнівського колективу);\nвідповідність методу дидактичним умовам та відведеному навчальному часу;\nготовність вчителя (теоретична, практична) до реалізації методу.\nТермін "метод" вживається в методиці навчання іноземних мов в двох значеннях:\n– як методична система або методичне спрямування в навчанні. Ці системи історично приходили на зміну одна одній. Отже, цей термін вживається, коли ми говоримо про історію розвитку методики (наприклад, перекладні, прямі, непрямі методи, комунікативний метод, груповий метод і т. і.- див. розділ ??? );\n– як способи роботи/взаємодії вчителя й учнів, за допомогою яких вирішуються задачі навчання й виховання [Общая методика...1967, с.49]. Наприклад, у будь-якій методичній системі використовуються такі методи-способи, як показ (демонстрація), пояснення, організація вправляння і контролю (див. розділ ???)\nНа етапі презентації матеріалу вчитель демонструє (показ) явище з опорою на малюнок, предмет, дію. Учень в цей час знайомиться з новим матеріалом та способами оперування ним. Демонстрація матеріалу супроводжується поясненням вчителя та має забезпечити розумову активність учня спрямовану на розуміння та осмислення матеріалу. На етапі тренування вчитель організовує вправляння учнів через виконання різноманітних вправ та завдань з метою закріплення матеріалу та автоматизації способів його застосування. На етапі застосування вивченого матеріалу має відбуватися залучення учнів до участі в комплексних формах навчальної діяльності, які дозволяють активізувати сформовані мовленнєві навички та вміння, відтворити інформацію, взяти участь у комунікативній діяльності.\nПоширеним в дидактиці є поняття „прийом навчання”\nПрийом – це елементарний методичний вчинок, спрямований на вирішення конкретної методичної задачі на певному етапі уроку [М.В. Ляховицький 1981, с.14], тобто це складова методу, разова дія на шляху реалізації методу (наприклад, введення лексичних одиниць з опорою на предмети чи малюнки, пояснення способу артикуляції звуків шляхом порівняння із звичними рухами органів мовлення, контроль аудіювання шляхом застосування тесту множинного вибору і т. і.).\nСформувати мовленнєві навички та вміння можливо через багаторазового здійснення відповідної операції, тобто вправляння.\nВправа – це "спеціально організоване в навчальних умовах багаторазове виконання окремих операцій, дій або діяльності з метою оволодіння ними або їх удосконалення" [Методика навчання...1999, с. 64].\nВправа має певну структуру. Вона складається: а) з завдання/ інструкції, в якій визначається, що саме повинні зробити учні; б) із зразка виконання (цей компонент є факультативним); в) матеріалу вправи; г) ключа для самоконтролю (факультативний компонент).\nВ основі класифікації вправ лежать різні критерії. За критерієм спрямованості вправи на прийом або видачу інформації розрізняють рецептивні, репродуктивні і продуктивні типи вправ. За критерієм комунікативності всі вправи поділяються на некомунікативні (мовні), умовно-комунікативні і комунікативні типи. Крім цього, вправи можуть бути усні та письмові (за характером виконання); одномовні і двомовні (за участю рідної мови); тренувальні і контрольні (за функцією у навчальному процесі); класні, домашні, лабораторні (за місцем виконання) [Методика ... у структурно-логічних схемах і таблицях 2004, с. 46; 48].\nВ залежності від практичної мети уроку вчитель вибирає різні типи вправ як прийоми організації діяльності учнів, але перевага надається одномовним умовно-комунікативним і комунікативним вправам. Саме ці вправи допомагають вчителеві створити ситуації спілкування, змоделювати процес природної комунікації і сформувати відповідно мовленнєві навички та вміння, іншими словами, навчити учнів спілкуватись іноземною мовою. В завданнях до таких вправ міститься не мовна, а комунікативна задача (щось повідомити, про щось дізнатися, отримати з тексту для слухання/читання певну інформацію і т. і.).\nДві головні ознаки - ситуативність і наявність комунікативного завдання - відрізняють умовно-комунікативні і комунікативні вправи від мовних (некомунікативних) вправ. Останні спрямовані на засвоєння окремих операцій з мовним матеріалом, тобто формування мовної навички. Завдання носять мовний характер, наприклад: вжити правильну часову форму дієслова в даному контексті; поставити іменники у множину і т. і.. Увага учнів зосереджена на формі мовного явища, а не на змісті висловлювання. Такі вправи виконуються, як правило, вдома, а на уроці мають невелику питому вагу.\nВ розділах даного підручника, які присвячені формуванню іншомовних навичок та навчанню видів мовленнєвої діяльності ми наводимо приклади методів-способів, визначаємо етапи їх підготовки та реалізації, описуємо умови ефективного застосування. На наш погляд, знайомство студентів з методами навчання іноземних мов в такий спосіб дозволить конкретизувати теоретичний матеріал та пов’язати його з завданнями практичної професійної діяльності вчителя.