Опішнянські гончарі, малювальниці, майстрині іграшки – ЮВІЛЯРИ 2020 РОКУ • Національний музей-заповідник українського гончарства в Опішному\nОпішнянські гончарі, малювальниці, майстрині іграшки – ЮВІЛЯРИ 2020 РОКУ\nНочовник Оврам Остапович (1870 – 1928) – гончар. Народився й мешкав у селі Міські Млини, неподалік Опішного. Син гончаря Остапа Ночовника, чоловік малювальниці Марфи Ночовник. Гончарній справі вчився в батька. Виготовляв посуд – глечики, тикви, чайники, кухлі, тарілки тощо, декоровані підполив’яною мальовкою. Ліпив глиняні іграшки-свистунці, які також прикрашав мальовкою. З ним працювали наймані гончарі та прийомний син Григорій Мацко. Вироби допомагала розмальовувати перша дружина Марфа Ночовник. Твори експонувалися на кустарних виставках, зокрема на Київській кустарній виставці 1906 року, де майстер отримав бронзову нагороду. Зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному та Російському етнографічному музеї (Санкт-Петербург).\nШкребела Іван Устинович (1870 – 1950-ті) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Гончарював удома, а також наймався гончарювати до людей, зокрема до Єфросинії Яківни Яценко, коли її чоловік Митрофан Яценко загинув на фронті під час німецько-радянської війни 1941–1945 років.\nЗадорожний Іван Андрійович (26.11.1890 – 29.06.1967) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Андрія Задорожного, батько малювальниці Лідії Дудник. Гончарній справі вчився в односельців. Працював в артілях «Червоний гончар» (1930-ті роки) і «Художній керамік» (1950-ті роки) та гончарював удома. Вироби продавав на базарах і ярмарках. Дружина майстра, Мотрона, допомагала в збуті: продавала вироби на базарі в Полтаві й розносила по селах, обмінюючи на провіант. Іван Задорожний – один із найталановитіших гончарів Опішного середини ХХ століття. Він віртуозно володів гончарним кругом, створюючи посуд великого розміру з тонким черепком. Виготовляв увесь традиційний асортимент простого посуду: горщики, макітри, глечики, тиквасті глечики, тикви, банки, ринки, друшляки, пасківники тощо. Брав участь у Республіканській виставці творів народного мистецтва і художньої промисловості УРСР (1949). Твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва й Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному.\nОнищенко Семен Юхимович (2.02.1890 – 21.04.1980 – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Гончарював удома. Робив ужитковий посуд. Певний час працював в артілі «Художній керамік». Серед учнів майстра – Іван Сердюченко.\nФесик Федір Сергійович (1900–1944) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Батько гончаря Івана Фесика. Гончарював удома і в колгоспній гончарній майстерні. Робив ужитковий посуд – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри тощо).\nШиян Микита Якович (1900–1950) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Чоловік майстрині глиняної іграшки Василини Шиян, батько малювальниці, майстрині глиняної іграшки Уляни Куценко й гончаря Івана Шияна. Упродовж кількох років працював в артілі «Художній керамік». Удома гончарював до останніх днів життя. Робив ужитковий посуд великого розміру – теракотовий, декорований мальовкою в техніці описки й полив’яний, вкритий кольоровими й безколірною поливами (горщики, глечики, макітри, тикви, друшляки, ринки, пасківники тощо). Вироби продавав на базарі в Полтаві, а також розвозив по селах, містечках і хуторах Полтавщини й інших областей.\nБагрій (у дівоцтві Чабан) Явдоха Лаврентіївна (1900–1995) – малювальниця, майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному. Дружина гончаря Олександра Багрія, мати гончаря Дмитра Багрія. Розмальовувати гончарні вироби й ліпити іграшку вчилася в родині чоловіка. Промислом займалася до початку 1930-х років. Розмальовувала вироби свекра Семена Багрія та свого чоловіка в техніці підполив’яної контурної мальовки.\nМаслак Ганна Семенівна (1900 – 05.06.1977) – майстриня глиняної іграшки. Мати малювальниці Ольги Звагольської й майстринь глиняної іграшки Лідії Клименко та Любові Маслак. Народилася й мешкала в Опішному. Ліпила свистунці невеликого розміру у вигляді пташечок, зайчиків, півників, білочок, рибок тощо. Іграшку здавала в артіль «Червоний гончар» і продавала на базарах та ярмарках.\nПорохівник Палажка Андріївна (09.05.1900 – 22.04.1974) – малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному. Дружина гончаря Дениса Порохівника, мати гончаря Івана Порохівника. Розмальовувала ужитковий посуд, який виготовляв її чоловік.\nМ’якоступ Макар Корнійович (1900–1939) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Корнія М’якоступа, брат гончарів Петра і Феодосія М’якоступів, майстринь глиняної іграшки Марії та Явдохи М’якоступ, Уляни Козак і Анастасії Півень, чоловік майстрині глиняної іграшки Марії М’якоступ, батько майстрині глиняної іграшки, малювальниці Параски Марехи та гончаря Дмитра М’якоступа. До середини 1920-х років гончарював удома. Робив ужитковий мальований посуд. Наймав для роботи гончарів, малювальниць і майстринь іграшки. У 1930-х роках працював завідувачем виробництва в опішнянській артілі «Червоний гончар».\nОначко Наталя Іванівна (01.09.1900 – бл. 1990) – малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному, а з 1987 – у Москві. Розмальовувати гончарні вироби вчилася в Опішнянському гончарному показовому пункті Полтавського губернського земства. Працювала в майстерні гончаря Омеляна Ковпака (перша половина 1920-х років), у гончарній майстерні при Опішнянській керамічній кустарно-промисловій школі (друга половина 1920-х років), в артілі (згодом заводі) «Художній керамік» (1929–1956). Викладала мальовку в Опішнянській керамічній професійно-технічній промисловій школі (1927–1931). Наталя Оначко – одна із найталановитіших малювальниць Опішного ХХ століття. Вона була однією з тих майстринь, які формували нову традицію опішненської мальовки, що виникла під впливом земських майстерень і була проекцією українського стилю. Декорувала гончарні вироби в техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів. Твори з мальовкою Наталі Оначко експонувалися на багатьох вітчизняних (з 1948) та міжнародних (з 1953) виставках. Нині твори майстрині зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному та приватних колекціях в Україні й за кордоном.\nРізник Демид Антонович (1900 – 13.08.1989) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Антона Різника, брат гончарів Демида, Федора і Федота Різників і майстрині глиняної іграшки Василини Шиян. Гончарній справі вчився у батька. Гончарював з 12 років. Працював гончарем (1933–1941), майстром-пальщиком гончарних виробів (1950–1960), в артілі «Художній керамік», гончарем у промартілі «Вогнетривал» у місті Красноград Харківської області (1947–1950). Вдома гончарював до кінця 1950-х років. Виготовляв ужитковий посуд – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри, ринки, друшляки тощо).\nРізник (у дівоцтві – Шкурпела) Параска Федорівна (14.10.1900 – 23.09.1979) – майстриня іграшки, малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному. Мати малювальниці, майстрині глиняної іграшки Явдохи Варвинської, майстрині глиняної іграшки Галини Поколодної, гончаря Андрія Різника. У дитинстві та юності ліпила глиняні іграшки-свистунці, а також, коли мешкала в діда гончаря Степана Денисенка де, ймовірно, навчалася мальовці. Після заміжжя промислом не займалася. Працювала в колгоспі.\nРізник Феодосій Михайлович (1900–1941/1945) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син Михайла Різника, чоловік Параски Різник, батько малювальниці, майстрині глиняної іграшки Явдохи Варвинської, майстрині глиняної іграшки Галини Поколодної, гончаря Андрія Різника. З 1929 року працював в артілі «Художній керамік», а також гончарював удома. Робив ужитковий посуд великого розміру – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри тощо).\nСиваш Іван Денисович (1900 – бл.1923) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Дениса Сиваша, брат малювальниць, майстринь глиняної іграшки Устини Дубовик і Василини Острянин, гончарів Гаврила, Олексія й Пилипа Сивашів. Гончарній справі вчився в батька, а також в Опішнянському гончарному показовому пункті Полтавського губернського земства, де працював упродовж кількох років. Робив ужитковий посуд.\nШиян Микита Якович (1900–1950) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Чоловік майстрині глиняної іграшки Василини Шиян, батько малювальниці, майстрині глиняної іграшки Уляни Куценко та гончаря Івана Шияна. Упродовж кількох років працював в артілі «Художній керамік». Удома гончарював до останніх днів життя. Робив ужитковий посуд великого розміру – теракотовий, декорований мальовкою в техніці описки, і полив’яний, вкритий кольоровими й безколірною поливами (горщики, глечики, макітри, тикви, друшляки, ринки, тазки для пасок тощо). Вироби продавав на базарі в Полтаві, а також розвозив по селах, містечках і хуторах Полтавщини й інших областей.\nБілик Іван Архипович (13/26/27?/.11.1910 – 28.12.1999) – гончар, майстер зооморфної скульптури, член Національної спілки художників України, заслужений майстер народної творчості України, лауреат Премії імені Данила Щербаківського, лауреат державної премії України імені Тараса Шевченка. Народився й мешкав в Опішному. Батько гончарів Валентина, В’ячеслава й Павла Біликів. Гончарній справі вчився в опішненській гончарній майстерні, що входила до товариства «Кустар-кредит» (початок 1920-х років), у свого дядька Якова Пічки (Хижняківка, середина 1920-х років), в Опішненській керамічній кустарно-промисловій школі (кінець 1920-х років). Працював в артілі (згодом заводі) «Художній керамік» (1929–1984). Після заснування творчої лабораторії при заводі входив до її складу. У 1933 році, разом з гончарем Іваном Ємцем і малювальницею Зінаїдою Линник, працював у Миргородському керамічному технікумі. Іван Білик – один з найталановитіших майстрів зооморфної скульптури середини – другої половини ХХ століття, який творчо осмислював місцеву традицію, створюючи зооморфну скульптуру у вигляді левів, баранів, биків, коней. Він також є автором ваз, декоративних тарелів з рельєфним орнаментом. Вироби майстра експонувалися на багатьох вітчизняних і міжнародних виставках. Нині твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному та приватних колекціях в Україні й за кордоном.\nГадяцька (у дівоцтві – Пошивайло, за першим чоловіком – Дугельна) Онисія Якимівна (1910 – 01.04.1992) – майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному, з 1940-х років – в місті Охтирка Сумської області. Донька гончаря Якима й майстрині глиняної іграшки Марії Пошивайлів, сестра майстринь глиняної іграшки Наталки Каленич, Єфросинії Марехи та гончаря Семена Пошивайла, дружина гончаря Івана Дугельного. Ліпити іграшку вчилася в родині. У дитинстві та юності ліпила іграшки-свистунці невеликого розміру.\nЗубань Іван Андрійович (1900–1972) – гончар. . Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Андрія Зубаня, брат гончарів Петра та Степана Зубанів. Гончарній справі, вірогідно, учився в батька. Гончарював удома. Виготовляв ужитковий посуд – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри тощо).\nМихайленко (у дівоцтві – Денисенко) Уляна Артемівна (1910 – 1970-ті) – малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному. Сестра гончарів Віктора, Кирила, Романа й Семена Денисенків. Розмальовувати гончарні вироби вчилася в брата, Кирила Денисенка, у майстерні якого працювала. Розмальовувала посуд у техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів.\nМоскаленко Яків Антонович (1910–1943) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Антона й малювальниці Наталки Москаленків, брат малювальниць Віри Москаленко та Олександри Бабанської. Гончарній справі вчився у батька. Працював у артілях «Червоний гончар» і «Художній керамік», а також удома. Робив миски. Брав участь в організації артілі «Червоний гончар».\nМареха Іван Іванович (17.04.1920 – 11.10.1995) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Закінчив Опішнянську школу майстрів художньої кераміки (1940). Після німецько-радянської війни 1941–1945 років працював в артілі «Червоний гончар». Робив теракотовий і полив’яний ужитковий посуд, декорований мальовкою. Вироби розмальовував сам. Згодом працював у лісництві.\nПошивайло (у дівоцтві – Бородавка) Явдоха Данилівна (01.03.1910 – 27.04.1994) – малювальниця, майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному. Сестра гончаря Луки й малювальниці Наталки Бородавок, дружина гончаря Гаврила Пошивайла, мати гончаря Миколи Пошивайла. Розмальовувати гончарні вироби вчилася з 10 років у майстернях гончарів Сергія Горілея та Макара Пругла. Вчителі-малювальниці Марія Кришталь, Варвара Матвієнко, Марія Городнича та Марія Пругло. У 1920-х роках займалася декоруванням виробів Сергія Горілея, Макара Пругла, Омеляна Ковпака та інших заможних гончарів. Працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік», заводі «Керамік». Після виходу на пенсію продовжувала працювати вдома разом з чоловіком: розмальовувала його вироби й ліпила теракотові свистунці невеликого розміру у вигляді пташечок, півників, зайчиків, білочок. Розмальовувала гончарні вироби в техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів. Явдоха Пошивайло одна із найталановитіших малювальниць Опішного середини – другої половини ХХ століття. Гончарні вироби, розмальовані майстринею, експонувалися на багатьох вітчизняних і міжнародних виставках. Твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному, Меморіальному музеї-садибі гончарської родини Пошивайлів та в інших музеях в Україні й за кордоном, а також у приватних колекціях.\nРадченко Григорій Матвійович (1910–1943) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Матвія Радченка. Гончарній справі вчився в батька. Працював у гончарній майстерні місцевого колгоспу «Шлях до комунізму», а також гончарював удома. Робив ужитковий посуд – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри тощо).\nФедоша Пантелеймон Іванович (1910 – бл. 1987) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Чоловік майстрині глиняної іграшки Параски Федоші. Гончарював удома до 1960-х років. Робив теракотовий і полив’яний ужитковий посуд (горщики, глечики, макітри тощо).\nЯценко (у дівоцтві – Кононенко) Єфросинія Іванівна (03.08.1910 – 10.08.1996) – малювальниця, майстриня глиняної іграшки. Народилася в селі Міські Млини, мешкала в Опішному. Дружина гончаря Андрія Яценка, мати гончаря Анатолія Яценка. В юності розмальовувала вироби гончаря Пилипа Біляка, в якого вчилася. Упродовж 1930 – 1950-х років працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік», у 1953–1954 роках – у селі Терпіння Запорізької області. Розмальовувала посуд у техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів, ліпила свистунці. З-поміж її учениць – малювальниця Валентина Канівець.\nЛісяна (у дівоцтві – Сердюченко) Онисія Данилівна (27.12.1920 – 06.11.1995) – малювальниця. Народилася в Опішному, з 1948 року мешкала на Черкащині. Донька гончаря Данила Сердюченка, сестра майстрині глиняної іграшки Ганни Міщенко, гончарів Дмитра та Івана Сердюченків. Навчалася в Опішнянській школі майстрів художньої кераміки (друга половина 1930-х). Працювала в артілі «Червоний гончар» (кінець 1930-х – перша половина 1940-х).\nТараненко (у дівоцтві – Голобородько, за першим чоловіком – Сундукова) Марія Олексіївна (13.09.1920 – ?) – малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному. Під час Другої світової війни перебувала на примусових роботах у Німеччині (1942–1945). Закінчила Опішнянську школу майстрів художньої кераміки (1941). Працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (кінець 1940-х років – 1975). Розмальовувала посуд у техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів.\nЧабан Іван Кирилович (1920–1993) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Гончарній справі вчився в гончаря Йосипа Чабана. Наприкінці 1930-х років навчався в Опішнянській школі майстрів художньої кераміки. Упродовж кількох років працював в артілі «Художній керамік». Гончарював удома до кінця 1950-х років Робив ужитковий посуд – теракотовий і полив’яний (горщики, глечики, макітри тощо).\nЯценко (у дівоцтві – Прокопенко) Параска Яківна (1920–2008) – майстриня глиняної іграшки. Народилася в селі Міські Млини, мешкала в Опішному Донька гончаря Якова Прокопенка, дружина гончаря Григорія Яценка-старшого. У 1950-х роках, разом з чоловіком, ліпила глиняні свистунці у вигляді пташечок («курочки»), які здавала в артіль «Червоний гончар».