\nЩе однією дидактичною категорією, яку слід розглянути , є форми навчально-виховного процесу . Під формою розуміють спосіб існування змісту та його внутрішню організацію. Методи та форми взаємоповя зані: методи реалізуються у формах; форми забезпечують організацію та існування методів. (Онищук,с.240)\nФорми організації навчання – зовнішнє вираження узгодженої діяльності вчителя та учнів, що здійснюється у встановленому порядку та певному режимі. (Ярмаченко.Словник,с.468)\nРежим роботи – це спосіб організації класу при виконанні того чи іншого завдання. Це може бути фронтальний режим (учитель працює з усім класом, скажімо, при введенні певних мовних одиниць), парно-синхронний режим (всі учні працюють в парах одночасно), парно-індивідуальний (окремі пари по черзі працюють перед класом, наприклад, будують діалог), робота в малих групах (групи по 3-5 учнів розв’язують окремі завдання, а потім звітують за них перед класом), режим "натовп" (кожен учень має завдання, пов’язане із пошуком інформації шляхом опитування якомога більшої кількості учнів у заданий учителем час), рухомі шеренги (тут учень кожного разу має навпроти себе іншого співрозмовника, з яким спілкується протягом короткого проміжку часу, визначеного вчителем).\nОрганізація чіткої роботи в різних режимах вимагає від учителя значних зусиль, бо учні не привчені до такої роботи. На інших уроках вони виконують завдання, сидячи за партами або виходячи по одному до дошки. Отож перший досвід такої роботи вони отримують на уроках іноземної мови, і попервах ці режими можуть сприйматись учнями як щось несерйозне, що не обов’язково виконувати, бо немає постійного контролю з боку вчителя. Задача вчителя – пояснити учням смисл цієї роботи, що вона безпосередньо пов’язана з тим, заради чого вони приходять на урок іноземної мови: спілкуватись один з одним. Доцільно кожного разу заохочувати тих учнів, які виконують таку роботу правильно.\nПровідною формою організації навчального процесу в школі залишається урок. Сучасною вимогою до уроків в загальноосвітній школі є збільшення інтерактивних видів діяльності, самостійної, творчої роботи учнів, впровадження інформаційних технологій навчання. Тип уроку та його структура визначаються дидактичною метою, змістом навчального матеріалу та залежать від вікових особливостей учнів, рівня їх підготовки, наявного навчально-матеріального забезпечення.\nКрім уроку до форм організації навчання також відносять факультативи, гуртки, додаткові заняття, консультації, домашню навчальну роботу, самостійну роботу. Кожна з названих форм має відповідати дидактичній меті та реалізуватися з дотриманням дидактичних умов та етапів навчання.\nПід засобами навчання в дидактиці розглядають матеріальні або ідеальні об’єкти, які використовуються для засвоєння знань, формування досвіду пізнавальної та практичної діяльності. До матеріальних засобів навчання належать: підручники і навчальні посібники; таблиці , моделі, макети та інші засоби наочності; навчально-технічні засоби; навчально-лабораторне обладнання; приміщення, меблі та матеріально-технічні знаряддя.\nІдеальні засоби навчання – це такі раніше засвоєні знання і вміння, які використовують учителі та учні для засвоєння нових знань (схеми, умовні позначення, опорні таблиці, конспекти) (Зайченко І.В. Педагогіка. Навчальний посібник для студентів вищих педагогічних закладів. – Чернігів, 2003. – 528с. – с.190)\nВ розділі „Засоби навчання іноземних мов в школі” розглядаються умови ефективного застосування типових для дисципліни „Іноземна мова” засобів навчання.\nКонтрольно-регулятивний компонент передбачає одночасний контроль учителя за розв’язанням визначених завдань і самоконтроль учнів за правильністю виконання навчальних операцій.\nОсновними завданнями контролю є виявлення рівня засвоєння учнями знань, вмінь, навичок, отримання інформації щодо характеру навчально-пізнавальної діяльності учнів, рівня їх активності та самостійності у процесі, визначення ефективності методів, форм і способів їх навчальної діяльності.\nВажливо контролювати процес навчання на кожному етапі і своєчасно вносити корективи в його проходження: регулювати темп навчання, змінювати умови, планувати додаткові навчальні заходи, аналізувати результативність процесу навчання.\nЗдійснюючи контроль за ходом навчально-виховного процесу, вчитель створює умови щодо підвищення відповідальності учнів за результати навчання, привчає їх до систематичної навчальної роботи, стимулює до подальшого самовдосконалення.\nОцінювально-результативний компонент процесу навчання передбачає визначення ефективності навчального процесу, оцінку педагогами і самооцінку учнями навчальних результатів (компетенцій).\nОб’єктом оцінювання навчальних досягнень учнів є знання, вміння та навички, досвід творчої діяльності учнів, досвід емоційно-ціннісного ставлення до навколишньої дійсності.