\nОстапенко Іван Герасимович (27.03.1920 – 20.07.2004) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Герасима й майстрині глиняної іграшки Харитини Остапенків, брат майстрині глиняної іграшки Ганни Остапенко. Гончарній справі вчився з 14 років у Захара Коломійця. Працював гончарем і майстром цеху в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1935-1969, 1970–1981). Робив ужитковий посуд великого розміру (горщики, макітри, глечики, банки тощо). Упродовж 1969–1970 років очолював опішнянський завод «Керамік», був майстром цеху (1981–1987).\nБабич (у дівоцтві Яценко) Анастасія Миколаївна (06.11.1930 – 18.01.2013) – майстриня іграшки. Народилася в Опішному, з 1950-х років мешкала в місті Харків, після заміжжя – в місті Рогань, де й похована. Донька гончаря Митрофана Яценка, онука гончаря Артема Яценка, сестра майстрині глиняної іграшки Ганни Мартиненко, майстринь глиняної іграшки, малювальниць Параски Середи й Варвари Шкребели. У дитинстві та юності разом із сестрами вдома ліпила свистунці. У другій половині 1940-х років працювала в артілі «Червоний гончар» «на доглядці» глиняних виробів. Упродовж 1948 – 1950 років трудилася в місцевих колгоспі й радгоспі. На початку 1950-х років на запрошення Андрія Єлисейовича Сидоренка переїхала до Харкова працювати в організованому ним керамічному цеху при Харківському заводі метлахської плитки, де разом із сестрою Ганною Мартиненко ліпила іграшку й робила керамічну облицювальну плитку.\nБілик-Пошивайло Анастасія Савівна (22.06.1930 – 30.10.2009) – майстриня глиняної іграшки й дрібної пластики. Член Національної спілки художників України, заслужений майстер народної творчості України. Народилася й мешкала в Опішному. Сестра малювальниці Варвари Іващенко та гончаря Назара Пошивайла. Ліпити іграшку вчилася в сестри, а також у Трохима Демченка. Анастасія Білик-Пошивайло – одна із найталановитіших майстринь глиняної іграшки Опішного середини – другої половини ХХ століття. Працювала в артілі (згодом –заводі) «Художній керамік» (1954–1990). Після створення заводської творчої лабораторії входила до її складу. Упродовж 1950-х – 1960-х років на запрошення Ніни Федорової приїжджала до Києва працювати в очолюваній нею майстерні архітектурно-художньої кераміки при Українському зональному науково-дослідному й проектному інституті з цивільного будівництва. Твори експонувалися на багатьох вітчизняних та міжнародних виставках, зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному, Музеї етнографії та художнього промислу Інституту народознавства НАН України, Українському центрі народної культури «Музей Івана Гончара», а також у приватних колекціях в Україні й за кордоном.\nБондаренко (у дівоцтві – Шулик) Марія Федорівна (08.03.1930 – 16.12.2014) – малювальниця. Народилася в селі Малі Будища, мешкала в Опішному. Донька гончаря Федора й малювальниці Олени Шуликів, онука гончаря Никифора Півня. Розмальовувати гончарні вироби вчилася в Мотрони Назарчук. Працювала в артілі (згодом заводі) «Художній керамік» (1948–1985) та в Опішнянському райпромкомбінаті (1961–1962). Марія Бондаренко – одна із найталановитіших малювальниць Опішного середини – другої половини ХХ століття. Посуд роботи гончарів Трохима Демченка, Миколи Пошивайла, Олександра Цюрюпи розмальовувала в техніці підполивної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів, нерідко доповнених зображенням птаха або риби. Вироби неодноразово експонувалися на вітчизняних і міжнародних виставках. Твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному, а також у приватних колекціях в Україні й за кордоном.\nВажнича (у дівоцтві – Довга) Віра Павлівна (22.І.1930 – 22.03.2018) – майстриня глиняної іграшки. Народилася в селі Міські Млини, згодом мешкала в Опішному. Донька горшковоза Павла Довгого, дружина майстра глиняної іграшки Данила Важничого. Ліпити іграшку вчилася в чоловіка. У 1950-х роках, разом із чоловіком, ліпила свистунці вдома і здавала в артілі «Червоний гончар» і «Художній керамік». Згодолм працювала в заводі «Художній керамік»: відливала вироби у формах і ліпила кашпо. Після виходу на пенсію продовжувала працювати вдома: ліпила іграшки-свистунці у вигляді пташечок, білочок, рибок, котиків тощо з варіантами декору аніліновими фарбами.\nВизір Микола Олексійович (1930 – 26.09.1994) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Олексія Візира. Гончарній справі вчився в батька. Гончарював у юності, виготовляв ужитковий посуд.\nГалаган Іван Харлампійович (1930–1997) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Харлампія Галагана, брат гончаря Дмитра Галагана. Гончарній справі вчився у батька. Працював в артілі «Червоний гончар», в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1944–1990), а також до кінця 1950-х років гончарював удома. Робив теракотовий і полив’яний ужитковий посуд (горщики, глечики, макітри тощо).\nЖижура (у дівоцтві – Рокита) Ольга Никонівна (1930 – ?) – майстриня іграшки. Народилася й мешкає в Опішному. Дружина гончаря Степана Жижури. Мистецтву ліплення іграшки вчилася в родині чоловіка. У 1960-х роках працювала в заводі «Художній керамік», ліпила іграшки-свистунці у вигляді пташечок, коників, баранців тощо.\nКозак Григорій Федорович (18.06.1930 – ?) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Чоловік майстрині глиняної іграшки Марії Козак. Працював в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1946–1992). Учився в Івана Білика. Виготовляв ужитковий посуд невеликого розміру (глечики, квітники тощо).\nМареха Олексій Тихонович (30.03.1930 – 21.01.1997) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Чоловік малювальниці, майстрині глиняної іграшки Параски Марехи. Гончарній справі вчився в Григорія Тягуна. Працював в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1945–1997). Олексій Маореха – один із найталановитіших гончарів Опішного другої половини ХХ ст. Виготовляв усі різновиди посуду (глечики, тиквасті глечики, макітри, барила, супники тощо), декоративні тарелі й вази, мініатюрний іграшковий посуду «монетку». Водночас до середини 1950-х років гончарював удома. З 1957 року твори майстра експонувалися на мистецьких виставках у Полтаві, Києві, Москві, Брюсселі (Бельгія), Марселі (Франція), Велико-Тирново (Болгарія). Вироби зберігаються в Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному, Лубенському краєзнавчому музеї, Полтавському художньому музей (галереї мистецтв) імені Миколи Ярошенка.\nОмеляненко Петро Онуфрійович (21.06.1930 – 19.01.2010) гончар, майстер зооморфної скульптури й глиняної іграшки. Народився й мешкав в Опішному. Брат гончаря, майстра зооморфної скульптури й глиняної іграшки Василя Омеляненка, перший чоловік майстрині глиняної іграшки Софії Кушнір. Ліпити іграшку й гончарювати навчився в дитинстві самотужки, разом з братом. Працював гончарем, майстром зооморфної скульптури в заводах «Художній керамік» і «Керамік» (1954–1992). Водночас гончарював і ліпив іграшку вдома. Займався живописом. Твори неодноразово експонувалися на вітчизняних та міжнародних виставках. Нині вироби зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному та в інших музеях в Україні й за кордоном, а також приватних колекціях.\nПорохівник Іван Денисович (27.09.1930 р. н.) – гончар. Народився й мешкав в Опішному, нині проживає в Харкові. Син гончаря Дениса й малювальниці Палажки Порохівників, чоловік майстрині глиняної іграшки Олександри Порохівник. Гончарній справі вчився в гончарів Івана Задорожного та Федора Пошивайла. Працював в артілі «Червоний гончар» й артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (до 1990). Виготовляв теракотовий і полив’яний ужитковий посуд – (горщики, глечики, макітри, друшляки тощо). Після виходу на пенсію продовжував працювати вдома: робив іграшковий посуд «монетку» і, разом з дружиною, ліпив глиняні іграшки-свистунці.\nПідгребельний Гаврило Корнійович (2.04.1930 – 10.12.1999) – гончар, майстер глиняної іграшки. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Корнія й майстрині глиняної іграшки Уляни Підгребельних, брат гончарів Івана й Миколи Підгребельних. Ліпити свистунці вчився в батька, гончарювати – у брата Івана Підгребельного. З дитячих років разом з батьком і братами ліпив іграшки-свистунці у вигляді пташечок. Працював в Опішнянському райпромкомбінаті та в заводі «Художній керамік» (1957–1990). Робив ужитковий посуд (горщики, глечики, макітри, квітники тощо).\nПошивайло Микола Гаврилович (27.05.1930 – 25.10.2017) – гончар. Заслужений майстер народної творчості України, член Національної спілки художників України, член Національної спілки майстрів народного мистецтва України, лауреат Всеукраїнської літературно-мистецької премії імені Івана Нечуя-Левицького. Народився й мешкав в Опішному. Син гончаря Гаврила й малювальниці, майстрині глиняної іграшки Явдохи Пошивайлів. Гончарній справі вчився в родині. Працював в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1947–1990), учителем гончарства Державної спеціалізованої художньої школи-інтернату Колегіуму мистецтв в Опішному (1990–1994), художником наукового відділу виставок Національного музею-заповідника українського гончарства в Опішному (2004–2017). Створював сюжетні скульптурні композиції, антропоморфну й зооморфну скульптуру, декоративний та декоративно-ужитковий посуд, свічники, іграшку, іграшковий посуд-«монетку». Вироби декорував ритуванням, мальовкою. Учасник вітчизняних і міжнародних виставок, гончарних симпозіумів, днів ремесел, ярмарків, свят народної творчості. Лауреат мистецьких конкурсів. Твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному, Меморіальному музеї-садибі гончарської родини Пошивайлів та в інших музеях в Україні й за кордоном, приватних колекціях.\nСлободська (у дівоцтві – Ширай) Віра Пилипівна (21.04.1930 – 09.03.2012) – майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному. Дружина гончаря Василя Слободського. Ліпити іграшку вчилася в чоловіка й у Ганни Підгребельної. Ліпила невеликі глиняні свистунці у вигляді пташечок, коників, зайчиків, а також допомагала чоловікові в гончарному виробництві.\nШиян (у дівоцтві – Начальна) – Явдоха Андріївна (19.08.1930 – ?) – майстриня глиняної іграшки, малювальниця. Народилася й мешкала в Опішному. Донька гончаря Андрія й майстрині глиняної іграшки Марії Начальної. Ліпити іграшку вчилася у матері. Виготовляла невеликі глиняні свистунці у вигляді пташечок, декоровані плямами аніліну. Працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» малювальницею, відливщицею в гіпсових формах (1958–1962). Розмальовувала іграшковий посуд-«монетку в техніці фляндрування.\nОкара (у дівоцтві – Жилавець) Федора Сергіївна (27.06.1930 – 07.06.2013) – малювальниця, гончарка. Народилася й мешкала в Опішному. Донька гончаря Сергія Жилавця, сестра гончарів Миколи й Олексія Жилавців. Розмальовувати гончарні вироби вчилася в Анастасії Канівець, гончарювати – у брата Олексія Жилавця. Упродовж 1951–1986 років працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік».\nОначко (у дівоцтві – Денисенко) Надія Семенівна (14.05.1930 – 2011) – майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному. Донька гончаря Семена й майстрині глиняної іграшки Мотрони Денисенків, сестра гончарів Григорія й Івана Денисенків, майстринь глиняної іграшки Любові Клюшниченко та Лідії Різник. Ліпити іграшку вчилася в родині. Промислом займалася вдома впродовж усього життя. Ліпила глиняні свистунці невеликого розміру у вигляді півників і качечок, декоровані плямами аніліну, а також пташечок із хвостами з фарбованого курячого пір’я.\nБілик Валентин Іванович (05.02.1940 – 30.05.2014) – гончар. Народився й мешкав у Опішному. Син гончаря, майстра зооморфної скульптури Івана Білика, брат гончарів В’ячеслава та Павла Біликів. Гончарній справі вчився в батька та в Мефодія Сердюченка. Працював в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1955–1960, 1967–1968). Виготовляв ужитковий посуд невеликого розміру (макітри, глечики, кухлі, ковбасниці, квітники тощо). З 1968 року почав працювати водієм авто й розвозив заводську продукцію в різні міста України та республіки колишнього Радянського Союзу.\nБілик В’ячеслав Іванович (05.02.1940 р. н.) – гончар, майстер зооморфної скульптури. Член Національної спілки художників України. Народився й мешкає в Опішному. Син гончаря, майстра зооморфної скульптури Івана Білика, брат гончарів Валентина та Павла Біликів. Гончарній справі вчився в батька. Закінчив Миргородський керамічний технікум (1967). Працював гончарем, творчим майстром, завідувачем творчої лабораторії в артілі (згодом заводі) «Художній керамік» (1958–2000). Автор зооморфної скульптури (баранів, биків, левів, цапів тощо), а також сюжетних композицій за мотивами творів української літератури. З 1966 року експонував власні вироби на вітчизняних і зарубіжних виставках. Твори зберігаються в Національному музеї українського народного декоративного мистецтва, Полтавському краєзнавчому музеї імені Василя Кричевського та Національному музеї-заповіднику українського гончарства в Опішному.\nКаленич Василь Павлович (24.06.1940 р. н.) – майстер глиняної іграшки. Народився й мешкав в Опішному. Син майстрині глиняної іграшки Наталі Каленич, брат майстрині глиняної іграшки Ганни Діденко. Ліпити іграшку вчився в матері. У дитинстві та юності ліпив іграшки-свистунці невеликого розміру у вигляді пташечок, качечок, зайчиків, декоровані плямами аніліну.\nКононенко Василь Петрович (09.08.1940 – 04.01.2009) – гончар. Народився й мешкав в Опішному. Син Петра Кононенка. Гончарював удома. Робив ужитковий посуд невеликого розміру.\nМацко (у дівоцтві – Жувага) Лідія Сергіївна (17.02.1940 – ?) – майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному, а з 1963 року – у місті Донецьк. Донька майстрині глиняної іграшки Анастасії Жуваги, сестра Валентини Мотренко. Ліпити іграшку вчилася в Мотрони Оначко. У дитинстві та юності, разом із родичами, ліпила глиняні свистунці невеликого розміру у вигляді пташечок, зайчиків, півників, білочок, рибок. Працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1959–1962).\nПерепелиця (у дівоцтві – Сакун) Ганна Хомівна (05.12.1940 р. н.) – малювальниця, майстриня дрібної пластики. Народилася й мешкала в Опішному, а з 1966 – в селі Малі Будища. Донька гончаря Хоми Сакуна. Ліпити іграшку й розмальовувати гончарні вироби вчилася в Марії Мороховець. Працювала в артілі (згодом – заводі) «Художній керамік» (1958–1995), з кінця 1970-х років входила до складу творчої лабораторії заводу. Ліпила глиняну іграшку й сюжетні композиції, виготовляла скульптуру й декоративно-ужитковий посуд невеликих розмірів.\nХлонь (у дівоцтві – Пошивайло) Зінаїда Іванівна (17.09.1940 р. н.) – малювальниця, майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкає в Опішному. Донька гончаря Івана й майстрині глиняної іграшки Ірини Пошивайлів, дружина гончаря Василя Хлоня. Ліпити іграшку вчилася в бабусі Ганни Пошивайло, розмальовувати гончарні вироби – у Марії Бондаренко. Працювала в артілі «Червоний гончар», після об’єднання артілей – на заводі «Художній керамік» (1956–1991). Розмальовувала посуд в техніці підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів. Після виходу на пенсію ліпить невеликі глиняні свистунці у вигляді пташечок.\nЧабан (у дівоцтві – Каленич) Валентина Іванівна (12.12.1940 – 18.07.1997) – малювальниця, майстриня глиняної іграшки. Народилася й мешкала в Опішному. Сестра гончарів Володимира і Дмитра Каленичів, тайстринь глиняної іграшки Віри Нагірної та Любові Реви. Ліпити іграшку й розмальовувати гончарні вироби вчилася в Трохима Демченка. Працювала в заводі «Художній керамік» (1962–1993). Розмальовувала посуд у техніках фляндрування й підполив’яної контурної мальовки з використанням рослинних мотивів, а також ліпила маленькі глиняні свистунці.\nМацко (у дівоцтві Заєць) Лідія Миколаївна (23.10.1950 р. н.) – гончар. Народилася у селі Вільхове, мешкає в Опішному. Донька гончаря Миколи Зайця. Працювала гончарем, ангобувальницею, відливщицею у гіпсових формах у заводі «Художній керамік (1972–2001).\nХмелик Михайло Семенович (15.08.1950 р. н.) – гончар. Народився й мешкає в Опішному. Чоловік малювальниці Таїсії Хмелик. Гончарній справі вчився в Івана Даціньки та Миколи Пошивайла. Працював у заводі «Керамік» (1971–1993). Робив посуд великого й середнього розміру (горщики, глечики, тикви, макітерки-заминачки, вази, квітники тощо).\nВоробйова (у дівоцтві – Пічка) Людмила Миколаївна (28.07.1960 р. н.) – малювальниця. Народилася й мешкає в Опішному. Працювала в заводі «Художній керамік» (1977–1995). Розмальовувати гончарні вироби навчалася в Анастасії Канівець. Закінчила Миргородський керамічний технікум зі спеціальності технік-технолог (1985).