\nОсновними функціями оцінювання навчальних досягнень учнів є: контролююча, навчальна, діагностико-коригуюча, стимулюючо-мотиваційна, виховна.\nПри визначенні навчальних результатів учнів аналізу підлягають:\nступень сформованості загально навчальних та предметних умінь та навичок;\nОбов’язковими видами оцінювання навчальних досягнень учнів є тематичне і підсумкове.\nСистема оцінювання навчально-виховного процесу з іноземної мови має базуватися на таких засадах: (Програма,2001)\nоцінювання повинно бути комуникативноспрямованим та визначати рівень сформованості в учнів мовленнєвих вмінь;\nсистема оцінювання повинна мати логічну структуру та ускладнюватися на кожному наступному етапі;\nсистема оцінювання повинна забезпечити надійні й адекватні вимірники вмінь і знань учнів та включати поточне й підсумкове тестування;\nсистема оцінювання має мотивуючий, а не караючий учня чи вчителя характер;\nсистема оцінювання повинна постійно вдосконалюватися.\nПроцес навчання це послідовна зміна дидактичних завдань і ситуацій навчання, кожна з яких складається із зазначених компонентів. Процес навчання носить цілісний характер, тому кожен компонент має бути підпорядкованим досягненню загальної мети.\nВчителеві важливо усвідомити взаємообумовленість та взаємозалежність компонентів навчання та забезпечити відповідні морально-психологічні, навчально-матеріальні та організаційні умови за яких процес навчання буде результативним.\nСучасний етап розвитку дидактики характеризується розробкою та впровадженням цілого ряду наукових теорій, знання яких дозволить вчителеві забезпечити ефективність навчально-виховного процесу.\nТак, спираючись на вчення Л.С.Виготського, А.Н.Леонтьев, Д.Б.Ельконін, В.В.Давидов, Л.В.Занков, Н.О.Менчинська, П.Я.Гальперін розробили теоретичні основи навчання, які передбачають розвиток інтелектуальної, вольової, емоційної та мотиваційної сфер особистості.\nНагадаємо деякі теоретичні положення, які вчителеві слід пам’ятати та будувати навчально-виховний процес з опорою на них.\nРозвиткове навчання орієнтує навчально-виховний процес на потенційні можливості людини та на їх реалізацію. „Розвиткові навчання – спрямованість принципів, методів і прийомів навчання на досягнення найбільшої ефективності розвитку пізнавальних можливостей школярів: сприймання, мислення, памяті, уяви тощо. Розвиткові навчання формує мислитель ні здібності, самостійність школярів, інтерес до навчання., а також удосконалює різні форми сприймання” (Гончаренко, с.288-289)\nЗгідно цієї концепції навчання, виховання і розвиток постають як єдиний взаємозв’язаний дидактичний процес. Навчання – це провідна рушійна сила психологічного розвитку людини, формування у неї основних психічних якостей. Сутність розвиткового навчання полягає в тому, що суб’єкт учіння (учень) не тільки засвоює конкретні знання, навички та вміння, але й опановує способи дій, які у процесі їх конструювання розвиваються. Зміст навчання, який суб’єкт учіння повинен засвоїти в навчальному процесі, повязується в його свідомості з виконанням системи дій. Унаслідок цього навчальні дії є у процесі засвоєння первинними, а пізнання – вторинним. (Ягупов ,с.265-266)\nЄдність навчання, виховання та розвитку є однією з основних закономірностей навчання. Ідеї розвиткового навчання знаходять своє продовження у концепції виховального навчання, яке за визначенням С.У.Гончаренка передбачає таку організацію процесу навчання, при якій забезпечується органічний взаємозв’язок між набуттям учнями знань, умінь і навичок, засвоєнням досвіду творчої діяльності й формуванням емоційно-ціннісного ставлення до світу, один до одного, до навчального матеріалу. (Гончаренко. с.53 )\nВажливим для вчителя є розуміння того, що кожний віковий період має характерну для нього провідну діяльність: дошкільний – гра, молодший шкільний – навчання, середній шкільний вік – суспільно-корисна діяльність та спілкування, старший шкільний вік – навчально-професійна діяльність. Знання про провідну діяльність дозволяє вчителеві передбачити сприятливі умови для подальшого розвитку особистості учня, використовуючи можливості оптимальних видів діяльності.\nНавчально-пізнавальна діяльність учнів супроводжуються внутрішніми психічними процесами засвоєння навчальної інформації. Тому, вчителеві варто пам’ятати психологічну структуру засвоєння знань: сприймання, розуміння, осмислення, узагальнення, закріплення, застосування.\nЗгідно теорії П.Я. Гальперіна щодо поетапного формування розумових дій виділяють три обов’язкових компонента: орієнтовна основа дій, виконавчі дії, корекційно-контрольні дії, що є підґрунтям для обов’язкового забезпечення в навчальному процесі таких методів-способів, як показ (демонстрація), пояснення, організація вправляння і контроль.\nВ практичній діяльності вчитель має передбачити такі види роботи учнів, якіб забезпечили засвоєння знань та формування навичок та вмінь. Слід пам’ятати, що ці процеси тісно пов’язані, учні , залежно від індивідуальних психологічних характеристик, опановують знання, навички, вміння в різному темпі, що потребує від вчителя наявного дидактичного забезпечення їх діяльності.\nЗ позиції проблемного навчання учень отримує знання та набуває навичок та вмінь не під час опанування готової інформації, а шляхом вирішення теоретичних та прктичних проблем. Дане теоретичне положення покладено в основу проектної методики навчання іноземної мови, що дозволяє викликати інтерес до навчання та сприяти формуванню та розвитку мотивації навчально-пізнавальної діяльності, виховувати самостійність, активність, творчість учнів. Під час проблемного навчання педагог не дає готових знань, а організовує їх пошук учнями шляхом спостереження, аналізу фактів, активної розумової діяльності.\nМетодологічні засади особистісно орієнтованого навчання визначені І.С.Якиманською полягають у наступному (Ягупов, с.271):\nособистісно орієнтоване навчання повинно забезпечувати розвиток і саморозвиток особистості учня як суб'єкта пізнавальної та предметної діяльності;\nмає забезпечувати кожному учневі (спираючись на його здібності, нахили, інтереси, ціннісні орієнтації та суб'єктивний досвід) можливість реалізувати себе в різних видах діяльності;\nзміст освіти, її засоби й методи організовуються так, щоб учень міг вибирати предметний матеріал, його вид та форму;\nосвіченість як сукупність знань, умінь, індивідуальних здібностей є найважливішим засобом становлення духовних та інтелектуальних якостей учня і має бути основною метою сучасної освіти;\nосвіченість формує індивідуальне сприйняття світу, можливості його творчого вдосконалення, широке використання суб'єктного досвіду в інтерпретації та оцінці фактів, явищ, подій навколишньої дійсності на основі особистісно значущих цінностей і внутрішніх настанов;\nнайважливішими чинниками особистісно орієнтованого навчального процесу є ті, що розвивають індивідуальність учня, створюють умови для його саморозвитку та самовираження;\n7) особистісно орієнтоване навчання будується на принципі варіативності.\nВизнання учня суб’єктом учіння передбачає його самовизначення і самореалізацію в навчально-пізнавальній діяльності через оволодіння її способами. Для цього педагог повинен допомогти учневі знайти самого себе, підтримати та розвинути механізми адаптації, самовдосконалення, які сприятимуть становленню творчої особистості.\nНайважливішими ознаками особистісно орієнтованого навчання мають стати багатоваріативність методик, які передбачають реалізацію навчання на різних рівнях складності, створення ситуації емоційного благополуччя.\nВ рамках існуючих теорій та концепцій навчання розробляються педагогічні технології, які характеризуються наявністю певних моделей взаємодії вчителя та учнів, спрямовані на проектування, організацію та здійснення навчального процесу в оптимальних для суб’єктів дидактичних умовах. До структури педагогічної технології відносяться: концептуальна основа; зміст навчання, підпорядкований меті та завданням; технологія діяльності (організація навчального процесу, методи та форми навчальної діяльності учнів, методи та форми навчальної діяльності вчителя, діяльність вчителя щодо керівництва процесом засвоєння учнями навчального матеріалу, діагностика результативності навчального процесу).\nТак, широко відомі гуманно-особистісна технологія Ш.О.Амонашвіллі, технологія комунікативного навчання іншомовній культурі Є.І.Пассова, технологія інтенсифікації навчання на основі схемних та знакових моделей навчального матеріалу В.Ф.Шаталова, технологія перспективно-випереджаючого навчання з використанням опорних схем при коментую чому управлінні С.М.Лисенкової, технологія удосконалення загально навчальних вмінь у початковій школі В.М.Зайцева, технологія раннього та інтенсивного навчання грамоти М.О.Зайцева, технологія саморозвитку М.Монтесорі, технологія вільної праці С.Френе, комп’ютерні (інформаційні) технології, технологія програмованого навчання, ігрові технології тощо. (Селевко)\n1. Які компоненти входять до структури навчально-виховного процесу?\n2. Які дії суб’єктів навчально-виховного процесу забезпечують їх взаємодію?\n3. Охарактеризуйте компоненти навчально-виховного процесу.\n4. Назвіть основні групи компетенцій, яких потребує сучасне життя.\n5. Якими критеріями слід керуватися при виборі методів навчання?\n6. Як співвідносяться методи та прийоми в навчально-виховному процесі?\n7. Яка структура вправи?\n8. Які режими роботи характерні для процесу навчання іноземної мови?\n9. Яким сучасним вимогам має відповідати урок як основна форма організації навчально-виховного процесу?\n10. Що є об’єктами оцінювання в процесі навчання іноземної мови?\n11. Знання яких наукових теорій дозволить вчителеві забезпечити ефективність навчального процесу?\n12. Що відноситься до структури педагогічної технології?\n13. За яких дидактичних умов можливо забезпечити ефективність навчально-виховного процесу?