Глава Всесвітньої організації охорони здоров'я (ВООЗ) Тедрос Гебрейесус заявив, що в боротьбі з коронавірусом є проблиски надії, навіть незважаючи на велику кількість заражених в світі. Про це повідомляє пресслужба організації.\n«Я знаю, що багато хто з вас сумують і що це важкий момент для світу. Але я хочу внести ясність: є зелені паростки надії, і незалежно від того, де знаходиться країна, регіон, місто чи селище, ніколи не пізно розвернути назад спалах COVID-19», - сказав Гебрейесус.\nНагадаємо, незважаючи на те, що коронавірус був зафіксований у грудні минулого року в Китаї, ВООЗ оголосила спалах COVID-19 пандемією лише 11 березня 2020.\nНаразі в світі число заражено понад 20 млн людей, за весь час пандемії від коронавірусу померли понад 700 тисяч осіб.\nCopyright © 2019, req:49 sql:0.0099 s php: 0.0510 s time:0.0609 s mem:6 mb


Огляд Gazzetta dello Sport: Лукаку подзвонить Лаутаро, Сарри розраховує на Дігуалду – Новости\nІталійські клуби поступово готуються до відновлення сезону. Про це пише авторитетна La Gazzetta dello Sport. Сьогодні в Мілан повертається лідер “Інтера” Ромелу Лукаку. Першим же ділом він подзвонить Лаутаро Мартінесу, з яким вони забили 39 голів “Інтера” з 74-х. Двоє друзів хочуть гідно завершити сезон і якомога краще виступити в Серії А, а також в Лізі Європи.\nДилема у голкіпера “Мілана” Джанлуїджі Доннарумма. Серце йому підказує залишитися в клубі, а голова дуже сумнівається. Йде внутрішня боротьба між прихильністю і амбіціями. Контракт закінчується через рік, і голкіпер поки не вирішив, чи продовжувати його.\n“Ювентус” тим часом готує склад на фінішний відрізок сезону. Мауріціо Сарри зробить ставку на Дігуалду – схоже, це збірний образ атаки з Ігуаїна, Роналду і Дібали. У півзахисті тренер відводить місце Ремзі і Бентанкуру. Подивимося, що з цього вийде.


Записи з тегом "Язичництво" | Про Україну\nСлов’янський язичницький пантеон. Володимирові (київські) боги. Хорс\nСеред Володимирових богів Хорсові відведено одне з найпочесніших місць — друге. Такий високий статус релігійного кумира, обумовлений очевидно, політичними міркуваннями; як уже мовилося, князівський пантеон зводився з метою зміцнення влади за допомогою військової сили. Але при глибшому аналізі Володимирового пантеону ...\nСлов’янський язичницький пантеон. Володимирові (київські) боги. Перун\nЗа свідченням Початкового літопису, Володимир розпорядився «поза княжим двором» звести 980 року пантеон шістьом богам. На першому місці мав стояти Перун, потім Хорс, Дажбог, Стрибог, Симаргл і Мокоша. Від того, яке місце відводилося скульптурним зображенням, залежала духовна роль кожного верховника. У ...


М'яка маленька книга Lilliputiens Червона Шапочка, арт. 83102, купити, ціна | lebebe-boutique.com\nМ'яка маленька книга Lilliputiens Червона Шапочка, арт. 83102\nМ'яка маленька книга Lilliputiens Червона Шапочка виконана з різнофактурних тканин, завдяки чому юнним пальчикам так цікаво досліджувати її. Підвісьте книгу на липучку або просто візьміть в руку. Почнемо наші пригоди? На яскравій стрічці прикріплений масажер для ясен, тепер він завжди під рукою. Відкрийте шарудить книжечку, дивіться, червона шапочка виходить зі свого будиночка, перевіримо, що у неї в кошику? На наступній сторінці потрібно знайти вовка, він сховався за деревом, спробуйте його зна..\nМ'яка маленька книга Lilliputiens Червона Шапочка виконана з різнофактурних тканин, завдяки чому юнним пальчикам так цікаво досліджувати її. Підвісьте книгу на липучку або просто візьміть в руку. Почнемо наші пригоди? На яскравій стрічці прикріплений масажер для ясен, тепер він завжди під рукою. Відкрийте шарудить книжечку, дивіться, червона шапочка виходить зі свого будиночка, перевіримо, що у неї в кошику? На наступній сторінці потрібно знайти вовка, він сховався за деревом, спробуйте його знайти! О ні, вовк першим приходить до бабусі, тепер потрібно відшукати мисливця, що б він врятував головних героїв. Розвиває моторику, тактильне, слухове сприйняття і зорову активність дитини.


Щоб зберегти білосніжну усмішку доводиться систематично чистити зуби і регулярно відвідувати стоматолога. Але часто, незважаючи на всі ці зусилля, зуби з часом втрачають свою первісну білизну. Для відновлення природної білизни зовсім необов'язково використовувати відбілюючі засоби, часто призводять до необоротного руйнівному процесу.\nВиявляється, достатньо просто змінити деякі зі своїх звичок.\n1. Гарячі чай і каву\nГарячі напої, без яких ми не мислимо собі жоден день, є однією з причин, призводять до поступового фарбуванню зубів в жовтий відтінок. Причиною такої дії є дубильні речовини, які при високій температурі стають більш активними. Гарячі чай і каву слід пити в помірних кількостях, краще всього після охолодження або додавання молока.\nЗагальновідомо, що куріння викликає поява жовтого нальоту, який руйнує зубну емаль. Липка плівка на зубах, що виникає у завзятих курців, є живильним середовищем для мікроорганізмів, продуктами життєдіяльності яких є органічні кислоти і руйнують зуби токсини.\nКарієс і навіть пародонтит є супутниками тютюнозалежності.\n3. Сухість у роті\nЩе одним шкідливим симптомом, який неминуче призведе до каріозної процесу, є стійка сухість у роті. Справа в тому, що слина нейтралізує органічні кислоти, які є продуктами життєдіяльності бактерій, що мешкають в ротовій порожнині. Недолік слиновиділення призводить до того, що в роті встановлюється кисле середовище, що призводить до карієсу і руйнування зубів. Рясне пиття і жувальна гумка без цукру вирішать шкідливого впливу сухості в роті.\nВсе газовані напої, а також напої, які в своєму складі містять кофеїн, неминуче призводять до руйнування зубів. Всі вони призводять до того, що рівень pH ротової порожнини може стати поштовхом до розвитку каріозного процесу.\nКрім того, високий вміст цукру призводить до розмноження кіслотопродуцірующей бактерій, які проникають в мікротріщини і канавки зубної емалі, тим самим привівши до її руйнування. Ці напої найкраще вживати через трубочку, яка значно зменшить їх контакт із зубами. Після можна знизити вплив солодких газованих напоїв за допомогою жувальної гумки без цукру.\n5. Овочі і фрукти\nЩе одним секретом здорових і красивих зубів є включення в раціон достатньої кількості фруктів і овочів. Особливо важливими для зубів є включення в меню моркви, яблук і груш — природних очисників, що мають абразивні властивості. Вони видаляють плями і полірують зуби. Крім того, такі продукти стимулюють вироблення слини, що веде до придушення розвитку бактерій.\nЗагальноприйнята думка про руйнуючий вплив цукру на зуби є помилковим. Насправді солодощі стають середовищем для активного розмноження бактерій, життєдіяльність яких пов'язана з виділенням органічних кислот в ротовій порожнині. Створення кислотного середовища в ротовій порожнині неминуче призведе до захворювань ясен і каріозною процесам. Споживання будь-якої кількості солодощів має неодмінно завершуватися ретельної чищенням зубів. Якщо такої можливості немає, можна стимулювати слиновиділення, яке нейтралізує кислотне середовище ротової порожнини, звичайної жувальною гумкою без цукру.\nДжерелом питної води повинна служити звичайна водопровідна, а не популярна повсюдно вода у пляшках. Причиною такого секрету є високий вміст у водопровідній воді фторидів, які є основним джерелом фтору, необхідного для запобігання карієсу.


мене Archives • A-Z.com.ua - Шукай Своє\nПривіт У мене є PS2 гри я можу грати їх на PS4, тому що я хотів би грати в свої ігри для PS2 знову?\nЧи буде PS4 стрункою бути добре для мене?\nЯ не маю 4k телевізор і не мають планів про покупку одного або найближчим часом, так буде тільки тонкий один досить хороший для мене?\nУ мене є Psp3, і я хочу, щоб дізнатися, скільки GB це is..I знаю, що ви йдете в настройки, і я бачу 75GB / 111GB Так що розмір GB одиниці у мене є?\nПросто намагаюся дізнатися, скільки ГБ цей пристрій має .. Я пішов в настройки, і я бачу 75 використовується з 111GB (75GB / 111GB) так Im питаючи, скільки місця я почати з? 80? 120? що 111GB кидає мене, чи я повинен Read more…\nPlayStation рахунок авторизувалися мене, і я не можу увійти?\nЯ спробував перезавантаження і це говорить про помилку кожен раз, коли я додаю свою електронну пошту або спробувати змінити його, будь ласка, допоможіть мені не вистачає fornite\nЧому у мене є страх перед установкою дисків будь-що-небудь?\nУ мене є величезний страх перед установкою будь-якого типу диска в будь-яку станцію я повинен подзвонити відео мого друга і вибігти з кімнати після вставки і закрити двері, я м не впевнений, чому то, і я просто хотів би знати, Read more…\nЯкщо у мене є PS3 з 2 портами USB, він буде сумісний з ps2 гри?\nЯкщо у мене є три PlayStation можна грати в ту ж гру з ким-то, що має PS 4?\nЧи повинен я купити PS4 Pro / Slim, якщо у мене немає 4k телевізор?\nЯ, нарешті, про те, щоб купити PS4 як є продаж прямо зараз, але не знаю, чи хотів він коштує піти для Pro або тонкий. Різниця в ціні, навіть з продажем, ще $ 100 / € 100, -.\nя не можу дозволити собі XBOX один або PS4 на даний момент, у мене є тільки Xbox 360, що ж мені робити?\nЧи повинен я отримати Xbox 360 або Xbox One s або XBOX один. Його важке рішення для мене сою вони все досить добре у стосунках.?


Реферат - Роль та значення окремих країн і регіонів у міжнародній економіці - Международные отношения\nРеферат: Роль та значення окремих країн і регіонів у міжнародній економіці\n— схожі характеристики економічного розвитку;\n— галузева і кваліфікаційна структура економіки;\n— близька структура управління економікою;\n— схожі принципи організації виробництва;\n— спільні проблеми.\n— промислово розвинуті країни;\n— країни з перехідною економікою;\n— країни, що розвиваються.\n— Велика Британія;\n— країни з низьким доходом, тобто до 125 дол. США;\n— країни із середнім доходом, тобто до 8995 дол. США;\n— країни з високим доходом, тобто понад 8995 дол. США.\n— значні природні ресурси, зокрема сприятливі кліматичні умови;\n— кваліфікована робоча сила, зокрема, за рахунок декількох хвиль імміграції;\n— величезний споживчий ринок, який стимулює економічне зростання;\n— пануюче воєнно-політичне становище;\n— ефективна економічна система ліберального типу, тобто обмежене державне втручання, захист конкурентного середовища, значні традиції економічної культури.\n— дуже високий рівень приватизації виробничих об’єктів;\n— низькі торговельні бар’єри;\n— стабільна монетарна політика, зокрема, унікальна роль долара в світі;\n— відносно низькі податки, які стимулюють розвиток виробництва;\n— сприятливий інвестиційний клімат, хоча інколи виникають проблеми довіри, наприклад, після краху деяких великих компаній на чолі з Enron у 2002–2003 р.р;\n— технологічне світове лідерство;\n— висока частка виробництва послуг у сумі ВВП;\n— статус єдиної супердержави у воєнно-політичному аспекті.\n— Республіку Корея, Сінгапур, Тайвань, Гонконг.\n— країн Північної Африки, тобто Тунісу, Єгипту, Марокко і Лівії;\n— держав-експортерів нафти, тобто країн Перської затоки і Венесуели;\n— наявність і дешевизна національних ресурсів, насамперед, робочої сили;\n— високі й стабільні темпи приросту;\n— сприятливі політичні умови, що створило сприятливий інвестиційний клімат;\n— пільговий режим для іноземного інвестування і приватного підприємництва;\n— державна політика структурних перетворень;\n— наявність власних міцних ТНК.


Флешмоб «Свіча пам’яті»\nНа вшанування подвигу учасників Революції гідності та увічнення пам’яті Героїв Небесної Сотні у Шегинівській ЗОШ І-ІІІ ступенів пройшла лінійка «Небесній Сотні шана і молитви».\nУчні 10 класу підготували змістовні розповідь і вірші про трагічні події на Майдані 2014 р. – найкривавіші дні протистояння добра і зла в самому серці України. Хвилиною мовчання всі присутні вшанували Героїв Небесної Сотні.\nУчасники танцювального гуртка «Фламінго» під керівництвом Вінокурової Р.В. провели флешмоб «Свіча пам’яті».\nНа завершення прозвучала спільна молитва пам’яті Небесної Сотні «Боже великий, єдиний»\nШегинівська ОТГШегинівська ЗОШ І-ІІІ ступенів\nІ дорожчої на світі більше зустрічі нема Опубліковано: Середа, 21 лютого 2018 «І дорожчої на світі більше зустрічі нема» - таку назву мав вечір-зустрічі з випускниками, який зібрав у стінах Шегинівської ЗОШ І-ІІІ ст. випускників різних поколінь. У дружній шкільній родині вони зустрілися із друзями, учителями-наставниками, зі своєю юністю. Тут, у школі, пройшло безтурботне дитинство,...