Друк пакетів з логотипом - особливі способи реклами\nОсобливості друку пакетів з логотипом\nПакет для купівель, доповнений логотипом компанії, на думку маркетологів є найпростішим і дешевшим способом розповісти широкій аудиторії про торгову мережу або бренд. Ненав'язлива реклама не дратує покупців і дозволяє останнім прийняти інформацію відкрито.\nЩо треба знати про друк на поліетиленовій поверхні\nРекламу на пакетах сьогодні замовляють багато торгових мереж і підприємства, успіх і прибутковість яких залежить від кількості нових і постійних клієнтів. Компанії, які здійснюють друк на кульках, можуть запропонувати клієнтам декілька різних форматів поліетиленових кульків, що різняться між собою за:\nЗалежно від типу обраного матеріалу підбирається методика нанесення фарби, колірність напису або малюнка, а також вартість готової продукції.\nМетоди друку на пакетах\nНанесення логотипу, як і зображення будь-якого іншого змісту (контактної інформації, даних про торгову мережу або виробника, акційних пропозицій і т. п.) на поверхні поліетиленового пакету здійснюється декількома способами.\nНа вироби з LDPE (поліетилену високого тиску) зображення може наноситися методом флексографії. Клієнти мають можливість замовити повнокольорові малюнки, і навіть отримати вироби з повною заливкою фарбами. Продукція з ПВТ має презентабельний зовнішній вигляд. Сумки з прорізними або петлевими пластиковими ручками відрізняються міцністю і високою вантажопідйомність і завдяки цьому можуть використовуватися довше.\nПродукція з HDPE (поліетилену низького тиску) дозволяє переносити багатоколірні\nзображення і тексти, але на цьому типі матеріалу не рекомендуємо розміщувати повнокольорові фотографічні зображення. Якість друку і привабливість зображення буде істотно нижча, ніж на LDPE плівці. За бажанням замовника, малюнок може наноситися на обидві сторони поліетиленової сумки.\nПри підборі оптимального методу друку береться до уваги характеристики матеріалу, а також бажання клієнта відносно поліпшення зовнішнього вигляду поліетиленових сумок і формату тари. За бажанням малюнок на пакетах з ПВТ може бути закріплений за допомогою нанесення спеціального захисного покриття.\nПакети з рекламою від виробника з Дніпра\nПакети з логотипом за вигідною ціною українські підприємці можуть замовити в ТОВ «ВП «ДНІПРОПЛАСТАВТОМАТ». Продукція в нашої компанії виготовляється на сучасному устаткуванні, завдяки чому зображення на пакетах виходять барвистими та чіткими.\nМи постійно удосконалюємо виробництво і готові випускати друкарську продукцію як масовим, так і обмеженим накладом. Наші виробничі потужності розташовані в Дніпрі, але ми готові доставити замовлення у будь-яку точку України. У переліку доступної до замовлення продукції пакувальні пакети формату «майка», щільні сумки з посиленими петлевими пластиковими ручками, пакети - «банани», а також вироби для упаковки великогабаритних товарів.\nЗамовити друк пакетах для ритейлу, а також поставити будь-які питання організаційного характеру можна консультантам. Для спілкування пишіть повідомлення на пошту або телефонуйте за номерами, вказаними на сайті у вкладці «Контакти».


Балканський півострів – Моя освіта\nУ Балканський півострів включають, крім території півострова, гірську систему Стара-Планіна (Балкани), замикаючу регіон з півночі, і численні острови і архіпелаги Егейського, Іонічного і Адріатичного морів. У його межах знаходяться Греція, Албанія, Словенія, Хорватія, Боснія і Герцеговина, Македонія, Сербія, Чорногорія і майже вся Болгарія.\nКраїна займає східну частину Середземномор’я і відрізняється найбільш складною будовою поверхні з усіх країн цього субконтиненту.\nБільша його частина – результат диференційованих неотектонічних рухів, що охопили як структури альпійського віку (Стара-Планіна, Дінарськоє нагір’я, деякі острови), так і серединні масиви (Македонія-Фракийский, Егеїда), які піддалися роздроблення в основному в неогені. У результаті в регіоні переважає гористий рельєф («Балкан» – по-турецьки «гора») з численними міжгірними улоговинами і невеликими внутрішніми і передгірними плато.\nСтара-Планіна – невисокі гори (м. Ботев – 2376 м), розчленовані глибокими долинами. Паралельно головному хребту з півдня тягнуться Антібалкани (Середньо-Гора). Між цими ланцюгами розташовані Забалканського улоговини (Софійська, Казанликська та ін) з плоскими днищами, що грають велику роль в житті болгарського народу. Більш складну будову має Дінарськоє нагір’я, яке починається від Південно-Східних Альп і закінчується на півдні хребтом Пінд. Гірські ланцюги Динар тягнуться паралельно Адріатичного узбережжя, утворюючи тип далматинця берегів. Гори складені мезозойськими вапняками з широким розвитком карстових процесів, а долини – флішевимі відкладеннями.