Глава 1. Предмет истории политических и правовых учений — Студопедія\nЗабруднення атмосфери продуктами згорання\nВ атмосферу Землі попадає все більше і більше небажаних хімікатів органічного і неорганічного походження. Також забруднення являє собою велику загрозу всьому живому, тому що при досягненні певного ступеня забруднення відбудуться серйозні незворотні процеси. Наприклад, під впливом забруднення в атмосфері відбувається значне зменшення шару озону, який захищає нашу планету від ультрафіолетового випромінювання. Останнім часом вчені занепокоєні зниженням вмісту озону в озоновому шарі атмосфери. Над Антарктикою виявлено “дірку”, де вміст озону на 40-50 % менший від звичайного. Ця озонова дірка з року в рік збільшує свої розміри, і сьогодні вона вже більша за материк Антарктиду. Це має негативні екологічні наслідки для країн південної півкулі, ближчих до Антарктиди, де зареєстроване зростання захворювань на рак шкіри та катаракту. Тривожні повідомлення надходять і з північної півкулі, де виявлено озонову дірку над архіпелагом Шпіцберген, щоправда менших розмірів, ніж антарктична. Зниження вмісту озону в атмосфері загрожує зменшенням врожаїв сільськогосподарських рослин, підвищенням кількості захворювань людей і тварин, частоти шкідливих мутацій.\nРозвиток автомобільного транспорту пов’язаний з використанням великої кількості атмосферного кисню, скороченням сільськогосподарських земель за рахунок будівництва автомагістралей, автокатастрофами. Але найбільша небезпека – забруднення атмосфери вихлопними газами. Встановлено, що кількість шкідливих продуктів, які викидають автомобілі, перевищує кількість токсичних викидів всіх інших джерел (теплові електростанції, теплоцентралі, промислові підприємства, об’єкти побуту). Це такі токсичні викиди як чадний газ СО, залишки вуглеводнів, які не згоріли, нітроген оксиди, сульфур (IV) оксид SO2, галогенорганічні сполуки, важкі метали, аерозолі тощо. Наприклад, у 1998 році автотранспортом було викинуто в атмосферне повітря 1884,5 тис. т. шкідливих речовин, що становило 31% від загального обсягу викидів по Україні. Понад 63% свинцю, 54% СО, 36% СхНу, 25% оксидів нітрогену від загальної кількості цих речовин надходить від автотранспорту. У багатьох областях України викиди автотранспорту в 1998 році перевищували 60% від загального обсягу викидів. Викиди забруднювальних речовин від автотранспорту у 1998 році збільшились порівняно з 1997 на 32%.\nНебезпечність складових викидів автотранспорту\nКарбон (ІІ) оксид, чадний газ – дуже отруйний газ, який є продуктом неповного згоряння палива. Його токсичність зумовлена здатністю міцно зв’язуватися з гемоглобіном крові і, як наслідок, в організмі порушуються процеси дихання. Не дивлячись на те, що в великих містах концентрація чадного газу збільшується внаслідок розвитку автомобільного транспорту, сумарний його рівень у природі залишається постійним, завдяки тому, що деякі організми грунту здатні окиснювати його до вуглекислого газу:\nВ останні роки проводяться досліди з виведення вихлопних газів автомобілів крізь пальники з каталізаторами, у яких відбувається повне згоряння СО.\nСульфур (IV) оксид – частина SO2 при горінні перетворюється в SO3, який з водою утворює сульфатну кислоту:\nСульфур оксиди і сульфатна кислота негативно впливають на рослини, а у людини викликають захворювання органів дихання. Ці сполуки відносяться до найбільш шкідливих і корозійних забруднювачів атмосфери.\nНітроген оксиди – це продукти висококомпресійних двигунів. Вони утворюються з азоту і кисню у процесі спалювання бензину в циліндрах:\nНітроген оксиди разом з оксидами сульфуру сполучаються з атмосферною вологою і утворюють дрібні крапельки сульфатної або нітратної кислот, які переносяться у вигляді кислотного туману і випадають кислотними дощами, що вкрай негативно впливають на навколишнє середовище. При цьому знижується врожайність більшості сільськогосподарських культур внаслідок ушкодження листя кислотами; вимиваються з грунту кальцій, калій, магній, що викликає деградацію фауни і флори; отруюється вода озер і ставків, де гине риба й зникають птахи і тварини, що харчуються комахами; гинуть ліси в гірських районах, що викликає зсуви й сольові потоки; збільшується кількість захворювань серед населення (подразнення очей, хвороби дихальних шляхів тощо).\nВуглеводні викидаються в атмосферу при неповному згорянні палива у двигунах, при випаровуванні з ємностей з паливом або з двигунів. Разом з оксидами нітрогену і сульфуру приймають участь в утворенні фотохімічного смогу.\nВже вказувалося, що один з способів підвищення якості палива для двигунів внутрішнього згоряння – додавання тетраетилсвинцю. При цьому додають ще етилендибромід BrCH2CH2Br для того, щоб свинець не осаджувався у циліндрах, а випаровувався у вигляді PbBr2. Сполуки плюмбуму токсичні і викликають розлади нервової системи (насамперед у дітей), а ступінь небезпечності цього забруднення зрозуміла з того факту, що з 1923 року, коли почали використовувати Pb(С2Н5)4, у циліндрах було спалено більше 3 млн. т цієї сполуки. Єдине рішення цієї проблеми – заборона використання Pb(С2Н5)4 та пошук іншого метода покращення якості бензину. Так, однією з речовин, яка підвищує октанове число бензину, є трет-бутилметиловий етер CH3ОС(СН3)3, який вже використовується в деяких європейських країнах.\nРозглянуті вище забруднення, насамперед оксиди карбону, сульфуру, нітрогену і вуглеводні, називаються первинними. За певних умов разом з такими забрудненнями як сажа і інші частинки, вони утворюють смог. До таких умов відносять:\n- інверсію шарів повітря, внаслідок чого теплий шар повітря оточений зверху і знизу більш холодними шарами, що перешкоджає природній циркуляції повітря, а відповідно, і виносу забруднень;\n- певні місцеві географічні умови і високу концентрацію забруднень, наприклад у великих містах.\nКрім смогу, що складається з первинних забруднень, утворюється ще вторинний або фотохімічний смог. Під дією ультрафіолетової складової сонячного випромінювання відбувається розклад кисню та оксидів нітрогену і тим ініціюється ланцюгова радикальна реакція продуктів цього розпаду з присутніми в атмосфері вуглеводнями. Ця реакція призводить до небезпечного вторинного забруднення атмосфери, а саме – до пероксиацилнітратам RCO–O–O–NO2 і озону. Проміжні продукти цієї реакції – альдегіди і кетони.\nДля того, щоб розпочалося утворення фотохімічного смогу, потрібна певна концентрація оксидів нітрогену і вуглеводнів; кінцевими продуктами реакції є дуже агресивні пероксиацилнітрати і озон – дуже сильні окисники. Утворення фотохімічного смогу можна попередити, якщо знизити вміст вуглеводнів і оксидів нітрогену у вихлопних газах.\nЯк первинний, так і вторинний, смог впливає на здоров’я людей, особливо з порушеннями обміну речовин і дихальних органів. Смог знижує видимість, і місцевість, що вражена смогом, має безрадісний вигляд: барви неяскраві, особливо колір неба. У сухому, загазованому й теплому повітрі виникає синюватий туман, що неприємно пахне, подразнює очі, горло, спричиняє задуху, викликає приступи бронхіальної астми тощо. Листя на деревах в’яне, стає плямистим, жовкне. Прискорюється корозія металу, руйнування мармуру, фарб, гуми, швидко псується взуття.\nЗабруднення атмосфери органічними речовинами\nАтмосфера забруднюється не тільки продуктами горіння вугілля та палива для двигунів. На жаль, в цьому приймають участь і деякі хімікати, що широко використовуються. Типовими прикладами таких хімікатів є фреони і поліхлоровані біфеніли.\nФреони (хладоагенти) – це флуоровані похідні алканів, молекули яких містять також атоми інших галогенів: CCl2F2, CCl3F тощо. Це леткі, негорючі, хімічно інертні сполуки. Використовуються як газонаповнювачі в аерозольних пристроях, хладоагенти, розчинники, засоби хімчистки, протипожежні засоби.\nНевеликі кількості фреонів попадають в атмосферу при використанні аерозольних та протипожежних засобів. У атмосфері фреони вступають в реакції з озоном. При цьому шар озону зменшується, що призводить до вищерозглянутих наслідків.\nПоліхлоровані біфеніли (ПХБ) – це суміш різних хлоропохідних біфенілу. ПХБ використовують як пластифікатор, наповнювач трансформаторів і теплообмінників тощо. Використовуються у дуже великій кількості внаслідок своєї хімічної стабільності. ПХБ – це рідини, що завдяки своїм властивостям (стійкість і розчинність у жирах) представляють таку ж небезпеку, як хлоровані інсектициди. Внаслідок широкого використання великої кількості цих речовин, вони попали в атмосферу. Їх дія на тварин і особливо на птахів дуже схожа на дію ДДТ.\nЗабруднення атмосфери (як і води та грунтів) хімікатами може бути і випадковим, наприклад, внаслідок витоку великої кількості отруйних речовин у хімічній промисловості. Характерний приклад – отрута населення міста Севезо у 1976 році (Італія) речовиною ТХДД (2,3,7,8- тетрахлордибензо-1,4-діоксин), яка є побічним продуктом синтезу гербіциду 2,4,5-Т:\nХмара діоксину розповсюдилась по території площею 16 км2. Були отруєні діти, вагітні жінки народили дітей з вродженими вадами, загинули тисячі голів отруєної худоби, земля навколо Севезо на декілька років стала неродючою.\nІнший приклад: аварія на заводі по виготовленню пестицидів в м. Бхопал (Індія) у 1984 році викликала смерть приблизно 2500 людей. Це відбулося внаслідок витоку в атмосферу отруйного напівпродукту – метилізоціанату (СН3N=C=O), який використовувався для добування пестициду севіну (С10Н7ООСNСН3). Викид речовини відбувся з двох підземних резервуарів, де містилося приблизно 12 т отрути.\nЗабруднення води і грунту органічними речовинами\nЗабруднення води і грунтів відбувається внаслідок недостатньої очистки стічних вод промислових підприємств. Ці забруднення можуть бути найрізноманітніших типів: основи, кислоти, розчинники, феноли, солі. Крім того у річки потрапляє велика кількість детергентів, використання яких дуже поширилося.\nСировиною для виробництва синтетичних поверхнево-активних речовин є алкілбензени:\nНатрієва сіль додецилбензенсульфокислоти – основний компонент багатьох детергентів. Якщо аліфатичний ланцюг миючого засобу розгалужений, то такі сполуки важко піддаються біологічному розкладу (біологічно жорсткі) і створюють багато проблем у зв’язку з забрудненням зовнішнього середовища.\nТаким чином, значну негативну роль відіграють детергенти, які важко розкладаються у природних умовах, а не класичні мила (солі натрію чи калію вищих карбонових кислот), які розкладаються легко.\nПрисутність таких речовин сильно змінює поверхневий натяг води, що в свою чергу загрожує життю водяних рослин і тварин (наприклад, детергенти розчиняють природнє жирове покриття пір’я птахів). У деяких місцях забруднення детергентами зайшло так далеко, що поверхня річок покривається шаром піни.\nКрім солей алкілбензенсульфокислот і інших подібних їм речовин до складу детергентів входять неорганічні фосфати, пероксоборати, сульфати, відбілювачі. Для оточуючого середовища найбільш негативне значення має присутність фосфатів у миючих засобах, тому, що ці солі стимулюють ріст водяної флори, що в свою чергу порушує рівновагу водної системи.\nВ останній час все більші розміри приймає небезпечність, яка пов’язана з катастрофами великих танкерів, що транспортують нафту.\nШироке використання у сільському господарстві пестицидів призводить до забруднення цими речовинами води та грунту. За функціями пестициди поділяють на декілька категорій: інсектициди діють на комах, гербіциди використовують у боротьбі з бур’янами, фунгіциди знищують грибки і плісняву, родентициди – гризунів.\nКласичним прикладом інсектицидів є ДДТ:\nЦей препарат має легкий і дешевий спосіб добування. Результат його використання – підвищення врожайності та зменшення кількості хворих на малярію, тиф, сонну хворобу за рахунок знешкодження комах.\nДДТ малореакційний і розчиняється в жирах. Тому він накопичується в живих організмах по ланцюгу живлення. Концентрування ДДТ по цьому ланцюгу можна показати на прикладі. Безпосередньо після оприскування водяної поверхні вода містила 0,02 млн. ч. ДДТ (1млн. ч. = 0,0001%). Через деякий час мікрофлора і мікрофауна містила вже 5 млн. ч. ДДТ, тобто у 250 разів більше, і, наприкінці, риби – 2000 млн. ч. ДДТ. А птахи, які споживали цю рибу, гинули сотнями внаслідок отруєння ДДТ. Зараз, після багаторічного використання ДДТ, у кожного з нас у жировому шарі міститься не менше 12 млн. ч. цього інсектициду.\nЗ біохімічної точки зору ДДТ представляє собою нервову отруту. Він впливає на метаболізм кальцію, що може привести до порушення розвитку кісток і зубів. І хоча у людини це не виявлено, але для птахів порушення метаболізму кальцію мають фатальні наслідки. Наприклад, шкаралупа яєць стає такою тонкою, що у період висиджування птахи їх роздавлюють.\nХоча використання ДДТ заборонено, але у світі постійно відчуваються наслідки його використання у кількості декількох сотень мільйонів тон.\nПрикладами інших інсектицидів класу ДДТ (тобто класу хлорованих вуглеводнів) є альдрин, дильдрин, линдан.\nІнша велика група інсектицидів є органічні фосфати – складні похідні фосфатної кислоти. Сюди відносять малатіон і паратіон:\nЦі сполуки з плином часу гідролізуються. Деякі з них дуже токсичні для людини (як і інші органічні фосфати).\nГербіциди використовуються у боротьбі з бур’янами.\nЦе 2,4-дихлорофеноксиоцтова кислота (2,4-Д), атразин і симазин – похідні 1,3,5-триазину. Це селективні гербіциди, бо діють лише на бур’яни:\nДефоліанти – речовини, що призводять до опадання листя. Мова йде про бутилові естери 2,4-дихлоро- та 2,4,5-трихлорофеноксиоцтових кислот (agent orange). Їх дію посилює ТХДД, який, як вказувалося вище, високотоксичний для людини і тварин.\nЦі речовини використовувались у В’єтнамі багато років потому, але природа ще не відновилась.\nНебезпечними можуть стати такі сполуки, використання яких не викликає залишкової токсичності (як у ДДТ). У якості приклада наведемо паракват. Це диметилдипіридинова сіль:\nУ 1981 р. Таїланд імпортував 4 тис. т параквату для винищення бур’янів на плантаціях каучуку та рисових полях. Це призвело до високої концентрації параквату (разом з іншими пестицидами) у річках та каналах Таїланду; виникла загроза екології: гинули мільйони риб, а риба – основний компонент їжі населення.\nПри хлоруванні фенолу утворюється пентахлорофенол:\nПентахлорофенол – це дезинфікуючий, інсектицидний та гербіцидний засіб. Крім того фенол широко використовують для синтезу фенопластів і епоксидних смол, синтетичних волокон, дезинфікуючих засобів – герміцидів.\nГерміциди – це речовини, які мають дезинфікуючу і антисептичну дію.\nДо герміцидів відносять і сам фенол, але фенол зараз не використовують у якості дезинфікуючого засобу, так як він токсичний і при попаданні на шкіру викликає опіки.\nЗа даними Всесвітньої організації охорони здоров’я, тільки у розвиваючих країнах щорічно більше як 0,5 мільйона чоловік отруюється внаслідок розповсюдження отрутохімікатів у навколишньому середовищі. Не менше 5 тисяч з них помирає.\nБагато пестицидів, які заборонені у Західній Європі, США, Японії, продаються розвиваючим країнам. Як результат, у Західній Африці за останні роки у 5 разів збільшилась кількість випадків онкозахворювань шлунку та кишечника.\nВикористання пестицидів і гербіцидів пов’язано з ще однією дуже серйозною проблемою: невмілим його застосуванням. Більше всього від цього страждає населення країн, що розвиваються, наприклад, у 1972 році на ці країни приходилося біля половини з 250 000 відомих нещасних випадків отруєння пестицидами, з яких 6700 закінчилися смертю. Між тим в цих країнах використовувалося менше 15 % від загальної кількості пестицидів, що використовувалась у всьому світі. До числа пестицидів, які викликають отруєння, відносяться пакват, ДДТ, поліхлорований фенол та альдрин. Так альдрин викликає онкологічні захворювання, сприяє розвитку нервових\nУ США пестицидами щорічно отруюються 45 тис. чоловік, 200 з яких вмирають. Аналіз проб продуктів харчування у супермаркетах США виявив у 50 % досить високі концентрації пестицидів.\nЩе один негативний приклад ролі пестицидів – руйнування захисних ферментів рослин, гибель бджіл і інших комах, які опилюють рослини. Відомі випадки, коли пестициди сприяли розмноженню шкідників сільського господарства.\nВочевидь, що сучасні пестициди повинні відповідати наступним стандартам:\n1) специфічна дія до шкідників сільського господарства;\n2) відсутність токсичності для людей і корисних тварин;\n3) здатність до біоруйнування;\n5) нездатність вироблення стійкості у шкідників.\nХіміки активно розглядають проблему використання пестицидів природного походження (кофеїн, нікотин, піретрум, ротенони, ротеноїди тощо).\nНаведемо приклад. Екстракт піретруму, який виділено з хризантем, містить 6 інсектицидних компонентів. Інсектицидну дію піретринів збільшує кунжутна олія. Піретрум не діє на бджіл, птахів, риб, великих тварин та людей. Практично невідомі випадки виникнення стійкості до природніх піретринів. Мала стабільність пестицидів природнього походження може бути збільшена хіміками-синтетиками.\nІнший приклад. Основним компонентом “лазерного” гербіциду є амінокислота – дельта-амінолевулінова. Це складова хлорофілу. Принцип дії цього гербіциду базується на тому, що він стимулює накопичення рослиною світлочутливої сполуки. У подальшому під впливом сонячного світла починається ланцюгова реакція розкладу цієї сполуки, тобто рослина здійснює самогубство.\nНауково-технічна революція та пов’язаний з нею інтенсивний ріст хімічного виробництва, металургічної промисловості, нафтахімічної промисловості паливно-енергетичний комплекс, транспорт та ін. викликали різноманітні негативні зміни в наколишньому середовищі: отруєння та забруднення прісних вод, забруднення Світового океану, забрудненя земної атмосфери, порушення земного покриву Землі, спустошення надр, знешкодження радючого шару Землі, який називається ґрунт, винищування тварин та птахів до повного зникнення багатьох біологічних видів. Кількість хімічних речовин, що забруднюють оточуюче середовище, постійно збільшується. І хоча хімічні підприємства дають меншу кількість викидів у атмосферу, ніж енергетика і транспорт, але за асортиментом забруднювачів та їх токсичністю вони посідають чи не перше місце.\nГаворячи, про шкоду хімічної та ін. промисловостей для навколишнього середовища, необхідно мати на увазі не тільки функціонуючі хімічні виробництва, але й цільові хімічні речовини, матеріали на їх основі та вироби з них.\nОсновний шлях для захисту природи від шкідливого впливу промислових виробництв – це створення екологічно нешкідливих технологічних процесів та безвідходних хімічних виробництв.\nБезвідхідна технологія – це такий спосіб виробництва, при якому раціонально використовуються всі компоненти сировини та енергії в циклі (рис.4.1).\nРис. 4.1. Схема безвідходного виробництва\nГоловними причинами кризового техногенно-екологічного стану в Україні є надмірне техногенне навантаження (рівень техногенного навантаження на природне середовище в країні перевищує аналогічний показник розвинутих держав у 4-5 разів), висока концентрація потенційно небезпечних виробництв, значна зношеність основних виробничих фондів; зростання кількості випадків порушень техніки безпеки та експлуатації небезпечних виробничих об’єктів; незадовільний стан збереження, утилізації, захоронення відходів та експлуатації наявних очисних споруд, їхнє перевантаження, а в ряді регіонів їх повний вихід з експлуатації; низький рівень культури виробництва та порушення проектних технологічних режимів; фінансові труднощі, які обмежують можливості підприємств виконувати природоохоронні заходи та недостатність бюджетних асигнувань.\nПромислові відходи в Україні розподіляються за чотирма класами небезпеки, які розрізняються за ступенем небезпечності та фізичними, хімічними і біологічними властивостями.\nВідходи першого, другого і третього класів небезпечності вважаються найбільш небезпечними.\nОсновними джерелами утворення відходів в Україні є гірнична, хімічна, металургійна, машинобудівна, енергетична, целюлозно-паперова і сільськогосподарська промисловості.\nОрганічна хімія і забруднення навколишнього середовища | История политических и правовых учений как учебная дисциплина