\nПінд на південному заході триває численними Островами Іонічного архіпелагу, недавно відокремилися від материка внаслідок сильного роздроблення території. Півострів закінчується на півдні вузьким перешийком (всього 6 км), що пов’язує його з п-вом Пелопоннес, який розчленований трьома затоками-грабенамі. Роздроблена і внутрішня частина регіону – Македонія-Фракийский серединний масив, який являє собою зараз окремі, часом високі гірські підняття (Лірик, Родопи, Ріла – найвищі гори цієї країни, що досягають майже 3000 м) з улоговинами між ними (найбільші – Верхньо- і Нижнефракийская і Фессалийская).\nТектонічні процеси, роздрібнили різновікові структури регіону, не припинилися аж до цього часу: тут часто бувають землетруси, нерідко катастрофічні.\nНа міжгірських і берегових рівнинах і гірських схилах, складених вапняками, широко розвинені карстові процеси.\nСама назва процесів відбувається від плато Карст на північному заході регіону, де розвинені всі форми голого карсту: карровиє поля, воронки, полья і т. п. Карстовий рельєф характерний для всього Балканського п-ва. Є тут і підземний карст: найглибші колодязі, печери.\nТиповий середземноморський клімат спостерігається тільки на західному і південному побережжі. На півночі і в міжгірських улоговинах клімат швидше помірний, з рисами континентальності, які особливо виражені на самій півночі, відкритому для вторгнення холодного повітря з північного сходу.\nВзимку тут температури можуть опускатися до -25 ° С, сніг лежить з листопада по березень і бувають посухи. У улоговинах взимку температури також негативні (трохи нижче 0 ° С), спостерігаються інверсії. Все ж таки в Забалканського улоговинах можна вирощувати і деякі субтропічні культури: тютюн, виноград, плодові дерева. У горах клімат вологіше і прохолодніше. Самий вологий район – Далмація узбережжя, де опади випадають взимку і восени. Їх кількість на навітряних схилах досягає 1000 мм і більше, але літо спекотне та сухе, як і в усьому Середземномор’ї. Середні температури позитивні, але бувають холодні вітри – бору. У південній частині регіону клімат середземноморський сухий, на південному сході випадає за рік у середньому 350-400 мм опадів, в основному в зимовий час.\nЦі відмінності залежать від великої протяжності країни з півночі на південь і від особливостей рельєфу.\nРічкова мережа регіону належить в значній частині басейнів Дунаю та Егейського моря. У верхів’ях ріки мають гірський характер, на рівнини вони виносять велику кількість твердих опадів. У країні багато озер різного походження: Скадарське з низинними південними і гористими північними берегами, Охридське і Преспа в міжгірських улоговинах, каскад карстових Плітвічськие озер та ін\nСередземноморські рослинні формації – твердолисті вічнозелені ліси і маквис характерні для західних районів. На сході і на сухих карстових плато їх заміщає фригана, а в нижніх гірських поясах поширений шибляк. На півночі регіону ростуть широколистяні ліси, які в більш південних районах поширені вище.\nУ населених міжгірських улоговинах і долинах лісу вирубані.\nТут переважають коричневі і бурі лісові грунти. На плоских днищах улоговин зустрічаються оригінальні грунту – смолніци, що формуються на древнеозерним аллювии. Вони виникли, мабуть, під лучно-степовою рослинністю сухих улоговин, мають потужний гумусовий горизонт (80-120 см) і відрізняються щільністю, що утрудняє обробку.\nУ країнах Балканського п-ва розвинене сільське господарство. На західному узбережжі вирощуються субтропічні культури, в улоговинах вирощують зернові та овочі. Регіон володіє значними рекреаційними ресурсами (теплі морські узбережжя, мальовничі лісисті гори, озера і т. п.), які широко використовуються в Греції та Болгарії. На жаль, в республіках колишньої Югославії використанню ресурсів перешкоджають нестабільна політична обстановка і військові конфлікти.\n« Апеннінський півострів Левант »


Аспірантка ЗНУ Світлана Люта: «Участь у проєкті Erasmus + допомагає зрозуміти європейські цінності» - ЗНУ\nНовини пресслужби ЗНУ / Новини / Аспірантка ЗНУ Світлана Люта: «Участь у проєкті Erasmus + допомагає зрозуміти європейські цінності»\nАспірантка ЗНУ Світлана Люта: «Участь у проєкті Erasmus + допомагає зрозуміти європейські цінності»\n23.01.2020 13:34 Все Головні новини Факультети Історичний ЗНУ відділ міжнародних зв’язків\nАспірантка історичного факультету Запорізького національного університету Світлана Люта – ще одна учасниця проєкту Erasmus +, у 2016 році один семестр вчилася в магістратурі Люблінського університету (Словенія). Дівчина дуже задоволена своїм стажуванням і вирішила поділитися власним досвідом, щоб стимулювати молодь долучатися до програм закордонних поїздок, які так активно пропонують фахівці відділу міжнародних відносин ЗНУ (начальник Аліна Осаул).\nСама Світлана долучилася до учасників проєкту завдяки своєму науковому керівнику та викладачам кафедри всесвітньої історії та міжнародних відносин, які постійно користувалися пропозиціями закордонних подорожей. Не останню роль зіграло й те, що на той момент у Люблінському університеті перебувала колишня співробітниця кафедри.\nНавчалася Світлана на філософському факультеті Люблінського університету на відділенні історії. Вивчала 4 предмети – історію європейської інтеграції, новітню історію південно-східного регіону Європи, історію жінок і методологічний курс. Крім того, займалася своєю дипломною роботою.\nПро відмінності у навчанні Світлана зазначає: «Якщо зайти до нас на історичний факультет у ЗНУ, одразу можна побачити розклад усіх курсів і потоків. Було спочатку дуже незвично, що в Любляні все не так. У студентів багато дисциплін самостійного вибору. Тому кожен сам собі складає розклад. Може бути таке, що одна пара вранці, а друга – ввечері. У Словенії не така важлива присутність студента на занятті. Він може вивчити тему, відпрацьовувати пару дистанційно і не відсиджувати час на лекції. Багато з них працюють, наприклад, в бібліотеках або обслуговуючим персоналом при університеті. Під час навчання у мене більше часу займала самостійна робота».\nНавчання проходило на словенській мові, консультації для іноземних студентів - англійською. Для таких, як Світлана, робили акцент на консультаціях. Лекції були для того, щоб зануритися в атмосферу. Більша частина навчання – це робота з викладачами на консультаціях та в бібліотеці. Освітній процес проходив дуже ліберально. В університеті багато іноземних професорів, які викладають свій предмет англійською мовою. Там зацікавлені, щоб до них приїжджали не тільки іноземні студенти, а й професіонали з «гучними іменами» у науці. Для місцевих же студентів існує безліч пропозицій закордонних стажувань. У Любляну приїжджають вчитися з Німеччини, Іспанії, інших країн Європейського союзу.\n«Я повернулася додому зовсім іншою людиною, - зазначає Світлана. Це був мій перший досвід перебування за кордоном і відразу бойової. Це не поїхати в Єгипет на відпочинок, це, по суті, тимчасово стати громадянином країни. По-друге, я підвищила рівень володіння англійською мовою. Адже потрібно було спілкуватися не тільки під час навчання, але і в звичайному житті. Також на достатньому рівні оволоділа словенською мовою – наприкінці семестру могла навіть спілкуватися з місцевими. По-третє, отримала велику кількість нових знайомств та навіть іноземних друзів. Оскільки спілкувалися ми не тільки зі словенцями, а й зі студентами з інших країн, які приїхали на стажування. А з запорізькими дівчатами ми навіть організовували інтернаціональний обід – годували іноземців борщем. Було дуже весело та пізнавально».\nДля себе особисто, зазначає аспірантка, завдяки участі в проєкті я зробила висновки, що Erasmus + допомагає студентам краще зрозуміти європейські цінності, консолідуватися, взаємодіяти у більш тісному зв’язку, а в більш глобальному сенсі – виробити толерантність і взаємоповагу один до одного.\nЗараз Світлана вчиться в аспірантурі ЗНУ та працює старшим лаборантом кафедри всесвітньої історії та міжнародних відносин.


декларація – Трудова слава\nГоловне управління ДПС у Київській області звертає увагу, що з 1 січня 2022 року стартувала кампанія декларування громадянами доходів, отриманих у 2021 році….\nКампанія декларування: мешканці Київщини задекларували дохід на суму 6,6 млрд грн\nЗа підсумками кампанії декларування мешканці Київщини подали 10 390 декларацій про майновий стан і доходи, в яких зазначили дохід на суму 6,6 млрд грн. Про це повідомила начальник ГУ ДПС у Київській області Олена Виноградова. Зокрема, вона зазначила, що жителі пристоличного регіону подали на 4% або 363 декларації більше, аніж торік….\nЗа результатами першого місяця кампанії декларування доходів, отриманих у 2020 році, жителі пристоличного регіону подали 815 декларації, зазначивши дохід на загальну суму 217,1 млн грн….\nFeb 09 2021 Лютий 9, 2021 Лютий 9, 2021 NoComment\tby admin\nКАМПАНІЮ ДЕКЛАРУВАННЯ ГРОМАДЯН РОЗПОЧАТО\nНА ЧАСІ: Бориспільська ДПІ повідомляє…\nГоловне управління ДПС у Київській області звертає увагу, що з початком 2021 року стартувала кампанія декларування громадянами доходів, отриманих у 2020 році….\nNov 24 2020 Листопад 24, 2020 Листопад 24, 2020 NoComment\tby admin\nЕлектронна база лікарів первинної ланки, з якими можна укласти декларацію, доступна на сайті Національної служби здоров’я. Алгоритм, як шукати лікаря “первинки”, НСЗУ оприлюднила в Фейсбуці….