Ставлення до власного життя у похилому віці стає новим ставленням до себе, власної тлінності й вічності.\nЛюдина відчуває, що психологічний час ніби виривається з-під контролю, надто швидко минає. Нову траєкторію життєвого шляху обрати вже майже неможливо. Необхідно зрозуміти і прийняти своє минуле з усіма його помилками, невдачами, хибними рішеннями. Людина, яка спромоглася дати позитивну оцінку своїй життєвій історії набуває мудрості на цьому вирішальному етапі життя і має можливості для подальшого особистісного зростання. Але вік капітулює перед нереалізованими планами, творчими задумами.\nНастає час відвойовування себе для себе самого.\nСтавлення до себе стає ставленням до життя і смерті. Це вже не абстрактна смерть, не смерть близької людини, а власна, персональна, емоційно наповнена, яка загрожує поглинути все найдорожче: кохання, сподівання, бажання, спомини. Страх смерті не є хворобливим явищем, він притаманний усім людям. Це не показник невротичних чи вікових відхилень – він обслуговує потребу у самозбереженні.\nЯкби смерть була переможена й рецепт безсмертя був знайдений. Яким би стало нескінченно довге життя? Чи не таким жахливим, як життя Агасфера. Довічно приреченого мандрувати світом, чекаючи на друге пришестя Христа. Котрий один може позбавити його страшної кари – набридлого безсмертя? Життя, яким не варто дорожити, позаяк воно нікому не потрібне.\nВіра в те, що індивідуальність кожного з нас сягає далеко за межі одиничного «Я», що можливе досягнення нехай символічного, але безсмертя, є найважливішою особистісною потребою, й перешкоди на шляху її задоволення переживаються наприкінці життя особливо гостро.\nСтрах смерті негативно корелює з цією фундаментальною потребою у збереженні й розвиткові особистого відчуття неперервності, постійності існування.\nТомупошук власних моделей символічного безсмертя – це й імунізація проти руйнівного страху небуття, і звернення до нових життєвих смислів.\nСмерть не вінчає життя. Вона ходить за кожною людиною по п’ятах і мовчки про щось нагадує. Жити під знаком вічності – це зробити щось таке, що залишиться назавжди. Жити під знаком плинності – це пам’ятати про кінцевість людського існування, і тоді кожна хвилина може стати вічністю. Віки життя сплітаються між собою, підтримують один одного, наповнюючи життя унікальним смислом.


Нове в можливостях терапії в період вірусних інфекцій\nГоловна > Статьи > Нове в можливостях терапії в період вірусних інфекцій\nАвторы: заступник керівника Центру алергічних захворювань верхніх дихальних шляхів ДУ «Інститут отоларингології ім. О. С. Коломійченка НАМН України» (м. Київ), доктор медичних наук Інна Володимирівна Гогунська\nПередбачається, що цьогорічний епідемічний сезон буде особливо напруженим. Потужна друга хвиля коронавірусної хвороби (COVID‑19) не збирається вщухати й водночас до неї приєднуються вже звичні гострі респіраторні вірусні інфекції (ГРВІ) та грип. Чи можливо знизити ризик інфікування та зменшити тяжкість перебігу зазначених захворювань? Ці питання сьогодні неабияк хвилюють свідоме населення нашої планети. Відповіді на них можна було почути в спеціальному випуску для сімейних лікарів, який відбувся 15 грудня у форматі прямого ефіру. Із доповіддю «Нове в можливостях терапії в період вірусних інфекцій» виступила заступник керівника Центру алергічних захворювань верхніх дихальних шляхів ДУ «Інститут отоларингології ім. О. С. Коломійченка НАМН України» (м. Київ), доктор медичних наук Інна Володимирівна Гогунська.\nНа початку свого виступу спікер звернула увагу, що захворюваність на ГРВІ з початком зими значно зросла. За даними Центру громадського здоров’я МОЗ України, захворюваність на ГРВІ нині становить 509 випадків на 100 тис. населення, що вже на 5,4% перевищує епідемічний поріг.\nТакож починають фіксувати окремі спорадичні випадки грипу. Тож існують реальні ризики, що й без того напружена ситуація з COVID‑19 погіршиться епідемією чи навіть пандемією грипу. Ці побоювання підтверджують слова генерального директора Всесвітньої організації охорони здоров’я (ВООЗ) Т. А. Гебреєсуса, котрий, презентуючи нову Глобальну стратегію з грипу на 2019-2030 роки, сказав: «Загроза пандемії грипу присутня постійно. Завжди існує реальний ризик передачі нового вірусу грипу від тварин людині й, можливо, виникнення пандемії. Питання не в тому, чи станеться ще одна пандемія, а в тому, коли вона відбудеться».\nІнна Володимирівна зазначила, що охоплення вакцинацією від грипу в Україні є дуже низьким: від початку епідемічного сезону профілактичні щеплення від грипу зробили лише 135 тис. осіб. Отже, найдієвіший засіб профілактики грипу майже не використаний, тому існує загроза різкого спалаху захворюваності на грип.\nПрофілактичні заходи щодо COVID‑19 та інших ГРВІ мають недостатньо високу ефективність. Як результат, стрімко зростає захворюваність на ГРВІ.\nСаме тому сьогодні велика увага приділяється сучасним можливостям лікування вірусних інфекцій, включаючи COVID‑19. Наразі як терапевтичні стратегії при вірусних захворюваннях широко використовують засоби з противірусною, протизапальною, імуномодулювальною дією (вітамін С, кверцетин, цинк, мелатонін, вітамін D3).\nОсобливий інтерес становить саме кверцетин, який продемонстрував противірусні, антиоксидантні й імуномодулювальні властивості в численних дослідженнях. У медичній базі PubMed згадок про кверцетин понад 17 тис.! Понад 200 клінічних досліджень виконані in vivo (Kelly G. S., 2011). Сьогодні виявлено досить багато позитивних клінічних ефектів кверцетину.\nСпектр дії та сфери терапевтичного застосування кверцетину (D’Andrea G., 2015):\nстани, котрі супроводжуються запаленням;\nфункціонування імунної системи й інфекції;\nanti-age стратегії та ін.\nВідомо, що кверцетин блокує проникнення вірусу всередину клітини шляхом інгібування РІ‑3’-кінази, транскрипцію вірусного геному через інгібування РНК-полімерази, пригнічує трансляцію вірусних білків. Це специфічний шлях впливу кверцетину на реплікацію вірусу. Крім того, кверцетин пришвидшує виведення вірусу з клітини за рахунок посилення мітохондріальної противірусної відповіді.\nКверцетин має універсальну противірусну активність, тому оцінюється як перспективний засіб у лікуванні ГРВІ різної етіології. Це підтверджують і результати низки клінічних досліджень.\nКверцетин: результати досліджень in vitro\nДоведено, що кверцетин активно діє проти вірусів грипу, парагрипу, риносинцитіального вірусу, адено- та риновірусів.\nE. Ohnishi та H. Bannai в публікації в журналі Antiviral Research наголосили, що кверцетин посилює противірусну активність, індуковану фактором некрозу пухлини (TNF). TNF зумовлює дозозалежне інгібування вірусу везикулярного стоматиту (VSV), вірусу енцефаломіокардиту (EMCV) та простого герпесу 1 типу в умовах in vitro. Противірусна активність TNF проти VSV та EMCV значно посилюється при його застосуванні в комбінації з кверцетином.\nТакож в умовах in vitro кверцетин виявляв активність проти вірусу грипу. Група дослідників (Wu W. et al., 2015) встановила, що кверцетин:\nблокує злиття вірусної мембрани з клітиною людини в разі грипу;\nпорушує проникнення та реплікацію вірусу, пригнічуючи ферментативну активність зворотної транскриптази;\nмає імуномодулювальний вплив, сприяючи ранній продукції інтерферонів;\nприскорює дозрівання Т-клітин і фагоцитарну активність.\nВстановлено, що кверцетин є потужним інгібітором 3CL-протеази SARS-CoV‑2 (Abian O. et al., 2020).\nКверцетин: результати досліджень in vivo\nУ рандомізованому подвійному сліпому плацебо-контрольованому дослідженні (Heinz S. A. et al., 2010) 1002 пацієнти застосовували кверцетин (500/1000 мг/добу) чи плацебо протягом 12 тиж. Серед хворих віком понад 40 років терапія кверцетином 1000 мг/добу супроводжувалася зниженням загальної кількості днів із ГРВІ та вираженості симптомів.\nW. Wu, R. Li та співавт. (2015) продемонстрували, що кверцетин здатний зменшувати рівень смертності, зумовленої тяжкими ускладненнями вірусу грипу А/H1N1.\nНаразі кверцетин розглядають як потенційний противірусний агент щодо COVID‑19; також вивчається ефективність комбінації цинку та кверцетину: вона вже пройшла випробування на тваринах для використання проти вірусу Ебола та SARS-CoV‑1 і схвалена Управлінням із контролю якості продуктів харчування та лікарських засобів США (FDA) для клінічних випробувань за участю людей (D’Adamo P., 2020).\nРезультати виконаних робіт є обнадійливими в аспекті дієвості кверцетину стосовно SARS-CoV‑2.\nБіодоступність кверцетину – «камінь спотикання» на шляху до мети\nБільшість засобів кверцетину характеризуються дуже низькою біодоступністю – на рівні 2% (її навіть описують так: зникає так само швидко, як і сніжинка, що падає на гарячу сковорідку).\nВідомі випадки, коли тривале застосування кверцетину дозою 2000 мг не давало змоги досягти очікуваних позитивних змін (D’Andrea G., 2015). Саме його низька розчинність у воді ускладнює створення ефективних пероральних форм препарату. Водночас дозозалежний ефект кверцетину потребує його належного всмоктування в шлунково-кишковому тракті. Інна Володимирівна зазначила, що для забезпечення високої біодоступності кверцетину необхідно застосовувати спеціальні технології доставки.\nІнноваційною розробкою італійської компанії INDENA стала нова рецептура кверцетину, що базується на системі доставки за технологією мікрокапсулювання, QFit (Cesarone M. et al., 2019). Вона застосовується для збільшення розчинності активних природних інгредієнтів із низькою біодоступністю. Це підвищує здатність кверцетину проникати крізь біологічні бар’єри, покращує його біодоступність і посилює біологічну активність.\nУ спостереженні A. Riva та співавт. (2018) за участю 12 здорових добровольців віком 18-50 років порівнювали біодоступність «звичайного» кверцетину (500 мг/добу; група А) та кверцетину з високою біодоступністю Кверцефіт™ (250 і 500 мг/добу; група В та С відповідно). Протягом доби в них 12 разів виконували лабораторні тести, необхідні для вивчення фармакокінетики.\n! Вчені встановили, що показник Сmax (максимальна концентрація в плазмі) для кверцетину з високою біодоступністю Кверцефіт™ 500 мг до 20 (!) разів, а AUC (концентрація діючої речовини в плазмі крові протягом усього часу спостереження) у 18 разів перевищує такі для «звичайного» кверцетину в аналогічній дозі (рис.).\nАналіз фармакокінетичного профілю «звичайного» кверцетину та кверцетину з високою біодоступністю Кверцефіт™ дав змогу зробити висновок про значно кращу пероральну абсорбцію останнього як у зіставних дозах (500 мг/добу), так і в разі використання 250 мг кверцетину з високою біодоступністю Кверцефіт™ порівняно з 500 мг «звичайного» кверцетину.\n«Цинкова куля» для вірусів\nУ рейтингу засобів для запобігання ГРВІ, що наразі користуються шаленою популярністю серед пацієнтів, є й цинк. За даними ВООЗ, в Україні частота цинкодефіцитних станів становить близько 23%.\nІонний цинк давно вивчають як противірусний агент. Він має здатність блокувати два життєво важливі вірусні білки, необхідні для реплікації (в т. ч. SARS-CoV), – Plp2 та 3CL-протеазу. Вважається, що двовалентний цинк знижує сприйнятливість до вірусних інфекцій нижніх дихальних шляхів (а також у разі застосування >3 міс на рік полегшує їхній перебіг у дітей), оскільки забезпечує модулювальну дію на імунну систему та цілісність респіраторного епітелію при запаленні/ушкодженні легень.\nНадходженню цинку в клітину сприяють хлорохін, кверцетин, епігалокатехін-3-галат (D’Andrea G., 2015).\nКверікс™: коли форма та вміст однаково важливі\nКомплекс Кверікс® (Universe Pharm) поєднує два активні компоненти – кверцетин із високою біодоступністю Кверцефіт™ 250 мг (еквівалентно 85 мг чистого кверцетину у фітосомі) та цинку бісгліцинат 25 мг (еквівалентно 7 мг чистого цинку).\nЦе evidence-based, науково обґрунтована формула компонентів, у якій перспективні та відомі діючі речовини використовуються в інноваційній формі.\n! Використання потужної комбінації кверцетину з високою біодоступністю Кверцефіт™ і цинку бісгліцинату забезпечує синергічну противірусну дію, імуномодулювальний ефект і позитивно впливає на респіраторну систему.\nКомплекс Кверікс® дозволений для застосування дітям віком із 6 років. Рекомендується як засіб, який має імуномодулювальну дію та підвищує захисні сили організму. У рамках відповідей на запитання Інна Володимирівна повідомила, що рекомендована доза комплексу Кверікс® становить по 1 капсулі 1 р/день (діти віком від 6 років) і по 1 капсулі 2 р/день (дорослі).


Канадський бренд Meleg Perfumes випустив парфум «Слава Україні» - ШоТам\nПарфум «Слава Україні» випустив канадський бренд Meleg Perfumes\nВ описі нового аромату на сайті компанії вказано: «Ми створили «Слава Україні», бо хочемо підтримати збройну боротьбу України. Українці – єдині, хто зупиняє росію від вторгнення в решту Європи, і перемога – єдиний вихід».\nТакож виробник зазначає, що з кожної проданої пляшки парфуму 50 канадських доларів буде направлено до Національного банку України.\nБренд створив канадський парфумер Метт Мелег. Він робить унікальні нішеві парфуми.\nКомпозиція з нотами цвіту липи, лайма, дині і солодкого меду — це пахощі українського літа! Метт помістив у флакон із малюнком золотого тризуба, картини із соняхами і дівчиною з паляницею та синьо-жовтим прапором на звороті.\nДівчина на флаконі протягує паляницю — у цьому закладено особливий сенс, оскільки Україна давала світу більше пшениці та збіжжя, ніж будь-яка інша держава.\nЧитайте також: З економіста в парфумери. Як власник бренду Rhus Midoria заробляє на парфумах\nНагадаємо, провідний університет Канади безкоштовно навчатиме понад 200 українських студентів.


Звернення в.о. голови Сторожинецької районної державної адміністрації Василя Гоцуляка до Міжнародного дня людей з інвалідністю | Сторожинецька районна державна адміністрація\nЗвернення в.о. голови Сторожинецької районної державної адміністрації Василя Гоцуляка до Міжнародного дня людей з інвалідністю\nЦей день покликаний більш пильно звернути нашу увагу на тих, хто живе з нами поруч, і простягти руку тому, хто потребує допомоги. На їхню долю випали нелегкі випробування, однак вони, долаючи труднощі, проявляють виняткову силу духу і непохитну віру в життя.\nСвоїми успіхами в спорті, науці, громадському житті люди з фізичними обмеженнями доводять, що завдяки силі духу і цілеспрямованості можна досягти таких висот, які й здоровій людині не завжди під силу. Разом з тим, як ніхто інший, ці люди потребують підтримки і заохочення, бо їхнє життя – це щоденна боротьба.\nДякую всім, хто опікується людьми з інвалідністю, адже надання їм щоденної підтримки й допомоги – це реальний вияв милосердя, людяності та любові до ближнього.