Єровоам приносить жертву ідолам – Жан Оноре Фрагонар\nHome ⇒ 💗Фрагонар Жан Оноре ⇒ Єровоам приносить жертву ідолам – Жан Оноре Фрагонар\nКартина французького художника Жана Оноре Фрагонара “Єровоам приносить жертву ідолам”. Розмір картини 115 x 145 см, полотно, олія. Картина живописця відома також під назвами “Жертвоприношення Єровоама” і “Єровоам поклоняється ідолам”. В 1752 році за виконання в традиції академічної історичної живопису, полотно “Єровоам приносить жертву ідолам” Фрагонар був удостоєний першої премії римського конкурсу, яка давала право на поїздку в Італію. Єровоам, син Навата з коліна Єфремова, був винуватцем поділу єврейської монархії на два царства – Іудейське і Ізраїльське – і засновником першої Ізраїльської династії.\nВ молодості Єровоам перебував на службі у Соломона, в якості наглядача над робітниками з коліна Єфремова. Тут він дізнався тягарі, які повинен був нести народ для задоволення непомірних примх царя, чув гомін робітників, бачив придворні смути і моральну розбещеність самого царя. При вигляді усього цього в ньому прокинулася гордість ефремлянина, як члена того коліна, якому благословення Якова була обіцяна блискуча майбуття і яке тепер повинно було рабськи служити коліна плем’я юдина. Пророк Ахія передбачив Єровоама, що він буде царем всіх північних колін, так що за домом Давидовим залишаться тільки два коліна.\nКоли звістка про це дійшла до Соломона, Єровоам втік до Єгипту і там користувався заступництвом фараона до самого моменту відкладення північних колін від Соломонового сина Рехав’ама. Відклалися коліна закликали Єровоама, і він став першим царем царства Ізраїльського. Він зміцнив кордони свого царства, побудував кілька нових міст і взагалі зробив чимало для свого народу; але його згубило побоювання, як би народ знову не повернувся під владу дому Давидового.\nЗ цією метою Єровоам став всіляко прагнути до відчуження свого царства від Єрусалиму, з його храмами, і навіть справив релігійний розкол, встановивши поклоніння і жертвоприношення золотим тельцям. Заснована ним династія припинилася в особі сина Навата, після якого ізраїльський престол зробився здобиччю різних узурпаторів.\nЄровоам приносить жертву ідолам – Жан Оноре Фрагонар.\nPrevious Потопаючий корабель – Іван Айвазовський\nNext Носорогообразная фігура Ілісса Фідія – Сальвадор Далі


» “Живу в раю, і за це ще й платять гроші”, – футболіст з Франківщини виступає на МальдівахВільне.ІНФО\n“Живу в раю, і за це ще й платять гроші”, – футболіст з Франківщини виступає на Мальдівах\nФото: Петро Ковальчук\nВихованець івано-франківської ДЮСШ-3 м.Івано-Франківськ Петро Ковальчук тепер виступає за “Dhivehi Premier League” у чемпіонаті Мальдівів.\nЗа спиною Петра Ковальчука 98 матчів в українській прем’єр-лізі. Він виступав за “Чорноморець”, “Кривбас”, першоліговий ФК “Львів”. Останні два роки він грав за найсильніший клуб Таджикистану, аж враз Петро Ковальчук підписав контракт з клубом “Club Green Streets”, який виступає у чемпіонаті Мальдівів. До цієї країни усі наші футболісти літають відпочивати, а Петро Ковальчук поїхав туди грати у футбол.\n“Експрес” зателефонував футболістові у Малі, і той розповів, що являє собою чемпіонат цієї екзотичної країни.\n– (Сміється). Мене безкоштовно привезли на всесвітньовідомий курорт, безкоштовно поселили, дають гроші на харчування і за це все ще й платять зарплату. Як на мене, це чудово! Столиця Мальдівів – Малі – дуже гучна і запилена. Тож клуб винайняв мені житло на острові – це лише 10 хвилин на катері. Живу на пляжі Індійського океану. Краса невимовна: пальми, банани всюди ростуть, кокоси… І найголовніше, що цей острів не для туристів, а лише для місцевого населення. Це, так би мовити, спальний район. Тут дуже спокійно.\nЗа п’ять доларів мені дають два кілограми свіженького і вже порізаного на стейки тунця. Тут це найбільш ходова риба і неймовірно смачна. А ще мене вразили їхні гроші – руфії. Ці банкноти виготовлені з такого матеріалу, який не рветься і не тоне. Ну і найбільше здивування – тут для місцевих мешканців взагалі не продають спиртне. Його немає ні в магазинах, ні в кафе чи ресторанах. В готелях для туристів, звісно ж, є, а для місцевого населення немає. Твереза нація.\nЗагалом я ж лише приїхав, тому більше вражень буде пізніше. Я підписав з клубом контракт на один рік. Невдовзі сюди приїдуть моя дружина з дитиною, тому мені гріх нарікати на таке продовження кар’єри.