Відень: як пересуватися та скільки це коштує! | Travelby.com.ua\nОпубликовано Христина Антоник в 29/11/2018 29/11/2018\nГромадський транспорт у Відні називається «Віденські лінії» (Wiener Linien), і складається з електропоїздів (S-Bahn), метро (U-Bahn), трамваїв (Strassenbahn) і автобусів (Autobus). Весь транспорт ходить строго за розкладом – тому ви злегкістю зможете спланувати свою мандрівку. Назви кожної станції в будь-якому виді транспорту оголошуються голосно і чітко, а також перераховуються всі інші види транспорту, на які пасажир може пересісти на зупинках. Це дуже зручно, особливо для тих, хто не володіє німецькою, а в разі чого інші пасажири з лекістю допоможуть вам добратись до запланованого пункту призначення.\nМи підготували для вас кілька порад, які допоможуть пересуватись громадським транспортом у Відні легко та без зайвих клопотів. Двері автобусів і трамваїв у Відні не відчиняються автоматично. Щоб увійти в транспорт або вийти з нього, вам потрібно натиснути на велику кнопку поряд з дверима. В електричках і в метро двері відкриваються таким чином: коли вагони зупиняються на станції, лунає звук та випускається пара, вам необхідно різко потягнути двері за ручку в сторону. Закриваються ж такі двері автоматично.\nУ Відні для всіх видів транспорту в межах міста передбачені однакові квитки. Будь-які квитки на транспорт і проїзні, окрім річних і пільгових проїзних, можна придбати в спеціальних автоматах, які, як правило, розташовуються на станціях метро, в тютюнових кіосках «Tabak Trafik». Ви також можете купити квиток у водія транспортного засобу, але у цьому випадку квиток вийде дещо дорожче. Якщо у вас немає точної суми – не хвилюйтесь, автомат видасть вам здачу разом з квитком.\nВиди квитків на громадський траспорт Відня\n– Білет на одноразовий проїзд\nEinzelfahrschein – одноразовий квиток, купується заздалегідь або в транспорті (2.40€ за квиток у автоматі чи кіоску, 2.60€ ціна у водія) . Такий квиток дає можливість переміщатися в одному напрямку. Правда, з таким квитком забороняється переривати поїздку. Актуальні ціни на квиток можна дізнатися тут.\n– Fahrschein Halbpreis\nFahrschein Halbpreis – пільговий квиток за половину ціни. Він призначений для дітей 6-15 років і пенсіонерів, а також для перевезення в транспорті собак чи велосипедів. До речі, діти до 6 років звільнені від оплати за проїзд. Діти до 15 років можуть їздити безкоштовно по неділях, в дні великих свят і під час шкільних канікул. Пільговий квиток за півціни дійсний для проїзду в метро і в електропоїздах до 2-х зупинок, в трамваї і автобусі – до 3-х зупинок.\n– Проїзний на 24 години\n24-Stunden-Wien – квиток, який підійде гостям столиці, які планують за один день зробити велике число поїздок. Квиток діє 24 години, відлік часу настає з моменту, коли квиток буде прокомпостовано перед першою поїздкою.\n– Проїзний на 48 годин\n– Проїзний на 72 години\n– Проїзний на 8 днів\n8 Tage Klimakarte – квиток для тих, хто користується віденським транспортом нерегулярно. Він складається з 8 проїзних квитків на будь-які 8 днів, не обов’язково підряд. Являє собою також картку зі смужками, кожну з яких необхідно прокомпостувати при черговій поїздці. Такий квиток підійде і групі пасажирів до 8 осіб. Його вартість – 40.80 євро.\n– Проїзний на 1 тиждень\nКвиток діє з понеділка 00:00 до наступного понеділка до 9ранку. Цей варіант – найвигідніший за ціною на день.\n– Vienna City Card (Віденська карта)\nVienna Card – спеціально випущена для туристів карта тривалістю на 24/48/72 години. Придбати її можна в туристичних інформаційних точках (на Альбертінаплатц, час роботи з 9:00 до 19:00 щодня), на інформаційній стійці в аеропорту та онлайн. Вартість 24-годинна карта – 17 євро, 48-годинна – 25 євро, а на 72 години – 29 євро. Крім громадського транспорту, туристи завдяки цій карті, можуть зі знижкою відвідати пам’ятки Відня, музеї, оглядові плозадкі. Карту є сенс купувати, тільки якщо ви збираєтеся відвідати 2 і більше музеїв Замовити карту онлайн можна на офіційному сайті.\nКвитки можна купити в автоматах на станціях метро, зупинках або через мобільний додаток. Знайти потрібний квиток в автоматі найзручніше за ціною. Обов’язково компостуйте квитки при вході, інакше вас можуть оштрафувати.\n!!! Штраф за безквитковий проїзд у віденському громадському транспорті – 60 євро!\nСхема громадського транспорту Відня:\nКруговий трамвай – Vienna Ring Tram\nЗ квітня 2009 року у Відні працює маршрут туристичного трамвая Vienna Ring Tram. Цілий рік з 10:00 до 18:00 години (в липні і серпні – з 10:00 до 19:00 години) трамваї роблять коло за годинниковою стрілкою по віденській вулиці Рінгштрассе з 30-хвилинними інтервалами. У кожному вагоні – 31 місце, кілька моніторів в салоні інформують про визначні пам’ятки Відня: Державна опера, Хофбург, Парламент, Ратуша. Є також аудіогіди на різних мовах. На зупинках, позначених символом «Ring Tram», зазначено точний час відправлення. Трамвай працює за принципом «hop on / hop off»: купивши квиток, пасажири мають можливість входити і виходити на будь-яких зупинках. Повна поїздка по Рінгштрассе: без можливості висадки, тривалістю 30 хвилин – 8 євро дорослий, 4 євро дитячий.\nУ Відні досить розвинена мережа пунктів прокату велосипедів Citybike. Система складається з 80 пунктів прокату, розкиданих по всьому місту, всі вони знаходяться поруч зі станціями метро. Щоб взяти в оренду велосипед, для початку потрібно зареєструватися на офіційному сайті системи, отримати там логін і пароль. Також зробити це можна прямо в терміналі біля пункту прокату. У будь-якому випадку, оренда проводиться за допомогою банківської карти (підійде Visa Classic або Master Card) в якості гаранта оплати. Реєстрація платна – 1 євро. Час оренди починається з моменту взяття велосипеда з боксу і закінчується в момент повернення в бокс.\n1 година – безкоштовно;\nдруга година – 1 євро (якщо час оренди перевищить 1 годину хоч на хвилину, система зніме плату за 2 години);\nтретя година – 2 євро;\nчетверта година – 4 євро;\nп’ята година і наступні – по 4 євро.\nМаксимальний час прокату – 120 годин. Якщо після закінчення 120 годин велосипед не буде повернений на будь-яку велосипедну парковку, з вашої зареєстрованої в терміналі карти знімуть штраф в 600 євро!\nЛайфхак: їздити на орендованому велосипеді можна безкоштовно. Обійти систему можна, витративши всього 1 євро на реєстрацію. Отже, беремо велосипед, заздалегідь готуємо карту з пунктами прокату і здаємо велосипед за 5 хвилин до закінчення кожної години. Відпочиваємо хвилин 10-15 в прилеглому кафе. Знову беремо велосипед в прокаті.\nТаксі у Відні\nТаксі в Відні найкраще викликати по телефону, також машину можна знайти на спеціальних стоянках біля вокзалів, в аеропорту, ловити машину на вулиці не прийнято. Номери радіофікованих таксі 31 300, 60 160, 40 100.\nВартість проїзду висвічується на лічильнику. Як правило, проїзд по місту на таксі обійдеться туристу в суму від 30 євро, в залежності від відстані. Ціни на поїздки за місто узгоджуються з водієм в кожному окремому випадку.\nТакож у Відні є специфічні служби таксі: таксі для жінок (+43 (0) 60160), таксі для людей з вадами слуху (408 15 25-848), таксі-лімузини VIP-класу. Можна замовити і зовсім екзотичне таксі – екологічно чисте вело-таксі (Faxi – триколісна велорікша). Таке таксі зможе перевезти двох пасажирів і невеликий багаж. Детальніше про вело-таксі можна дізнатися тут\nВи можете замовити індивідуальний трансфер в аеропорт або інше місто за допомогою сервісу kiwitaxi.


Страховиків розділять на два | Страхівка Львів\nСтраховиків розділять на два\nПісля посилення правил ліцензування з понад 400 страхових компаній на ринку може залишитися тільки половина\nНаціональна комісія з регулювання ринків фінпослуг планує чистку в рядах підопічних . Регулятор має намір посилити правила зупинки та анулювання ліцензій страхових компаній. Після цього відомство зможе очистити ринок від мертвих душ і неплатоспроможних страховиків , але одночасно отримає універсальний інструмент для шантажу сумлінних компаній.\nПроект змін до правил видачі та анулювання дозвільних документів страховикам регулятор оприлюднив минулого тижня . Приводом для зупинки ліцензій тепер може послужити систематичне порушення Закону « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ( у разі застосування до СК двох і більше заходів впливу за рік) , відсутність за адресою реєстрації , недопуск інспекційної групи для проведення перевірки або ж відмова надати необхідні для ревізії документи .\nЗупинкою ліцензії також будуть чреваті повторні (протягом року) порушення страховиками закону про відмивання брудних грошей. Відомство планує стопорити роботу компаній і у випадку , якщо ті порушать вимоги щодо формування або розміщення страхових резервів , гарантійних страхових резервних фондів, що не будуть виконувати нормативи достатності капіталу та платоспроможності , ліквідності , прибутковості, якості активів і т. д. , не подадуть вчасно і в повному обсязі звітність .\n« Нацкомфінпослуг посилює нагляд за страховою діяльністю , щоб запобігти неплатоспроможність компаній і захистити споживачів страхових послуг від втрат . Комісія отримає можливість швидко реагувати на порушення страховиками законодавства . Своєчасна зупинка ліцензій не дозволить порушникам укладати нові договори » , — заявив « ДС » член Нацкомфінпослуг Віктор Берлін.\nЯкщо страховик не усуне протягом трьох місяців порушення, за які його ліцензія була тимчасово зупинена , регулятор залишає за собою право анулювати дозвільні документи. Компанія назавжди втратить ліцензію і в тому випадку , якщо не буде здійснювати діяльність протягом останніх 12 місяців.\n« Якщо комісія дійсно почне активно задіяти цю норму , ринок очиститься від мертвих душ. В Україні дуже багато компаній було створено на продаж , акціонери підтримують їх номінальну діяльність в очікуванні угоди, не піклуючись про виконання нормативів капіталізації та платоспроможності . Але покупців на СК зараз немає. Такі страхові компанії — потенційно ризиковий сегмент . Сьогодні їх налічується близько 150-200 » , — стверджує генеральний директор Української федерації страхування (УФС ) Галина Третьякова.\nЗа даними Нацфінпослуг , 100 ризикових СК зараз збирають 94% від загального обсягу премій , а 99,5 % платежів припадає на 200 компаній (всього в країні на 1 липня було зареєстровано 353 ризикових страховика) .\n« У 2013 році вже було анульовано ліцензії 15 компаніям. До кінця року ця цифра збільшиться » , — обіцяє Віктор Берлін. Останнім часом регулятор дійсно став активніше втручатися в роботу порушників.\nТільки за останній місяць Нацкомфінпослуг ввела тимчасові адміністрації в СК « Райп » та ПрАТ « Народна фінансово -страхова компанія« Добробут » , анулювала ліцензії на« автоцивілку » ТДВ« СК « Провіта» , СК «Страховий капітал » , СК « ТАСТ — Гарантія» , ТДВ « СК« Укоопгарант ».\nАле найчастіше регулятор реагує на порушення занадто пізно. Відомство зупиняє дії ліцензій вже після того , як компанії нарощують мільйонні борги , виводять активи і опиняються на межі банкрутства.\n« Хоча у комісії достатньо повноважень і можливостей для того , щоб карати порушників і без ліцензійних умов , наприклад, застосування фінансових санкцій та інших заходів впливу . Вони дозволяють досить оперативно втручатися в діяльність компаній , але регулятор в силу різних причин зазвичай цього не робить » , — констатує голова комісії зі страхування Українського товариства фінансових аналітиків В’ячеслав Черняховський.\nСтраховики побоюються , що змінивши ліцензійні правила , комісія отримає можливість не тільки карати порушників , а й чіплятися до нормально працюючим компаніям. Наприклад , регулятор зможе зупиняти СК ліцензію щоразу , коли її центральний офіс буде змінювати прописку . Щоб цього уникнути , страховику доведеться при переїзді отримувати нові ліцензії і вносити зміни в установчі документи .\n« Також не цілком логічно , що через порушення по одному виду страхування буде зупинятися дія всіх ліцензій СК , причому на невизначений термін. Такий захід повністю блокує діяльність компанії і навряд чи позитивно позначиться на клієнтах ».


Beauty Zone Shop: із салонів у ТЦ - Franchising.ua - франчайзинг, франшиза\nBeauty Zone Shop: із салонів у ТЦ\nПрофесійна косметика продаватиметься в невеликих магазинах, площею 8 м.кв.\nКомпанія "Б'юті Бутік Україна" працює на українському ринку близько 10 років. На сьогодні вона є офіційним дистрибютором 12 брендів професійної косметики для салонів краси, а також - власником салону краси під ТМ Beauty Zone та магазину для професіоналів. Компанія вивела на ринок три франчайзингові концепції: салони краси Beauty Zone, невеликі магазини в ТЦ під ТМ Beauty Zone Shop, а також - відомі у світі косметичні салони VIP-рівня під ТМ Ambasade de la Beaute.\nПершою франчайзинговою пропозицією компанії став салон краси Beauty Zone. Рік тому "Б'юті Бутік Україна" розпочала розробку системи франчайзингу для цієї концепції та почала вести переговори з потенційними партнерами. "Під час переговорів з деякими гравцями ринку виявилося, що великим попитом користуються невеликі магазини професійної косметики, оскільки багатьом кінцевим споживачам зручніше купувати нашу продукцію в місцях загального шопінгу, - розповів порталу Franchising.ua директор департаменту маркетингу компанії "Б'юті Бутік Україна" Ярослав Савченко. - Так виникла ідея проекту Beauty Zone Shop - невеликого магазину, площею 8 м2, що розміщується в проходах великих торговельних центрів".\nФранчайзингові магазини Beauty Zone Shop компанія має намір відкривати в містах з кількістю населення від 300 тис., хоча, як стверджує Ярослав Савченко, більшу роль тут відіграє платоспроможність жителів. Інвестиції, необхідні для відкриття торговельної точки становлять близько $ 25 тис., орієнтовний термін окупності - 8 місяців.\nПаралельно з Beauty Zone Shop "Б'юті Бутік Україна" розвиватиме також інші дві мережі. "Протягом трьох наступних років ми поставили перед собою ціль відкрити по одному магазину Beauty Zone Shop в кожному місті з населенням від 500 тис. населення, а також - 4-5 магазинів в Києві, - розповідає Ярослав Савченко. - Разом з тим ми хочемо, щоб в кожному місті мільйоннику працювало, як мінімум, по одному салону Beauty Zone та Ambasade de la Beaute".\nКлієнтська база компанії "Б'юті Бутік Україна" складається на сьогодні з більш ніж 1 тисячі салонів на території всієї України. До найбільш відомих брендів, котрі компанія представляє на українському ринку, можна віднести Paul Mitchell, Biologique Recherche, Nail Tek та інші.